Сім чудес світу

Інститут економіки і підприємництва





Реферат





на тему:







“Сім чудес 

світу”









Виконала:

Вальчишин О.

Група 17

















      Тернопіль

2003 р.

ЗМІСТ:

1.Чудова сімка.

Єгипетські піраміди...…………………………………………………………..2

Висячі сади у Вавилоні...…………………………………………………….....3

Храм Артеміди в Ефесі...…………………………………………..…………...4

Статуя Зевса в Олімпії...…………………………………………...…………...6

Галікарнаський мавзолей...………………………………………..….………...7

Колос Родоський…………………………………………………………....…...8

Фороський маяк...………………………………………………………………..9



2.Список використовуваної літератури……………………………………........…11







































1


Єгипетські піраміди



  Усі на світі бояться часу, а час боїться пірамід.

Вони піднімаються серед гарячих пісків Лівійської пустелі і тягнуться на десятки кілометрів від сучасного Каїра до Фаюмського каналу.

Сама древня - піраміда фараона Джосера - споруджена біля п'яти тисяч років тому. Її висота 60 метрів. Будівельник першої піраміди Імхотеп був архітектором, лікарем, астрономом, письменником, радником фараона, протягом багатьох століть вважався найбільшим мудрецем стародавності, а пізні часи був обожнений, у його честь споруджувалися статуї і храми.

Піраміди служили фараонам, відповідно до їх релігії, сходами, по якій вони піднімалися на небо. Тому самі древні піраміди були східчастими, мали форму сход, і тільки в більш пізні стіни гладкі. Чому це відбулося, дотепер не з'ясоване.

Археологи нарахували 80 пірамід. Не усі вони дійшли до наших днів.

Самі знамениті три великі піраміди біля Гізи: Хеопса (Хуфу), Хефрена (Хафра) і Мекерина (Менкаура). Найбільша з них, піраміда Хеопса, споруджена в XXVIII столітті до нашої ери. Спочатку вона піднімалася на 147 метрів, але з-за опускання пісків її висота зменшилася до 137 метрів. Кожна сторона квадратної підстави піраміди складає 233 метра, чи, якщо бути точним, одна сторона довша іншої на 20 сантиметрів, тобто помилка усього в 0,0009. Площа піраміди більш 50 тисяч квадратних метрів. Піраміда Хеопса майже суцільної кам'яної кладки. Її внутрішні приміщення займають дуже невеликий обсяг - не більш 3-4 %.

Піраміда складається з двох мільйонів трьохсот тисяч кубічних блоків вапняку з гладко відшліфованими сторонами. По підрахунку Наполеона, кам'яних блоків від трьох пірамід Гізи вистачило б, що б оперезати усю Францію стіною висотою в три метри і товщиною в 30 сантиметрів. Підрахували, що кожен блок важить в основному 2,5 тонни, а найважчий - 15 тонн. Загальна вага піраміди близько 5,7 мільйона тонн. Камені її тримаються власною вагою - ніякого сполучного матеріалу немає. Незважаючи на це, блоки настільки ретельно пригнані один до іншого, що щілина між ними не більш п'яти міліметрів.

Така митецька робота каменотесів викликає подив. Адже вона виконана в основному кам'яними знаряддями. Відомий і зодчий цієї піраміди - Хемуін.

Дослідників, які намагалися з'ясувати, яким чином древні будівельники змогли спорудити таке грандіозне спорудження, так ще не просто спорудити, а додати йому геометрично правильну форму піраміди, усе це ставило в тупик. Іноді, як і про мегалітичні спорудження, висловлюється думка, що піраміди не міг побудувати народ, що живе в бронзовому столітті, і що в створенні цих колосальних споруджень приймали... інопланетяни.

Поступово таємниця зведення пірамід розкривалася. Тепер думають, що піраміди, імовірніше всього, будувалися так. На правом березі Нілу в каменоломнях поблизу Мемфіса тисячі людей були зайняті видобутком білого тонко зернистого вапняку. У скелі позначали границі майбутнього блоку, потім по цих границях видовбували глибоку канаву, а в неї забивали клини із сухого дерева, що обливали водою. Дерево розбухало, збільшуючись в обсязі, тріщина розширювалася, і, зрештою, моноліт відокремлювався від скелі. Потім 





2

кам'яну брилу на місці обробляли інструментами з каменю, міді і дерева. Вона здобувала форму стандартного куба. В околицях Асуана і зараз існують древні каменоломні, на території яких знайдене багато готових блоків. Оброблені блоки на човнах перевозили на інший берег Нілу. Далі їх везли по спеціально прокладеній дорозі, на будівництво якої пішло 10 років і яка, за словами Геродота, тільки небагато простіше спорудження пірамід. Потім у підніжжя майбутньої піраміди лицьову сторону ретельно шліфували, використовуючи для цього камінь і пісок.

Піраміда зводилася на корінному вапняковому масиві, розчищеному від наносного піску і гравію. Геродот затверджує, що спорудження піраміди тривало 20 років. Під час щорічних розливів Нілу селяни були вільні від сільськогосподарських робіт, і над спорудженням піраміди працювало безупинно в плині кожних трьох місяців по 100 тисяч чоловік. Англійський археолог Фліндерс Петрі вважає, що 100 тисяч будівельників, працюючи по трьох місяця в році, могли б звести велику піраміду швидше, ніж за 20 років.

Щоб підняти блоки, єгиптяни будували з цегли і каменю похилий насип з кутом підйому близько 15. У міру того як споруджувалася  піраміда, насип подовжували. Діодор Сицілійский затверджував, що по цих насипах камінь тягли на дерев'яних санях. І дійсно археологи знайшли залишки таких саней. Сучасні дослідники вважають, що  для зменшення тертя трасу постійно змочували водою, так що полози легко сковзали по бруду. Потім за допомогою дерев'яних важелів блоки встановлювали на місце. Коли будівництво в основному закінчували, похилий  насип розрівнювали, а поверхня піраміди закривали облицьованими блоками.

Піраміди, може бути, самі знамениті архітектурні спорудження у світі. З інженерної ж точки зору, це примітивні будівлі, гори складені людьми. Однак ціль була досягнута - піраміди стали вічними монументами, переживши тисячоріччя. Уперше були побудовані настільки високі спорудження, що залишилися аж до Ейфелевої вежі своєрідним рекордом. 



	ВИСЯЧІ САДИ У ВАВИЛОНІ.



У 90 кілометрах від Багдада знаходяться руїни Вавилона. Древнє місто давно перестало  існувати, але і сьогодні руїни свідчать про його грандіозність. “Місто велике…місто міцне”, - сказано про це місто в Біблії. У  VII столітті до нашої ери Вавилон було найбільшим і багатим містом Древнього Сходу. Багато дивних споруджень було у Вавилоні, але більше всього уражали висячі сади царського палацу, сади, що стали легендою.

Створення знаменитих садів легенда зв'язує з ім'ям Семіраміди, цариці Ассирії. Діодор і інші грецькі історики розповідають, що нею були побудовані висячі сади у Вавилоні.

Семіраміда - Шаммурамат - історичне обличчя, але життя її легендарне. По переказі, дочка богині Деркето - Семіраміда росла в пустелі, у зграї голубів. Потім її побачили пастухи і віддали доглядачу царських черід Симмасу, що виховав її як рідну дочку. Царський воєвода Оанн побачив дівчину і женився на ній. Семіраміда була дивно красива, розумна і відважна. Вона зачарувала царя, що відняв її у свого воєводи.  Оанн позбавив себе життя, а Семіраміда стала царицею. Після смерті чоловіка вона стала спадкоємицею престолу, хоча в них був син Ніній. Тоді - те і проявилися її здібності в мирному керуванні державою. Вона побудувала царське місто Вавилон з могутніми стінами і вежами, з чудовим 





3

мостом через Євфрат і дивний храм Белу. При ній була прокладена зручна дорога через сімох гряд Загроскою ланцюга в Лідію, де вона теж побудувала столицю Екбатану з прекрасним царським палацом, а воду до столиці провела через тунель з далеких гірських озер. Двір Семіраміди блищав пишнотою. Нінію наскучило безславне життя, і він організував проти матері змову. Цариця добровільно передала сину владу, а сама, перетворивши в голубку, полетіла з палацу зі зграєю голубів. З цього часу асирійці стали величати її богинею, а голуб став для них священним птахом.

Однак знамениті “висячі сади “ були розбиті не  Семірамідою  і навіть не в часи її царювання, а пізніше, на честь іншої, на жаль, не легендарної жінки. Вони були побудовані за наказом Навуходоносора для його коханої дружини Амітіс - мідейської царівни, що тужила в курному Вавилоні по зелених пагорбах Мідії. Цей цар, що знищувало місто за містом і навіть цілими державами, багато будував у Вавилоні. Навуходоносор перетворив столицю в неприступну твердиню й оточив себе безприкладню, навіть у ті часи розкішшю.

Свій палац Навуходоносор побудував на штучно створеній площадці, піднятої на висоту чотириярусного спорудження. На насипних терасах, що спочивають на зводах, були розбиті висячі сади. Зводи підтримували могутні високі колони, розташовані усередині кожного поверху. Платформи терас представляли складне спорудження. У їхній підставі лежали масивні кам'яні плити із шаром очерету, залитим асфальтом. Потім йшов подвійний ряд цеглин, з'єднаних гіпсом. Ще вище свинцеві пластини для затримки води. Саму терасу покривал товстий шар родючої землі, у якому могли пустити корені великі дерева. Поверхи садів піднімалися уступами і з'єднувалися широкими положистими сход, покритими рожевими і білими каменями. Висота поверхів досягала 50 ліктів (27,75 м) і давала досить світла для рослин.

У візках, запряжених биками, привозили у Вавилон дерева, загорнені в мокру рогожу, насіння рідких рослин, трав і кущів.

І розцвіли в незвичайних садах дерева самих дивних порід і прекрасні квіти. День і ніч сотні рабів обертали водопідйомне колесо зі шкіряними  цебрами, подаючи у висячі сади воду з ріки Євфрат.

Чудові сади з рідкими деревами, красивими ароматними квітами і прохолодою в пекучому Вавилоні були по істині чудом світла. У покоях нижнього ярусу цих садів провів свої останні дні в червні 323 року до н.е. Олександр Македонський.

Висячі сади були зруйновані повенями Євфрату, що під час паводка піднімається на 3 - 4 метри. Древній Вавилон давно перестав існувати, але ім'я його живе дотепер.



ХРАМ АРТЕМІДИ В ЕФЕСІ



У VI столітті до нашої ери небувалого розквіту досягло давньогрецьке місто Ефес, заснований на західному узбережжі Малої Азії в Карії ще в XII столітті до н.е. Покровителькою міста була Артеміда - дочка пануючого богів і людей усемогутнього Зевса і Літо, сестра златокудрого Аполлона. Спочатку Артеміда була богинею родючості, покровителькою тварин і полювання, а також богинею місяця, потім - покровителькою цнотливості й охоронницею породілей. Цілком природне рішення процвітаючих городян побудувати величний храм на честь такої покровительки. Утім, цей намір мало і практичне 



4

значення. Ефесці вели великі лихварські операції, під великі відсотки віддавали гроші в позики. Старійшини сподівалися, що нове спорудження збільшить оборот “банку” Артеміди.

Запрошений для складання проекту і будівництва храму відомий архітектор Харсифрон із Кноса запропонував побудувати мармуровий храм, оперезаний подвійним рядом струнких колон. Однак справа ускладнювалася тим, що по близькості не було мармуру.

Допоміг випадок. Один раз пастух Піксодор пас череду на зелених пагорбах недалеко від Ефеса. Два барани вирішили з'ясувати відносини. Нахиливши голови, вони помчалися назустріч один одному, але промахнулися. І  один з них з ходу стукнувся об скелю. Так так, що від її відлетів осколок сліпучої білизни. Подальша доля баранів невідома, але їхня битва виявилася історичною. Здивований пастух підняв камінь, уважно оглянув його і раптом, кинувши череду, поспішив у місто. Радісні городяни вітали пастуха, облачили його в дорогі одяги, і невідомий Піксодор став знаменитістю Євангелієм, що значить: “Принісший благу звістку”.

Будівництво храму продовжувалося 120 років. Його вирішили будувати недалеко від устя ріки Каісти. Ґрунт тут був болотиста. Думали, що саме таким шляхом удасться послабити поштовхи землетрусів, часто відбуючихся на узбережжі Малої Азії. Ґрунт посипали товченим вугіллям, що ретельно утрамбовували.

По багнистій землі було важко перевозити мармурові колони з каменоломень, що знаходилися в 12 кілометрах від храму. Колеса візків грузнули в болотистому ґрунті. Тоді Харсифрон запропонував дотепний спосіб, яким древні вирівнювали ґрунт. У кінці колони забили залізні лозини, зміцнивши їхнім оловом, і на ці осі по обидва боки колони насадили колеса такого розміру, що кам'яна колона висіла на залізних осях. Потім прикріпили довгі жердини, упрягли биків. Колона, перетворена у своєрідне колесо, покотилася по багнистій дорозі.

При Харсифроне був зведений будинок храму і встановлена колонада. Але до завершення будівлі було ще далеко. Будівництво продовжив син Харсифрона архітектор Метаген. Йому удалося закінчити верхню частину храму. На превелику силу балки витягали канатами по похилій площині на висоту храму. Але отут починалося саме складне. Потрібно було покласти архітрав на вершину колони так обережно, щоб не зашкодити її капітель. Як і у свій час, батько, Метаген дотепно вирішив виниклі труднощі. На вершину колони поклали мішки з піском, на них обережно опустили балки, під вагою яких пісок поступово висипався, і балка плавно лягала на місце. Утім, цей спосіб був відомий ще давньоєгипетським будівельникам.

Метоген теж не встиг добудувати храм, і це випало на частку архітекторів Пеоніта і Диметрія. У 550 році до н.е., коли легкий і витончений біломармуровий будинок з чудовою обробкою відкрилося поглядам сучасників, воно викликало подив і замилування.

Святилище було величезне, довгжиною 110 і шириною 55 метрів. Довкола нього йшли два ряди кам'яних колон висотою до 18 метрів. За свідченням Плинія Старшого, їх було 127. Двосхилий дах був зроблений не з черепиці, як у древніх храмах, а з мармурових плит.

Пройшло майже 200 років. У 356 році до нашої ери житель Ефеса Герострат, оманюється честолюбною ідеєю за будь-яку ціну увічнити своє ім'я, підпалив святиню малоазіатських міст. Це відбулося в ніч народження Олександра Македонського. Історія не зберегла дат народження і смерті палія і не повинна була зберегти навіть його імені. 





5



Але зрадити вічному забуттю його ім'я не удалося: у четвертому столітті до н.е. про нього згадав давньогрецький історик Феолен.

Храм сильно постраждав. Видобутком вогню виявилися дерев'яні конструкції. Тріснули балки перекриттів і колони. Це була велика втрата. Жителі Ефеса не могли з нею примириться. На відновлення храму віддали свої заощадження і коштовності. Їх підтримали жителі інших міст Малої Азії. Сам Олександр Македонський запропонував оплатити всі минулі і майбутні витрати по  реконструкції храму. Однак поставив умову, щоб у храмі з'явився напис, що відплачує належне його заслугам. Эфесці умови не прийняли і тактовно відповіли богорівному полководцю, що “богу” не личить споруджувати храми іншим богам.

Відновленням храму Артеміди зайнявся архітектор Хейрократ, що вніс деякі зміни, підняв східчасту підставу, щоб храм піднімався над будівлями, що виросли довкола нього за останні сторіччя.

Зсередини храм був облицьований мармуровими плитами. У головному залі стояла статуя Артеміди висотою 15 метрів, покрита золотими прикрасами і коштовностями. У художньому оформленні взяли участь видатні грецькі скульптори і живописці. Рельєф для вівтаря біля храму вирізував знаменитий афінський скульптор Пракситель, рельєф на одній з колон - інший знаменитий скульптор Скопас. Слухи про незрівнянну красу, стрункість, грандіозність і багатстві відновленого храму поширилися по усьому античному світі. І не дивно, що храм Артеміди в Ефесі став одним з чудес світу.

У 263 році храм Артеміди був розграбований готами. Довершили загибель храму болотистий ґрунт, що поступово поглинув величезний будинок, і ріка Каістра, наносами покривша залишки спорудження. Коли археологи зацікавилися храмом Артеміди, на поверхні землі нічого не було видно. Десятиліття потрібні були археологам і архітекторам, щоб відтворити первісний вигляд одного з чудес світу.



СТАТУЯ ЗЕВСА В ОЛІМПІЇ





Давньогрецьке місто Олімпія, розташоване у північно-західній частині Пелопоннесу, був релігійним центром, місцем культу верховного бога древніх греків Зевса і проведення, присвячених йому Олімпійських ігор, Це був найбільший художній центр Древньої Греції. Архітектурний ансамбль Олимпії в основному склався в VII - IV століттях до н.е. Тут були зведені чудові храми богів - великі і малі.

Там знаходилося й одне із семи чудес світу - величезна і прекрасна статуя владики Олімпу Зевса.

Як свідчать античні історики, в олімпійській долині мали майстерних багато видатні еллінських скульпторів - Мирон, Поліклет, Скопас, Пракситель. Статуя Зевса була виліплена геніальним давньогрецьким скульптором Фідієм. Корінний афінянин, Фідій народився, як думають, близько 500 року до н.е. і помер близько 430 року. Він був найбільшим скульптором, архітектором, живописцем, мислителем. За свідченням древніх авторів, Фідій у своїх скульптурних образах зумів передати надлюдську велич. Таким надлюдським образом була, мабуть, його статуя Зевса, створена для храму в Олимпії. Статуя знаходилася наприкінці величезного залу храму, довжина якого складала 64 метра, 



6



ширина - 28 метрів, а висота внутрішнього приміщення - близько 20 метрів.

Величезний 14 метровий Зевс сидів на троні з золота, слонової кістки, чорного дерева і дорогоцінних каменів. На троні Фідій відтворив чимало сюжетів еллінської міфології і фігури цілком реальних людей, зокрема свого улюбленця хлопчика Пантарка, що став переможцем на 86 - их Олімпійських іграх у боротьбі серед самих молодших хлопчиків.

Фідій створив статую з золота і слонової кістки. Пластинки цих дорогоцінних матеріалів мистецьки закріплювалися на спеціальному дерев'яному каркасі. По описах голову Зевса прикрашав золотий вінок з маслинових галузей - знак миролюбства грізного бога. Оголена до пояса фігура Зевса і його голова були виточені зі слонової кістки. В одній руці він тримав золоту статую крилатої фігури перемоги Ніки, іншою спирався на скіпетр з орлом на верхньому кінці. Плащ, перекинутий через плече, волосся і борода Зевса були виліплені з золота. Статуя здавалася живою: от - от Зевс підніметься з трону.

У наслідку статуя Зевса була перевезена в Константинополь. Багато творів язичеського мистецтва знищили християнські фанатики, але дивну статую Зевса зруйнувати не посміли. Однак у V столітті згорів палац імператора Феодосія II, а з ним і геніальний утвір Фидия. Статуя Зевса зникла. Про неї відомо лише по свідченнях древніх авторів. З перемогою християнства занепала язичеська Олімпія, а в 426 році вона була спалена за наказом римського імператора Феодосія II. збережені будівлі і статуї були зруйновані землетрусами в 522 і 551 роках.



ГАЛІКАРНАСКИЙ МАВЗОЛЕЙ



Одним із самих грандіозних пам'ятників грецької архітектури пізньої класики була чудова гробниця в Малій Азії, у столиці невеликого Карійської держави - Галікарнасе.

Галікарнас мав зручне географічне розташування. Тут був гарний порт, укріплений самою природою, зручний у торговому відношенні. Уздовж гавані знаходилася ринкова площа, далі нагору через центр закруту і її облямівок була прокладена широко розгорнута вулиця, “посередині якої був, спорудять Мавзолей, споруджений у такому грандіозному масштабі, що він числився серед семи чудес світу”, - записав Вітрувій.

Гробниця була споруджена в IV столітті до н.е. царицею Артемісіей. Мавсол був, зважаючи на все, жорстокий правитель, уводив податок за податком, витягаючи доходи з усього, наприклад, з похоронних чи обрядів волосся. Багатства його були величезні.

В архітектурі Галікарнаського Мавзолею вперше в грецькій архітектурі сполучалися всі три знаменитих ордери, грецький, іонічний, коринфский. Нижній поверх підтримувався 15 доричними колонами, внутрішні колони верхнього поверху були коринфскими, а зовнішні - іонічними. У Мавзолеї сполучалися стругаючи геометричність, масивна простота, виконана внутрішньої сили, і прагнення до декоративності, до легкості форм, плавності ліній.

Галікарнаський Мавзолей - триярусне спорудження. Перший ярус оперізувала стрічка рельєфу з білого мармуру. Тут містився заупокійний храм площею в 5000 кв. метрів і висотою близько 20 метрів. Другий ярус утворювала струнка мармурова колонада, а третій - пірамідальна покрівля, теж мармурова. Вінчала будинок чотирьох кінна колісниця (квадрига), що правили мармурові Мавсол і Артимесія. Урочисте спорудження досягало 40 -5 метрів висоти. Навколо гробниці розташовувалися статуї левів і вершників, що скачуть.







7



Будували Мавзолей зодчі Сатир і Піфій, а його скульптурний пристрій був доручений декільком майстрам, у тому числі великому Скопасу. Збереглися уламки фріза гробниці Мавсола, що зображує битву греків з амазонками - “Амазономахія”. Учені вважають, що це робота Скопаса чи його майстерні.

Дев'ятнадцять століть стояв Мавзолей. Нехватка каменю привела до загибелі цілого ряду найцінніших пам'ятників. Така ж доля осягла Мавзолей у Галікарнасе. Гробницю пануючи, що небагато зашкодило землетрус, знесли лицарі - іогоністи, побудувавши з її кам'яний монастир - міцність. Про руйнування Галікарнасского Мавзолею відомо із середньовічної хроніки.

Статуї Мавсола й Артемесії, а так само інші прикраси Мавзолею зберігаються зараз у Британському музеї в Лондоні. Пам'ять про Галікарнаський Мавзолей залишилася в безлічі споруджень подібного роду, що згодом зводилися в різних містах Близького Східу, а також у слові “мавзолей”.



КОЛОС РОДОСЬКИЙ



У східній частині Середземноморя,  розташований острів Родос - один з центрів егейської культури. До наших днів збереглися численні твори античного мистецтва острова Родос. Видатним добутком є статуя Геліоса, так називаний Колос Родоський.

У третім столітті до н.е. на острів Родос  напав полководець Деметрій. Однак здолати Родосців йому не удалося, не дивлячись на спеціальні облогові машини - останнє слово військової техніки. Деметрій відступив, кинувши на березі величезну оббиту залізом облогову вежу з таранами і перекидним мостом, катапультами, площадками для десанту - геліополіду, що надавали руху 3400 воїнів. Ця геліополіда - те ж свого роду чудо світу - замість руйнування принесла місту несподівану вигоду і всесвітню славу. Заповзятливі купці, купили в родосців геліополіду “на металобрухт” за надзвичайні гроші - 300 талантів. На гроші, виручені від продажу вежі, і звели статую Геліоса - заступника Родосу. Це одне із семи чудес світу було споруджено в 292 - 280 р. до н.е. У пам'ять про успішну оборону острова.

На торговій площі між морем і міськими воротами, на облицьованому білим мармуром штучному пагорбі, висотою 7 метрів, була  поставлена найбільша на світі статуя юнака ростом 36 метрів. Різні автори вказують різну висоту статуї, збільшуючи її чи ледве не вдвічі. У всякому разі, статуя настільки велика, що лише деякі люди могли обхопити руками великий палець статуї. Могутні ноги юнака були ледве розставлені, долоня правої руки приставлена до очей, у лівій він тримав спадаюче до землі покривало. Злегка відхиливши назад, юнак удивлявся вдалину. Голову прикрашав вінець з розбіжних убік променів. Це було  зображення бога Геліоса - заступника променів. Вважалося, що острів піднятий із дна моря велінням цього бога.

Автором чудової статуї був представник Родоської школи скульптор Харес, учень Лісиппа.

Конструкція гігантської статуї складалася з трьох масивних кам'яних стовпів, що виконували роль опор у ногах статуї і покривалі. На рівні пліч і в поясі стовпи з'єднувалися залізними поперечними балками. Співробітник Британського музею Мерліон припускає, що 







8

перетин залізних брусків на рівні щиколотки статуї було зразкове 4,5 кв. дюйми. Вище і нижче цього місця величина перетину поступово зменшувався. Стовпи і балки були основою залізного каркаса, що покрили карбованими аркушами бронзи товщиною 1,6 міліметра.

Статуя споруджувалася 12 років. Усе вище виростала статуя, захована в зростаючій разом з нею земляного насипу, на якій працювали майстри. Коли голову статуї прикрасили променистим вінцем і насипай розібрали, уражені родосці побачили чудовий твір мистецтва. Швидко поширилася поголоска про це чудо світа, чиє життя виявилося дуже коротким, але слава міцної.

Статуя не простояла і півстоліття. У 224 році до н.е. вона була зруйнована сильним землетрусом. Самим уразливим місцем виявилися коліна - вище колін статуя зігнулася таким чином, що голова і плечі уперлися в землю. Родосці і їхні сусіди намагалися підняти поваленого гіганта. Єгипетський цар надіслав митецьких майстрів і трохи стільник талантів міді. На жаль, відновити статую не удалося. Майже 1000 років лежала на березі бухти розколота статуя, що стала визначною пам'яткою Родосу. Тільки в 977 році арабський намісник продав її заповзятливому купцю на переплавляння. Колоса було розрізано на частини, і дорогу бронзу відвезли на  900  верблюдах.



ФОРОСЬКИЙ МАЯК



У 332 - 331 р. до н.е. Олександр Македонський заснував столицю елліністичного Єгипту Олександрію. Тут знаходиться знаменитий Олександрійський мусейон - один з головних наукових і культурних центрів античного світу, а при ньому не менш знаменита Олександрійська бібліотека, у якій нараховувалося, чи ледве ні 700 тисяч томів грецьких і східних книг. Олександрія був самим багатим містом свого часу. Багато чудових споруджень було зведено в Олександрії. До них належить і Олександрійський маяк на скелястому острові Форос поблизу дельти Нілу.

Використання маяків почалося в далекій давнині і пов'язано з розвитком мореплавання. Спочатку це були багаття, розташовані на високих берегах, а потім штучні спорудження. Одне із семи чудес древнього світу - Олександрійський, чи Фороський, що світиться маяк був споруджений у 283 році до н.е. Будівництво цього гігантського спорудження зайняло всього 5 років, що саме по собі примітно.

Основним будівельним матеріалом для нього послужив вапняк, мармур, граніт.

Маяк складався з трьох поставлених одна на іншу поступово зменшуваних веж. Висота маяка величезна: по одним даним 120 метрів, по описах Ібн - аль - Сайха (XI в.) - 130 -140 метрів, по деяких сучасних публікаціях, навіть 180 метрів.

Підстава нижньої вежі квадратне - розмір сторони 30,5 метра. Нижня вежа висотою 60 метрів була складена з кам'яних плит, прикрашених витонченою скульптурною роботою. Середня, восьмигранна, вежа висотою в 40 метрів, облицьована біломармуровими плитами. Верхня вежа - ліхтар - кругла, з куполом, установленому на гранітних колонах, була увінчана величезною бронзовою статуєю заступника морів Посейдона висотою 8 метрів.

На верхівці третьої вежі в об'ємистій бронзовій чаші жевріло деревне вугілля, відблиск якого за допомогою складної системи дзеркал на 100 миль указував місцезнаходження 







9

гавані. Через весь маяк проходила шахта, навколо якої по спіралі піднімалися пандус і сходи. По широкому і пологому пандусі на вершину маяка в'їжджали візка, запряжені ослами. По шахті доставляли пальне для вогню маяка.

Високий маяк служив чудовим спостережним пунктом. Система металевих дзеркал використовувалася і для огляду морського простору, дозволяючи виявляти ворожі судна задовго до того, як вони з'являлися в берега. Тут були улаштовані флюгер, годинник і астрономічні прилади.

Маяк, споруджений на острові Форос, по своїх величезних розмірах і складній системі відбивачів світла був єдиним у своєму роді спорудженням. От як його охарактеризував його Ахілл Татій у своєму романі “Левкіппа і Клітофонт”: “...будівля вигадлива і дивне, Гора, посередині моря що лежала, доходила до самих хмар, і вода протікала під цим спорудженням, а воно височіло, висячи над морем”.

Олександрійський маяк, простояв близько 1500 років, несучи службу світоча, допомагаючи орієнтуватися середземноморським “кібернетос”, як називали керманичів древні греки. Маяк двічі страждав від землетрусів, але його відновлювали, поки, нарешті, він не зруйнувався з - за вивітрювання каменю. Потім на руїнах маяка спорудили середньовічну міцність.

Від одного із семи “чудес древнього світу”, здавалося, нічого не залишилося, крім руїн, убудованих у Кайт - Бий, де вони існують і понині. Назва острова перетворилося в символ: “форос” стало означати “маяк”. Звідси і сучасне “фара”.

У 1961 році під час дослідження прибережних вод аквалангісти знайшли на морському дні статуї, саркофаги, скриньки з мармуру. У 1980 році міжнародна група археологів знайшла на морському дні залишки Фороського маяка. Тоді ж на глибині 8 метрів знайшли руїни легендарного палацу цариці Клеопатри. Це одне з найбільших відкриттів археології.























































10
СПИСОК ВИКОРИСТОВУВАНОЇ ЛІТЕРАТУРИ





Альберти. - Десять книг про зодчество.

Боголюбов А. Н. - Механіка в історії людства.

Барбич В., Плетньова Г. - Видовища древнього світу.

Бунін А. В., Саваренская Т. Ф. - Історія містобудівного мистецтва.

Гидион З. - Простір, час, архітектура.

Гуляницкий Н. Ф. - Історія архітектури.

Кварцев В., Хазановский П. - Стихіям не подвластен.

Карцев В. П. - Магніт за три тисячоріччя.

Любимов Л. Д. - Мистецтво древнього світу.

Петрович Д. - Теоретики пропорцій.

Шебек Ф. - Піраміди, палаци, панельні будинки.

Черняк В. З. - Сім чудес і інші.







































































11.