Rigskammerretten

Rigskammerretten (teutonsk: das Reichskammergericht, classical: Iudicium imperii) er den ene af Imperiets to højesteretter, hvor den anden er Rigshofrådet. Rigskammerretten har i særdeleshed til opgave at behandle af sager om brud på landefred, om end alle retssager i Imperiet i princippet kan ankes til den. Domstolen kan dog kun intervenere i strafferetlige sager såfremt der mistænkes brud på almindelige juridiske procedurer. I forhold til sin konkurrent og modpol, Rigshofrådet, forstås den som stående fyrsterne nærmest.
Rigskammerretten er berygtet for den meget lange tid det tager den at nå frem til en kendelse, og flere sager - især dem mellem kejserlige fyrstendømmer - har varet op mod hundrede år.
Rettens sammensætning bestemmes af kejseren og rigets fyrster. Kejseren udpeger retspræsidenten, altid en aristokrat af fornem byrd, to tredjedele af højesteretsdommerne og et mindretal af assessorerne. Rigets fyrster udpeger den resterende tredjedel højesteretsdommere og flertallet af assessorer. Oprindeligt skulle halvdelen af rettens assessorer skulle være jurister, mens den anden halvdel skulle være adelige personer, der om muligt også var retskyndige. Kejser Matthias 5. indførte imidlertid i 236 5E at alle rettens assessorer skal være juridisk uddannede.
Rigskammerrettens retspræsident er den ulasteligt aristokratiske bacchiske adelsmand Ferdinand Karl Joseph von Abensberg und Traun.