Проблеми мотивації студентів в процесі їх навчання у ВУЗі

Проблеми мотивації студентів в процесі їх навчання у вузі



Посилення інтересу до проблеми мотивації відношення студентів як рушійної сили в процесі їх навчання у вузі, у самому широкому розрізі, пов'язане з пошуком факторів впливу на особистість, з виявленням динамічних, енергетичних і смислоутворюючих закономірностей відношення, співвідношення між її активізуючими і змістовними детермінантами. Однак сам термін «мотивація» найчастіше використовується для позначення психологічних процесів,«...які спонукають і направляють ставлення суб'єкта на життєво важливі цілі, умови, предмети, які визначають його упередженість, вибірковість і кінцеву спрямованість психічного відображення і регулювання його активності» . 

Звернімо увагу на деякі аспекти визначення мотивації в сучасній психології і педагогіці в контекст, який нас цікавить. У більшості випадків дослідники абсолютизують роль динамічних моментів у визначенні мотивації,що виключає її змістовну сторону (Левін, Мерфі, Гілфорд та ін.).Так, у відомих положеннях Л.С. Рубінштейна мотивація визначається як психічна детермінація, К.Мадсена - як сукупність факторів, що спонукають, підтримують і спрямовують поведінку, В.Г.Асєєва (5) - як активно-діюче відношення людини до дійсності. 

Відповідно до думки багатьох західних психологів (Мак-Дауголл, Олпорт, Мюррей), мотивоване поводження людини, головним чином, орієнтується щодо об'єкта - мети. Так Х..Хекхаузен говорити про ті, що мотивація є процесом перетворення спонукання на дію.

Підкреслення змістовної, синергетичної сутності мотивації можна знайти у В.Г.Леонтьєва. У його визначенні, мотивація є внутрішнім складним механізмом, «який співвідносить вплив зовнішніх для особистості факторів діяльності з внутрішніми властивостями і можливостями людини, як спрямована спонука і регулятор дії, як прагнення до цільового станові, підкріпленню, як сукупність спонукань” .

При всіх розходженнях у напрямках, розумінні мотивації незмінним залишається виділення спонукаючих (енергетичних) і змістовних сторін мотивації, тобто викликана нею суб'єктивна детермінація поведінки людини. Глибока єдність енергетичного потенціалу, змістовного, динамічного, процесуального, результативного аспектів, бажаного і дійсного характерно для структурної будови мотивації. Однак питання про співвідношення внутрішньої мотивації і зовнішнього спонукання, змісту мотивації і формально-динамічної структури спонукання продовжує викликати розбіжності і дискусії.

Деякі дослідники, розвиваючи теорії мотивації відмовилися від поглядів про зовнішнє спонукання. Так, В.Дембер і Р.Эрл наголосили, що тільки внутрішня мотивація є первісною і нормальною людською мотивацією, функцією споживи в оптимальній розбіжності між сприйманим і очікуваним. Внутрішня мотивація - потужний імпульс до діяльності, який при зовнішньому стимулюванні створює спонукання, яку безпосередньо веде суб'єкта до досягнення результатові, мети.


Схема 1

СТРУКТУРА МОТИВАЦІЇ



1.Мотивація - процес (перетворення, прагнення)

- перетворення спонукання в дію...

- прагнення до цільового стійкого станові, як сукупність спонукань..





МОТИВАЦІЯ -ПРОЦЕС

спонукання

стан

дії



2. Мотивація - функція ( співвідношення, регулятор)



 - регулятор дій , який формує діяльність...

- співвідношення діяльності і внутрішніх властивостей, можливостей особистості...

 - регулятор співвідношень зовнішньої і внутрішньої діяльност





Співвідношення діяльності і внутрішніх рис

регулятор

дій

регулятор співвідношень внутрішньої і зовнішньої діяльності

МОТИВАЦІЯ - ФУНКЦІЯ

З цього приводові А.Н.Леонтьєв писав, що роботи з проблеми мотивації «... майже не піддаються систематизації – такими різними є ті значення, у яких визначається термін «мотив». Створюється враження, що зараз поняття мотивові перетворилося на великий мішок, у який складаються різноманітні речі. Серед мотивів чи мотивуючих факторів називаються, наприклад, апетит, враження, імпульси, звички, бажання, емоції, інтереси, чи більш конкретні мотиви: роздратування електричним струмом, відчуття задоволення, честолюбство, зарплатня, ідеали» Мак-Ивер визначає мотиви як ефективні оцінки, які визначають поведінку і прихованими чином змінюють наші інтереси і відношення Д.Д.Кікнадзе - як знання суб'єктивної необхідності тієї чи іншої дії. П.Я.Якобсон вказує, що мотив обумовлює спрямовану поведінку людини, створює установку до дії, спонукає до діяльності (Маркова, Матис, Орлів).

Багатозначність терміна «мотив» пов'язана з спробами перетворити дане поняття в пояснювальний принцип, який утруднює вивчення внутрішніх закономірностей мотивації і зміни мотивів у процесі діяльності. Одні психологи дають мотивові занадто широке і загальне визначення, розглядаючи його як власне психологічне явище, тло, на якому розгортається процес мотивації. Інші, навпаки, звужують зміст мотивові, ставлять знак рівності між мотивом, потребою, почуттям, спонуканням, наміром, метою. Таким чином, сфера мотивів виявляється співвіднесеної з потребами й емоціями,які переживаються як стани.

При аналізі мотивів необхідно враховувати їх співвіднесеність з процесом мотивації в цілому. Саме в процесі мотивації вихідний мотив проясняється, більш чіткими стає позначка діяльності. У моделі мотивові представлені дві підструктури: 

- ядро (споживи, інтереси, значимість, спрямованість, емоційність); 

властивості, функції (спонукальна, селективна, когнітивна, цілемо-делююча, смислоутворююча).


схема 2

СТРУКТУРА МОТИВОВІ





Властивості мотиву

М О Т И В

потреби

інтереси

 значимість

спрямованість

емоційність

ЯДРО



спонукальна



селект

ивна



когнітивна



цілемоделююча



смислоутворювальна



Знання структури мотивові дозволяє повніше зрозуміти саме явище мотивації. Воно протікає в різних формах у залежності від сутності тихнув мотивів, що приведуть до тій чи іншій діяльності.

Аналізуючи складний характер мотивів, які спрямовують і регулюють діяльність людини, багато авторів створювали класифікації мотивів, часто не співвіднесені, на шкода, з конкретними видами діяльності, які смороду мотивують, що приводило до різнорідності мотивів. Якщо розглядати сукупність мотивів чи окремий мотив поза діяльністю, змістовного характерові процесу, у якому вона протікає, не враховувати особистісний зміст, який смороду мають для суб'єкта діяльності, неможливо показати і динамічний характер мотивів, який змінюється в залежності від ситуації.

З урахуванням фактові поліумотивованості будь-якої діяльності проблема класифікації мотивів, визначення найбільшої значимості деяких з них, визначення місця деяких мотивів у загальній ієрархії мотиваційної сфери особистості в залежності від характерові діяльності, ситуації, специфіки мотивації має велике теоретичне і практичне значення.

Мотиви розмежовуються за різними підставами в залежності від:

- активності обумовлювання діяльності (усвідомлені, реально-діючі, за Леонтьєвим,);

- години;

- фактові включенності в саму діяльність (широкі соціальні мотиви, мотиви діяльності, за Божович, );

- соціальної значимості (вузькоособистісні, соціальні, за Якобсоном, ).

У процесі пізнавальної та інтелектуальної діяльності мотиви класифікуються як вікові, когнітивні, зовнішні, внутрішні, афективні, соціальні, індивідуальні, приховані, інтелектуальні, мотиви запобігання невдачі і досягнення успіху, мотиви самоактуалізації, ситуаційнітощо. 

Деякі з них достатньо обґрунтовані, серйозно і детально розглянуті різними дослідниками. К.Аткінсон розробив теорію поведінки людини, орієнтовану на досягнення. Їм був виділений мотив досягнення як один з могутніх двигунів людської поведінки. У нього включаються:

- прагнення до успіху (змагання, престиж, кар'єра); 

- прагнення до підвищення рівня власних можливостей;

- прагнення до самовиразу і самоактуалізації.

Мотив досягнення, який пов'язаний з рівнем домагань суб'єкта, за позитивних розумів може привести до значного поліпшення результатів діяльності. Фактором, що оптимізує дієвість мотивові, є усвідомлення суб'єктом результатів своєї діяльності. При відсутності можливості отримувати інформацію про результати своєї діяльності роль цього мотивові знижується. Як відзначає В.Кренделл , основною метою поведінки, яка спрямована на досягнення є одержання схвалення або уникнення несхвалення. Смороду є потенційним підкріпленням певної дії.

Мотиви самоствердження і самоактуалізації (якісного зросту) у К.Роджерса пояснюються тім, що доброзичливе відношення автоматично обумовлює розквіт особистості, її активну організацію, яка спотворюється в умовах зневажливого відношення.

Пізнавальні мотиви розглядали Брунер, Берлайн . На їх думку смороду пов'язані з самою інтелектуальною діяльністю, з її процесом і об'єктивною характеристикою результатові. Ці мотиви ведуть людину до пізнання навколишньої дійсності, відкриття нового. Дієвість цих мотивів може полягати в адекватному виборі об'єктів вивчення і формування відповідної спрямованості навчальних дій. Ці мотиви здатні стимулювати дослідницьку і пізнавальну активність, яка здійснюється без підкріплення, зазаради неї самої, зазаради бажання дізнатися про нове, невідоме.

На думку В.С.Мерліна, існує клас сильних, слабких, менш активних мотивів. До сильного він відносить: суспільне схвалення, несхвалення, соціальну оцінку колективу. До слабкого зараховує уникнення неззадоволення.

М.З.Неймарк виділяє мимовільні мотиви і свідомо прийняті наміри, що лежати в основі виконання суб'єктом дій різного типові: дії за безпосереднім спонуканням і дії за прийнятим наміром. При збігові довільних і мимовільних мотивів ефективність діяльності підвищується, забезпечується гармонічність мотиваційної сфери і неконфліктність діяльності.

С.Л.Рубінштейн розглядає ситуаційні мотиви, які визначаються не стільки внутрішньою логікою людини, скільки збігом зовнішніх обставин, взаємодіють з власне інтелектуальними, пізнавальними мотивами. Ситуаційні мотиви в більшій мірі піддаються конкретному експериментальному аналізу, ніж дослідження внутрішньої мотивації, пов'язані з особливостями і тенденціями особистості, які часто не усвідомлюються самим суб'єктом.

Виділяються також і класи результативних мотивів, які не забезпечують формування діючої структури цілей діяльності, тому що позначка виражається часто в невизначеній формі і характеризується нестійкістю, і класи утилітарних мотивів, що забезпечують конкретні споживи у вигляді життєво необхідної атрибутики.

Як відзначає А.Н.Леонтьєв , у самому загальному змісті, одні мотиви, спонукуючи діяльність, додають їй особистісного змісту, будучи смислоутворюючими. Інші мотиви виконують роль додаткових спонукаючих факторів, будучи мотивами-стимулами. Головним їх розмежувальним критерієм є ті, що смислоутворюючі мотиви викликані внутрішнім спонуканням, а стимули - зовнішнім.

Для вивчення мотивів різних видів діяльності необхідно проникнення в їх ієрархію, внутрішню структуру мотиваційної сфери, що є дуже складною процедурою в зв'язку з відсутністю достатньої кількості достовірних методик дослідження. У певній мірі вивчення мотивів-стимулів є більш перспективним, оскільки, аналізуючи динаміку діяльності і типові реакції людини на визначених етапах і за певних розумів та життєвих ситуацій, можна прогнозувати і їх ефективність у різних видах діяльності. Стимул виконує роль додаткового фактора, який спонукує, визначає діяльнісні акти особистості, є спонукальною силою, що рухає джерелом дії. Проте, з загальної логіки викладу дозволимо собі класифікувати мотиви за декількома принципами, відзначеними у вище викладених концепціях: 

ЗАГАЛЬНА КЛАСИФІКАЦІЯ МОТИВІВ:

Мотиви обумовлювання діяльності (усвідомлені, реально діючі);

Мотиви години (далекі , близькі);

Мотиви фактові включеності в саму діяльність (соціальні мотиви, мотиви діяльності ); 

Мотиви соціальної значимості (вузькоособистісні, соціальні);

Мотиви смислоутворюючі і мотиви стимули.

КЛАСИФІКАЦІЯ МОТИВІВ ЗА ВИДАМИ ДІЯЛЬНОСТІ:

пізнавальною, інтелектуальною, інтуїтивно-творчою, соціальною тощо)

вікові, 

когнітивні, 

зовнішні, внутрішні, афективні, 

соціальні, 

індивідуальні, 

пізнавальні, 

інтелектуальні

КЛАСИФІКАЦІЯ МОТИВІВ В УМОВАХ ТЕОРІЇ ПОВЕДІНКИ:

1. Мотиви наміру і дії

мимовільні мотиви, 

свідомо прийняті наміри,

дії за безпосереднім спонуканням, 

дії за прийнятим наміром,

результативні, 

утилітарні,

2.Мотиви орієнтаціі на досягнення

прагнення до успіху (змагання, престижеві, кар'єри); 

прагнення до підвищення рівня власних можливостей;

прагнення до самовираження і самоактуалізації.

3. Мотиви самоствердження і самоактуалізації (якісного зросту)

суспільного схвалення;

несхвалення, соціальної оцінки колективу; 

уникнення невдач.

Проблема полягає не тільки в тому, щоб розглянути, як складаються мотиви в мотиваційній структурі, алі й у тому, як сформувати спонукаючу дію, вивчаючи суб'єктивні стандартні оцінки людини, розгалужену систему дій-вчинків, перетворювати мотиви на стійкі стимули, аналізуючи інтеграцію спонукань, їх диференціацію в залежності від виді діяльності, особистісних диспозицій, контекстові ситуації, їх значення і змістовної сторони.


ЛІТЕРАТУРА



1.Аркас Микола. Історія України – Русі. - К.: Вища шк., 2008.- 456 с.

2.Гессен С.И. Основи педагогіки: Введення в прикладну філософію: Навчальний посібник для вузів.-М.: Школа – Пресс, 2008. -448с.

3.Закон України <<Про внесення змін і доповнень до Законові Української РСР ”Про освіту”>>//Законі України / Верховна Рада України, Інститут законодавства. - К.,1997.-Т.10.-С.168-192.

4.Збірник законодавчих та нормативних актів про освіту. –ДО.: В освіти України, 1994.-Вип.1.-336 с.

5.Сучасні системи вищої освіти: порівняння для України / В.Зубко; Нац. Ун-т Києво-Могилянська академія. К.: КМ Academia, 2009.-290 с.