Особливості психології сучасної жінки-керівника

Зміст



Введення

1. Чому жінка не хоче бути лідером? 

2. М. Женнінг і А. Жарден про психологію ділової жінки

4. “Жінки – погані начальники” – це міф

4.1. Як протистояти міфу

5. Портрет ідеальної “леді – бос”

6. Чому жінки вибирають кар'єру?

7. Чому жінки успішно роблять кар'єру?

Заключение	

Список літератури




Введення



Психологією лідерства цікавляться давно. Лідер - це перш за все людина, на поведінку якого ориентированны члени групи; саме він задає тон і деякий стандарт поведінки, визначаючи цілі і завдання групи. Саме він має психологічне право змусити членів групи виконувати поставлені перед ним завдання. Іншими словами, лідер володіє владою. І, нарешті, найголовніше - лідер переймає на себе відповідальність за групу людей і за її дії. 

У наш час лідерами, керівниками стають не лише чоловіки, як переважно було раніше, але і жінки. Жінка-керівник вже більше не викликає такого здивування, як всього лише кілька років тому. І звичайно, існують деякі особливості, які відрізняють жінку-керівника від керівника-чоловіка. Жінки ламають стереотипи, властиві лідерам, керівникам, привносять в ділове життя нові риси і зміни. Про ці особливості поведінки і діяльності жінок-керівників і піде мова в цій роботі.


1. Чому жінка не хоче бути лідером?



Відмічено, що серед дійсних лідерів немає явних дурнів. Інтелект для них обов'язковий. Вони навіть можуть бути необразованны з точки зору абстрактного інтелекту, але уміння управляти людьми або соціальний інтелект їм властивий неодмінно. Дуже важливе те, що більшість лідерів схильна приймати рішення індивідуально, не підкоряючись зовнішньому тиску. 

Інтелектуальна незалежність - ось, що відрізняє справжнього лідера. Крім того, він емоційно стабільний. На мові психологів це коштовна якість називається "инфарктоустойчивостью" - відсутністю страху і тривоги. Невротізм лідерові протипоказаний. 

Напевно, у вашій уяві вже виник образ процвітаючого чоловіка, упевненого в собі керівника або бізнесмена... Так і було до недавнього часу, поки на життєвій арені не з'явилися ділові жінки, яскраві особи, ініціативні, енергійні, такі, що не бояться труднощів. 

Наше суспільство ще далеко від стабільності, адже саме в стійкому суспільстві жінка має більше шансів зайняти лідерські позиції. У нашому суспільстві жінка виявилася в парадоксальній ситуації: на неї звалили всю відповідальність за сім'ю, тоді як чоловік від родинної відповідальності був відчужений. У жінок не було можливостей для функціонування поза сім'єю, можливостями для ділової активності. Конфлікт полягає в протиріччі цінностей "сім'я, будинок, кохання" і цінностей незалежності і зростання. Займаючи керівний пост, вони всіма силами прагнули скасувати в собі лідера, тому що беззаперечна слухняність вищестоящим особам була несумісна з такими якостями справжнього лідера, як азарт, ініціатива, норовистість, врешті-решт. Через ці причини багато хто з них був схожий просто секретаркам. 


2. М. Женнінг і А. Жарден про психологію ділової жінки



Мабуть, якнайповніше психологія ділової жінки була вивчена американськими докторами Маргарет Хеннінг і Анн Жарден.

Сходження по сходах успіху виявилося справою важкою і небезпечною. Ділова жінка повинна постійно доводити собі і що оточує, що займається саме своєю справою. Приблизно 1/3 всі нервові розлади в бізнес-леді походить від зіткнення їх ролі керівника на роботі і виконавця будинку. Обоє автора прийшли до виводу, що головна перешкода ділової кар'єри багатьох жінок - в невмінні дівчаток, а потім і жінок ладнати між собою, "грати в команді", бути поблажливими до недоліків інших людей. 

Але у жінки є ряд переваг, реалізувавши які, вона може стати успішним керівником. Жінка-лідер володіє тоншим соціальним інтелектом, вона тонше відчуває нюанси стосунків, у тому числі і відношення до себе. Правда, її більше, ніж чоловіків, підстерігає небезпеку піти на поводі у своїх емоцій. А істеричність і лідерство - це речі несумісні.

Жінка володіє більшою контактністю і практичністю мислення. Якщо чоловік схильний будувати довгострокові плани, розраховувати на довгострокову перспективу, то жінка віддає перевагу конкретно гарантованому результату, "тут і зараз". Жінка краще за чоловіка контролює свої і чужі помилки; вона, як правило, краще формулює свої думки і виражає ідеї. Відмічено, що вона менша, ніж чоловіки реагує на залицяння і сексуальні домагання в ділових стосунках. Вона чітко розрізняє справу і розваги. 

Один з головних підводних каменів на дорозі розвитку кар'єри ділової жінки - брак глобального, оглядового погляду на проблему, розвиненіший консерватизм, тенденція грузнути в дрібницях і емоціях, в'язнути в системі людських відносин. Ці "демони" можуть зіграти злий жарт з діловою жінкою. Тому завжди бажана порада чоловіка. 


3. Відмітні якості сучасною жінки-керівника



Жінка-керівник не рідкість в наші дні. Ділові якості, уміння добиватися результатів, володіння методами управління, рівень інтелекту властиві будь-якому керівникові незалежно від підлоги. Найбільш значимою якістю, на мій погляд, є єдність слова і справи. Саме діловий керівник завжди вірний узятим на себе зобов'язанням, в цьому виявляється його професіоналізм. За своєю природою жінка більш обов'язкова в порівнянні з чоловіком, вона може не виконати справу до певного терміну, але вона постарається довести його до кінця, а не кинути при появі труднощів і зайнятися чимось важливішим. Хоча жінці, втім, швидше прощають прострочене слово. 

Діловитість керівника виявляється в умінні коротко і ясно викласти суть проблеми, довгі і просторові промови можна розцінювати як марнотратство часу. Багатослівність - ворог діловитості. Слово ділової жінки відрізняється емоційністю, їй не властива суха лаконічна мова. У скрутні хвилини будь-якій жінці необхідно виговоритися, зберігати в глибині свої переживання їй невластиво. Піддавшись настрою, жінка може дати волю словам і відчуттям. Який би пост керівника не займала жінка, вона завжди внесе з собою особисті переживання, емоційне забарвлення подій, глибоке сприйняття міжособових стосунків. Але, не дивлячись на всі відмінності в стилі керівництва, єдність слова і справи є важливою ознакою професіоналізму керівника, будь він чоловіком або жінкою. Краще не говорити, але робити, чим не робити, але говорити. 

Керівник на своєму місці завжди здатний організувати справу так, щоб не бути зайвою ланкою в ланцюзі управлінських рішень. До нього завжди можна звернутися за допомогою. Хороший організатор, незалежно від підлоги, організовує справу так, щоб був видний конкретний результат, а не словесні хитросплетіння. Діловитість збільшує навантаження, але саме цим навантаженням перевіряються всі її дійсні цінності. 

Яскравим проявом діловитості виступає уміння керівника доводити почате до відчутного результату. І найважчий психологічний бар'єр при цьому - змусити себе робити не те, що хочеться, а то, що потрібне. А.М. Коллонтай називала це подолання задоволено своєрідно - "застебнути себе на всі гудзики". 

Якщо звернутися до практики, то можна "підглянути" деякі правила досягнення результатів в діяльності умілих керівників. 

"Не розкидайся!" - не хапайся за двадцять подів одночасно, а вибери з них найбільш значимі і веди до кінця.

"Борися!" - результати - міцний горішок, який не задається без бою. При невдачі краще бути переможеною, чим що здалася.

"Аналізуй!" - лише при доведенні початих справ до кінця з'являється необхідний досвід "ціни результату". Чим вище ціна, тим дорожче досвід.

У ділової жінки в порівнянні з чоловіком при доведенні початого до кінця є своєрідна перевага - вона уміє вчасно зупинитися. Чоловік зазвичай неухильно прагне до мети. Всяка зупинка зачіпає його самолюбивість. Постійно налягаючи на справу, він швидко видихається. У жінки дещо інша тактика: якщо справа не йде, вона зупиняється, поволі нагромаджуючи сили і знаходячи ефективніші засоби для "настання". Питання про гнучку тактику досягши результатів - один з ключових в процесі керівництва. 

Ще один з характерних проявів діловитості - знання цифр, фактів, уміння оцінити ситуацію. У ділової жінки з добре розвиненим відчуттям інтуїції свої фірмові методи. Скільки чоловіків погоріло із-за своєї чоловічої звички довірятися одному джерелу інформації. 

Керівник-жінка на роботі і удома може бути досконале різною. Знаходячись біля фінансового керма будинку вона може бути типовою розтратницею, в той же час, відповідаючи за фінанси за службовим обов'язком, вона відповідає типовому образу фінансиста - не давати грошей, коли вони потрібні, і пропонувати, коли вони не потрібні. 

Одним з найбільш поширених методів керівництва є переконання. Ділового керівника відрізняє уміння перекладати будь-яке явище мовою інтересів і стимул-реакцій, активності і пасивності, виграшів і програшів, витрат і доходів. Цьому мистецтву треба вчитися, застосовуючи в діловому спілкуванні метод переконання, а не примуси. Тут слід підкреслити один істотний момент: мистецтво переконання може опанувати лише той, хто відданий справі. Якщо справа і керівник - не одне ціле, марно чекати від нього переконаності. Лише за цієї умови можна боротися за справу, відстоювати його, рухати і доводити до кінця.



4. “Жінки – погані начальники” – це міф



Вважається, що...

Жінки дуже м'які, ніжні і дбайливі, аби бути хорошими начальниками. 

Перш ніж стати начальником, жінка стає "стервом".

Жінка не може одночасно піклуватися про сім'ю і керувати колективом. 

Ставши матір'ю, жінка готова піти з роботи. 

Жінки більше, ніж чоловіки, користуються лікарняними і відпустками. 

Жінки працюють ради "деяких" грошей - справжні гроші заробляє муж. 

Жінки насправді не хочуть ставати начальниками - вони бояться відповідальності. 

Жінки не можуть бути хорошими гравцями в команді, і тому чоловіки не приймають їх в свої ігри. 

Жінки не лояльні. 

Правда ж полягає в тому, що...

Жінки-керівники мають вищий рейтинг по 19 з 25 категорій в порівнянні з жінками-виконавцями. Ці дані наводяться на підставі дослідження більше 19000 співробітників 100 великих і малих підприємств (опит ERIQ). Чоловіки-робітники поважають жінок-начальників навіть більше і ставлять їх вище за начальників-чоловіків по 23 з 25 категорій. 

Жінки добре виконують свою роботу. Дослідження "Менеджер в групі і в організації" показало, що жінки-керівники повсюдно проявляють себе особами яскравими, сильними, гнучкими, стійкими, прямими і здатними працювати багато годин підряд. Крім того, вони самодостаточны і упевнені в собі, їм не потрібний зовнішній контроль. 

Жінки можуть грати в команді. Жінки-керівники приблизно на 5% більш, ніж керівники-чоловіки, схильні вислуховувати думку підлеглих - згідно опиту ERIQ, проведеному в 1998 році. Що стосується лояльності по відношенню до підлеглих, то результати досліджень показали, що 29% жінок і 22% чоловіків вважають, що жінки-начальники лояльніші до своїх підлеглих. (60% жінок і 59% чоловіків вважають, що керівники обох полови в цьому рівні).

Жінки здатні впоратися і з сім'єю, і з роботою. Переважна більшість - 94% з 100 працюючих матерів, в яких діти знаходилися удома, вважають, що вони добре справляються з обома роботами. Як це їм удається? 39% вважають, що вони є дуже організованими людьми, 21% вважають, що їм в цьому допомагає муж. Психологи згодні з тим, що хоча жінки і отримують меншу плату за рівну з чоловіками працю, робота для них важлива сама по собі, просто для самоповаги. Насправді, працююча жінка з дітьми менш схильна до ризику депресії, чим непрацююча. 

Як протистояти міфу:

Правда полягає в тому, жінки можуть бути прекрасними керівниками - як і чоловіки. Але несправедлива дискримінація може позбавити жінку можливості стати керівником. Правильний підхід може дати жінкам шанс. 

Пізнайте себе. Якщо обернути те, що здається конфліктом полови, в просту різницю в стилі керівництва, то всі негативні риси (стервозність, чутливість) можуть звернутися в позитивних (вимогливість, дбайливість). 

Умійте сприймати критику. Для того, щоб сприймати критику без образи, аналізуйте слова вашого опонента, будьте уважні, попросите уточнень і обов'язково запитаєте себе, що корисного ви можете взнати для себе з почутих слів.

Чиніть опір дискримінації. Для того, щоб бути хорошим начальником, прагнете до того, аби нагороджувати за працю, а не за підлогу. 



5. Портрет ідеальної “леді – бос”



Який же портрет ідеальної "леді - бос"? Його намалювали М. Хенінг і А. Жарден. 

Це яскрава особа, вона жіночна, не жорстока і не холодна, інтелектуально і фізично активна, рішення приймає сама, але прекрасно уловлює настрої інших; їй невластива дріб'язкова опіка підлеглих. Вона готова ризикувати, целеустремленна, уверенна в собі, гідно реагує на критику, зауваження і навіть образи. Уміє оперативно перемикатися з однієї соціальної ролі (“керівник, ділова жінка”) на іншу ("дочка, мати, дружина"), упевнена в розумінні, підтримці і допомозі з боку мужа і дітей. 

І ще одна важлива умова, а може бути, і найважливіше: проблема якнайповнішої реалізації своїх здібностей в досягненні життєвих цілей може бути вирішена лише спільними зусиллями з чоловіками. Жінка-лідер частенько демонстративно ігнорує і навіть протистоїть можливій співпраці з чоловіками, підсвідомо оберігаючи свою територію від суперника протилежної підлоги, тим більше що раніше ця територія належала йому. Це свідомо безперспективний хід, шляхом якого жінка-лідер позбавляє себе "досвіду попереднього покоління", що невірно по суті. 

Природжені якості - необхідне, але недостатня умова для справжнього лідера. Ще порада: замість того, щоб довго ялозити проблему, довго аналізувати її, треба дивитися в майбутнє, думати, як уникнути повторення помилки надалі. Не треба також боятися говорити з людиною прямо: будь-яка відверта розмова лише додасть вам окулярів. 

Бути керівником в Росії - подвійна відповідальність. На жаль, культура стосунків між начальником і підлеглим тут, м'яко кажучи, відрізняється від західної моделі. 



6. Чому жінки вибирають кар'єру?



Найбільш значимим мотивом трудової діяльності у жінок виявився мотив матеріальний, хоча і з відтінком психологічним: їм подобається мати свій заробіток і бути незалежними. 

На другому місці - мотив морально-етичного плану: вони працюють, тому що завдяки роботі відчувають себе потрібними людьми і не представляють своє життя без роботи. 

На третьому місці - мотиви, які можна назвати "компенсаторними": завдяки роботі жінки не відчувають себе самотніми; на роботі вони забувають про домашні і особисті нелади, неприємності. 

Жінки дуже пізно наважуються робити кар'єру. Часто лише через десять років роботи на фірмі вони наважуються зайняти вище положення, але для запланованої кар'єри це надто пізно! 

Більшість жінок дуже пасивно. Замість того, щоб щось зробити самим, вони дозволяють подіям йти своєю чергою. Жінки вважають, що вирішальним чинником професійного успіху є їх самореалізація. В результаті такої "эгоцентричности" вони перестають цікавитися істотнішими речами в своєму оточенні, такими, скажімо, як система стосунків і інформаційних каналів на підприємстві, що виникають на неофіційному рівні. Вони не визнають і не сприймають яких-небудь взаємних лояльних стосунків, залежностей стосунків типа "ти - мені, я - тобі", взаємної корисності, протекцій, що виникають між співробітниками і завжди враховуються до певної міри в своїй діяльності чоловіками. 

Жінки сприймають кар'єру як особисте зростання, як самореалізацію. Чоловіки ж розуміють під кар'єрою престижні і перспективні посади. Чоловіки співвідносять виконувану ними роботу виключно зі своїми уявленнями про кар'єру, тобто розглядають її як просування по службі, досягнення успіху. Жінки розділяють два поняття: виконувану роботу і кар'єру. Робота для них здійснюється "тут і зараз", а кар'єра є виключно особистою метою, про результати досягнення якої може судити лише сама жінка. 

З самого дитинства чоловіки налаштовані на те, що вони працюватимуть, аби щонайменше зуміти прогодувати сім'ю. Лише незначна частина жінок в дитинстві замислювалася над цим питанням. Більшість же з них сподівається знайти когось, хто їх міститиме. 

Різниця в настрої і напрямі мислення, витікаюча з різних вистав, що складаються ще в дитинстві, величезна. Чоловіки розглядають кар'єру як істотну складову частину свого життя. Якщо виникають які-небудь проблеми особистого характеру, то чоловіки шукають можливості "перекручувати" особисту і професійну "карти". Жінки ж наполягають на чіткому розмежуванні особистих і професійних проблем, в разі конфлікту вони однозначно вибирають ту або іншу дорогу. 

Якщо чоловіки починають свою роботу на фірмі, то вони вже автоматично мають "генеральський жезл в ранці". Жінки ж, навпаки, своєю роботою повинні постійно доводити, що вони займаються своєю справою, хоча все і передбачають зворотне. 

Інша типова відмінність відноситься до поняття "Особиста стратегія". Чоловіки визначають її як досягнення поставленої мети. Коли перед ними коштує нове завдання, вони постійно задаються питанням: "Що мені це дасть?" Це вирішальне питання, оскільки він ставить на карту їх майбутнє. Елемент часу відсутній в міркуваннях у жінок. Вони лише думають про те, якнайкраще вирішити проблему в даному місці і зараз, не враховуючи, які наслідки ця проблема матиме для них в майбутньому. 

Різниця в мисленні обумовлює те, що велика кількість хлопчиків вчиться ладнати між собою, а дівчатка дуже рідко вважають це необхідним. Пізніше по причинах спільних чекань і раннього досвіду чоловіка вчаться брати участь в засіданнях і домовлятися між собою, терпіти один одного. Все це жінки знаходять незбагненним. Групова поведінка чоловіка є насправді таким феноменом, який заставляє жінок творити приблизно наступне: "Як тільки можуть двоє чоловіків, що абсолютно не переносять один одного, сидіти разом на зборах і вдавати, що поважають і допомагають один одному, тоді як інші знають, як йде справа насправді? Як вони можуть бути такими лицемірами?" Це питання багато пояснює. 

Діяльність фірми відповідає діям колективу, члени якого піклуються, з одного боку, про прибуток, а с інший - лише про власне виживання, відповідна ситуація відносно прибутку і виживання визначає найчастіше положення кожному окремого члена колективу. До тих пір, поки немає прибули, виграшу, необхідно дотримувати розсудливість, Чого ради навмисно наживати ворогів, якщо можна просунутися вперед, придбати друзів? Навіть дванадцятирічні хлопчиська знають, що вони потребують десять інших, аби утворити футбольну команду, а такі що вони, можливо, можуть нормально переносити один одного, а можливо, і ні. Жінки ж піклуються про збереження хороших стосунків, оскільки ці стосунки є для них самоціллю, в е р б традиційному жіночому досвіді навряд чи є щось, що може перечити цій самоцілі. На підставі цьому жінки часто опиняються в пастці нетерпимості, яку можна визначити таким чином: "Он/она мені не подобається, я не можу з ним/с нею працювати". 



7. Чому жінки успішно роблять кар'єру?



Автори згаданої книги Хеннінг і Жарден узяли інтерв'ю у 25 процвітаючих керівниць, яким удалося досягти посади віце-президентів великих фірм. Їх раніше всім цікавив питання: чому ці жінки змогли зробити кар'єру? Я спробую зараз коротко передати найважливіші результати єдиного у своєму роді дослідження. 

1. З 25 керівниць 20 були єдиним або старшим в сім'ї дитям; інші п'ять попали в положення тих, що народилися першим дитям в дитинстві в результаті обставин, що склалися (розлучення батьків, смерть старших братів і сестер). 

2. Все 25 опитаних мали хороші стосунки зі своїми отцами і разом з ними брали участь в незвично широкою традиційно чоловічій сфері діяльності, причому починаючи з найранішого віку. 

3. Всі опитані виросли в "прагнучих вгору" сім'ях середнього стану. Отци 22 з 25 же обіймали керівні посади в економіці, троє останніх були директорами коледжів. 24 з 25 матерів були хатніми господарками. Одна мати працювала вчителькою. Освітній рівень 23 був щонайменше такий же, як і у отцов опитаних жінок. 

4. Вирішальне значення мало, вочевидь, те, що в сім'ях було особливе відношення до цих дітей, як до первістків. А відчуття цього положення глибоко відображається в дитячій душі. 25 жінок пригадали про те, що мали щасливе дитинство і що в їх очах батьки грали особливу роль. 

5. Отци і дочки розділяли інтереси, які, як вважається, традиційно більше властиві отцам і синовим: фізичні навантаження, спортивні змагання, агресивні прагнення до успіху, готовність до конкуренції і тверда установка на перемогу. Ці процвітаючі жінки дуже рано навчилися у своїх отцов тверезо оцінювати міру риски, тобто свідомо зважувати свої шанси на успіх або програш. Цим всі опитані жінки істотно відрізнялися від переважної більшості жінок, для яких ризик означає втрати, і тому вони прагне уникати їх.

7. Все 25 жінок під час навчання в школі були кращими ученицями і “ватажками”. 

8. Засадничими передумовами будь-якого успіху є прагнення до нього, орієнтація на успіхи, бажання завдяки своїм знанням. Цими якостями володіли всі 25 жінок, то було результатом їх виховання (в першу чергу з боку батька). Всі опитані дотримувалися думки, що витрачені на це зусилля були не марні, оскільки вони придбали пошану і визнання своїх батьків. 

9. Всі приватники опиту вчилися в коледжі з великою старанністю. Деякі з них закінчили коледж з високими оцінками. Стратегія, яку вони розробили для себе, полягала в тому, що вони ставили перед собою мету, визначали пріоритети і розробляли програму дії, яка дозволяла їм виявляти помилкові дороги і уникати їх. Інакше кажучи, вже у той час їх поведінка не відрізнялася від поведінки що досягає успіху, прагнучого досягти вершин менеджера. Вони не витрачали багато часу на чоловіків і взагалі підрозділяли їх на двох типів: помічники, подібні до їх отцам, і останні. 

11. Все 25 жінок ще на ранній стадії своєї професійної діяльності вирішили на свій страх і ризик здійснити кар'єру в одній фірмі. Вони дуже рано прийшли до виводу, що жінка лише тоді може досягти відповідальної і високої посади керівника, якщо з виконуваною роботою вона справлятиметься на рівень краще, ніж будь-який співробітник-чоловік цієї фірми. 

12. Всі учасниці дослідження свою першу керівну посаду розглядали як початкову сходинку сходів вгору. Всі вони дуже швидко визначили і інший чинник, вирішальним чином що впливає на успіх або невдачу: наявність хорошого безпосереднього керівника. 

13. Ці жінки дотримувалися думки, що розвиток хороших ділових стосунків з чоловіками залежить від того, наскільки їм удасться "стерти" статеві відмінності і від того, аби їх спілкування концентрувалося на виконуваних функціях або завданнях. Це означає, що вони прагнули применшити той факт, що вони були жінками, і використовували компетенцію як найважливіший елемент самоствердження. 

14. Вони надавали велике значення тому, аби не вступати у інтимні відносини з чоловіками, що працюють на цій же фірмі, або з тими, з якими вони підтримували ділові стосунки. 

15. З чоловіками, які були їх безпосередніми керівниками, у цих жінок складалися хороші і міцні дружні взаємини. Вони всі без виключення починали як особистих секретарок або асистенток свого шефа. І коли вони досягали чергової сходинки в своїй кар'єрі, на вищий рівень піднімалися і вони. Керівники вважали, що в підприємництві жінки повинні рухатися вперед, і відстоювали цю точку зору перед своїми колегами на фірмі, а також клієнтами і покупцями. 

16. У останньому стратегія 25 жінок полягала в тому, аби відповідати вимогам певної посади вище середнього, що досягалося самостійним навчанням будинку і відвідинами вечірніх курсів. Закінчуючи роботу на черговій сходинці, вони були вже здатні виконувати складніші завдання на наступному рівні ієрархічних сходів. І якщо їх шефа підвищували на посаді, вони по рівню своєї компетенції були готові супроводжувати його. 

17. Коли ці жінки досягали рівня начальника відділу і мали в своєму підпорядкуванні безліч чоловіків, вони могли впоратися і з цією проблемою. Одна з 25 опитаних сказала: "Я прийшла до виводу, що повинна спробувати не помічати проблем, пов'язаних із стосунками чоловіковий і жінок, і сконцентрувати свою увагу на тому, аби мій відділ був местомом, де чоловіки могли б добре працювати, підвищувати свою кваліфікацію і просуватися вгору". 


Заключение



Спробуємо узагальнити ті риси, які характеризують сучасну жінку-керівника. 

Перш за все, це глибоке усвідомлення рівноправ'я, рівність своїх можливостей і здібностей до участі у всіх сферах життя суспільства. Іншою важливою рисою є визнання необхідності поєднання різних соціальних ролей - не лише активної учасниці трудового і суспільного життя, але і "хазяйки будинку", матері. Жінки обирають різні варіанти поєднання цих ролей, хоча більшість стійко орієнтуються на однакову їх значущість.

Конкретний вибір життєвої дороги жінка робить сама відповідно до своїх особистих якостей, переваг, смаків, обставин життя, але можливість такого вибору сильно залежать від того, яку економічну і моральну підтримку надасть їй держава і суспільство на кожній з вибраних нею доріг. 

Проте жодна, навіть найпрогресивніша, соціальна практика не може відмінити психологічні труднощі, які виникають при "подвійній " зайнятості жінки на роботі і удома. Рівноправне положення жінки в суспільстві істотно змінює традиційні уявлення про такі риси, як мужність і жіночність. Жінці-керівникові тепер більшою мірою властиві такі зразки поведінка, яка раніше закріплювалася за чоловіками, наприклад, навик і здатність приймати рішення, обстоювати свою думку, незалежність. 


Список літератури



		Хеннніг М., Жарден А. Леді-бос. –М.: Справа, 2007.

		Віткин Дж. Правда про жінок (14 міфів, вигаданих чоловіками). - СПб.: Пітер Пресс, 2006.

		Тідор С.Н. Психологія управління: від особи до команди. - Петрозаводськ, “Фоліум”, 2006 р.

		Комарів Е.І.: «жінка-керівник», М., 1999г.

		Самигін С.І., Столяренко Л.Д.: «Психологія управління», навчальний посібник, Р/н/Д, 2007г.

		Крічевський Р.Л.: «Якщо Ви — керівник...», М., 2003г.

		Андрієва Г.М.: «Соціальна психологія», М., 2006г. 

		Меськон М.x., Альберт М., Хедоурі Ф.: «Основи менеджменту», М., 2002г.