Гончаренко, Іван Михайлович

Гончаренко Іван Михайлович - український радянський педагог, випускник Київського Університету, викладач географії і трудового навчання у селищі Шрамківка Драбівського району Черкаської області.
Уродженець села Княжичі Броварського району Київської області Української Республіки. Нащадок старовинного українського роду Гончарів (Гончаренків) з Фастівщини, одна з гілок якого за переказами переселилась на Київщину в кінці 18-го і на початку 19 ст.
Рідний дядько і співбесідник видатного українського козака, художника, філософа і подвижника Ф.К.Тетянича, відомого як дивак Фрипулья, дядько Федось з Києва, блаженний Феодосій Київський тощо.
== Життєпис ==
Народився у селі Княжичі в 1923 році.
В 1920х-1930х рр. був свідком розкуркулення і примусової колективізації, голодовки (голодомору) у рідному селі.
У 1940х рр. був свідком окупації Української Республіки у складі Країни Рад європейськими фашистами, нацистами-гітлерівцями за допомоги їх прибічників з числа громадян України і інших держав у складі Країни Рад. Був свідком деяких їх злочинів на теренах України, зокрема страти ними у 1943 році на його очах рідних і односельців, батька Михайла Васильовича, дядька Семена Васильовича і двоюрідного брата. Сам чудом врятувався, завдяки знанню німецької мови - окупанти його взяли допомагати переносити речі в штаб і рубати дрова, по дорозі він втік. Після пережитого не раз казав, що хоч "Сталін і його люди іроди і душогуби" але "судити ми їх не маємо права, бо тоді не жили", "вони хоч іроди і душогуби - але зупинили ще більших іродів і душогубів".
Після війни закінчив Київський Університет за спеціальністю українська мова і література, одружився з Анастасією Яківною Бублик. Кілька років працювали на Хмельниччині, допоки йому не знайшлося місце у селі Шрамківка, недалеко від села Капустинці, де народилася його дружина і де працював вчителем її батько, Яків Павлович Бублик, який і повідомив їх про наявність вільної вакансії.