Verdens Kant

Bjergene ved Verdens Ende eller Verdens Kant (teutonsk: das Weltrandgebirge, khuzdul: Amad’urâd, tevintrisk: Gnostocheilos, temeriansk: Góry Ostatnia Granica, kislevittisk: Gorj na Kraju Svjeta, saracensk: Aljibal Aleulya, klassicistisk: Montibus Extremis Mundi) er verdens største og højeste bjergkæde bestående af tusindvis af sneklædte bjergtinder, knudrede bjergkæder, svimlende massiver, hundreder af aktive og inaktive vulkaner, stille bjergsøer enorme højsletter, dybe floddale, vidtstrakte plateauer, frugtbare sætere og vældige kløfter, der omkranser den Gamle Verden mod øst.
Bjergene ved Verdens Ende er titusinder af fod høje og strækker sig fra det nordligste Scandien over en række vældige bjergbuer i Kislev, Temerien-Redanien, Imperiet, Sarmatien, Archaios og Tevinter til Saracenai og Sasanien i syd. Verdens Kant er nærved uoverstigelig de fleste steder, omend en serie vældige bjergpas og urgamle underjordiske hovedveje muliggør transit. Den Gamle Verdens største flodsystemer, Reich og Talabec, der skaber livsbetingelserne for millioner af levende væsner, har deres udspring i Bjergene ved Verdens Ende.
Verdens Kant er hjemsted for mange særegne væsner, folkeslag, riger og civilisationer. Størst af dem alle er dværgene og gnomerne, hvis kolossale rige Karaz Ankor, der spænder over enorme underjordiske netværk af byer og veje over hele den kendte verden, har bjergkæden som sit absolutte centrum. Millioner af goblinoider bebor ligeledes skovene, floddalene, højsletterne og hulesystemerne i Verdens Kant. Det samme gælder mange menneskelige folkeslag, der ernærer sig som agerbrugere, hyrder, nomader eller halvnomader.