Безбожники Країни Рад

Безбожники Країни Рад - громадяни і жителі країн Радянського союзного господарства, світогляд яких можна окреслити як атеїстичний, безбожний в т.ч. антихристиянський. У радянську епоху у складі Країни Рад становили великий відсоток населення і були доволі впливовою суспільною верствою, підтвердженням чому може служити зокрема аналіз тогочасної радянської ідеології і риторики.
Діяльність безбожників радянської епохи оцінювалась і оцінюється неоднозначно, в т.ч. навіть віруючими і богомільними людьми. Так безбожники нерідко руйнували храми, були причетні до вбивств і насильства над церковними людьми, зокрема священниками, але з іншого боку безбожники активно участвували у державному і військовому будівництві, розвитку науки і техніки, опануванні іноземних, перш за все західних світоглядних, наукових і технологічних досягнень, технології і методології тощо.
Одним з результатів впливу безбожників на історію українського суспільства радянської епохи було в т.ч. зростання числа нехрещених дітей, відчуження людей від старого, церковного календаря і системи церковних праздників (свят), віддалення людей від Східної Церкви і Її Засновника тощо. Зазвичай найбільш активними і агресивними прихильниками безбожництва були молоді люди в т.ч. з числа бойовиків формувань Кривавої Орди Країни Рад, таких як напр. уродженець Задніпров'я більшовик Г.Д.Васенко, які здійснювали вплив на інших людей свого оточення, зокрема більш молодих людей на зразок діда Якова і діда Антона.
Ілюстрацією до історії безбожництва Країни Рад може слугувати в т.ч. історія жителів Нового Києва на Задніпров'ї радянської вчительки баби Софії, її чоловіка Григорія і сина Герасима (Геральда), які будучи нащадками східних християн не в одному поколінні протягом свого земного життя були людьми не особливо віруючими і нецерковними і лише в старшому віці переглянули багато що в своїх поглядах на світогляд дідів-прадідів, на віру в Господа Бога і Східну Церкву.