"Техніка тіла" Марсель Мосс

Реферат





на тему:





«Техніка тіла» Марсель Мосс»






Вступ



Антропологія (Від грец. Антропос – людина, і логотипи – розум, знання) – наука про походження і еволюцію людини.

Культурна антропологія вивчає поведінки людини, її діяльність та результати людських дій. У вузькому розумінні, культура – навколишнє середовище, перетворена людиною. З-за нерівномірного розвитку дисциплін, які входять до складу даної науки, і з-за великої кількості методів, що застосовуються в дослідженнях, культурною антропологією називають, як дисципліну в цілому, так і одну її частину.

Культурна антропологія, як складова всієї науки, зазвичай третій її підрозділ після етнолінгвістики та доісторичної археології має однакову назву з самою наукою.

Проте в різних країнах культурна антропологія іменується по-різному: соціальна антропологія у Великобританії (сімейна, політична, громадська організація людського буття), соціальна антропологія в поєднанні з технікою, інтелектуальної організацією, системою цінностей в США, соціально-культурна антропологія в Росії.

Подібному багатосторонньому підходу до дисципліни і методам дослідження сучасні вчені зобов'язані французькому вченому Марселю Моссу.

Знаменитий учений-енциклопедист, етнограф і соціолог Марсель Мосс (1872–1950), мав величезний вплив на цілий ряд дисциплін по всій Європі і за її межами.

Народився Марсель 10 травня 1872 (1950 – рік смерті) в місті Епіналь у Лотарингії, отримав філософську освіту в бордоською університеті, навчався у свого родича засновника французької соціологічної школи Еміля Дюркгейма, яке визначило світогляд молодого вченого.

Серед його праць «Досвід про архаїчні товариства» (1925), «Про деякі первісних формах класифікації» (у співавторстві з Дюркгеймом, 1903); «Досвід про сезонні варіаціях в ескімоським товариства» (за участю А. беша, 1906); «Про однієї категорії людського духу: поняття особистості, поняття «Я» (1938) і ін.

Найбільш відомим його працею стала робота «Техніка тіла» написана в 1934 році. У ній вперше розглядалася зв'язок різних аспектів життя, які складають культуру етносів і фактори, що впливають на поведінку людей, так звану техніку тіла.

Суть даного терміну і основний зміст праці Мосса і буде викладено в цій роботі.

Саме людське тіло виступить через призму статті, як головний предмет культурної антропології. Бо всі рухи наших тіл, які становлять його техніку нерозривно пов'язані з соціальною і психологічною домінантами, а значить і з культурою в цілому. При цьому у кожного соціуму та етносу культура відрізняється, як відрізняється і техніка тіла.






1. Поняття техніки тіла



Наукова праця Марселя Мосса «Техніка тіла» складається з чотирьох частин: «Поняття техніки тіла», «Принципи класифікації техніки тіла», «Біографічне перерахування техніки тіла», «Загальні роздуми».

Ознайомимося детальніше з першою частиною, її змістом, методами досліджень і стилем викладу.

У вступі до першої частини «Поняття техніки тіла» автор відразу говорить про те, що техніка тіла має на увазі детальне вивчення та опис тіла і розробляється як посібник, набір простих рекомендацій для етнографів.

Викладаючи основи свого бачення проблеми, Мосс підводить все до того, що має місце певний пропущений предмет у життєвих інститутах, який найчастіше фігурує як «різне». Ця категорія містить наукові факти в розрізнених, не згрупованому вигляді, але становить саме ті істини, які не усвідомлюються і не класифікуються повинні чином. У «різному» необхідно розібратися для подальшого прогресу. І таким різним є техніка тіла.

Автор наводить приклад техніки тіла, як метод навчання плаванню. Раніше люди закривали очі і відкривали їх під водою, тепер же дітей змушують тримати очі відкритими при зануренні. «Ось таким чином техніка тіла, перетворюється на мистецтво, систему фізичних вправу, удосконалювати нашим часом.»

Мосс не повчає і не вводить складних формулювань, навпаки, в розмовній формі, переказуючи забавні і цікаві історії з власного досвіду і спостережень, він висуває гіпотезу про те, що кожне суспільство має свою техніку тілу. Тобто набір своїх звичок в русі і виконанні певних дій, від ходьби і до положення рук.

Робота тіла формується не просто індивідами, а головним чином товариствами, вихованням, моральними нормами і модою. До проблеми антропології потрібно підходити з культурологічної точки зору, поєднуючи біологічний, соціальний та психологічний аспект і методи дослідження («потрійна точка зору»).

Точно, як дитина, здатний до імітації повторює рухи дорослих, так і в зрілому віці особистість прагне копіювати поведінку інших успішних суб'єктів, слідувати моді й престижу. В акті наслідування розкриваються психологічний і біологічний елемент антропології.

Але ціле, сукупність обумовлено трьома невіддільними елементами.

Окрім іншого Марсель Мосс говорить про те, що деякі акти пов'язані з магічним, ритуальним значенням. Наприклад, особливий вид ритуального бігу в ході полювання у австралійських аборигенів. При цьому вимовляється словесна форма, зв'язок якої з рухами неможливо поставити під сумнів. Технічний, фізичний і магічно-релігійний акт зливаються в спільність для агента, виконуючого їх.

Проте одних наукових висновків і описів автору недостатньо. Він прагне проникнути в суть виникнення цих явищ.

Всі ці акти, не просто обряди, це методи техніки тіла. І для їх розуміння необхідно повернутися до платонівської трактуванні техніки, як в музиці або танці.

При цьому технічним актом Мосс іменує ефективний традиційний акт, не просто магічний, релігійний або символьний. Ні техніки та її передачі без традиції. У цьому людина відрізняється від тварини, він здатний передати техніку через усну форму.

Тіло людини – найперший інструмент його. Техніка тіла – постійна адаптація до фізичних, механічних і хімічних чинників. Цей процес адаптації перейшов в акт спочатку для окремого індивіда, а потім і суспільства для всього. Він закріпився у вихованні та передачі. І притаманна техніка тіла всьому соціуму на його території.

Техніка не стоїть на місці – як очевидно доводить Марсель Мосс.

Кожен соціум має свої звички, шкалу цінностей, отриманий і засвоєний досвід. Дані характеристики обумовлюється тією інформацією, що закладена в техніці рухів, обрядів, танців, безпосередньо пов'язаних з технікою руху тіла. Очевидним є те, що навіть прості маніпуляції рукою засвоюється поступово. Будь-яка техніка вбирається в свою власну форму. Так і виникають відмінності між товариствами і народами.

Трапляється одна культура несподівано або навмисно передає частину елементів іншої. Надалі вони закріплюються, як корінні елементи повсякденного побуту. З особистого досвіду вчений наводить приклад такої передачі елементів техніки тіла. За часів Першої Світової Війни, після рішучої перемоги Англії над Францією, англійська полк прийняв рішення на параді пройти під акомпанемент французьких військових музикантів. Марш виявився успішним, і протягом майже півроку той же англійський полк марширував на англійський манер, а ритм був французький. Однак через деякий час цей стиль був скасований і повернули старий, в силу того, що англійські солдати просто не збігалися ногами з ритмом французької аранжування. Подібні відкриття зробив Мосс і спостерігаючи за медсестрами лікарні в Нью-Йорку. Рухи медичних сестер здалися авторові дуже знайомими. Він спробував пригадати, де ж йому доводилося бачити таку техніку ходьби. Виявилося, що подібні рух популярні в кіно. З кінематографа вони перейшли в повсякденне життя цих дівчат. Повернувшись до Парижа, Марсель помітив таку ж ходу і у француженок, які полюбили американські фільми. Також можна відрізнить, наприклад, черницю, притискуючи руки до себе і стискають кулаки.

Таким чином техніки тіла імітуються, культивуючи в соціумі, і іноді переходячи від однієї країни до іншої.



2. Принципи класифікації техніки тіла



У другому розділі «» Принципи класифікації техніки тіла» Марсель Мосс розповідає про те, що техніка тіла в першу чергу розрізняється за статтю та віком.

Відразу ж слід перший приклад, живий і наочний. Чоловік, стискаючи руку в кулак, залишає великий палець зовні, а жінка всередині.

Пояснити подібне явище можна, як з біологічної, так і психологічної точки зору. Будь-який психолог зможе це зробити. Але, для достовірного висновку йому необхідна співпраця фізіології та соціології.

Також проілюстровані і вікові зміни техніки тіла. Дитина вільно сідає навпочіпки, а дорослий з великими труднощами. Однак, не всі. Австралійські аборигени здатні на цю дію з такою ж легкістю, як і європейські малюки. Решта соціуми просто не зберегли його. І насправді те, що приписується спадковості, є фактом фізіологічного, психологічного та соціального процесів.

Але в подібному образі сидіння є маса своїх переваг, в яких автор зміг переконається на власному досвіді.

Сидіння на кортячках було цілком природним для неандертальців, в слідстві чого, їх нижні кінцівки були зігнуті. Для сучасного європейця це здається потворним, і таким чином висловлює ставлення соціуму до подібної архаїчної техніці тіла.

До цієї класифікації додані ще дві категорії: з досвіду і формі передачі.

Класифікація за досвідом. Техніка тіла – частина досвіду нашого, звичок і навичок. Вона передається від батьків до дітей.

Особливу категорію становлять люди володіють підвищеною адаптацією до рухів, хорошою координацією і супутніми якостями. Люди умілі та найспритніші.

Форми передачі також грають важливу роль. Так мусульмани привчені все робити правою рукою, навіть якщо необхідно користуватися ножем і виделкою. Навіть, якщо їх ліва рука краще розвинена. Тут неможливо знайти фізіологічні або психологічні пояснення. Принцип рушійною асиметрії нав'язаний традиціями.

Вчені зобов'язані ретельно вивчити всі навики, імітації і те, що можна назвати способом життя в залежності від статі і віку людей, досвіду і форм передачі техніки руху, обумовлених соціальним середовищем і фізіологічними особливостями індивідів.

Адже спосіб життя – соціологічна категорія, яка характеризує особливості та умови життєдіяльності людей, техніки тіла в суспільстві, соціальній групі, на певній території, в межах якої проживає це суспільство. Часом ці межі чітко встановлені, так як суспільство ізольовано.



3. Перерахування технік тіла



Об'ємна третій розділ «Біографічне перерахування техніки тіла» оповідає про іншу, емпіричної класифікації технік тіла, шляхом приведення окремих прикладів.

Техніка народження та акушерства.

Мосс, користуючись різними джерелами, фіксує те, що жінки багатьох народів народжують стоячи, як мати Будди і сучасні індійські породіллі. Представниці інших етносів стають рачки, сідають або лягають. Часом, вони самі допомагають собі, часом, допомога породіллі проводять інші особи.

Також з цим пов'язані такі, традиції, як, наприклад, умертвіння близнюків або слабких новонароджених.

Техніка дитячого періоду.

Для розвитку техніки тіла важливі дитячі навички. Так дитина, вигодуваний грудьми і довго не відлучає від неї, чіпляється за шию і стегна матері. Це відмінна гімнастика, закладаються рухові навички на все життя.

Сам процес відлучення від грудей може змінюватись за часом і супроводжуватися додатковим вигодовуванням молоком тварин.

Людство умовно можна розділити на колискове і безколибельное. Всі країни Північної півкулі, регіону Анд і деякі народи Центральної Африки укладають немовлят в колиску.

Після відлучення від грудей дитина навчається їсти, ходити, рухатися, часто у формі танцю з музичним супроводом.

3. Техніка юності.

На даному етапі техніка тіла найбільш важлива для хлопців, проте для дівчат. Більшість етносів відокремлюють юнаків у групи для військового та ремісничого навчання. Цей метод передачі техніки найбільш обґрунтований у слаборозвинених країнах.

У сучасних благополучних соціумах подібне розмежування техніки тіла втратило свою силу. Багато в чому техніка тіла хлопців і дівчат стала схожою. І ті й інші займаються спортом, освоюють одні й ті ж навички та методи технік тіла.

4. Техніка зрілого віку.

У першу чергу виділяються техніки сну і неспання.

У різних соціумах і умов люди відходять до сну по-різному. З настанням темряви, або в інший час, лежачи або сидячи, на подушках або інших предметах, сховавшись чи ні, зігнувшись або навіть стоячи.

У техніці неспання Марсель Мосс виділяє також техніки відпочинку, руху, догляду за тілом, прийому їжі, сексу та інших не основних, як, наприклад, масаж.

Відпочинок у різних народів відбувається в різних позах: сідаючи, лягаючи, сідаючи навпочіпки та інші. Головне поділ – людство сидить навпочіпки і людство сидить на опорі.

Крім того, відпочинок можуть супроводжувати прийом їжі, розмови куріння. Люди спираються на дерева чи палицю, сідають на лави чи природні утворення. У більшості поширений естетичний вид відпочинку: танок.

У числі рухів до основоположним можна віднести: повзання, тиск, ходьбу та її ритм, дихання, погойдування куркулів, ліктів, біг, танець, стрибок, опускання.

При ходьбі корпус тіла може бути висунутий або нахилений назад. Ноги вигнуті назовні або всередину, кроки широкими або вузькими. Швидкість руху і дихання при цьому також відрізняються.

При бігу важливі рухи ніг і рук, ритм дихання і витривалість. Можна порівняти види спортивного бігу або біг корінних народів при полюванні, змаганнях та деяких ритуальних актах.

Розглянемо і танець, як проміжну ланку між відпочинком і неспання.

Танець відпочинок в рух і рух у відпочинку.

У ньому особливо відчувається відміну чоловічої та жіночої технік. Парний танець – є культурний продукт Європи та її суспільства. Він не властивий корінним народам інших регіонів.

Стрибки характеризується не тільки рухами, а й глибиною, шириною, довжиною.

Метод підйому вгору, на дерево, скелю або стовп характеризуються не тільки технікою, а й допоміжними інструментами. Так, в гори піднімаються і на гірських велосипедах, і за допомогою альпіністського спорядження. А на дерево найчастіше залазять на ногах і руках.

Корінні народи віддалених регіонів навряд чи б могли уявити подальший спуск на підборах. У той час, як представники всіх західних країн, як правило, роблять дані руху у взутті непристосованій для цього, не відчуваючи особливого дискомфорту. Що особливо характерно для жінок.

Приклад різних технік плавання наведено раніше.

Догляд за тілом увазі миття, натирання або намилювання тіла, чищення порожнини рота та інші індивідуальні гігієнічні потреби.

Техніка прийому їжі полягає в застосуванні або незастосуванні столових приладів. Як, і в колишні часи, так і тепер в певних соціумах культивується їжа руками.

Також і питво проводиться безпосередньо з джерела або посудини.

Ніщо не є більш технічними, ніж секс. Але, дана сфера чітко аргументується нормами моралі. Сюди також відносяться різні види поцілунків і еротичних дотиків.

Існують і такі специфічні техніки руху, як боротьба, застосування зброї, метання, рухи пальцями, зубами, під пахвами та інше.


4. Загальні роздуми



Зміст четвертої останньої глави «Загальні роздуми» зводиться до таких тез як: всі наведені вище акти руху, техніки і способи їх передачі мають соціологічну основу. Навіть абсурдні акти можуть стати загальними.

З іншого боку задіється фізіологічний, біологічний апарат. Психологічні аспекти лише перехідні між соціальними і біологічними. Вони виступають лише вигляді збігу обставин, причин а не. Хіба що, в момент зміни техніки.

З цього дуже ясно випливає, що скрізь має місце накладення фізичних, психологічних і соціальних актів. Ці акти виявляються у великій кількості, як у повсякденному житті, так і в минулому, в різних групах і на різних територіях.

Досліджуючи ці явища глибше можна сказати, що техніка тіла формується і адаптується індивідом після формування та адаптації їх у суспільстві.

Для цього суспільство має достатньо сили і інструментів влади. Воно передає і закріплює техніку тілу, як предмет культурної антропології.

Випадки винаходи технік рідкісні, частіше має місце психологічна адаптація.

Але на порядку денному психології варто співвідношення індивідуальних якостей, технічних моментів і біотипології, класифікації, яку вивів Мосс.

Вона універсальна для всіх рас і етносів. Але й вона ж певною мірою формує розбіжності між сучасними антропологами.

Автор наполягає на верховенстві соціобіологічної складової. Саме суспільство визначає панування свідомого над емоціями.

Соціум – творець культури. Культура тіла, техніка тіла, як головного інструменту людства завжди грала, і буде грати величезну роль. У органічному поєднанні суспільно, індивідуального (фізіологічного та психологічного) і намічається прогрес культури і розвиток технік тіла.

Марсель Мосс обґрунтовує необхідність розгляду людського тіла як одного з привілейованих аналізу об'єктів соціологічного.

Разом з тим, Мосс не тільки вніс істотний внесок у формування соціології, але й докладно описав особливості співвідношення тіла і традицій товариств.

Ми неодноразово зустрічали приклади традицій та побуту народів земної кулі, розділених великими відстанями, під час ізольованих працю від одного. Також ми могли замислитися над історичними змінами технік тіла.






Висновок

антропологія тіло мосс техніка

У даній роботі ми розглянули поняття культурної антропології і техніки тіла.

Культурна антропологія – це наука, що займається проблематикою людської поведінки і результатів діяльності. Розуміння терміна, як цілісної науки і структурного підрозділу неоднаково у всіх країнах. Найбільш поширеним є трактування видатного французького вченого Марселя Мосса дана в його основної роботі «Техніка тіла» (1934) року.

Автор праці визначає поняття «техніка тіла» як набір рухових навичок та дій, обумовлений низкою об'єктивних факторів.

І якщо до цього панували біологічні та психологічні гіпотези, то новаторством Мосса стала «потрійна точка зору» на техніку тіла.

На його думку, поєднання трьох чинників: соціального, фізіологічного і психічного дають все розмаїття технік тіла.

Саме суспільство з його силою і владою здатне сформувати техніку тіла. Головними механізмами є імітація і адаптація. Індивіди часто успадковують руху, які диктуються традиціями, модою і престижем.

Подав Марсель Мосс і класифікацію типів технік тіла. Умовно їх можна поділити на чотири групи: технік, пов'язані з статтю, віком, техніки, що відрізняються за досвідом і методами передачі.

Вироблена і підвиди технік: техніки пологів і допомоги при пологах, техніки дитячої та юнацької періодів, технік зрілого періоду.

Для технік тіла дорослого періоду властиво поділ на техніки сну і неспання.

У роботі наводяться наочні приклади, що надає їй більшу цінність і значимість. Публіцистичний стиль автора також заклав основи доступного викладу матеріалу в цій сфері. Зробив культурну антропологію і суміжні дисципліни популярними. Допоміг, як і був покликаний, багатьом етнографам у розробці методології даної проблеми.

Результатом стало поглиблене вивчення і пильна увага до соціологічної домінанті техніки тіла, як предмета культурної антропології.

Соціологічний аналіз тепер включає техніку тіла, як одну з головних складових.






Література



1. Марсель Мосс «Les методи дю корпус» (1934), Журналь де Психологія, XXXII, Ne, 3–4, 15 Марс – 15 квітня 1936 року. Зв'язок де ле Психологія 17 травня 1934.

2. Мосс М. Техніки тіла / / Мосс М. Товариства. Обмін. Особистість. Праці з соціальної антропології. М., 1996.