Культура як суспільне явище

Реферат на тему:

Культура як суспільне явище


ПЛАН:



Вступ.

Соціалізація - функція культури.

Відбір культурних форм.

Спільні риси різних культур.

Этноцентризм і культурний релятивізм при вивченні культури.

Культура як основа суспільства.

Структура культури.

Роль мови в культурі і житті суспільства.

Культурні конфлікти.

Форми культури.

Висновок.

Використана література.









 


Вступ.

Слово “культура" походить від латинського слова colere, що означає культивувати, або обробляти грунт. У середні віки це слово стало означати прогресивний метод обробітку зернових, таким чином виник термін agriculture  або мистецтво землеробства. Але в XVIII і XIX ст. його стали вживати і по відношенню до людей. Таким чином, якщо людина відрізнялася витонченістю манер і начитаністю, його вважали “культурним". Тоді цей термін застосовувався головним чином до аристократів, щоб відділити їх від “некультурного" простого народу. Німецьке слово Kultur також означало високий рівень цивілізації. У нашому сьогоднішньому житті слово “культура" все ще асоціюється з оперним театром, прекрасною літературою, хорошим вихованням.

  Сучасне наукове визначення культури відкинуло аристократичні відтінки цього поняття. Воно символізує переконання, цінності і чіткі засоби (що застосовуються в літературі і мистецтві),  які є загальними для якоїсь групи; воно служить для упорядкування досвіду і регулювання поведінки членів цієї групи. Вірування і погляди підгрупи часто називають субкультурою. 



Соціалізація - функція культури.



   Засвоєння культури  здійснюється  за допомогою навчання. Культура створюється,  культурі навчаються. Оскільки вона що не набувається біологічним шляхом, кожне покоління відтворює її і передає наступному поколінню. Цей процес є основою соціалізації. У результаті засвоєння цінностей, вірувань, норм, правил і ідеалів відбувається формування особистості дитини і регулювання її поведінки. Якби процес соціалізації припинився в масовому масштабі, це привело б до загибелі культури.

    Культура формує особистостей членів суспільства, тим самим вона значною мірою регулює їх поведінку.

    Про те, наскільки важлива культура для функціонування індивіда і суспільства, можна судити по поведінці людей, не охоплених соціалізацією. Неконтрольвана, або інфантильна, поведінка так званих дітей джунглів, які були повністю позбавленими спілкування з людьми, свідчить про те, що без соціализації люди не здатні засвоїти впорядкований образ життя, оволодіти мовою і навчитися добувати засоби для існування. У результаті спостереження за декількома “істотами, що не виявляли ніякої цікавості до того, що відбувалося навколо,  ритмічно розгойдуючись взад і вперед, немов дикі звіри в зоопарку", шведський натураліст XVIII в. Карл Лінней зробив висновок, що вони є представниками особливого вигляду. Згодом вчені зрозуміли, що у цих диких дітей не сталося розвитку особистості, для якого необхідне спілкування з людьми. Це спілкування стимулювало б розвиток їх можливостей і становлення їх “людської" особистості.

    Якщо культура регулює поведінку людей, чи можемо ми зайти так далеко, щоб назвати її репресивною? Часто культура дійсно придушує бажання людини, але вона не виключає їх повністю. Вона швидше визначає умови, при яких вони задовольняються. Здатність культури управляти людською поведінкою обмежена з багатьох причин. Передусім небезмежні біологічні можливості людського організму. Простих смертних не можна навчити перестрибувати через високі будівлі, навіть якщо суспільство високо цінує такі подвиги.  Так само існує межа знань, яку може засвоїти людський мозок.

    Чинники навколишнього середовища також обмежують вплив культури. Наприклад, засуха або виверження вулкана можуть порушити спосіб землеробства, що склався.  Чинники навколишнього середовища можуть перешкоджати формуванню деяких моделей культури. Згідно із звичаями людей, які мешкають в тропічних джунглях з вологим кліматом, не прийнято протягом тривалого часу обробляти певні ділянки землі, оскільки на них не можна довго вирощувати великі врожаї зернових.

    Підтримка стійкого громадського порядку також обмежує вплив культури. Саме виживання суспільства диктує необхідність засудження таких вчинків, як вбивство, крадіжки чи підпалу. Якби ці вчинки набули широкого поширення, стала б неможливою співпраця між людьми, необхідна для збирання або виробництва продуктів харчування, забезпечення житлом і здійснення інших важливих видів діяльності.  



Відбір культурних форм.                     



    Інша важлива частина культури полягає в тому, що культурні цінності формуються на основі відбору певних видів поведінки і досвіду людей. 

    Кожне суспільство здійснило свій відбір культурних форм. Кожне суспільство  нехтує головним і займається маловажними справами. У одній культурі матеріальні цінності ледве признаються, в іншій вони виявляють вирішальний вплив на поведінку людей. У одному суспільстві до технології відносяться з неймовірною зневагою, навіть в сферах, необхідних для виживання людей; в іншому аналогічному суспільстві технологія, що постійно удосконалюється відповідає вимогам часу. Але кожне суспільство створює величезну культурну надбудову, яка охоплює все життя людини - і юність, і смерть, і пам'ять про нього після смерті.

    У результаті такого відбору минулі і нинішні культури абсолютно різні. У деяких суспільствах вважали війну самою благородною діяльністю людини. У інших її ненавиділи, а представники третіх взагалі не мали про неї уявлення. Відповідно до норм однієї культури жінка мала право виходити заміж за свого родича. Норми іншої культури це рішуче забороняють. У нашій культурі галюцинації вважаються симптомом психічного захворювання. Інші народи розцінюють  "містичні видіння" як вищу форму свідомості. Коротше кажучи, існує  безліч відмінностей між культурами.

    Навіть збігле зіткнення з двома або декількома культурами переконує, що відмінностям між ними немає ліку. Ми і Вони їздимо по різних сторонах, Вони говорять на іншій мові. У нас різні думки про те, яка поведінка шалена, а яка нормальна, у нас різні поняття добродійного життя. Значно важче знайти спільні риси, властиві всім культурам, - культурні універсалії.



Спільні риси різних культур.



    Соціологи виділяють більше за 60 культурних універсалій. До них відносяться спорт, прикраса тіла, спільна праця, танці, освіта, похоронні ритуали, звичай дарувати подарунки, гостинність, заборони кровозмішення, жарту, мова, релігійні обряди, виготовлення знарядь праці і спроби впливати на погоду.

    Однак для різних культур можуть бути характерними різні види спорту, прикрас і т.д. Навколишнє Середовище є одним з чинників. Крім того, всі культурні особливості обумовлені історією певного суспільства і формуються в результаті унікального розвитку подій. На основі різних видів культур виникли різні види спорту, заборони на кровні браки і мови, але головне - в тій або іншій формі вони є в кожній культурі.

    Чому існують культурні універсалії? Деякі антропологи вважають, що вони формуються на основі біологічних чинників. До них відносяться наявність двох статей; безпорадність немовлят; потреба в їжі і теплі; вікові відмінності між людьми; засвоєння різних навичок. У зв'язку з цим виникають проблеми, які треба вирішувати на основі даної культури. Певні цінності і образи мислення також є універсальними. У кожному суспільстві заборонене вбивство і засуджується брехня, ні в одному з них  не схвалюється страждання. Всі культури повинні сприяти задоволенню певних фізіологічних, соціальних і психологічних потреб, хоча звичайно можливі різні варіанти.





Етноценризм і культурний релятивізм при вивчені культури.



    У суспільстві виникає тенденція судити про інші культури з позиції   власної культури. Ця тенденція називається - етноцентризмом. Принципи этноцентризму знаходять своє вираження в діяльності місіонерів, які прагнуть обернути, “варварів" в свою віру. Этноцентризм пов'язаний з ксенофобією - страхом і неприязнню до чужих поглядів і звичаїв.

    Этноцентризмом відмічена діяльність перших антропологів. Вони були схильні порівнювати всі культури зі своєю, яку вважали  передовою.  На думку американського соціолога Уїльяма Грем Самнера культуру можна зрозуміти тільки на основі аналізу її власних цінностей, в її власному контексті. Така точка зору називається культурним релятивізмом. Читачі книги Самнера були приголомшені, прочитавши, що людоїдство і дітовбивство мали значення в тих суспільствах, де практикувалися подібні звичаї.

    Культурний релятивізм сприяє розумінню тонких відмінностей між близькими культурами. Наприклад, в Німеччині двері в установі завжди щільно закриті, щоб роз'єднати людей. Німці вважають, що інакше службовці відволікаються від роботи. Навпаки, в США двері кабінетів завжди відкриті. Американці,  які працюють в Німеччині, часто скаржилися, що закриті двері викликали у них відчуття непривітності навколишніх і почуття відчуження. Закриті двері для американця мають зовсім не те значення, що для німця.



Культура як основа суспільства.



    Культура -  цемент будівлі суспільного життя. І не тільки тому, що вона передається від однієї людини до іншої в процесі соціалізації і контактів з іншими культурами, але також і тому, що формує у людей почуття приналежності до певної групи. Видно,  члени однієї культурної групи в більшій мірі випробовують взаєморозуміння, довіряють і співчувають один одному, чим стороннім. Їх загальні почуття відображені в сленгу і жаргоні, в улюблених стравах, моді і інших аспектах культури.

    Культура не тільки зміцнює солідарність між людьми, але і є причиною конфліктів всередині груп і між ними. Це можна проілюструвати на прикладі мови, головного елемента культури. З одного боку, можливість спілкування сприяє згуртуванню членів соціальної групи. Спільна мова об'єднує людей, з іншого  -  спільна мова виключає тих, хто не говорить на цій мові або говорить на ньому трохи інакше. У Великобританії      представники різних суспільних класів  вживають декілька відмінних форми англійської мови. Хоч всі володіють “англійською мовою",   деякі групи     вживають 

“більш правильний" англійський, ніж інші. У Америці є буквально тисяча і одна різновидів англійської мови. Крім того, соціальні групи відрізняються один від одного своєрідністю жестикуляції, стилю одягу і культурних цінностей. Все це може стати причиною конфліктів між групами.



Структура культури.



    На думку антропологів, культура складається з чотирьох елементів.

1. Поняття (концепти). Вони містяться головним чином в мові. Завдяки їм стає можливим впорядкувати досвід людей.  Наприклад, ми сприймаємо форму, колір і смак предметів навколишнього світу, але в різних культурах світ організований по різному.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                   

    У мові жителів Тробріандських островів одне слово означає шість різних родичів: батька, брата батька, сина сестри батька, сина сестри матері батька, сина дочки сестри батька, сина сина брата батька батька  і сина сина сестри батька батька. У англійській мові навіть відсутні слова, вказуючі чотирьох останніх родичів.

    Ця відмінність між двома мовами пояснюється тим, що для жителів Тробріандських островів необхідне слово, що охоплює всіх родичів, до яких прийнято відноситися з особливою повагою. У англійському і американському суспільствах склалася менш складна система родинних зв'язків, тому у англійців немає необхідності в словах, які вказують на таких далеких родичів.

    Таким чином, вивчення слів мови дозволяє людині орієнтуватися в навколишньому світі шляхом відбору організації свого досвіду.

2. Відносини. Культури не тільки виділяють ті або інші частини світу за допомогою понять, але також виявляють, як ці складові частини пов'язані між собою - в просторі і часі, за значенням (наприклад, чорне протилежне білому), на основі причинної обумовленості . У нашій мові є слова, що вказують на землю і сонце, і ми упевнені, що земля обертається навколо сонця. Але до Коперника люди вірили, що справа йде навпаки. Культури часто по-різному тлумачать взаємозв'язки.

    Кожна культура формує певні уявлення про взаємозв'язки між поняттями, що відносяться до сфери реального світу і до сфери надприродного. 

3. Цінності. Цінності - це загальноприйняті переконання відносно цілей, до яких людина повинна прагнути. Вони складають основу етичних принципів.

    Різні культури можуть віддавати перевагу різним цінностям (героїзму на полі бою, художній творчості, аскетизму), і кожний суспільний устрій встановлює, що є цінністю, а що не є.

4. Правила. Ці елементи (в тому числі і норми) регулюють поведінку людей  відповідно до цінностей певної культури. Наприклад, наша законодавча система включає безліч законів, забороняючих вбивати, ранити інших людей або загрожувати їм. Ці закони відображають, наскільки високо ми цінуємо життя і добробут особистості. Точно так само у нас існують десятки законів, забороняючих крадіжку зі зломом, привласнення чужого майна, псування власності і ін. У них відображене наше прагнення до захисту особистої власності.

    Цінності не тільки самі потребують обгрунтування, але і, в свою чергу, самі можуть служити обгрунтуванням. Вони обгрунтовують норми або очікування і стандарти, що реалізовуються в ході взаємодії між людьми.

    Норми можуть являти собою стандарти поведінки. Але чому люди схильні підкорятися їм, навіть якщо це не відповідає їх інтересам? Під час здачі екзамена студент міг би списати відповідь у сусіда, але боїться отримати погану відмітку. Це один з декількох чинників, що потенційно стримуються.  Соціальні заохочення              (наприклад, повага) стимулюють дотримання норми, що вимагає від студентів чесності. Соціальні покарання або заохочення, сприяючі дотриманню норм, називаються санкціями. Покарання, які стримують людей від певних вчинків, називаються негативними санкціями. До них відносяться штраф, позбавлення волі , догана і інш. Позитивними санкціями ( наприклад, грошова винагорода, наділення владою, високий престиж) називають заохочення за дотримання норм.



Роль мови в культурі і житті суспільства.



    У теоріях культури завжди важливе місце відводилося мові.

Мову можна визначити як систему комунікації, здійснювану за допомогою звуків і символів, значення яких умовні, але мають певну структуру.

    Мова - явище соціальне. Нею не можна оволодіти поза соціальною взаємодією, тобто без спілкування з іншими людьми. Хоч процес соціализації в значній мірі заснований на імітації жестів - кивків, манери усміхатися і хмуритися, - мова служить основним засобом передачі культури. Іншою його важливою рисою є те, що на рідній мові практично неможливо розучитися говорити, якщо її основний словниковий запас, правила мови і структури засвоєні у віці восьми або десяти років, хоч багато які інші аспекти досвіду людини можуть бути повністю забуті. Це свідчить про високу міру приспособлення мови до потреб людини; без нього спілкування між людьми здійснювалося б значно примітивніше.

    Мова включає правила. Вам, звичайно, відомо, що існує правильна і неправильна мова. У мові є безліч і формальних правил, що визначають способи поєднання слів для вираження потрібного значення. Граматикою називається система загальноприйнятих правил, на основі яких використовується і розвивається стандартна мова. Разом з тим часто спостерігаються відхилення від граматичних правил, пов'язані з особливостями різних діалектів і життєвих ситуацій.   

     Мова бере участь також в процесі набуття досвіду  людей. Антрополог чи Бенджамін Уорф показав, що багато  понять здаються нам звичайними тільки тому, що вони вкоренилися в нашій мові. “Мова ділить природу на частини, формує поняття про них і надає їм значення головним чином тому, що ми прийшли до згоди організувати їх саме таким чином. Ця згода ...  закодовано в моделях нашої мови". Особливо виразно вона проявляється при порівняльному аналізі мов. Ми вже знаємо, що кольори і родинні відносини в різних мовах означаються по-різному. Іноді в одній мові є слово, яке повністю відсутнє в іншому.

    При вживанні мови потрібне дотримання її основних граматичних правил. Мова формує досвід людей. Тому, як і вся культура загалом,  він виробляє загальноприйняті значення. Комунікація можлива тільки лише при наявності термінів, які приймаються, використовуються її учасниками і зрозумілі їм. Дійсно,  наше спілкування між собою в повсякденному житті багато в чому обумовлено нашою впевненістю,  що ми розуміємо один одного.

    Трагедія розумових розладів типу шизофренії полягає передусім в тому, що хворі не можуть спілкуватися з іншими людьми і виявляються відірваними від суспільства.

    Спільна мова також підтримує згуртованість суспільства. Вона допомагає людям координувати свої дії завдяки переконанню або засудженню один одного.  Крім того, між людьми, говорячими на одній мові, майже автоматично виникають взаєморозуміння і співчуття. У мові знаходять відображення загальні знання людей про традиції, що склалися в суспільстві, про поточні події. Коротше кажучи, вона сприяє формуванню почуття групової єдності, групової ідентичності. Керівники країн, що розвиваються,  де існують племінні діалекти, прагнуть до того, щоб була прийнята єдина національна мова, щоб він розповсюджувався серед груп, не говорячих на ній, розуміючи значення даного чинника для згуртування всієї нації і боротьби з племінним “розсуспільненням”.

    Хоч мова є могутньою об'єднуючою силою, в той же час вона здатна і роз'єднувати людей. Група, що використовує дану мову, вважає всіх, хто розмовляє на ній, своїми, а людей, що говорять на інших мовах або діалектах, - чужими. 

    Мова - головний символ антагонізму між англійцями і французами, що проживають в Канаді. Боротьба  між прихильниками і противниками системи викладання на двох мовах (англійськійі іспанській) в деяких районах США свідчить, що мова може бути важливою політичною проблемою.



Культурні конфлікти.



    Бенедикт (1934) і інші антропологи XX в. твердять, що формування різних моделей однієї культури здійснюється на основі єдиних принципів. 

    Істина, напевно, десь посередині. культури дійсно мають переважаючі межі, але ними не вичерпується жодна культура, є ще і різноманіття, і конфлікти.

   Можна виділити принаймні три види конфліктів, пов'язаних з розвитком культури: аномію, культурне запізнення і чужий вплив. 

Термін “аномія", вказуює на порушення єдності культури в зв'язку з відсутністю ясно сформульованих  соціальних норм, був уперше введений Емілем Дюркгеймом ще в 90-ті роки минулого сторіччя. У той час аномія була викликана ослабленням впливу релігії і політики про підвищенням ролі торгово-промислових кіл. Ці зміни спричинили розпад системи етичних цінностей, яка в минулому відрізнялася стійкістю. Відтоді науковці неодноразово зазначали, що ріст злочинності, збільшення числа розлучень відбувалися в результаті порушення єдності і культури, особливо в зв'язку з нестійкістю релігійних і сімейних цінностей.

    На початку століття Уїльям Філдінг Огборн (1922) ввів поняття культурного запізнення. Воно спостерігається, коли зміни в матеріальному житті суспільства випереджають трансформацію нематеріальної культури (звичаї, переконання, філософські системи, закони і форми правління). Це приводить до постійної невідповідності між розвитком матеріальної і нематеріальної культури, і в результаті виникає безліч невирішених соціальних проблем. Наприклад, прогрес в деревообробній промисловості пов'язаний із знищенням обширних лісових масивів. Але поступово суспільство усвідомлює життєву необхідність їх збереження. Той же винахід сучасних машин привів до значного росту нещасних випадків на виробництві. Пройшло багато часу, перш ніж було введене законодавство, що передбачає компенсацію за виробничу травму.

    Третій вид культурного конфлікту, викликаного пануванням чужої культури, спостерігався в доіндустріальних суспільствах, які зазнали колонізації з боку народів Європи.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                       Згідно з дослідженнями Б.К. Маліновського (1945), безліч протилежних елементів культури гальмували процес національної інтеграції в цих суспільствах. Вивчаючи суспільства Південної Африки, Маніловський виявив конфлікт між двома культурами, сформованими в абсолютно різних умовах.

Соціальне життя тубільців до колонізації складало єдине ціле. На основі племінної організації суспільства одночасно сформувалися система родинних зв'язків, економічний і політичний устрій і навіть прийоми ведення війни. Культура колоніальних держав, головним чином Великобританії, виникла в інших умовах. Але коли європейські цінності були нав'язані тубільцям, сталося не об'єднання двох культур, а їх неприродне,  вибуховонебезпечне змішання. На думку Маліновського ця суміш виявилася нестійкою. Він правильно передбачив, що має бути тривала боротьба між цими двома культурами, яка не припиниться і після того, як колонії знайдуть незалежність. Вона буде підтримуватися прагненням африканців подолати напруженість в своїй культурі. У  той же час Маліловський вірив, що в кінцевому результаті переможуть західні цінності.

    Таким чином, моделі культури формуються в ході постійної боротьби між протилежними тенденціями -  об'єднання і роз'єднання. 



Форми культури:



    У більшості європейських народів до початку XX ст. склалися дві форми культури:

    Висока культура - витончене мистецтво, класична музика і література - створювалася і сприймалася елітою;

   Народна культура, що включала казки, фольклор, пісні і міфи, належала бідним. Продукти кожної з цих культур були призначені для певної публіки, і ця традиція рідко порушувалася. З появою засобів масової інформації (радіо, масових друкарських видань, телебачення, грамзапису, магнітофонів) відбулося стирання відмінностей між високою і народною культурою. Так виникла масова культура, яка не пов'язана з релігійними або класовими субкультурами. Засоби масової інформації і масова культура нерозривно пов'язані між собою.

    Культура стає “масовою", коли її продукти стандартизують і розповсюджують серед широкої публіки. 

    У всіх народах існує безліч підгруп, що мають різні культурні цінності і традиції. Система норм і цінностей, що відрізняють групу від більшості суспільства, називають субкультурой. 

    Субкультура формується під впливом таких чинників, як соціальний клас, етнічне походження, релігія і місце проживання.

    Цінності субкультури впливають на формування особистості членів групи.

    Деякі з найбільш цікавих досліджень субкультур присвячені мові. Наприклад, Уїльям Лабов (1970) старався довести, що вживання нестандартної англійської мови дітьми з негритянського гетто не свідчить про їх “мовну неповноцінність". Лабов вважає, що негритянські діти не позбавлені здатності спілкуватися, як білі, просто вони вживають дещо іншу систему граматичних правил; за багато років ці правила вкоренилися в субкультурі негрів.

    Лабов довів, що у відповідних ситуаціях і чорні і білі діти кажуть одне і те ж, хоч вживають різні слова.

    Проте вживання нестандартної англійської мови неминуче викликає проблему - несхвальну реакцію більшості на так зване порушення загальноприйнятих правил. Вчителі часто вважають використання негритянського діалекту порушенням правил англійської мови. Тому негритянські діти незаслужено зазнають критики і покарань.

    Термін “субкультура" не означає, що та або інша група виступає проти культури,  пануючої в суспільстві. Однак в багатьох випадках більшість суспільства відноситься до субкультури з несхваленням або недовір'ям. Ця проблема може виникнути навіть по відношенню до шанованих субкультурами лікарів або військових. Але іноді група активно прагне виробити норми або цінності, які суперечать основним аспектам пануючої культури. На основі таких норм і цінностей формується контркультура. Відома контркультура в західному суспільстві - богема, а найбільш яскравий приклад в ній - хіппі 60-х років.

    Цінності контркультуры можуть бути причиною тривалих і нерозв'язних конфліктів в суспільстві. Однак іноді вони проникають в саму пануючу культуру. Довге волосся, винахідливість в мові і одягу, вживання наркотиків, характерне для хіппі, набули широкого поширення в американському суспільстві, де головним чином через засоби масової інформації, як часто буває, ці цінності стали менш виразними, тому привабливими для контркультури і, відповідно, менш загрозливими для культури пануючої.



Висновок.

    

    Культура - це невід'ємна частина людського життя. Культура організує людське життя. У житті людей культура в значній мірі здійснює ту ж функцію, яку в житті тварин виконує генетично запрограмована поведінка.










Список літератури:



Культурология. Учбова допомога для студентів вищих учбових закладів. М.: Фенікс. 1995. - 576 с.

Смезлер Н. Соціологія: пер. з англ. - М.: Фенікс. 1994.- 688 з.

 "Цивілізації" під редакцією М.А.Барг  1 і 2 випуски.



6