Leobald von Leibniz

Friedrich Leobald Callistus Floridor Victus von Leibniz (5. Aestus 254 –), blot kendt som Leobald von Leibniz eller Leo von Leibniz, er en eventyrlysten, vovet og glamourøs kejserlig ridder, feltherre, tegner, musiker og ætling af den magtfulde Leibniz-slægt kendt for sin snedighed og store held. Han er den yngre bror af den underskønne storfyrstinde Emmanuelle 1. af Nuln og er ligesom hende kendt for sin prægtige livsstil, kærlighed til kunst og smukke udseende. Leobald er af titel landgreve til det frugtbare len Weisenheim am Berg kendt for sin udsøgte vinproduktion. Selvom han har forsøgt at leve som herremand, har han fundet det dybt kedsommeligt, og den hvileløse aristokrat har i stedet gæstet hoffer fra Mirandés til Kislev, rejst den Gamle Verden rundt, været partner i lejehæren Skt. Glorias Garde og kommanderet Nulns styrker i kamp i Imperiet og Tilea. Trods sin omrejsende tilværelse er han i Nuln flere gange om året og er en af sin søsters nærmeste fortrolige.
Han højvelbårenhed er født i Schloss Belvedere i Nuln. Hun er efterkommer af en bretonniansk morfader, en fenicinsk mormoder, en teutonsk farfader og en elvisk farmoder berømt for sin fortryllende, overjordiske fremtræden. Som tiårig mistede hun begge sine forældre som led i en række hemmelige krige (skjulte dynastiske magtkampe) mod rivaliserende fyrstehuse - moderen, Céline von Leibniz (née Amboise) i en “jagtulykke” og faderen, Laurens von Leibniz, efter længere tids “sygdom”.
En historie siger at Leobald som ung dreng mødte to talende fugle, der var guderne Phoebus og Issaries i forklædning. De velsignede ham med skønhed og held mod at han til gengæld aldrig ville kunne finde hvile noget sted.