Діди-степовики

Діди-степовики - призабута нині спільнота філософів Безмежжя і богословів Святої Троєщини, складена переважно з простих людей, християн Степу різного походження, в т.ч. нащадків козаків-степовиків і русинів Подніпров'я старих часів. Історія дідів-степовиків - невід'ємна сторінка в історії Церкви Христової, спільноти людей Святої Троєщини на Подніпров'ї, Української Республіки і українського народу.
Діди-степовики - народні учителі Кари і Благодаті, свідки Доброго Козака і Страшної Орди Степу Безкрайнього. Частина з них в часи Татарської імперії, Речі Посполитої, Російської імперії і Радянського Союзу очевидно була старими бойовими козаками, ветеранами численних воєн, які спустошували регіон споконвіків. Інша частина навпаки - була людьми сугубо мирної праці, тружениками, подвижниками і молитвенниками.
Пам'ять про дідів-степовиків зберігалась переважно в степовій частині старої Русі і України (Гетьманщини), Київщини і Подніпров'я. Діди-степовики могли також називатись кобзарями, лірниками, жебраками, старими козаками, старцями і т.д. і т.п.
Серед дідів-степовиків можемо згадати в т.ч. двох українських довгожителів, блаженних Якова з Капустинець і Антона зі Шрамківки, які в дитинстві і молодості немало спілкувались зі старими людьми, здобуваючи досвід життя і творчості, щоб згодом передати його нащадкам, продовжуючи таким чином козацьку, робочо-християнську традицію дідів-прадідів, народну традицію філософів Безмежжя і богословів Святої Троєщини.