Залізна Софі і українство радянської епохи

Залізна Софі або С.А.Невірівська пов’язала свою долю з українством ще в 1930х рр., в т.ч. одружившись з Ф.Козирем, а згодом і з Г.Х.Родою, що спричинило певний конфлікт з її родичами, які будучи в більшості своїй росіянами і поляками до українства ставились доволі критично, прохолодно і насторожено.
Обидва її чоловіки були не особливо заморочені питанням народництва, однак мали певний клопіт через своє походження, як і більшість українців тої епохи.
Після переїзду в Київ Залізна Софі опанувала мову Старого Кобзаря, читала його твори так само як і твори інших українських письменників в оригіналі, цікавилася історією Забутої Троєщини і її народу, але все одно мала певні проблеми у педколективі через свою принциповість у морально-етичних питаннях, небажання миритись з дискримінацією за ознакою народності - як з колегами єврейської так і з колегами української народності, для частини з яких при всіх її позитивних якостях вона все одно залишалась «кацапкою».
Будучи і усвідомлюючи себе росіянкою, руською жінкою польського походження переживала, щоб її нащадки, які ростимуть українцями не забували Бабу і не зневажали її на тій підставі, що вона росіянка. Також їй було не дуже приємно було чути, коли її рідний, улюблений син Гера часом говорив з нею українською, не особливо зважаючи на те, що її рідна мова російська.