Жан-Поль Марат

Реферат на тему:





“Жан-Поль Марат”































"Єдиною законною метою всякої політичної 

 асоціації є загальне щастя. 

Які б ні були домагання влада імущих, будь-яке розуміння 

 повинне відступати перед цим вищим законом."



 Жан-Поль Марат

 

 "Істина і справедливість - от єдино, чому я поклоняюся на землі."



 З газети "Друг народу" 1789 р.

 





 У наші дні багато народів ще тільки мріють про суверенітет, про правову державу, про демократичні права людини і громадянина, про особисті і суспільні волі, про царство розуму і справедливості. Усі ці священні принципи висунула Велика французька революція. Заради всього цього жили, страждали, бороли і вмирали безсмертні друзі - монтаньяри. Одним з них був Марат, він був натхнений шляхетною турботою про благо людства і боров заради того, щоб людям жилося краще. От чому Марат став героєм моєї роботи.

 Жан Поль Марат народився 24 травня 1743 року в маленькому містечку Будри, у князівстві Невшатель у Швейцарії. Одержав гарне утворення в будинку батька, досить відомого лікаря. У 16 років залишив батьківський будинок, жив у Франції, Голландії, Ірландії й Англії, вивчав медицину, фізику і філософію. У 1773 році опублікував двотомну працю по фізіології "Філософський досвід про людину", за яким пішов ряд інших наукових праць. У 1775 році вийшов у світло (в Англії) памфлет Марата "Ланцюга рабства" - видатне політичний добуток, спрямований проти абсолютизму й англійської парламентської системи і выдвигавшее ідеї збройного повстання і збройної диктатури. У 1776 році Марат переїжджає в Париж і поселяється на вулиці Старого голубника, де здобув популярність лікарською практикою і науковими дослідженнями з фізики. З початком революції Марат залишив наукові заняття, присвятивши себе служінню повсталому народу. 

 У 1789 році Марат випустив брошури "Дарунок батьківщині" і "Доповнення", де розвив думку про необхідність об'єднання всіх суспільних прогресивних сил для боротьби проти абсолютизму. 

 З вересня 1789 року Марат видає газету "Друг народу", що одержала популярність як бойовий орган революційної демократії, неї читали нарозхват. Він пише в газеті: "Я почуваю огиду до безладдя, насильствам, розгнузданості; але коли я подумаю, що в даний час у королівстві мається п'ятнадцять мільйонів чоловік, що готові загинути від голоду; коли я подумаю, що уряд, довівши їх до цієї страшної частки, без жалю кидає їх на сваволю долі... -моє серце стискується від болю і тріпотить від обурення. Я знаю про всі небезпеки, яким я піддаюся, гаряче відстоюючи справу цих нещасливих; але страх не зупинить мого пера; не раз уже відмовлявся я від турбот про своє існування заради служіння вітчизні, заради помсти ворогам людства і, якщо знадобиться, віддам за них останню краплю крові". 

 Марат перший пророчив наближення революції. Він вважає, що його обов'язок як Друга народу в тім і складається, щоб розбудити свідомість народу, вдихнути в нього віру у свої сили і підняти його на боротьбу: "Нещасливий народ!.. Оплакуй же, оплакуй свою нещасливу долю: ти цілком заслужиш весь її жах, якщо виявишся настільки боягузливим, що не зумієш удатися до наявного в тебе засобу порятунку - воно у твоїх руках !" Цей порятунок - у революційних діях, у масових виступах народу. Воля народу, підкріплена силоміць зброї, - от що є ведучою силою в революційному процесі. "Друг народу" висуває целую програму практичних революційних мір : "чищення" Установчих зборів, "чищення" паризького і провінційного муніципалітетів від ворожі революції людей, скликання народних збор і висування народом нових, гідних представників в обновлені Національні чи збори в новий законодавчий орган, що повинний прийти на зміну першим і невартим Національним зборам.

 На сторінках газети послідовно відстоює задачі розвитку революції, зриваючи маски з тих, хто під прикриттям брехливих і лицемірних фраз прагнув загальмувати її подальший хід. Марат пророкував зраду революції з боку Ж.Неккера, О.Мирабо, потім М.Ж.Лафайета і вів проти них непримиренну боротьбу в ту пору, коли вони ще були в зеніті слави. З такою же рішучістю пізніше він обличал двоєдушність і половинчатість політики жирондистів, приведшие їх, зрештою , на позиції, ворожі революції. 

 Переслідування влади, цькування з боку політичних супротивників змусили Марата в січні 1799 року виїхати у Великобританію; повернувши в травні того ж року, він ховався і видавав газету в підпілля .

 Приділяючи переважну увагу політичним питанням, Марат розробляв також і соціальні проблеми революції, твердо і послідовно захищаючи інтереси народу і його найбідніших шарів. Цим він завоював величезну популярність у масах. 

 У 1792 році Марат був обраний у Конвент. Він зайняв місце на чолі монтаньярів і зробився главною мішенню жірондистських ораторів. Прагнучи до консолідації всіх революційних сил для перемоги над інтервентами, він перейменував газету "Друг народу" у "Газету Французької республіки", проголосивши в ній новий курс - забуття партійних розбіжностей і об'єднання всіх сил в ім'я порятунку республіки. Однак жирондисти не прийняли його пропозиції. У квітні 1793 року Марат, усупереч праву недоторканності як депутата, по постанові Конвенту, який домоглися жирондисти, був арештований і відданий суду Революційного трибуналу; але був виправданий і з тріумфом повернутий народом у Конвент. 

 Усі депутати, весь Конвент коштуючи плескали Марату. Жан Поль Марат піднявся на трибуну і сказали: "Законодавці, свідчення патріотизму і радість, що спалахнули в цьому залі, є даниною поваги до одному з ваших побратимів, священні права якого були порушені в миємо обличчі. Я був віроломно обвинувачений, урочистий вирок приніс тріумф моєї невинності, я приношу вам чисте серце, і я буду продовжувати захист права людини, громадянина і народу з всією енергією, даної мені небом". Перший біограф Марата Альфред Бужар писав: "Результат процесу Марата виявився прямо протилежним тому, на що розраховували його обвинувачі; вони хотіли убити Марата; і от - він ще більш великий, чим коли-небудь,. Учора він був письменником, депутатом - сьогодні він став прапором".

Марат і М.Робеспьер, що очолювали якобінців , керували підготовкою народного повстання 31 травня - 2 червня 1793 року, що свергнули владу Жиронди. Існує версія, начебто в ніч з 1 на 2 червня він сам піднявся на каланчу, щоб першим ударити на сполох, що призивав до повстання. Усі вирішальні три дні Марат був у самій гущавині подій. У Конвенті, у Комуні, у Комітеті суспільної безпеки - він усюди втручався в хід боротьби, давав ради учасникам повстання, направляв їхню діяльність, вимагаючи доведення повстання до повної перемоги. Перемога народного повстання 31 травня - 2 червня була великою перемогою Гори. Вона була і великою перемогою Марата. Протягом двох останнього років разом зі своїми побратимами по зброї - якобінцями - Марат вів жорстоку, нещадну боротьбу проти Жиронди, що перетворилася в партію контрреволюції і національної зради. Французький народ своїми великими революційними діями знову підтверджував, що він йде за безстрашною партією якобінців і за самим улюбленим її вождем, якого називали поважним і ласкавим ім'ям - Друг народу.

 Важка хвороба перешкодила Марату активно брати участь у діяльності Конвенту після встановлення якобінської диктатури. 13 липня 1793 року життя полум'яного революціонера трагічно обірвалася: його кинджалом убила Шарлотта Корді, зв'язана з жирондистами.

Спадщина Великої французької революції велично і грандіозно ! Вона дала світу комплекс ідей суспільного і людського прогресу, демократії.

 Життєвий шлях Марата став прикладом для багатьох поколінь революційних борців.

 Мені Марат сподобався тим, що він був людяний, нікого і нічого не боявся, наполегливо йшов своєю дорогою, змело говорячи, що йому підказувала совість .











 Список літератури :



1. Енциклопедичний словник. Том ХVІІІ. Санкт-Петербург 1896 р.

 Друкарня Ефрона И.А. і Брокгауза Ф.А.



2. А. Манфред "Марат". Москва, Вид."Молода гвардія" 1962 р.



3. Серія "Життя чудових людей"

 Микола Молчанов "Монтаньяри"

 Москва, вид."Молода гвардія" 1989 р.