Козуб Іван Гнатович

Козуб Іван Гнатович (25.05.1896, Капустинці, Пирятинський повіт, Полтавська губернія, Російська імперія - 1985, Київ, УРСР, СРСР) - нащадок старовинних українських, руських і козацьких родів Пирятинського повіту, вільний і червоний козак-революціонер, науковець, суспільний, військовий і партійний діяч, письменник і краєзнавець, в'язень ГУЛАГу. Автор відомої книги "Доба і доля"http://chtyvo.org.ua/authors/Kozub_Ivan/Doba_i_dolia/ популярної серед жителів Яготинського і Драбівського районів про життя місцевого українського села і його людей в 1880-1950х рр. В 1917-1919 рр. один з організаторів загону самооборони вільного і червоного козацтва у рідному селі. Сучасник, земляк, соратник і противник таких людей округи, учасників боротьби за народовладдя під різними гаслами і прапорами 1917-1920 рр. як Борис Добровольський, Григорій Васенко, Данило Васильович Кулінський та інші. Рідний брат українського дослідника і літературознавця Сергія Гнатовича Козуба (1897-1938), одного з діячів Розстріляного Відродження, страченого на Колимі у 1938 році.
== Життєпис ==
Народився 25 травня 1896 року у родині трудових козаків-християн Київської Русі-України з діда-прадіда, приписних козаків села Капустинці Пирятинського повіту Полтавської губернії Російської імперії Ігната Васильовича Козуба (28.01.1861-19.11.1919) і Марії Федорівни Куліш (1862-24.04.1906).
Охрещений по православному обряду у сільській церкві на честь Архістратига Михаїла отцем Григорієм Білінським.
Двоюрідний брат українського козака-революціонера і одного з організаторів загонів вільного і червоного козацтва у Пирятинському повіті Петра Аврамовича Куліша (1890-1936).
Навчався у церковно-приходській школі села, в якій Закон Божий викладав отець Григорій Білінський.
У 1915 році призваний на фронт Першої Світової Війни.
Повернувшись у 1917 році в рідне село приймає участь у боротьбі за правду, свободу і комунальне народовладдя, яка точилася в регіоні під різними гаслами і прапорами. Зокрема приймає участь в організації козацького загону самооборони села, за своїми поглядами збірного загону місцевих революційно-налаштованих вільних козаків-самостійників і червоних козаків-інтернаціоналістів під синьожовтими і червоними прапорами, разом Петром Аврамовичем Кулішем, Борисом Семеновичем Добровольським та іншими, приймає участь у боротьбі проти німецької окупаційної влади і влади гетьмана Павла Скоропадського і його прибічників, проти денікінців, взятті об'єднаними вільнокозацькими і червонокозацькими повстансько-партизанськими загонами Переяслава. 
В 1919 році денікінці страчують рідного батька Івана Гнатовича, простого українського сільського трудового козака-християнина Гната Васильовича.
У 1919 році на чолі об'єднаних вільнокозацьких і червонокозацьких повстансько-партизанських загонів місцевого селянства приймає участь у штурмі Переяслава захопленого денікінцями.
В 1920х приймає участь в організації Капустинського волвиконкому, Бориспільського райвиконкомуhttp://www.borinfo.com.ua/boryspil-products-news-2013-11-400-1/?page=menu_left.235.10, працює у ВЧК, організації структур влади на місцях. Цілком можливо, що у цей час спілкувався з такими своїми земляками як Григорій Васенко і Данило Кулінський.
У вересні 1920 року стає начальником транспортного відділу повіткому, в лютому 1921-го направлений на партроботу в апарат повіткому, завідувати відділом роботи на селі, а в квітні відкликаний у розпорядження Полтавського губкому партії. Звідти направлений до Полтавського губернського ЧК для підсилення апарату чекістівhttp://www.borinfo.com.ua/boryspil-products-news-2013-11-400-1/?page=menu_left.235.10.
У середині січня 1922 року потрапляє до Борисполя.
У 1920-1930х вчиться у Київському Інституті Народного Господарства.
У 1930х разом з земляками і односельцями переживає і стає свідком голодомору, який охопив країну.
У 1930х їде працювати до Москви. 23 квітня 1935 року арештовується і потрапляє до ГУЛАГуhttp://www.borinfo.com.ua/boryspil-products-news-2013-11-400-1/?page=menu_left.235.10.
Після більш ніж десяти років перебування в ГУЛАЗі повертається до Києва, поновлюється в партії, збирає матеріалии автобіографічного і краєзнавчого характеру, спілкується з земляками, пише книгу спогадів "Доба і доля".
Помер у Києві у 1985 році.
Його книга спогадів стала дуже популярною серед земляків у 2000х роках, після видання її видавництвом "Таксон". На цю книгу у своїх дослідженнях зокрема посилалися місцеві краєзнавці Володимир Щерба і Василь Яременко.
== Посилання ==
== Джерела ==
* http://chtyvo.org.ua/authors/Kozub_Ivan/Doba_i_dolia/
* http://www.taxon.kiev.ua/cgi-bin/p.cgi?id=225&lng=ua
* http://www.borinfo.com.ua/boryspil-products-news-2013-11-400-1/?page=menu_left.235.10
* http://velikijhutir.cherkassy.ua/files/doks/tumanvikiv.pdf
* https://www.dropbox.com/s/p3wufall43nnllf/Нехайки%202011%20(pdf)%20авт.%20Яременко%20В.І..pdf
Категорія:Українські революціонери
Категорія:Революціонери
Категорія:Вільне козацтво
Категорія:Краєзнавці
Категорія:Українські краєзнавці
Категорія:Українські письменники
Категорія:В'язні ГУЛАГу
Category:Рідна Україна
Category:Стара Русь
Category:Степове Задніпров'я
Category:Схід Заходу
Category:Країна Безмежжя
Category:Всесвіт Божий