Гончаренко Василь Степанович

Гончаренко Василь Степанович - житель села Княжичі Остерського повіту Чернігівської губернії Російської імперії, підприємець і землевласник, який організував лісопилку і купив у столипінську реформу багато землі. У 1917-1919 рр. був закатований до полусмерті на очах у дружини, Євфросинії Євстратіївни представниками одного з тогочасних загонів "революційної бідноти", чи то червоними чи то зеленими, від нього вимагали грошей, яких у нього, батька великого сімейства на той час не було (судячи за все, все що було вклав у землю, згодом експропрійовану). Громадянин Української Республіки, Народної, а потім і Соціалістичної у складі Країни Рад. Помер у 1920х рр. Два сини, Михайло Васильович і Семен Васильович Гончаренки були убиті гітлерівцями під час окупації села у 1943 році. Онуки Іван і Микола Михайловичі Гончаренки згадували його добрим словом, звертаючи увагу на його вміння хазяйнувати, займатися хліборобством і вести власне, сільське домашнє господарство. Правнук Федір Костянтинович Тетянич - відомий український художник, філософ і богослов.
Залишив синам після себе велике господарство, згодом фактично розорене під час розкуркулення і колективізації 1920х-1930х рр. У селі Княжичі про нього нагадує зокрема будівля пошти і зберкаси, яка колись була його будинком, збудованим власноруч, за кошти вилучені від підприємництва.