Місце Аїду в грецькому пантеоні

Вступ

	

	Релігія відігравала величезну роль в житті народів і багато в чому залежала від соціально-економічного і політичного рівня розвитку. Культи богів і героїв в давньогрецьких містах підрозділялися на еллінські, полісні та іноземні (варварські) а за характером сакральних дій - на державні (офіційні) і приватні (домашні) Зазвичай пантеон складався з олімпійських божеств, але кожному полісі були свої особливості. Протікали соціально-економічні та політичні процеси впливали на формування тих чи інших культів богів. Різні культи видозмінювалися так як переходили «з уст в уста» або були перенесені колоністами в Боспорське царство. 	Метою роботи є аналіз культу Аїда в Північному Причорномор'ї. Для досягнення поставленої мети необхідно вирішити такі завдання: 1.Розглянути місце Аїда в грецькому пантеоні. 2. Простежити еволюцію даного культу. 	Джерела: При розгляді культу Аїда ми використовували такі групи джерел: 

	• Дані античних авторів вкрай нечисленні і фрагментарні. Такими є повідомлення Гомера, Гесіода Геродота, Павсанія, Діодора Сицилійського, які можуть бути використані для загальної характеристики культу Аїда. 

	• Епіграфічні пам'ятники заповнюють відсутність письмових джерел. Для дослідження державних культів велике значення мають декрети, присвятні і будівельні написи. Вони дозволяють у деяких випадках виділити періоди найвищого розквіту, простежити еволюцію, розглянути характер і особливості культу, визначити місцезнаходження храмів і вівтарів. Особливе значення мають написи зроблені від імені держави чи офіційних осіб

	• Нумізматичний матеріал Величезне значення в дослідженні даної проблематики має нумізматичний матеріал, оскільки передає зображення різних богів і богинь. Поява того чи іншого божества на монеті свідчить про його значне поширення та загальнодержавному значенні, так як монетні магістрати, що відповідали за карбування монет, були державними службовцями • Археологічні джерела представлені в основному дрібними культовими і побутовими предметами.

	




	Розділ 1. Загальні відомості

	

	Уявлення греків про світ принципово не відрізнялися від уявлень багатьох інших народів. Вважалося, що спочатку існували Хаос, Земля (Гея), підземний світ (Тартар) і Ерос-життєве начало. Гея породила зоряне небо-Уран, який став першим володарем світу та чоловіком Геї. Від Урана і Геї народилося друге покоління богів-титани. Титан Кронос (бог землеробства) скинув влада Урана. Таким чином, олімпійські боги-третє покоління божеств. 	Історія дослідження релігії і культу античних держав Північного Причорномор'я налічує вже півтораста років. Але робіт, присвячених вивченню саме культу Аїда не так багато. [2] 	Аїд у давньогрецькій міфології бог підземного царства мертвих. Аїд - син Кроноса, брат Зевса (бог неба, грому і блискавок) і Посейдона (бог моря) Гери (покровителька шлюбу) Гестії (Богиня домашнього вогнища) і Деметри (богиня родючості та землеробства) Згідно Геосіду, коли Аїд народився, батько проковтнув його , як і всіх своїх дітей (за версією Гигин, він був скинутий батьком у Тартар) Після здобутої перемоги над титанами (Боги другого покоління, діти Урана і Геї). Аїду дісталося у спадок підземне царство й владу над тінями померлих. За Гомером, Аїд сам стереже своє царство, яке знаходиться десь «на крайньому заході, за річкою Океан, що омиває землю». У жертву богу підземель і родючості приносили чорних биків. [3] Гомер називає Аїда «щедрим» і «гостинним», так як смертна доля не мине жодної людини. Міф про Аїді, як страшний і нещадному бога не знаходить підтвердження. Гомер називає його так само «Зевсом Підземним».(мал.3) Як бог смерті, Аїд був страшним богом, саме ім'я якого боялися вимовляти, замінюючи його різними епітетами. Назва Плутон, увійшло у вжиток починаючи з 5века, і остаточно витіснило оригінальне ім'я. Таки м чином Аїд увібрав в себе бога Плутоса (другорядне божество багатства і родючості) У зв'язку з цією інтеграцією разом з зміною імені відбулася і зміна самого уявлення про Аїді, значно пом'якшити його безрадісне і невблаганний істота[4]. Похмурий Аїд - олімпійський бог, хоча знаходився постійно в своїх підземних володіннях. Піднімався нагору він тільки по справах або ж коли не міг побороти в собі чергове любовне захоплення. 

	Аїд царював разом з дружиною Персефоною (Дочкою Зевса і Деметри), яку викрав, коли вона збирала на лузі квіти.(мал.1) Викрадаючи Персефону, він з'явився на упряжці з чотирьох коней. Цей міф у Гомера не згадується й локалізовані в різних місцях древнього світу, особливо в Елевсіні і острові Сицилія, де, як вважалося, і сталося викрадення. Мають Персефони Деметра, богиня родючості землі, в сумних пошуках дочки забула про свої обов'язки, і землю охопив голод. Зевс наказав повернути Персефону матері. Однак Аїд змусив її проковтнути кілька зерен граната, і дочка Деметри вже не могла остаточно залишити підземне царство, вона тільки частину року проводить з матір'ю на землі, а решту часу царює в підземному світі. [5] 	Зевс вирішив, що Персефона дві третини року буде проводити на землі з матір'ю і одну третину - з Аїдом. Згідно Суді, Аїд і Персефона мали дочка Макарію (богиню блаженної смерті) (мал.2)

	Культ Аїда зустрічався в Греції не часто. Згідно Павсанію, Аїда ніде не шанували, громе Еліди, де раз на рік відкривався храм бога (подібно до того як люди тільки раз спускаються в царство мертвих), куди дозволялося входити тільки священнослужителів. [6] У всіх інших випадках культ Аїда з'єднаний з культом інших хто нічних божеств, причому Аїд є більш як подавця благ земних, ніж в сенсі страшного бога смерті. Місця вшанування Аїда локалізували звичайно поблизу глибоких печер, розколин в землі і т. п., в яких марновірство бачило» входи до підземного царства» Аїд мав скіпетр зображає трьох псів. Так само в різних переказах згадується чарівний шолом Аїда (із шкіри тварини), що мала властивість робити невидимим її хазяїна. Вона була подарована йому циклопами за те, що він звільнив їх; цією шапкою користувалися також Зевс під час битви з титанами. [7]




	Жертвоприношення 

	

	Для того щоб боги піклувалися про людей і про державу, їм потрібно було приносити жертви і підносити молитви-прохання і робити особливі ритуальні дії. Жертовну тварину підводилося до спеціального вівтаря і вбивали. При жертвопринесенні зачитувалася молитва, причому особливо стежили за тим, щоб молитва була виголошена точно, оскільки найменше скажені робило її недійсною. Спостерігали за культом окремих богів, стежили за точністю молитов і ритуальних дій, могли дати пораду особливі колегії знаючих людей - жерці. [8] 	Грецька релігія носила печатку формалізму і тверезої практичності: від богів чекали допомоги в конкретних справах і тому скрупульозно виконували встановлені обряди і приносили потрібні жертви. Греки звертали велику увагу на зовнішню сторону релігії, на дріб'язкове виконання обрядів, а не на духовне злиття з божеством. 	Для грецького релігійної свідомості, особливо на цій стадії розвитку, не характерна ідея всемогутності божества[9]. Через політичної роздробленості і відсутності жрецького стану у греків не склалася єдина релігія. Виникла велика кількість дуже близьких, але не ідентичних релігійних систем. У міру розвитку полісного світогляду оформлялися уявлення про особливу зв'язку окремих божеств з тим чи іншим полісом, покровителями якого вони виступали. Так, богиня Афіна особливо тісно пов'язана з містом Афінами, Аполлон-с Дельфами, Зевс-з Олімпією і т. д.

	


	Розділ 2. Культура Північного Причорномор'я

	

	За часів античності в Елладі були неймовірно популярні поезія, театр,філософія,риторика, етика, історіографія. Досягнення давньогрецької цивілізації і культури поселенці продовжували розвивати в містах і передмістях Північного Причорномор'я. Туди з Мілета, Афін та інших культурних центрів метрополії доставлялося величезна кількість високохудожніх творів мистецтва, дивовижною по красі кераміки, шедеврів скульптури. Загальний культурний рівень жителів Ольвії, Херсонеса, Тіри та особливо багатого Пантікапея був високий і сприяв бурхливому розвитку місцевої архітектури, скульптури, живопису, керамічному та ювелірному промислів.[10] Завдяки тісним зв'язкам з Афінами, на береги Понта Евксинського зі столиці охоче приїжджали кращі керамісти, ювеліри, архітектори, скульптори. 	Важливе місце в грецьких полісах Північного Причорномор'я відводилося будівництва храмів. За своїми розмірами і оздобленню вони, звичайно, поступалися величним спорудам Афін, тим не менш, відрізнялися своєрідним декором, оригінальною формою і стильовими особливостями. [11] Основні кольори, що застосовувалися причорноморськими греками для розфарбовування своїх споруд - синьо-жовтий і червоний. Підлоги храмів і будинків багатих городян прикрашалися мозаїкою. 	При розкопках міст Північного Причорномор'я знайдено багато різноманітних скульптур. [12] Мармурові, вапнякові та бронзові статуї богів, героїв, знатних громадян встановлювалися на площах, перехрестях, в некрополях. Серед місцевої художньої богеми було чимало талановитих скульпторів, хоча і поступаються в техніці кращим афінським майстрам, проте зі своїм, притаманному саме цьому регіону стилем: богів і людей вони зображували чіткіше, реалістичніше, більш істота, хоча і трохи недбало.

	Прагнули до оригінальності художники. Вони створили своєрідний "боспорський" мальовничий канон, для якого характерна еклектика, свідома непропорційність, відсутність перспективи, незвичайне застосування фарб (наприклад, зелена кінь). Сильною стороною боспорських художників була портретна живопис. І, знову ж таки, богів живописці зображували глибоко людськими образами - приклад того лик Аїда на зведенні одного з пантікапейських склепів.

	Джерела для дослідження приватних культів, що є перевагами і віруваннями окремих городян не розглядаються. До них відноситься: графіті, дрібна кам'яна скульптура, домашні кам'яні вівтарі, діпінті, невеликі кам'яні рельєфи, теракотові статуетки, бронзові статуетки, світильники з зображенням бога, культові чаші-курильниці, глиняні грузила, розписана кераміка, золоті ювелірні вироби, кістяні, скляні, бронзові та мідні вироби, розписи склепів тощо.

	аїд грек культ міф

	Аїд у згадках міфів та легенд

	

	В «Іліаді» й «Одіссеї» Аїда описано винятково як бога смерті, що особисто стереже вхід до свого царства. Тільки двічі залишав Аїд підземне царство. Вперше тоді, коли його поранив Геракл, і він мусив вирушити на Олімп до лікаря богів Пеана. Існує думка, що це місце «Іліади» відноситься до іншого епізоду де Геракл бився з Аїдом біля воріт пекла, коли ходив здобувати для Еврисфея пекельного пса Цербера. Геракл викрадає з царства мертвих варта Аїда - Цербера. 

	Вдруге Аїд покинув свої володіння для того, щоб викрасти майбутню дружину Персефону. 

	В багатьох міфах розповідається про чарівний шолом Аїда, який робив невидимим того, хто його надягав. Цим шоломом користується Афіна, допомагаючи Діомедові в боротьбі проти Ареса, а також Персей, убиваючи Медузу, шолом-невидимка покриває голову Гермеса в гігантомахії. 

	Аїд нікому зі своїх підданих не дозволяв залишати його царство, проте він був обманутий хитруном Сізіфом, які вислизнули одного разу з царства-мертвих.[14] Аїд згадується в оповідях про Орфея, що спустився в його царство за своєю женойЕврідікой. Орфей зачарував своїм співом і грою на лірі Аїда і Персефону так, що вони погодилися повернути на землю Еврідіку (але вона змушена була відразу ж повернутися назад, тому що Орфей порушив договір з богами обертаючись назад до виходу з царства Аїда, щоб переконатися, що дружина слідує за ним).

	Дванадцятим і останнім подвигом Геракла на службі Еврісфея стала подорож у царство Аїда за вартовим пекла Цербером. Перед цим Геракл отримав присвячення в містерії в Елівсіне. Під землю у царство мертвих Геракл спустився через вхід, що знаходиться недалеко від мису тенар в Лаконії. Біля входу Геракл побачив приросли до скелі Тесея і Піріфоя, покараних за спробу Піріфоя викрасти Персефону. Геракл відірвав від скелі Тесея, але коли він спробував звільнити Піріфоя, земля здригнулась і Геракл був змушений відступити. Владика пекла Аїд дозволив Гераклові відвести Цербера, якщо він зможе здолати його не користуючись зброєю. Геракл схопив Цербера і почав душити. Незважаючи на те, що отруйний змій, що був з Цербера замість хвоста, кусав Геракла, він зумів його приборкати і привів до Еврісфея, а потім за його наказом відвів назад.

	

	Царство Мертвих

	

	Аїдом також називали царство мертвих, що, за уявленнями давніх греків, містилося десь на краю світу або під землею; в інших міфах Аїд розташований за річкою Океаном, як місце життя тіней померлих. Аїд, де перебувають тіні, Гомер відрізняє від Тартару — місця ув'язнення титанів.[15]Згодом Аїд став уявлятися місцем, де нібито душі померлих караються за гріхи, вчинені на землі.

	За віруваннями греків, входи в Аїд були розташовані біля озера Аверно (в Італії), біля Тенарського мису (в Лаконії), в Пілосі (на заході Пелопоннесу) та в інших місцях. До воріт Аїда тіні померлих приводить провідник душ — Гермес. Через річку Стікс, яка відмежовує царство тіней, померлих перевозить Харон. При вході стоїть триголовий пес Кербер, який усіх пропускає в Аїд, але звідти не випускає нікого. Тіні померлих стають перед судилищем, у якому беруть участь Еак, Мінос, Радамант і Тріптолем. В Аїді тече річка Лета, ковток води з якої змушує забути про земне життя. Володарі підземного царства Аїд (Плутон) і Персефона. Ті, що образили богів, приречені в Аїді на довічні муки (Данаїди, Сісіф, Тантал (міф)). В Аїді багато страховищ і демонів. Там можна зустріти Гекату, ериній, горгон, гарпій, химеру, єхидну, гідру, Емпусу. Мало хто із смертних міг повернутися з підземного царства. Еней і Одіссей зійшли в Аїд, щоб побачитися з близькими. Розповіді про зішестя смертних у підземне царство були поширені в середньовіччі («Божественна комедія» Данте). Уявлення стародавніх народів про Аїд (у римлян Орк) частково були прийняті християнством. Відомий вислів Данте: «Lasciate ogni speranza, voi ch'entrate» — «Облиште всяку надію ті, хто входить сюди».[16]

	Відповідно до одного міфу, Ахерон - це терпить покарання титан; згідно з іншим, більш раннього, він мешкає у Південного полюса. 

	Пустельний і жахливий вигляд потоку, що протікає між прямовисними як стіни скелями і часто затримувався в темних глибинах, у зв'язку зі страшною глибиною і шкідливими випарами Ахерузійского озера був причиною як народного вірування греків, що тут знаходиться вхід до підземного, так і того, що поблизу озера з давніх часів знаходився оракул. [17] Також і в деяких інших країнах цим ім'ям називалися озера, вигляд яких породжував подібні вистави. 	Крім того, ім'я Ахерон носила річка в підземному царстві , через яку Харон перевозив у човнику прибули тіні померлих (за іншою версією він перевозив їх через Стікс). У її воріт Геракл знайшов Кербера . З чотирьох річок Ахерон відповідає повітрю і південь . Вважалося, що в Ахерон впадають дві річки підземного. 	Після прибуття в підземне царство померлі пили з цієї річки і отримували забуття усього минулого; навпаки, ті, які з'являлися назад на землю, повинні були ще раз напитися води з підземної річки. Уявлення про це виникло вже після Гомера і перейшло у народну віру. Річка Літа протікає також в країні Єна, який вважається братом Лети і Таната (Забуття і Смерті). [18] У підземному царстві був її трон, на якому, між іншим, сиділи Тезей і Пейрітой, які відвідали Аїд. 	Річка Літа, «забуття» є невід'ємною частиною царства смерті. Померли є ті, хто втратили пам'ять. І навпаки, деякі, удостоєні переваги, - серед них Тіресій або Амфіарай, - зберегли свою пам'ять і після смерті. Ріка-Стікс Стікс - річка в Аїді. Гефест, коли кував меч Давно, гартував його у водах Стіксу. За Гесіодом, ріка Стікс становила десяту частину всього потоку, що проникав через морок в підземне царство, де в Стікс впадав Коцит; інші дев'ять частин потоку оточували своїми ізгибами землю і море. Поети згадують також болота в Аїді За однією із стародавніх легенд відомий герой Ахілл отримав свою непереможність завдяки тому що його мати, богиня Фетіда, занурила його у води Стіксу. 

	В історичний час річку Стікс бачили в потоці поблизу Нонакріса (у північній Аркадії), говорили, що цією водою був отруєний Олександр Великий . [19] Пустельний і жахливий вигляд потоку, що протікає між прямовисними як стіни скелями і часто затримувався в темних глибинах, у зв'язку зі страшною глибиною і шкідливими випарами Ахерузійского озера був причиною як народного вірування греків, що тут знаходиться вхід до підземного, так і того, що поблизу озера з давніх часів знаходився оракул. Також і в деяких інших країнах цим ім'ям називалися озера, вигляд яких породжував подібні вистави, а саме в Аркадії і Кампанії.

	Після прибуття в підземне царство померлі пили з цієї річки і отримували забуття усього минулого; навпаки, ті, які з'являлися назад на землю, повинні були ще раз напитися води з підземної річки. Уявлення про це виникло вже після Гомера і перейшло у народну віру. Річка Літа протікає також в країні Єна, який вважається братом Лети і Таната (Забуття і Смерті). У підземному царстві був її трон, на якому, між іншим, сиділи Тезей і Пейрітой, які відвідали Аїд.




	Оточення Аіда

	

	Згідно з данних можна сказати, що оточення Аіда складалося з різних персон. Це були створіння підземного царства.

			Аскалаф - садівник Аїда, а також хлопчик, перетворений на ящірку.

		Гелло. Якесь чудовисько, що живе в підземному світі

		Гідра. З 50 пащами вартує поріг Тартар в Аїді

		Евклей (Евклей). На орфічних золотих платівках ім'я якогось підземного бога

		Евріном. Згідно ексегетам в Дельфах, демон в Аїді, пожирає м'ясо померлих, залишаючи їм одні кістки. Ні «Одіссея», ні «Мініада», ні «Повернення» в оповіданні про Аїді не згадують його. Зображений на картині Полигнота в Дельфах

		Кампа-Чудовисько, страж кіклопов в Тартар. Вбито Зевсом. Змеевласое чудовисько, переможена Зевсом

		Цербер. -Породження Тартар і Геї. Цербер охороняв вихід з царства мертвих не дозволяючи померлим повертатися у світ живих (Цербер мав вигляд триголового пса зі зміїним хвостом, на спині голови змій. За іншими описом, у нього 50 голів, або 100 голів. У творах Вазова живопису іноді зображався двоголовим.) Левка - в грецькій міфології прекрасна німфа-океанід

		Мінфу. (Мента.) («м'ята») зробила наложницею Аїда і була розтоптана Корою, а потім перетворена нею в садову м'яту. Гора Мінфу знаходилася на схід від Пилоса, поруч з нею священний ділянку Аїда.

		Орк - божество, породжене Еріда. Карає брешуть при клятві. На п'ятий день місяця Еринії пестують його. Орк - також епітет самого Аїда

		Орфна. Мавка з Аверна, народила Ахеронт сина Аскалаф

	Харон перевізник душ померлих через річку Стікс (за іншою версією - через Ахерон) у підземне царство мертвих. Харон перевозить померлих по водах підземних річок, отримуючи за це плату в один обол (по похоронному обряду знаходиться у небіжчиків під язиком) Емпуса-жінка-демон, міфічна істота з ослячими ногами, що нагадує вампіра висмоктує ночами кров у сплячої людини. 	З цього можна зробити висновок, що боспорянами тлумачили міф про смерть в переносному сенсі, як посмертне перенесення душі в загробний світ: подібно до того, як Зевс викрав Європу, Аїд викрадає людей. Адже греки кажучи про смерть постійно вживали дієслово «викрадати» [20]. Це відбилося в текстах боспоріскіх епіграф подорож фінікійської царівни через море уподібнювалися переходу душі людини зі світу живих у світ мертвих, тому, що існувало уявлення, що душа покійного, входячи в інший світ, долає якесь чільне простір на човні Харона.




	Висновки 

	

	Перші грецькі поселення виникли в Північному Причорномор’ї в період Великої грецької колонізації. Греки брали участь не тільки в культурному розвитку, а ще в економічному, громадському та релігійному житті. Літопис життєдіяльності українських еллінів протягом століть зберігає імена, що вносили значний вклад до розвитку України.

	Таким чином, можна сказати, що в грецькому пантеоні Аїд займав третє після Зевса і Посейдона місце, був покровителем загробного життя, підземель і родючості. Символи його могутності - скіпетр, бик. Назва Плутон, увійшло у вжиток починаючи з 5века і остаточно витіснило основне -«Аїд».

	Виходячи з даних епіграфіки, археології та нумізматики ми можемо сказати, що Аїд шанувався в Північному Причорномор'ї тривалий час. 

	В основу джерел ми можемо виділити 4 періоди в його становленні в Північному Причорномор'ї: 1) VI ст. до н. е.. - IV ст. до н. е.. - Період проникнення та адаптації в місцевих умовах;

	2) IV ст. до н. е.. - I ст. до н. е.. - Період першого розквіту. У цей період проложить багато молить до культу бога Плутоса, що говорить нам про широке розповсюдження та державне значення даного культу; 3) І ст. до н. е.. - І ст. н. е.. - Період занепаду, пов'язаний із загальним занепадом життя 

	4) II ст. н. е.. -IV ст. н. е.. період другого (нового) розквіту, Для нього характерно відновлення храму Аіда.

	

	


	Список літератури

	

	1. Русяева А.С. Названа робота. - С. 420-424. 

	2. Скржінская М.В. Давньогрецькі свята в Елладі і Північному Причорномор'ї. - К., 2009. - С.192 

	3. Грейвс Р. Міфи Давньої Греції / Р. Грейвс; Пер. з англ. К. П. Лук 'яненко; Під ред. і з послесл. А. А. Тахо-Годи. - М.: Прогрес, 1992. -З 27 

	4. Доступно з: http://www.history.org.ua/JournALL/sid/13/2/20.pdf 

	5. Шауб І.Ю. Міф, культ, ритуал у Північному Причорномор'ї VII-IV ст. до н.е.: Автореферат дис. ... Докт. іст. наук / Інститут історії матеріальної культури РАН. - СПб., 2009. - С.25-31. 

	6. Павсаній Опис Еллади Х.30-35. 

	7. Бондаренко Названа робота - С.180-181 

	8. Грейвс Названа робота-С 30. 

	9. Міфологіческій словник / Гол. ред. Є.М. Мелетинський. - М., 1990. - С.500

	10. Залюбовіна Г.Т. Культ Аїда. - Доступно з: http://annals.xlegio.ru/life/small/piag.htm 

	11. Скржінская М.В. Тварини - супутники і атрибути богів в античних державах Північного Причорномор'я.: [Цит. 2010]. - Доступно з: http://www.history.org.ua/JournALL/sid/13/2/20.pdf 

	12. Скржінская М. В. Давньогрецькі свята в Північному Причорномор'ї-К.-2009-С. 291 - 293 

	13. Матеріали і дослідження з археології Північного Причорномор'я в античну епоху - М., Т.2., 1954 - С. 62; Анохін В.О. -. К., 1986. - С. 353. 

	14. Анохін В.А. Названа робота. - С. 143-144 

	15. Алексеев В.П. Античні і середньовічні монети Північного Причорномор'я. 2002. - С. 18, 21 

	16. Алексеев В.П. Названа робота. - З 18-19, 27-28, 44, 46-47, 49, 52.; Анохін В.О. Названа робота. - С. 151 

	17. Анохін В.А. Названа робота. - С. 163-165, 173-174. 

	18. Русяева А.С. Названа робота. - С. 424 

	19. Словник античної міфології — К.: Наукова думка, 1985. — 236 сторінок.

	20. Кун М. А. Легенди і міфи Стародавньої Греції. — Тернопіль: АТ «Тарнекс», 1993. — С. 31.

	21. Замаровский Войтех. Боги и герои античных сказаний: Словарь: Пер. с чеш. — , М.: Республика, 1994. — 399 с.: ил. — ISBN 5-250-01575-1.