Гоголівська сотня

Гоголівська сотня — адміністративно-територіальна і військова одиниця Переяславського, а згодом Київського полку Гетьманщини. Створена 1649. Центр — містечко Гоголів (нині село Броварського району Київської області). Має пряме відношення до історії козачих містечок, сіл і хуторів історичного Задніпров'я, життя, світогляд, віру, мову, побут, пригоди, гріхи і подвиги яких описували у своїх творах українські і руські письменники різних епох, зокрема Микола Гоголь, Тарас Шевченко, Пантелеймон Куліш та інші, зокрема до історичної місцевості Троєщина з доволі знаковим для християн іменем (земля Святої Троїці тобто Свята Русь), яка починаючи зі сталінської епохи 1930х-1950х рр. потрапила до складу Нового Києва на Задніпров'ї. На теренах сотні жили і працювали предки і родичі багатьох цікавих і непересічних представників українського народу, одного з руських і козачих народів Європи і Євразії, зокрема прямі предки по бабиній лінії одного з численних заступників за Новий Київ і Святу Троєщину на Задніпров'ї, угодника Божого Феодосія Київського і Задніпровського, відомого в миру як київський художник, філософ і богослов, дивак, юродивий і перфомансер Федір Фрипулья.
Після включення земель України, Гетьманської держави (Рідної України і Старої Русі) під назвою Малоросії до складу Російської імперії землі Гоголівської сотні потрапили до складу Остерського повіту Чернігівської губернії, а отже перебували під душпастирською опікою Чернігівської єпархії Східної, Руської і Української Церкви, зокрема ними певний час опікувався єпископ Феодосій Чернігівський, прославлений в лику святителів і чудотворців.
У 1630 році польське (латинське) військо під проводом Конєцпольського, переправившись з правого берега Дніпра, повністю або майже повністю винищило козаче (християнське, руське, православне, "схизматицьке") населення у містечку Гоголеві, не пощадивши старих, жінок і дітей (див. Гоголівська різанина), що очевидно не могло не посилити в подальшому симпатії до "заступників за руську і козачу віру", прихильників Війська Запорізького під проводом Богдана Хмельницького, яке визволяло край від польських і західноєвропейських окупантів у процесі відродження самостійності Старої Русі (Рідної України) і розбудови самостійного Українського господарства (Гетьманщини), про що місцеві уродженці і жителі, представники православної спільноти краю берегли пам'ять століттями, не бажаючи забувати наругу над предками, родичами і земляками, спричинену їх відмовою переходити в чужу для них (польську, латинську, папську) віру. Навіть у 19-20 ст. містечка, села і хутори Задніпров'я славились своєю фанатичною відданістю православ'ю, що виражалось зокрема у тому, що представники інших вір (латиняни, протестанти, уніати, євреї) практично не могли укорінитись у селах старовинного українського, руського і козачого краю, землі якого нині, після випробувань радянської епохи рік за роком поступово включаються до складу Нового Києва на Задніпров'ї на загальних умовах.
Category:Історія Фрипульястану
Category:Степовики
Category:Свята Троєщина
Category:Рідна Україна
Category:Стара Русь
Category:Вічне Військо
Category:Історія
Category:Русини
Category:Запорожці
Category:Задніпровці
Category:Українці
Category:Україна
Category:Русь
Category:Всесвіт Божий