Бублик Кузьма Павлович

Бублик Кузьма Павлович (1901, Капустинці, Пирятинський повіт, Полтавська губернія, Російська імперія - 1925, Старокостянтинів, Шепетівський округ, УСРР, ССРР) - козак-українець, християнин-степовик Подніпров'я, русин Київщини і полтавський мужик з діда-прадіда, нащадок городових і запорожських козаків Держави Війська Запорозського (Гетьманщини) і шляхетських родів Чернігівщини у складі Великого Князівства Литовського і Речі Посполитої, журналіст, військовий і суспільно-політичний, профспілковий діяч, один з перших комсомольців Української Республіки, служивший строкову службу у лавах формувань козаків-червонців (Червоно-Козачого Корпусу, Української Червоної, Радянської і Повстанської Армії 1920х рр. як вони називалися в документах епохи) якраз тоді, коли відбувалась величезна організаційна робота по впорядкуванню кордонів Української Республіки і становлення структур народовладдя на місцях.
Рідний брат грішного християнина і красного козака, доброго учителя і очевидця подій 20 ст., заслуженого українського педагога Якова Павловича Бублика, простого і грішного мирянина, козака-українця, русина Київщини і християнина-степовика Подніпров'я з діда-прадіда, згодом блаженного подвижника Святої Троєщини, діда Якова з Капустинець в житті якого відіграв скоріше благодатну роль, роль Заступника, Наставника і Утішителя, незважаючи на те, що трагічно загинув у молодому віці став для свого брата, батьків, інших рідних і близьких, друзів і побратимів уособленням Справжнього Українського Духу, Доброго Духа Життя і Творчості, Красного Козака Рідної України і Господаря Дідової Русі, Заступника і Утішителя Церкви Христової, пам'ять про нього їх утішала, спасала, напоумлювала у важкі роки колективізації, голодомору, сталінських репресій і гітлерівської окупації Рідної України і Дідової Русі, адже його родичі були певні, що "наш брат Кузьма погиб за радянську владу - але не за таку".
== Життєпис ==
Народився у сім'ї полтавських мужиків, нащадків козаків Гетьманщини в часи Російської імперії переведених в крестьянське (селянське, посполите, мужицьке) сословіє. В сім'ї і оточенні багато людей вважали себе козаками не за сословною приналежністю а в силу свого походження (козаки-українці, русини Київщини), світогляду і життєвої позиції (воїни Христові і вільні люди по волі Божій, а не царській чи панській, козаки як образ Божий в кожній людині) тощо.
Охрещений у православну віру дідів-прадідів в храмі на честь Святої Троїці у селі Положаї поряд з Ташанню, рідним селом своєї матері Єлизавети Андріївни Кужільної. На відміну від нього його братів хрестили в храмі на честь Архістратига Михаїла села Капустинці, зруйнованому в 1925-1926 рр., коли він трагічно загинув.
Виходець з середовища простих православних християн-степовиків Полтавщини, козаків-українців і русинів Київщини з діда-прадіда потрапив у суспільно-політичне життя молодої Української Республіки за участю Павла Петровича Бобиря-Бухановського, прямого нащадка писаря Яготинської сотні і панів-землевласників часів Російської імперії, який замолоду був революціонером-народником і спілкувався з багатьма видатними особистостями і учасниками революційного руху тої епохи, зокрема Михайлом Коцюбинським, Євгеном Чикаленком, Дейчом (знайомим і співбесідником Троцького) тощо.
На момент революції вчився у Лубенському агротехнічному училищі.
Життєвий шлях у 1917-1920 рр. малодосліджений.
У 1922-1925 рр. був призваний до лав Української Червоної (Радянської, Повстанської) Армії, до Корпусу Червоного Козацтва, де і проходив військову службу, займався політико-просвітницькою роботою, вихованням особового складу до самої своєї загибелі у 1925 році.
Залишив у своїх рідних і близьких, товаришів, побратимів і соратників по собі добру і світлу пам'ять як гарна, весела, щира і добродушна людина, "зразковий красний козак" по поняттям того часу, але досить грішний по поняттям нинішнім, оскільки вільно чи невільно мав відношення до злочинів правлячих отаманів України у складі Країни Рад, представників радвлади 20 ст. На його захист можна сказати, що він загинув доволі рано у 1925 році і що на думку його братів, батьків і земляків, в більшості представників мужицтва, робочого християнства Полтавщини з діда-прадіда - "наш Кузьма загинув за радянську владу, але не за таку".
== Співбесідники ==
Бублик Павло Федотович, Кужільна Єлизавета Андріївна, Бублик Яків Павлович, Бублик Семен Павлович, Бублик Данило Павлович, Бублик Василь Павлович, Бублик Іван Павлович, Асауленко Яків Порфирович, Добровольський Борис Семенович, Козуб Іван Гнатович, Білінський Григорій Григорович, Бохановський Павло Петрович.
== Поминання ==
Будучи у дитинстві хрещений батьками у православну віру, а також враховуючи добру пам'ять, яку залишив по собі у рідних і близьких, зокрема у свого рідного брата, блаженного діда Якова, незважаючи на можливі гріхи і злочини проти Бога і людей, Церкви Христової, свідком і учасником яких міг бути за життя. поминається родичами, нащадками, земляками і небайдужими людьми за звичаєм своїх дідів-прадідів у православних храмах і монастирях Рідної України, Дідової Русі тощо.
== Джерела ==
* https://libraria.ua/numbers/999/72643/