Аналіз відносин в сім'ї

Зміст



1. Причини сімейного неблагополуччя. Кризові періоди шлюбу. Конфлікт в сучасній сім'ї

2. Розлучення як соціально-психологічний феномен. Сім'я як джерело психічних травм

3. Для розуміння сім'ї як соціального інституту велике значення має аналіз ролевих відносин в сім'ї. Що таке поняття «Сімейна роль», чим визначаються «сімейні ролі»?

Висновок

Список використовуваної літератури




1. Причини сімейного неблагополуччя. Кризові періоди браку. Конфлікт в сучасній сім'ї



Люди, що створюють сім'ю, прагнуть задовольнити комплекс потреб - в любові, в дітях, в переживанні загальних радощів, в розумінні, спілкуванні. Проте становлення сім'ї - це не тільки реалізація ідеальних уявлень про брак, які склалися у майбутнього подружжя. Це реальне життя два, а потім і декількох людей, у всій її складності і різноманітті; вона включає безперервні переговори, укладання угод, компроміси і, звичайно, подолання труднощів, вирішення конфліктів, які є в кожній сім'ї.

Невдачу в браку багато в чому зумовлюють помилки у виборі партнера: обранець в реальності або не володіє необхідними особовими рисами, або сукупність його психофізіологічних особливостей, поглядів і цінностей не відповідає уявленням і потребам того, що обирає.(4)

Розглянемо найважливіші чинники сімейного неблагополуччя (благополуччя).

1. Психобіологічна сумісність. Мова йде про «невизначній внутрішній симпатії», в основі якої можуть бути такі ясні причини, як захоплення талантом, досягнутим успіхом, суспільним положенням або зовнішнім естетичним ідеалом. Брак без спонтанного потягу зазвичай не гарантує вдалого шлюбу.

2. Гармонійний брак припускає соціальну зрілість подружжя, підготовленість до активної участі в життя суспільства, здатність матеріально забезпечити свою сім'ю, борг і відповідальність, самовладання і гнучкість

3. Чинники, що надають непряму дію на благополуччя подружнього життя. Важливо знати, якими були подружні відносини батьків обранця, який сімейний устрій, матеріальний рівень сім'ї, які негативні явища спостерігаються в сім'ї і в характері батьків. Навіть невелика сімейна травма часто залишає глибокий слід, формуючи у дитини негативні погляди і позиції. Часом непереборні конфлікти неминучі там, де партнери діаметрально відрізняються по своєму світогляду.

4. Освіта. Вища освіта не завжди підвищує рівень стабільності сімейних відносин. Навіть у браку, ув'язненому між двома молодими людьми, що закінчили вищі учбові заклади, можуть виникнути конфлікти, які, якщо їх своєчасно не вирішити, дадуть привід для розлучення. Проте інтелектуальний рівень і характери партнерів не повинні надмірно відрізнятися.

5. Трудова стабільність. Люди, що часто міняють місце роботи, відрізняються нестійкістю, надмірною незадоволеністю, нездатністю налагоджувати тривалі відносини.

6. Вік. Визначає суспільну зрілість партнерів, підготовленість до виконання подружніх і батьківських обов'язків. Найбільш оптимальним вважається вік 20-24 року. Найбільш природна різниця у віці подружжя 1-4 року. Стійкість так званих нерівних шлюбів багато в чому залежить не тільки від характеру обох партнерів, від їх взаємного відчуття, але і від підготовленості до вікових особливостей, від уміння протистояти «лихослів'ю» тих, що оточують і т.д.

7. Тривалість знайомства. За період знайомства важливо добре дізнатися один одного не тільки в оптимальних умовах, але і у важких ситуаціях, коли яскраво виявляються особисті якості і слабкості характеру партнера. 

Всі ці чинники створюють передумови виникнення подружньої сумісності і несумісності. Психологічна несумісність - це неможливість в критичних ситуаціях зрозуміти один одного. У браку кожен з подружжя може виступати як «психотравмуючий чинник», наприклад, коли один з подружжя є перешкодою в задоволенні потреб іншого. Психологічна сумісність визначається як взаємне ухвалення партнерів по спілкуванню і спільній діяльності, засноване на оптимальному поєднанні - схожості або взаємності - ціннісних орієнтацій, особових і психофізіологічних особливостей. (7)

Особливо велику значущість в сімейно-шлюбних відносинах мають ціннісна і психофізіологічна сумісність людей. Решта всіх видів сумісності або несумісності схильна до динамічних змін і достатньо легко змінюються в процесі взаємної адаптації членів сім'ї. Психофізіологічна, і зокрема сексуальна, несумісність здатна привести до розпаду браку. А розузгодження цінностей у взаємодії людей, особливо в повсякденних контактах, приводить до майже необоротного руйнування спілкування і подружніх взаємин. 

При аналізі стадій розвитку подружніх відносин виділяються: молодий шлюб, шлюб середнього віку і шлюб зрілих років.

Молодий шлюб продовжується менше п'яти років. Вік подружжя - від 18 до 30 років. У цей період вони звикають один до одного, купують меблі і предмети ужитку, часто не мають власної квартири і живуть з батьками одного з них. З часом з'являється квартира, яка поступово обставляється, будується власне домашнє господарство. Подружжя чекає дітей, з народженням яких виникають обов'язки, пов'язані з відходом і турботою про них.

Шлюб середнього віку триває 6-14 років. У цей період люди економічно активні, займають стабільне суспільне положення і позбавлені від необхідності придбання квартири, меблям і т.д

Шлюб зрілого віку наступає після 15 і триває до 25 років. У сім'ї вже дорослі діти, подружжя залишаються одні або звикають жити з їх сім'ями і виховувати внуків.

Для шлюбу літнього віку характерне зниження продуктивності праці і збільшення проблем, пов'язаних із здоров'ям. Брак, як правило, стабільний. Подружжя потребує допомоги і боїться втратити один одного. Відносини між ними такі, якими вони склалися протягом довгого сумісного життя. В цей час вже важко що-небудь міняти. 

Кризова ситуація в сім'ї може виникнути і без впливу яких-небудь зовнішніх чинників, що обумовлюють побутове і економічне положення подружньої пари, без втручання батьків, зради або якихось патологічних рис особи одного у подружжя. Присутність цих чинників прискорює створення кризової ситуації і посилює її. Наростає відчуття незадоволеності, виявляються розбіжності в поглядах, виникають мовчазний протест, сварки, відчуття брехні і докори. (5)

Є два основні критичні періоди в розвитку подружніх відносин.

Перший наступає між третім і сьомим роками подружнього життя і продовжується в сприятливому випадку близько року. Його виникненню сприяють такі чинники:

- зникнення романтичних настроїв, активне неприйняття контрасту в поведінці партнера в період закоханості і в повсякденному сімейному побуті;

- зростання числа ситуацій, в яких подружжя виявляє різні погляди на речі і не може прийти до згоди;

- частіші прояви негативних емоцій, зростання напруженості у відносинах між партнерами.

Другий кризовий період наступає приблизно між сімнадцятим і двадцять п'ятим роками сумісного життя. Він менш глибокий, чим перший, і може продовжуватися декілька років. Його виникнення часто співпадає:

- з наближенням періоду інволюції, з підвищенням емоційної нестійкості, страхами, появою різних соматичних скарг;

- з виникненням відчуття самоти, пов'язаної з відходом дітей;

- з емоційною залежністю дружини, що посилюється, її переживаннями з приводу швидкого старіння, а також можливого прагнення чоловіка сексуально проявити себе на стороні «поки ще не пізно».

Таким чином, кризові ситуації мають певні закономірності, лежачі в основах подружніх відносин. Для ефективного вирішення виникаючих проблем не слід шукати провину лише в поведінці кого-небудь з партнерів.

Жодна сфера життя людини не вільна від конфліктів. Виключенням не є і сім'я. Конфлікт - це зіткнення, серйозні розбіжності, під час яких людини охоплюють неприємні відчуття або переживання. Конфлікти незламні, вони з'являються при будь-яких життєвих обставинах і супроводжують нас від народження до самої смерті. Конфлікти соціально обумовлені і опосередковані індивідуальними особливостями психіки людей. 

Сімейні конфлікти зазвичай пов'язані з прагненням людей задовольнити ті або інші потреби або створити умови для їх задоволення без урахування інтересів партнера. Причин для цього дуже багато. Це і різні погляди на сімейне життя, і нереалізовані очікування і потреби, грубість, неповажне відношення, подружня невірність, фінансові труднощі і т.д. Конфлікт, як правило, породжується не одній, а комплексом причин, серед яких умовно можна виділити основну, - наприклад незадоволені потреби подружжя.

Уникнути багатьох помилок дозволяє дотримання основних принципів сумісного подружнього життя. (5)

- Реально дивитися на суперечності, що виникають до браку і після його висновку.

- Не будувати ілюзій, щоб не розчаруватися, оскільки сьогодення навряд чи відповідатиме тим нормам і критеріям, які були заздалегідь сплановані.

- Не уникати труднощів. Сумісне подолання важких ситуацій - прекрасна можливість швидше дізнатися, наскільки обидва партнери готові жити за принципом двостороннього компромісу.

- Пізнавати психологію партнера. Щоб жити в згоді, треба розуміти один одного, пристосовуватися, а також уміти «догоджати» один одному.

- Знати ціну дрібницям. Невеликі, але часті знаки уваги цінніші і значущі, чим дорогі подарунки, за якими деколи криється байдужість, невірність і ін.

- Бути терпимим, уміти забувати образи. Людина соромиться деяких своїх помилок і не любить згадувати про них. Не слід нагадувати про те, що одного разу порушило взаємини і що слід було б забути.

- Уміти розуміти і передбачати бажання і потреби партнера.

- Не нав'язувати свої вимоги, оберігати гідність партнера.

- Розуміти користь тимчасової розлуки. Партнери можуть набриднути один одному, а розлука дозволяє зрозуміти, наскільки сильно любиш свою другу половину і як її в даний час не вистачає.

- Стежити за собою. Неакуратність, безладність народжують неприязнь і можуть спричинити за собою серйозні наслідки.

- Мати відчуття міри. Уміння спокійне і доброзичливо сприймати критику. Важливо підкреслювати в першу чергу достоїнства партнера, а потім в доброзичливій формі указувати на недоліки.

- Усвідомлювати причини і наслідки невірності.

- Не впадати у відчай. Зіткнувшись із стресовою ситуацією в подружньому житті, було б невірно «гордо» розійтися і не шукати виходу. Але ще гірше зберігати хоч би зовнішню рівновагу шляхом принижень і погроз.



2. Розлучення як соціально-психологічний феномен. Сім'я як джерело психічних травм



Проблема розлучення знаходиться в тісному зв'язку із зміною типу відносин в сучасній сім'ї: нові моделі сім'ї породжують власні форми розриву цих відносин. Якщо в традиційному браку під розлученням розуміють розрив відносин в юридичному, економічному, психологічному плані, що спричиняє за собою реорганізацію життя обох подружжя, то сучасні форми сімейних відносин припускають, що і після їх припинення психологічні аспекти наслідків розставання не тільки зберігаються, але і виходять на перший план. (2)

Відомий вітчизняний соціолог Н. М. Римашевская вважає, що проблема розлучення і долі сім'ї в переломний момент життя суспільства набуває незвичайно серйозного значення. Останніми роками в наший країні росте число розлучень при одночасному скороченні браків, що укладаються, а позашлюбна народжуваність приводить до збільшення кількості неповних сімей. По розрахунках демографів, близько половини чоловіків і жінок протягом життя розриває брак: в середньому розпадається два з кожних п'яти зареєстрованих браків. Більше 30 % розлучень доводиться на молоді сім'ї, що проіснували менше 5 років.

Причини розлучень можна підрозділити на чотири групи: (2)

- причини, пов'язані з нестійкістю або нерозвиненістю особи (легковажний брак, шкідливі звички, грубість, зрада і т.п.); 

- причини, пов'язані з умовами життя сім'ї (житловими, матеріальними і т.п.); 

- причини, пов'язані з об'єктивною неможливістю продовжувати сумісне життя (душевне захворювання, безпліддя і т.п.); 

- масовий алкоголізм, економічна криза, безробіття, відчуття нестабільності і депресії як характерні риси стану Російського суспільства. 

Проте всі ці причини розлучень є лише зовнішніми показниками, що сигналізують про кризові процеси, що протікають в інституті сім'ї, про комплекс проблем внутрісімейної взаємодії, що накопичилися за час існування браку.

На думку вітчизняних соціологів, основні умови, що зумовлюють розлучення, - це урбанізація способу життя, міграція населення, індустріалізація країни, емансипація жінок. Ці чинники знижують рівень соціального контролю, роблять життя людей в значній мірі анонімною, у них атрофуються відчуття відповідальності, стійкої прихильності, взаємної турботи один про одного. Але це лише фон: кожне розлучення має власні основні і супутні причини і мотиви.

Важливою умовою дослідження є принцип нетотожності мотивів розлучення його причинам. Найчастіше виділяються наступні мотиви розлучень: 

- відсутність загальних поглядів і інтересів (у тому числі і релігійні розбіжності) 

- невідповідність (несумісність) характерів 

- порушення подружньої вірності 

- відсутність або втрата відчуття любові, любов до іншого 

- легковажне відношення до подружніх обов'язків 

- погані відносини з батьками (втручання батьків і інших родичів) 

- пияцтво (алкоголізм) чоловіка 

- відсутність нормальних житлових умов, статева незадоволеність.

Під мотивом розлучення розуміється обгрунтування рішення про те, що потреби в браку не можуть бути задоволені в даному шлюбному союзі.

З психологічної точки зору розлучення є зміна балансу сил, що підтримують і руйнують брак. До підтримуючих чинників можна віднести морально-психологічну і частково економічну зацікавленість один в одному, задоволеність шлюбний-сімейними відносинами, а також соціальні норми, цінності, санкції. До чинників, що руйнують брак, - прояви взаємної незадоволеності і неприязні, антипатію, роздратування, ненависть. Зовнішні чинники також стимулюють розвиток і загострення внутрісімейних конфліктів (неприємності на роботі, суперечності з родичами і сусідами, зв'язки характеру адюльтера).

Розлучення не відбувається раптово. Йому, як правило, передує період напружених або конфліктних відносин в сім'ї. Думки про розлучення відображають ступінь задоволеності взаєминами в сім'ї. Дослідження, проведене російсько-американським колективом соціологів, показало, що 45% (з 706) жінок-респондентів і 22 % (з 696) чоловіків думають про розлучення. Думки про розлучення, як у мужів, так і у дружин, корелюють з віком. Особливо часто вони з'являються в 30-39 років, а в 20- 29 років цим стурбовані найменше.

Намір розвестися не пов'язують з рівнем освіти і матеріальними доходами. Проте існує вікова закономірність. Частіше замислюються про розлучення подружжя, що полягають в браку від 12 до 21 року, а також жінки, що прожили заміжній від 6 до 11 років, чоловіки, одружені менше 6 років, як правило, не стурбовані розлученням.

Якщо очікування благополуччя і інтимного щастя в молоді роки високі, то будь-які серйозні конфлікти можуть привести до думок про розлучення. Ранні розчарування в сімейному житті, ймовірно, зв'язані і з раннім віком народження дітей: у Росії 60-90 % всіх жінок реєструють брак і реалізують свої репродуктивні плани до 25 років. Ранні браки менш стабільні у зв'язку з проблемами дітей, економічними складнощами і відсутністю повного уявлення про бажаного партнера, яке остаточно складається до 25 років.

Сім'я як джерело психічної травми. Психічна травма - це перш за все психічне переживання, в центрі якого знаходиться певний емоційний стан. 

Психотравмуюче переживання - це стан, що сильно впливає на особу через вираженість (гострота), тривалість або повторюваність. Травмують є не будь-які сильні або приголомшливі переживання, а лише такі негативні переживання, які можуть бути причиною певної клінічної патології. Важливе місце у вченні про психічну травму займає поняття про патогенну ситуацію - сукупність чинників, що найбільш безпосередньо обумовлюють психотравмуюче переживання. 

Патогенна ситуація може виникнути в самих різних взаєминах індивіда: службових, трудових, учбових і т.д. Сімейні відносини, як правило, виступають в ролі найбільш важливих, значущих для індивіда. Звідси - їх провідна роль у формуванні патогенних ситуацій особи і далі психічних порушень. (10)

Провідна роль сім'ї у виникненні патогенних ситуацій і психотравмуючих переживань обумовлюється поряд обставин:

1. Провідною роллю сімейних відносин в системі взаємин особи. Сім'я на ранніх, найбільш важливих для подальшого розвитку, етапах життя є єдиною, а пізніше за одну з найбільш важливих соціальних груп, в які включений індивід. Сімейні події набагато більшою мірою «приймаються близько до серця», ніж зовні аналогічні події у сфері трудової діяльності, сусідських відносин і ін.

2. Різносторонністю сімейних відносин і їх тісним взаємозв'язком. Домашнє господарство, дозвілля, емоційні взаємини, сексуально-еротична сфера життя сім'ї - всі вони найтіснішим чином взаємозв'язані. Будь-яка спроба внести більш менш значну зміну до однієї з них викликає «ланцюгову реакцію» змін у всіх інших. Через цю особливість сім'ї від сімейної травми «важче піти», тобто у члена сім'ї при спробі уникнути травматизації виникає більше складнощів.

3. Особливою відвертістю і, отже, уразливістю члена сім'ї по відношенню до різних внутрісімейних впливів, у тому числі і травматизуючим. У сім'ї індивід найбільш доступний дії з боку інших членів сім'ї; слабкості і недоліки його виявляються найбільш відкрито.

Психічні травми в сім'ї, як і будь-які інші, можуть бути одиничними і повторними, короткими і тривалими. В той же час сама тривалість сімейних відносин створює особливо сприятливі передумови для що тривало діють, закономірно і психічних травм, що часто повторюються. 



3. Для розуміння сім'ї як соціального інституту велике значення має аналіз ролевих відносин в сім'ї. Що таке поняття «Сімейна роль», чим визначаються «сімейні ролі»?



Для розуміння сім'ї як соціального інституту велике значення має аналіз ролевих відносин в сім'ї. Сімейна роль – один з видів соціальних ролей людини в суспільстві. 

Сімейна роль – це відповідний прийнятим в сім'ї нормам спосіб поведінки человека залежно від позиції, займаної їм в системі сімейних відносин. (12)

Сімейні ролі визначаються місцем і функціями однієї людини в сімейній групі і їх розподілу: на подружніх (дружина, чоловік), батьківських (мати, отець), дитячих (син, дочка, брат, сестра), міжпокоління і внутріпокоління (дід, бабуся, старший, молодший) і т.д. Виконання сімейної ролі залежить від виконання ряду умов, перш за все, від правильного формування ролевого образу. 

Для того, щоб сформулювати образ своєї поведінки, людина повинна точно визначити своє місце і місце інших в ролевій структурі сім'ї. Наприклад, чи може вона виконувати роль розділу сім'ї, взагалі або, зокрема, головного розпорядника матеріального придбання сім'ї. 

Для успішного формування сім'ї важливе значення також має чутливість до ситуативних вимог сімейної ролі і пов'язана з нею гнучкість ролевої поведінки, яка опиняється в здатності без особливих утруднень виходити з однієї ролі, включатися в нову відразу, як цього зажадає ситуація. Наприклад, той або інший багатий член сім'ї грав роль матеріального покровителя інших її членів, але його фінансове положення змінилося, і зміна ситуації відразу ж вимагає зміни його ролі. Ролеві відносини в сім'ї, які утворюються при виконанні певних функцій, можуть характеризуватися ролевою згодою або ролевим конфліктом. 

У сучасній сім'ї ролеві конфлікти бувають найчастішими властиві жіночій ролі. Це стосується випадків, коли роль жінки передбачає поєднання традиційної жіночої ролі в сім'ї (господині, виховательки дітей, і так далі) з сучасною роллю, яка допускає рівну участь подружжя в забезпеченні сім'ї матеріальними засобами. Конфлікт може поглибитися, якщо дружина займає вищий статус в соціальній або професійній сфері і переносить ролеві функції свого статусу у внутрісімейні відносини. У подібних випадках дуже важлива здібність подружжя до гнучкого перемикання ролей. Особливе місце серед передумов ролевого конфлікту займають труднощі з психологічним освоєнням ролі, пов'язані з такими особливостями осіб подружжя, як недостатня моральна і емоційна зрілість, непідготовленість до виконання подружнім і, особливо, батьківським ролям. 

Приведемо приклад: Знайома жінка (Дружина) має сім'ю – вона, чоловік і дитина (3 року). Дружина заробляє значно більше Чоловіка і в основному одна містить сім'ю – житлові умови, дозвілля, живлення, одяг і ін. Розпоряджається бюджетом в сім'ї також вона. Чоловік більше займається дитиною, і домашніми справами, оскільки Дружині доводиться частіше бути на роботі. У даній сім'ї її роль Господаря, саме по її правилах живе Чоловік. Можна також сказати вони (Чоловік і Дружина) як би помінялися ролями. Адже «за стандартом» жінка – домогосподарка, а чоловік – годувальник. В даному випадку – навпаки і всіх це влаштовує в цій сім'ї.

У сучасному суспільстві спостерігається процес ослаблення сім'ї як соціального інституту, зміна її соціальних функцій, неролевих сімейних відносин. Сім'я втрачає свої провідні позиції в соціалізації індивідів, в організації дозвілля і в інших найважливіших функціях. Традиційні ролі, при яких жінка вела домашнє господарство, народжувала і виховувала дітей, а чоловік був господарем, часто одноосібним власником майна, і забезпечував економічну самостійність сім'ї, замінилися ролевими, при яких переважна більшість жінок в країнах з християнською і буддійською культурами стали брати участь у виробничій, політичній діяльності, економічному забезпеченні сім'ї і приймати рівне, а іноді провідна участь в ухваленні сімейних рішень. Це істотно змінило характер функціонування сім'ї і спричинило за собою ряд позитивних і негативних для суспільства наслідків. 

З одного боку, заміна ролей сприяла зростанню самосвідомості жінки, рівність, в подружніх відносинах; з іншого боку, підсилила конфліктну ситуацію, почала впливати на демографічну поведінку, призводячи до зниження народжуваності і збільшення рівня смертності. Поняття соціального інституту широко використовується як у нас, так і за кордоном. Щодо сім'ї воно використовується, перш за все, як складна система дій і відносин, яка виконує певні соціальні функції. Або ж поняття соціального інституту розглядається як взаємозв'язана система соціальних ролей і норм, яка створена і діє для задоволення важливих соціальних потреб і функцій. 

Соціальні ролі і норми, включені в соціальний інститут, визначають відповідну і очікувану поведінку, яка орієнтована на задоволення специфічних соціальних потреб. 

Сім'я аналізується як інститут тоді, коли особливо важливо з'ясувати відповідність (або невідповідність) образу життю сім'ї, її функцій, сучасним суспільним потребам. 


Висновок



Сімейне життя нагадує айсберг. Більшість людей бачать лише його малу надводну частину і одурює себе, думаючи, що бачить його повністю. 

Деякі здогадуються, що айсберг – дещо більше, але не знають, що ж саме є його невидима частина. Не знаючи всіх тонкощів сімейного життя, можна направити її небезпечним курсом.

Отже, проблема сімейного благополуччя пов'язана в першу чергу з тим, наскільки психологічно сумісними виявляються один з одним члени сім'ї. Сумісність як багаторівневий феномен пов'язана не тільки з актуальним станом і особовими особливостями подружжя, але також і з їх досвідом минулого життя, досвідом міжособових відносин в батьківській сім'ї. Найбільш оптимальною є ситуація, коли досвід і засвоєний тип взаємин подружжя носять в цілому позитивний характер, схожі або взаємні, не протирічать загальній соціальній системі правив і норм взаємодії і взаємин.

Шлюбний союз в своєму розвитку переживає ряд етапів, що супроводжуються так званими нормативними кризами. Загальний характер цих криз, проте, не визначає їх гостроту і серйозність. Багато що залежить від бажання і культури міжособових відносин подружжя, їх здатності переглядати свої помилкові погляди, прагнення підтримувати психологічно благополучні, здорові відносини з іншими членами сім'ї. Наявність усвідомленої установки на сумісний з партнером розвиток, своєчасне виявлення змін у взаєминах дозволяють подружжю коректувати свою поведінку. Неувага до процесів розвитку один одного, змінам потреб і інтересів партнера ставить сім'ю на грань розпаду. Розлучення як крайній варіант рішення виникаючих сімейних суперечностей може стати конструктивним досвідом, якщо чоловік усвідомлює необхідність зміни власних уявлень про себе, інших людях, сімейному житті.


Список використовуваної літератури



1. Соціологія. Підручник для вузів./під ред. проф. Лавриненко В.Н. 3е видавництва, М., ЮНІТІ - ДАНА, 2004.

2. Соціологія сім'ї. Підручник під ред. проф. А.И. Антонова. 2е видавництво, М.: ІНФРА, 2007.

3. Соціологія. Курс лекцій. Навчальний посібник./Ю.Г. Вовків (і ін.) Видавництва 2е. Ростов Н/Д. Фенікс, 2006.

4. Радугин А.А., Радугин К.А. Соціологія: курс лекцій. 3е видавництво, М., Бібліоника, 2006.

5. Зритнева Е.И. Соціологія сім'ї: навчальний посібник. М., Гуманітар. видавництво центр ВЛАДОС, 2006.

6. Антонов А.И., Медков В.М. Соціологія сім'ї. Навчальний посібник для вузів. М., 1996.

7. Борисов В.А. Деградація інституту сім'ї./Сім`я у Росії. 1995 № 1, 2/.

8. Синельников А.Б. соціально-схвалювані розлучення у минулому і сьогоденні./Социологические дослідження. 1992 № 2/.

9. Гурко Т.А. Трансформація інституту сучасної сім'ї./Социологические дослідження. 1995 № 10/.

10. Здравомыслова О.М., Арутюнян М.Ю. Російська сім'я на європейському фоні (по матеріалах міжнародного соціологічного дослідження). М., 1998.

11. http://gortes.ru