Dreamcast

Kirjastoltaan erittäin huonosti vanhentunut konsoli, etenkin verrattuna edeltäjäänsä, eli suoraan sanottuna Segan oma Wii U. Rauta ja ohjain ovat sentään jees, vaikka jälkimmäinen on lussuhko verrattuna Saturnin vastaavaan. Kirjastosta pelaamisen arvoisia verrattuna pelattuihin on 7/39, pelien yhteisarvosana on 49. 
*Cannon Spike: Pelattavuudeltaan ja estetiikaltaan pääosin mitäänsanomaton räiskintä. Pelattavat hahmot Capcom-kameoineen ja lähihyökkäykset piristävät menoa jonkin verran, mutteivät tarpeeksi.
*Chu Chu Rocket!: Ulkoasultaan käly ja pelattavuudeltaan krooh toimintaongelmanratkonta. Viihdyttävin asia pelissä on sen mainoslaulu.
*Confidential Mission: Mukiinmenevä mutta mekaniikoiltaan mielikuvitukseton agenttiteemainen valopyssyräiskintä.
*Cool Cool Toon: SNK:n esteettisesti genrelle uskollisen erinomainen rytmipeli, jonka pelattavuuskin on tavallista mielenkiintoisempaa kiitos sen, että nappulan painamista on siivitetty myös tatilla tähtäämisellä hieman Ouendanin tapaan. Mukana on myös lievää seikkailupelielementtiä pelin Neo Geo Pocket -edeltäjän tapaan. Pahaksi onneksi pakolliset sivupeliosiot, jotka sisältävät pahimmillaan urheilupelimäistä napintakomistarvetta, kusevat eksekuusönin ihan v*tun tyystin! Fanikäännöskään ei auta viimeksi mainittua.
*Cyber Troopers - Virtual On - Oratorio Tangram: Nokitettu kakkos-osa, jonka ohjaukset ovat kuitenkin normi-DC-ohjaimella aika pelikelvottomat. Joko ruman hintainen erikoisohjain tai emulointi auttaa, mutta hyvällä omallatunnolla en tätä versiota voi sanoa pelaamisen arvoiseksi.
*Dancing Blade - Katte ni Momotenshi!: Fantsu-Japani-teemainen animepätkä, jossa vaikutetaan tasaisin väliajoin juonen etenemiseen. Huumori sekä hahmot viihdyttävät kielimuurista huolimatta ja oheissälää löytyy tyydyttävä määrä. Kuvanlaatu on paikoin arveluttavaa muttei onneksi yhtä kamalaa kuin Playstation-versiossa. (6/10)
*Dancing Blade Katteni Momotenshi II ~Tears of Eden~: Samaa settiä kuin ykkönen, laajemmalla sisällöllä mutta hieman vähemmän iskevällä huumorilla. (6/10)
*Border Down: Valitettavasti kyseessä ei ole provokaatio maahanmuuttovastaisille runkkaireille, vaan esteettisesti ja asevalikoimaltaan tylsä lentoräiskintä. Titulaarinen mekaniikka, missä pelaaja kuolon koittaessa joutuu hankalammalle pelireitille, on mielenkiintoinen mutta lyödyn lisähakkauksessaan turhan e-sportsinen.
*Dynamite Cop!: Hyvin samanlainen kuin edeltäjänsä Die Hard Arcade, mutta monipuolisempi, runsassisällöisempi ja vielä absurdimpi. Kolme eri reittiä ja kerättävät piirrokset hoopoine kuvauksineen tarjoavat mukavasti jälleenpeluuarvoa. (8/10)
*Elemental Gimmick Gear: Jo ilmestyessään arkaaisen käyttäjäepäystävällinen ja pelattavuudeltaan palikka toimintaroolipeli. Käännös on myös tylsällä tavalla kökkö. E.G.G.:n sijaan siis ennemminkin B.A.L.L.S.!
* Fighting Vipers 2: Melko köykäinen päivitys ykkösosaan, etenkin graffojen puolesta, mutta edelleen hyvä 3D-mättö. Valitettavasti pelissä ei ole hirveästi sisältöä, esim. minkäänlaisia loppuja tai hahmobiografioita ei löydy. (7/10)
*Floigan Bros.: Omaperäinen ongelmanratkontapeli 3D-ympäristöillä ja vihollisapurihahmolla. Kömpelö käyttöliittymä ja epähauska huumori nyrppivät, mutta lopettamaan sai titulaarisista broideista se läskempi ynnä rumempi ja muutenkin liian Puikkonen.
*Giant Gram 2000 - Zen Nihon Pro Wres 3 Eikou no Yuusha-tachi: Hupaisa ja nopeatempoinen tappelu- ja painipelin yhdistelmä, joka on tosin valitettavasti nakkifestari. (7/10)
* Hanagumi Taisen Columns 2: Jatko-osa, joka antaa muutaman lisämekaniikan ja hahmon vastapainoksi myös valitettavan hitaan pelinopeuden. Vaikeusastetta nostamalla voi palikoiden putoamisen verkkauden vielä parantaa, mutta niiden hajoamisanimaatiot tuntuvat aina aivan liian pitkiltä ykkösosaan verrattuna. Tästä siis tosi kekseliäs hellyyttelynimemme "Flegumi Taisen". Tätä nykyä peliin löytyy hyvä fanikäännöskin, eli yksi lisäplussa edeltäjään verrattuna! (7/10)
* Happy Lesson: Premissiltään nähty lukiokoulu-VN. Netti väittää pelissä olevan simulaatioelementtejä, mutta vaikuttaa vaihteeksi valehtelevan.
*Heavy Metal - Geomatrix: Pelattavuudeltaan mielikuvitukseton ja tylsä areenatappelupeli homogeenisellä hahmokatraalla. Estetiikka on myös aika kohdeyleisö 13 v.:tä.
*Illbleed: Periaatteessa mielenkiintoinen teinikauhukomediapeli, jonka pelattavuus on kuitenkin kömpelöä ja huonosti suunniteltua settiä. Sentään tankkiohjausta ei ole!
*Love Hina - Totsuzen no Engeji Happening: Segan lähdemateriaalilleen uskollisen läppä päähenkilön tuskan parahduksineen ja naishahmoiltaan passeli, mukaan lukien lisenssipeleille aika harvinainen OC-herutettava. Pääosa peliajasta kuluu tylsässä haahuilussa ympäri sarjan kylpyläkartanoa ja mielistely onnistuu tai ei rulettisysteemillä, joka on ajoituselementistä huolimatta turhan tuuripohjainen. Mitä vähemmän hahmo pitää sinusta, sitä vähemmän onnistumiskohtia ruletissa. Sinänsä realistista, että nyrpiintyneitä tyyppejä on vaikeampi miellyttää, mutta myös perseestä.
*Ooga Booga: Rasittavan kaoottinen areenatappelupeli, jossa lisäksi nimen lupailemia rasistisia karikatyyrejä.
*Napple Tale - Arsia in Daydream: Ihanan tyttömäinen ja esteettisesti söpö tasoloikka seikkailuelementeillä. Viimeksi mainitut tarkoittavat, että pelissä etenemiseksi tulee sekä pääkylässä että kentissä ravata runsain mitoin ees taas, mikä yhdistettynä hitaaseen liikkumiseen ja harppausmekaniikan puutteeseen aiheuttaa kyllästymisen iskemisen kuitenkin nopsaan. Harmi!
*Plus Plumb: Harvinaisen huono versuspuzzletus, jossa pudotellaan yksittäisiä palloja kaivoon. Boltsien väri voi muuttaa mielivaltaisten rajoitusten lomissa, ja kolme sellaista yhdistämällä ne katoavat, muuttaen viereisten kappaleiden väriä. Kombottamiseksi pitää siis suunnitella monta askelta etukäteen tapahtuvia palettivaihdoksia. Moinen ei ole viihdyttävää. Estetiikkakin on onneksi palikkaa.
*Power Stone 2: Graffoiltaan ja hahmoiltaan hyvä mutta pelattavuudeltaan perinteisen eli turhauttavan sekasortoinen areenatappelupeli, jossa hyökkäysmanööverejä myös aivan liian vähän.
* Project Justice: Hajottavan flegmaattinen ja mekaniikoiltaan taattua Capcom-mättöpeliä eli paskaa. Hahmot, yhteishyökkäykset, musiikit ja hahmokustomisaatio ovat hienoja, mutta pelattavuuden ollessa kuppaa ei moinen juuri lämmitä.
*Rainbow Cotton: Cottonin tyyliin esteettisesti ihana räiskintä. Pelattavuus on kuitenkin sarjankin standardeilla huonoa päähenkilön peittäessä näkymää liikaa ja saadessa turvalleen puun takaa tulevia laakeja. Lisäksi aseistuksena on normiräiskimisen lisäksi vain peruspommeja ja jonkinnäköinen kälylatausliike, josta en oikeasti edes tiedä tekeekö se pelillisesti mitään.
*Revive...Sosei: Jatko-osa Doukokou Soshitelle, eli Data Eastin synkeähkö animeseikkailupeli, jonka puoleen pitää taas palata jos joskus opin japania kunnolla.
*Sega Rally 2 Championship: Hyvin ohjautuva ja nopea mutta mielikuvitukseton rallipeli maailman toiseksi parhaalla gemariäänellä.
*Segagaga: Tavallistakin happoisampi Segatus hyvillä kameoilla ja premissillä. Itse pelattavuus on myös mielenkiintoinen genresillisalaatti, jossa kuitenkin valitettavasti JRPG-SHT-osioita. Viimeksi mainitut yhdistettynä tavallista korkeampaan kielimuuriin popsivat peli-innon.
*Sengoku Turb: Esteettisesti mukavan vinksahtanut ja kökkö toimintaroolipelin tapainen, jonka pelattavuus on masentavan vinksahtanutta ja kökköä. Maailman hirvein fontti ja pelkkien hiraganojen käyttö tekstissä tekee kielimuurista myös normiakin kovemman.
*Shenmue: Teknisesti ja maailmaltaan aikanaan hyvin vaikuttava toimintaseikkailu, jonka aikamekaniikkaa saisi nähdä enemmän nykyajan hiekkalaatikkopeleissä. Pelin pelaaminen itsessään ei kuitenkaan todellakaan viihdytä tylsässä haahuilussaan, sattumanvaraisille hiihtäjille haasteluissaan ja missattavissa kamoissaan. En jaksanut kärvistellä edes ensimmäiseen toimintakohtaukseen asti, mutta oletan toiminnan ikääntyneen myös huonosti...
*Spawn - In the Demon's Hand: Kameraltaan hirvittävä ja pelattavuudeltaan peruspalikka ja -sillisalaattinen areenatappelupeli. Onneksi lisenssikin on käsi. Nelinpelituki ja räkärokkimusat ovat sentään jotain plussaa.
*Tako no Marine: Spritehahmoja ja 3D-ympäristöjä sekoittavilla graffoiltaan mainio ongelmanratkaisupeli TRPG:tä muistuttavalla käyttöliittymällä. Hitaus yhdistettynä edestakaisin suhaamiseen tympäännyttää kuitenkin nopsaan.
*Tech Romancer: 3D-mättöpeli tavallista helpommalla syvyyssuunnassa liikkumisella, spessuilla ja supereilla. Esineet, hyppynappi, projektiiliviljely ja etenkin heittomekaniikan puute yhdistettynä yhteen flegmaattiseen torjunnan murentavaan hyökkäykseen tekevät lopputuloksesta kuitenkin epänautittavan. Ainakin hahmot mechoineen ovat persoonallisempia kuin Cyberbotsissa.
*Toy Commander: Premissiltään hauska lentely- ja ajopeli lukuisilla erilaisilla tehtävätyypeillä. Menon kuitenkin pilaa kiikkerä ohjaus yhdistettynä siihen, että etenemiseksi pitää jokainen kenttä suorittaa alle tietyn aikarajan! *Pärinää*
*Toy Racer: Mario Kart -apinointi ilman tietokonevastustajia ja rupuisalla ratavalikoimalla. Hyvin demomainen kaiken kaikkiaan, mutta tämä sentään näkyi ainakin aikoinaan 5 punnan hinnassakin.
*Zombie Revenge: Mätkintäväännös House of the Deadeista, eli huumorimielessä totta kai viihdyttävää settiä. Pelattavus on kuitenkin välttävää johtuen liiasta pituudesta, tylsistä liikelistoista ja ylikestävistä vihollisista. Asemekaniikka piristää menoa jonnin verran, mutta normipyssy on liian nuhainen ja paremmat aseet liian hitaita sekä yleensä kertakäyttöisiä.