Фальшива релігія, чи можуть померлі допомагати живим

1































РЕФЕРАТ

з релігієзнавства

На тематику:

Фальшива релігія: чи можуть померлі допомагати живим


План



Вступ

		Відданий під час випробувань (Петро)

		Чи можуть померлі допомагати живим?

Джерело


Вступне слово



Багато хто з нас ставив собі питання, що таке «фальшива» релігія? Чи не бентежать вас злочини, які кояться в ім’я релігії? Чи не обурює вас те, що люди, котрі заявляють, ніби служать Богові, беруть участь у війнах та є причетними до тероризму й корупції. Чому ж релігія спричиняє стільки лиха? Проблема криється не в релігії взагалі, а у фальшивій релігії. Ісус Христос — поважана багатьма людьми релігійна постать — показав, що фальшива релігія породжує злі вчинки, подібно як ‘спорохнявіле дерево приносить погані плоди’ (Матвія 7:15—17). А які саме плоди приносить фальшива релігія? Фальшива релігія... втягується у війни втручається в політику «В Азії та інших місцях жадібні до влади керівники заради власних інтересів безсоромно використовують релігійні почуття людей»,— говориться в журналі «Ейшауїк». Унаслідок цього, як перестерігає далі журнал, «світ ризикує потонути в безумстві». У Сполучених Штатах Америки один відомий релігійний провідник заявив: «Щоб припинити вбивства, потрібно знищити терористів». Що він пропонує? «Треба покінчити з усіма ними в ім’я Господа». На противагу цьому Біблія говорить: «Якщо хтось твердить: «Я люблю Бога», а брата свого ненавидить, той брехун» (1 Івана 4:20). А Ісус навіть сказав: «Не переставайте любити своїх ворогів» (Матвія 5:44). Чи багато ви знаєте релігій, члени яких не беруть участі у війнах?

Більшість релігій навчає, що душа або дух є невидимою частиною людини і продовжує існувати після смерті фізичного тіла. За допомогою цього вчення провідники багатьох релігій визискують людей, вимагаючи від них грошей на молитви за душі померлих. Проте Біблія вчить інакше. «Душа, що грішить,— вона помре» (Єзекіїля 18:4). «Знають живі, що помруть, а померлі нічого не знають» (Екклезіяста 9:5). Ісус навчав, що померлі воскреснуть. Чи був би в цьому сенс, якби людина мала безсмертну душу? (Івана 11:11—25). Дивіться крізь пальці на розпусту. У країнах Заходу деякі церкви висвячують на священиків навіть осіб, які є гомосексуалістами і лесбіянками, та наполягають, щоб уряди визнавали одностатеві шлюби. Навіть церкви, які засуджують розпусту, поблажливо ставляться до духовних служителів, котрі чинили статеву наругу над дітьми. А що говорить про це Біблія? Вона відверто застерігає: 

Уявіть собі картину. На спині страшного звіра сидить повія. Цей звір має сім голів і десять рогів (Об’явлення 17:1—4). Кого зображає повія? Ця жінка має вплив на «земних царів», вона одягається в пурпур, використовує фіміам і володіє незліченним багатством. Крім того, вона своїм спіритизмом ‘вводить в оману всі народи’ (Об’явлення 17:18; 18:12, 13, 23). Біблія показує, що повія — це світова релігійна система. Вона символізує не якусь одну релігію, а всі релігії, що приносять гнилий плід. Звір, на якому сидить повія, зображає світові політичні сили* (Об’явлення 17:10—13). Осідлавши цього політичного звіра, фальшива релігія намагається керувати ним і впливати на його рішення. Проте невдовзі станеться щось надзвичайне. «Десять рогів, що ти бачив, а також дикий звір зненавидять повію, спустошать її та обнажать, тіло її з’їдять, а саму її повністю спалять» (Об’явлення 17:16). Світові політичні сили несподівано і з лютістю накинуться на фальшиву релігію і повністю її знищать! Що їх спонукає до цього? Біблійна книга Об’явлення відповідає: «Бог дав їм до серця здійснити його задум» (Об’явлення 17:17). Він притягне до відповідальності фальшиву релігію за всі ганебні діла, які вона чинила в його ім’я. Сповнений справедливого гніву, Бог оберне її політичних коханців на знаряддя знищення.

В даній роботі буде викладений матеріал про Святого Петра і чи можуть померлі допомагати живим.


1. Відданий під час випробувань (Петро)



ПЕТРО стривожено вдивлявся в обличчя людей, котрі прийшли, щоб послухати Ісуса. Вони зібралися в синагозі Капернаума. У цьому місті, що лежить на березі Галілейського моря, Петро жив і займався рибальством. Тут мешкало чимало його друзів, родичів та ділових партнерів. Петро дуже хотів, щоб його земляки повірили в Ісуса і почули захопливу звістку про Боже Царство від найвеличнішого Вчителя. Втім, цього не сталося.

Багатьом не сподобались Ісусові слова. Дехто почав нарікати і заперечувати сказане ним. Але Петра найбільше непокоїла реакція деяких учнів. Він вже не бачив радості і захоплення, якими сяяли їхні обличчя, коли вони вперше почули добру новину. Тепер ці люди були розчаровані і навіть обурені. Вони вийшли з синагоги і більше не ходили з Ісусом.

Петру та іншим апостолам теж було нелегко. Хоча Петро не до кінця збагнув Ісусові слова, він розумів, чому обурювались люди. Вони сприймали сказане Ісусом буквально. Що робитиме Петро? Його відданість своєму Пану випробовувалась не вперше, але й не востаннє. Подивімось, як віра допомагала Петру залишатися відданим у таких складних ситуаціях.

Відданий попри зраду інших

Слова і вчинки Ісуса неодноразово дивували Петра. Його Пан знову й знову робив і казав зовсім не те, чого очікували від нього інші. За день до описаної події Ісус чудом нагодував кілька тисяч людей. Вони відразу хотіли обрати його царем, та Ісус всупереч їхнім сподіванням пішов геть. Тоді ж він звелів учням сісти у човен і відплисти в Капернаум. Уночі, коли апостоли перепливали Галілейське море, здійнялася буря. Ісус знову здивував їх: він спокійно йшов по розбурханих хвилях. Тієї ночі Петро отримав важливий урок, який зміцнив його віру. Зранку учні побачили, що всі люди, котрих Ісус чудом нагодував напередодні, прибули в Капернаум. Безперечно, вони прийшли, бо хотіли, щоб Ісус повторив своє чудо. Ці люди не відчували духовного голоду і думали лише про матеріальне. Ісус докорив їм за це. Він продовжив навчати натовп у місцевій синагозі, де вкотре здивував людей, пояснюючи їм дуже важливу, але непросту істину. Ісус не хотів, щоб люди сприймали його лише як того, хто задовольнятиме їхні фізичні потреби. Бог послав Ісуса задля їхнього духовного блага. Його життя на землі і жертовна смерть уможливили для них вічне життя. Аби пояснити цю істину, Ісус прирівняв себе до манни — хліба, який зійшов з неба за днів Мойсея. Коли дехто почав заперечувати, Ісус прямо сказав, що неможливо отримати життя, якщо не споживати його тіла і крові. Після цих слів у натовпі розпалилася гостра суперечка. Люди казали: «Що він таке говорить? Як це можна слухати?». Тоді багато Ісусових учнів вирішили його покинути (Івана 6:48—60, 66). Як зреагував Петро? Його, мабуть, теж шокували слова Ісуса. Він ще не розумів, що Ісус, аби виконати Божу волю, мав померти. Однак Петру навіть не спадало на думку покинути свого Вчителя, як це зробили ті зрадливі учні. Петро мав рису, яка вирізняла його з-поміж інших. Що то за риса? Ісус запитав: «Може, і ви хочете піти?» (Івана 6:67).

Він звернувся до всіх апостолів, але Петро, як звичайно, озвався першим. Очевидно, він був найстаршим серед апостолів, до того ж найбільш прямим та відвертим. Ось яку зворушливу думку висловив Петро: «Господи, до кого ми підемо? У тебе слова вічного життя» (Івана 6:68). Які ж прекрасні і незабутні слова! Петро вірив в Ісуса, і це допомогло йому розвинути безцінну рису — відданість. Він усвідомлював, що, крім Ісуса, немає іншого Спасителя, і що його вчення про Боже Царство несе надію на спасіння. Хоча Петро не розумів всіх слів Учителя, він чітко знав, що Боже схвалення і вічне життя можна отримати тільки через Ісуса. Чи ви такі ж віддані Ісусу, як Петро? На жаль, сьогодні багато людей не виявляють цієї риси, хоча кажуть, що люблять Ісуса. Насамперед нам слід добре ознайомитись з вченнями Ісуса і збагнути їхній зміст. Якщо ми справді віддані, то, подібно до Петра, будемо їх приймати, навіть якщо деякі розходяться з нашими сподіваннями чи уподобаннями. Виявляючи цілковиту відданість, ми отримаємо вічне життя.

Відданий попри власні помилки

Невдовзі після цих подій Ісус разом з апостолами та деякими іншими учнями вирушив у далеку подорож на північ Обіцяної землі. Там височіла гора Гермон. її засніжену вершину іноді було видно навіть з Галілейського моря. У міру того, як Ісус з учнями піднімався угору, наближаючись до сіл, що лежали поблизу Кесарії Пилипової, Гермон здавався дедалі вищим. Саме у цьому гарному місці, звідки відкривалась панорама усієї Обіцяної землі, Ісус поставив учням важливе запитання. «Що народ говорить: хто я такий?» — поцікавився Ісус. Петро бачив проникливість, тепло та глибоке розуміння в очах свого Пана. Ісус хотів знати, які висновки робили люди з його слів та вчинків. Учні розповіли Ісусу про помилкові погляди людей стосовно того, хто він. Втім, найбільше Ісус прагнув взнати думку апостолів, тому запитав: «А ви, що ви думаєте? Хто я такий?» (Луки 9:18—22). Петро і цього разу відповів першим. Він просто й зрозуміло висловив те, що було в серцях інших: «Ти — Христос, Син живого Бога». Можна лише уявити, як така відповідь потішила Ісуса. Похваливши Петра, Ісус нагадав йому, що він зрозумів це завдяки Єгові і що Бог відкриває правду тільки щиросердим людям. Петро збагнув найважливішу на той час істину: Ісус — це обіцяний Месія, тобто Христос (Матвія 16:16, 17). Христа у давньому пророцтві було прирівняне до каменю, який відкинули будівельники (Псалом Іі5:22: Луки 20:17). Маючи на увазі це пророцтво, Ісус пояснив, що саме на тому камені, або скелі*, Ієгова побудує християнський збір. Петро зрозумів, хто є тією скелею. Тоді Ісус дав апостолу важливе доручення, яке той мав виконати в цьому зборі. Ісус не вивищував Петра над іншими учнями, як дехто думає, а просто дав йому завдання. Петро отримав символічні ключі, якими мав відкрити шлях до Божого Царства трьом групам людей: спочатку євреям, далі самарянам і зрештою язичникам (Матвія 16:19). На Петра було покладено велику відповідальність. А за словами Ісуса, від того, кому багато доручено, багато вимагається (Луки 12:48). Після цього Ісус продовжив розкривати ще інші подробиці про свою роль як Месії, зокрема те, що він має постраждати і померти в Єрусалимі. Ця новина дуже збентежила Петра. Він відвів Ісуса вбік і почав дорікати йому: «Змилосердься над собою, Господи, нехай з тобою таке ніколи не станеться» (Матвія 16:21, 22). Петро не бажав своєму вчителю нічого поганого. Тож відповідь Ісуса, мабуть, здивувала учнів. Ісус відвернувся від Петра, глянув на апостолів, які, очевидно, міркували так само, і сказав: «Геть від мене, Сатано! Для мене ти камінь спотикання, бо думаєш не про Боже, а про людське» (Матвія 16:23; Марка 8:32, 33). Ці слова містять важливий урок і для нас. Дуже легко піддатись егоїзму і перестати думати про духовне. Маючи таке мислення, ми — навіть якщо наші спонуки найкращі — несвідомо підтримуємо Сатану. Якою була реакція Петра? Було ясно, Ісус не мав на увазі, що Петро є Сатаною Дияволом. До того ж Ісус по-іншому звернувся до Петра, ніж до Сатани. Дияволу він сказав: «Відійди, Сатано!» — тоді як до Петра Ісус звернувся словами, які в мові оригіналу буквально означають «стань позаду мене» (Матвія 4:10). Ісус не відкинув Петра, в якому бачив добрі риси, а лише виправив його хибне мислення. Петру не слід було стояти наче камінь спотикання на шляху свого Пана, натомість він мав стати позаду нього і вірно йти за ним. Чи почав Петро виправдовуватись? Може, він розгнівався або образився? Ні, він покірно прийняв виправлення, і цим ще раз показав, що є відданим учнем. Усі, хто прагне йти слідами Ісуса, час від часу потребують виправлення. Якщо ми покірно приймаємо виховні заходи і змінюємось, то наші взаємини з Ісусом Христом і його небесним батьком, Богом Ієговою, ставатимуть дедалі тіснішими (Приповістей 4:13).

Відданість винагороджується

Невдовзі учнів чекала ще одна несподіванка. Ісус промовив: «Правду кажу вам: серед тих, що тут стоять, є особи, які не скуштують смерті, аж поки не по побачать Сина людського, котрий приходить у своєму царстві» (Матвія 16:28). Без сумніву, Петра дуже цікавило, що ж мав на увазі його Вчитель. Втім, він добре пам'ятав про докір, який нещодавно отримав від Ісуса, і думав, що йому навряд чи випаде така велика честь. Приблизно через тиждень Ісус взяв з собою Якова, Івана та Петра «на високу гору», можливо Гермон, який лежав усього за кілька кілометрів. Вже, напевно, була нічна пора. Ісус молився. Учнів хилило на сон. Аж раптом бажання спати зникло — вони побачили щось дивовижне! (Матвія 17:1; Луки 9:28, 29, 32). Ісус почав перемінюватися на їхніх очах. Його обличчя засяяло і стало яскравим, немов сонце, а одежа — сліпучо-білою. Біля Ісуса з'явились дві постаті: одна нагадувала Мойсея, а інша — Іллю. Вони говорили, що Ісус «мав покинути світ і що це станеться в Єрусалимі», очевидно, вказуючи на його смерть і воскресіння. Петро усвідомив, якою помилкою було те, що він бажав, аби Ісус уникнув страждань (Луки 9:30, 31). Петро не міг мовчки спостерігати. Здавалось, постаті Мойсея та Іллі ось-ось зникнуть. Тож Петро сказав: «Наставнику, добре нам тут. Поставмо три намети: один для тебе, один для Мойсея і один для Іллі». Намети були непотрібні, адже Ілля та Мойсей, вірні слуги Ієгови, вже давно померли. Постаті не були реальними, оскільки це було лише видіння. Звичайно, Петро не усвідомлював, що говорив. Але хіба нас не приваблює його щирість і доброта? (Луки 9:33). Тієї ж ночі Петро, Яків та Іван отримали ще одну нагороду за свою відданість. Вони чули голос самого Бога Ієгови! На місці, де стояли учні, почала утворюватись хмара, яка поступово їх огорнула. З неї пролунав голос: «Це Син мій, якого я вибрав. Слухайте його». Видіння закінчилось, і на горі залишився тільки Ісус та його апостоли (Луки 9:34—36). Яким же прекрасним даром це видіння стало для Петра, а також для нас! Через кілька десятиліть Петро у своєму листі до співхристиян з вдячністю згадував про нього. Він та інші учні, «ставши очевидцями [Ісусової] величі», побачили свого Вчителя у ролі майбутнього правителя небесного Царства. Це видіння підтвердило правдивість багатьох біблійних пророцтв. Воно зміцнило віру Петра і пізніше допомогло йому вистояти у випробуваннях (2 Петра 1:16—19). Наша віра теж зміцниться, якщо ми залишатимемось відданими Ісусу — Пану, якого настановив сам Єгова. Тому, подібно до Петра, в усьому наслідуймо Ісуса, приймаймо його поради і виправлення, покірно ідучи його слідами.

Хто є «скелею»?

«Говорю тобі: ти — Петро, і на цій скелі я збудую свій збір» (Матвія 16:18). На думку багатьох, це звернення означає, що Петро є основою християнського збору. Католицька церква навчає, що Ісус підвищив Петра над іншими апостолами і настановив його першим папою. Ці Ісусові слова написані латинською мовою на стелі купола в соборі св. Петра (Рим). Літери цього напису вищі за людський зріст. Чи справді Петро є «скелею», на якій Ісус хотів збудувати свій збір? Ні. Зверніть увагу на три причини. По-перше, ці слова чули й інші апостоли, але ніхто з них не зробив такого висновку. Якщо Ісус дійсно дав Петру вище становище, то чому після цього апостоли багато разів сперечалися про те, хто з них більший? (Марка 9:33—35; Луки 22:24—26). По-друге, апостол Павло пояснив, що «скелею» був Ісус Христос, а не Петро (1 Норинфян 3:11; 10:4). І по-третє, кілька десятиліть по тому сам Петро показав, що не вважає себе тією «скелею». Він написав, що обіцяним «каменем... наріжним», якого вибрав Бог, є Ісус (1 Петра 2:4—8). Усе ж дехто наполягає на тому, що «скелею», про яку говорив Ісус, є Петро, бо вважає, ніби ім'я цього апостола означає «скеля». Однак «Петро» і «скеля», вжиті у вірші,— це два різних слова.

У мові оригіналу ім'я апостола означає «кусок скелі» і є іменником чоловічого роду, в той час як слово «скеля» — іменник жіночого роду. Як же тоді розуміти Ісусове звернення? По суті, Ісус сказав: «Ти, кого я назвав Петром, або "куском скелі", добре зрозумів, хто є "скелею", Христом, на якому буде збудовано християнський збір». Якою ж честю було для Петра допомагати іншим збагнути цю істину!




2. Чи можуть померлі допомагати живим?



Юнак, на імя Тамба, котрий живе у Західній Африці, готувався до шкільних іспитів. Мама переконувала його звернутись до померлих родичів, бо вважала, що тільки з їхньою допомогою він успішно складе екзамени. У Палермо (Сицилія) туристи відвідують катакомби, де можна побачити сотні забальзамованих мерців. Дехто вірить, що ці мумії дають живим божественний захист. Кожного року до містечка Лілі Дейл, що на заході штабу Нью Йорк (США), приїжджає велика кількість людей. Там живе дуже багато медіумів, посередників між світом живих та світом духів. До них йдуть, сповідуючись отримати допомогу від померлих родичів і друзів чи порозмовляти з ними. По цілому світі люди вірять в те, що померлі допомагають живим. Можливо, в це вірили ваші батьки або так думають ваші друзі. Справді, смерть близької людини завдає нам болю. Користуючись цим, медіуми пропонують свою допомогу. Наприклад, одна жінка-медіум сказала, що потойбічний світ «завжди до ваших послуг». Чи померлі справді відповідають на наші прохання? Дізнаємось, що про це говорить Біблія.

Де перебувають померлі?

Боже Слово просто і зрозуміло пояснює, в якому стані перебувають померлі. В Екклезіяста 9:5 сказано: «Знають живі, що помруть, а померлі нічого не знають». Чи мають померлі якісь почуття? Відповідь знаходимо у 6-му вірші: «Їхнє кохання, і їхня ненависть, та заздрощі їхні загинули вже, і нема їм частки навіки ні в чому, що під сонцем… діється». А у 10-му вірші говориться: «Немає в шеолі, куди ти йдеш, ні роботи, ні роздуму, ані знання, ані мудрості». Єврейське слово шеол означає спільну могилу людства. Цікаво, що місце, де після смерті перебував Ісус, у Біблії названо словом гадес, грецьким відповідником слова шеол (Дії 2:31).

Звісно смерть близької людини завдає нам болю. Протягом свого земного життя Ісус охоче робив добро. Втім, він розумів, що після смерті, перебуваючи в могилі, не зможе допомагати іншим. Божий Син прирівняв свою смерть до нічної пори, коли люди припиняють роботу (Івана 9:4). Він знав, що померлі «безсилі через смерть» (Ісаї 26:14, НС). Подібну думку Ісус висловив, порівнявши смерть зі сном. Коли помер Лазар, Ісус сказав що його друг просто спить. Погодьтесь, ми не очікуємо допомоги від того, хто спить. Уві сні людина не думає і не може нічого робити для інших.

Виникає питання, чи душа живе після смерті?

Згідно з вченнями багатьох релігій, душа, - це якась окрема невидима частина людини, що переживає смерть тіла. Однак Біблія говорить про душу зовсім інше. У Буття 2:7 сказано, що коли Бог створив першу людину, то вона «стала… живою душею». По суті, сама людина є душею, так само як і тварини є душами. Отже, як і підтверджує Біблія, коли помирає людина або тварина, помирає душа (Єзекіїля 18:4). Втім, багато людей розповідають про те, що вони спілкувались з померлими, чули їхні голоси чи навіть бачили їх. Ці історії потішають осіб, котрі втратили родича або друга, і вони звертаються до медіумів з проханням викликати душу померлого. Чи справді ті люди розмовляли з померлими? Якщо так, то це суперечить вищенаведеним біблійним твердженням. Ісус Христос сказав, що Боже Слово – це правда. А правда не може бути суперечливою. Біблія чітко показує, як слід ставитись до розповідей про те, що померлі допомагають живим. У ній говориться, як один чоловік просив такої допомоги. Уважно дослідивши цей уривок, ви зрозумієте, що відбувалось насправді.

Цар звертається до померлого

Події відбувалися на півночі Ізраїлю. На полі бою стояли дві армії: цар Саул і його воїни на однім боці, а грізне військо філістимлян – на іншому. Коли Саул побачив ворожий табір, то «сильно затремтіло йому серце». Оскільки цар більше не служив правдивому Богу, Ієгова перестав відповідати на його благання. Крім того, пророк Самуїл на той час вже помер. У кого ж Саулу просити допомоги?

Саул звернувся до ворожки, яка жила в Ен-Дорі. Він попросив жінку викликати Самуїла. Зявився «Самуїл» і сказав Саулу, що в тій битві переможуть філістимляни, а цар разом з синами загине. Чи цей привид був дійсно Самуїлом? Біблія каже, що після смерті людина «до своєї землі повертається» і її «задуми гинуть». Як Саул, так і Самуїл добре знали, що Бог забороняє звертатись до медіумів. Більш того, раніше сам Саул винищив в Ізраїлі усіх, хто займався спіритизмом. Слід поміркувати: якби вірний пророк Самуїл продовжував жити як дух, чи міг би він порушити Божий наказ і з’явитися перед Саулом? Якщо Ієгова відвернувся від Саула, то чи могла якась ворожка змусити Бога розмовляти з царем через Самуїла? Аж ніяк! Тож ясно, що той дух був не Божим пророком, а злим демоном, який прикидався Самуїлом. Демони – це ангели, котрі ще на зорі людства повстали проти Божої верховної влади. Вони спостерігають за людьми протягом життя і можуть відтворити голос, зовнішній вигляд і звички кожного. Демони з усіх сил поширюють ідею, ніби Біблія говорить неправду. Тому не дивно, що Боже Слово застерігає, аби ми не шукали зв’язку з цими духами. Демони і сьогодні здійснюють свої злі задуми. Тепер зрозуміло, чому багато хто бачить «душі» померлих або чує їхні голоси. Хоча може здаватись, що ці привиди бажають допомогти, насправді є їхня мета – ввести людей в оману. Також не забувати, що Ієгова є люблячим Богом, який ніжно піклується про нас. Він не заборонив би звертатись за допомогою до померлих і не назвав би такі дії гидотною, якби наші близькі та друзі справді продовжували жити після смерті. Якщо померлі не можуть вплинути на наше життя, то звідки нам чекати допомоги?

Отже, померлі неспроможні допомогти живим. Більш того, шукати зв’язку з померлими дуже небезпечно, адже цим ми порушуємо Божі закони і ризикуємо потрапити під вплив демонів. Біблія вказує на найкраще Джерело допомоги – Бога Ієгову. Лише він здатен визволити нас з пут смерті. Наш творець завжди готовий допомогти. На відміну від медіумів, які обнадіюють людей фальшивими обіцянками, Ієгова дає справжню надію на майбутнє. Тамба, про якого згадувалось раніше, побачив, наскільки логічною є біблійна правда і якими марними є обіцянки медіумів. Ворожбити казали Тамбі, що він мусить принести жертву своїм предкам, якщо хоче успішно скласти іспити. Вже до того хлопець почав вивчати Біблію зі Свідками Ієгови. З Божого Слова він дізнався, в якому стані перебувають померлі і хто насправді прикидається духами предків. Незважаючи на тиск з боку матері, Тамба відмовився звернутись до медіума. Він сказав: «Якщо цього разу я провалюсь на іспиті, то вчитимусь краще, аби скласти його наступного року». Чи вдалося Тамбі скласти іспит? Звісно так. До того ж він отримав найвищий бал. Його мама була вражена. Вона перестала вірити медіумам і більше не змушувала сина приносити жертви предкам. Тамба зрозумів, чому Ієгова забороняє про «живих питатися мертвих» (Ісаї 8:19). Досліджуючи Біблію, Тамба впевнився: коли він буде дотримуватися Божих законів, то матиме успіх у всьому, що робить. А що сказати про наших близьких, котрі померли? Чи мають вони якусь надію? Ієгова допомагає живим, він також пообіцяв допомогти тим, хто заснув смертним сном. Пророк Ісая, описавши стан несвідомості, в якому перебувають померлі, сказав: «Померлі твої оживуть… пробудіться й співайте, ви мешканці пороху». Далі у своєму пророцтві Ісая запевнив, що померлі, які тепер «безсилі через смерть», житимуть знову. Тільки уявіть: мільярди померлих воскреснуть! Біблія говорить, що скоро прийде час, коли Ієгова «зажадає побачити діло своїх рук» і поверне померлих до життя. Хтось, можливо, думає, що це нездійснена мрія. Втім, Ісус був цілковито впевненим у воскресінні, адже сказав, що померлі вже живі в очах Ієгови.

Аби мати міцну надію на воскресіння, продовжуйте набувати точного знання з Біблії. Вивчаючи Боже Слово, ви переконаєтесь, що Ієгова в силі допомогти як живим, так і померлим, адже всі його обіцянки «вірні й правдиві».


Джерело



1. http://www.watchtower.org