Місіонерська стратегія апостола Павла

Реферат

На тему: "Місіонерська стратегія апостола Павла"






Зміст



Вступ

1. Місіонерська стратегія апостола павла

1.1 Нові території для Царства

1.2 Через синагоги

1.3 Долаючи труднощі

1.4 Насадження Церков

1.5 Вирощування учнів

2. Принципи місіонерської роботи

2.1 Причина місії - проповідь Євангелія

2.2 Школи для місіонерів

2.3 Духовне батьківство

2.4 Готовність іти на будь-які жертви

Висновок

Бібліографія






Вступ



Не можна не погодитися з тим, що апостол Павло мав колосальний вплив на історію свого часу. Але його вплив також поширюється і на нас, і пошириться на майбутні покоління, поки Господь не прийде, тому що життя апостола Павла, його служіння, його послання були втіленим словом Божим і залишаються такими до цих пір.

Дана робота, через дослідження життя і служіння апостола Павла, покликана довести, що саме стратегічне планування виконання своєї місії принесло такий успіх і вплив поширенню Євангелія до краю землі.

Ні для кого не секрет, що якщо людина не знає, куди він іде, він нікуди і не прийде. Апостол Павло знав, що він робить. Його послання - це не просто теорія чи філософія, це докази пережитого життя. Звичайно, не варто абсолютизувати стратегію апостола Павла, але його життя і служіння є частиною Слова Божого, а значить Бог хоче говорити до нас через це Своє Слово.

У даній роботі буде досліджено місіонерська Павла апостола стратегія, проведений аналіз дій апостола в цій стратегії, будуть зроблені висновки. Також будуть описані принципи, дані нам через служіння апостола Павла, для місіонерської роботи сьогодні.

Для більш глибокого вивчення теми буде використана Біблія, додаткова література.






1. Місіонерська стратегія апостола Павла



У книзі Діянь 13:02 Письмо свідчить нам, що служіння апостола Павла почалося зі надприродного одкровення Духа Святого: "Коли вони служили Господеві та постили, прорік Святий Дух: Відділіть Варнаву та Савла на справу, до якої покликав їх". Звернення Павла було не менше надприродним: "Коли він ішов й наближався до Дамаску, то ось нагло осяяло світло з неба. Він упав на землю і почув голос, що йому говорив: Савле, Савле! що ти Мене переслідуєш? Він сказав: Хто Ти, Господи? Господь же сказав: Я Ісус, що Його переслідуєш ти. Важко тобі йти проти рожна. Він, тремтячи і жаху сказав: Господи! , щоб я вчинив? і Господь [сказав] йому: Устань та й іди у місто, і сказано буде тобі, що маєш робити ". Досліджуючи Писання, можна з упевненістю сказати, що ніхто з послідовників Ісуса, не зіграв таку роль у розвитку християнства, як апостол Павло. Що такого було в Павлові, що він зумів залишити такий слід в історії і прославити свого Господа?



1.1 Нові території для Царства



Кінцева мета, яку Господь ставить перед кожним віруючим, - стати подібними до Нього та здійснювати такі ж діяння, які здійснював Господь, коли ходив по землі.

Рік Джойнер в своїй книзі "Апостольське служіння", пише: "Апостоли Нового Завіту віддано допомагали один одному, - це очевидно. Павло був явно проти того, щоб вести своє будівництво за рахунок інших людей, і не робив цього, за винятком тих випадків, коли це було вкрай необхідно".

Підтвердження тому слова Павла в 1 Коринтян: "Хто Павло? хто Аполлос? Вони тільки служителі, що ви увірували, і то скільки кому дав Господь. Я посадив, Аполлос поливав, Бог же зростив, через що й садить і хто поливає, є щось, а [все] Бог повертає.

Садить, і хто поливає одне, і кожен отримає свою нагороду за працею. Бо ми співробітники Божі, [а] ви Боже поле, Божа будівля. Я, що дана мені від Бога благодаті, як мудрий будівничий, основу поклав, а інший будує на [ньому]; але нехай кожен пильнує, як він будує. Бо ніхто не може покласти іншої основи, окрім покладеної, а вона Ісус Христос".

З цього уривка Писання також очевидно, що апостол Павло "клав підставу", тобто проповідував євангеліє і насаджував нові церкви, а потім "інший будує" означає, що Павло вирощував учнів.

Про це ж пише Роджер Хедланд у своїй книзі "Місія Церкви у світі": "головна мета служіння апостола Павла полягала в насадженні та із знанням нових церков". Оскільки Павло насаджував багато церков, йому вкрай необхідно було вирощувати учнів, які ставали б пасторами в цих церквах.



1.2 Через синагоги



У Буття 12:03 відкривається Божий задум:"Я поблагословлю, хто тебе благословляє, і проклинає тебе прокляну І благословляться в тобі всі племена земні", а саме: через євреїв весь світ повинен прийти до пізнання Бога.

Досліджуючи 13 розділ книги Діянь, ми побачимо стратегію проповіді Павла. Його проповідь починалася з нагадування про Боже союзі з Ізраїлем. Тобто Павло починав з того, з чим всі були згодні, тому що іудеї пишалися, що вони - обраний Богом народ. Потім Павло пояснив, як виповнився ветхий Завіт в Євангелії, і деяким виявилося важким прийняти це пояснення. Проповідувати в синагозі після таких заяв, було заборонено Павлу. Але апостол не зупинявся, він йшов в інші міста.



1.3 Долаючи труднощі



Протистояння словесне переросло в гоніння і побиття камінням. Павло і Варнава були наполегливі у проповіді Євангелія, вони поверталися в міста, де їм загрожували і нападали на них. Хороший приклад вірності Божій справі. І Павло, і Варнава усвідомлювали всю небезпеку, але почуття відповідальності за духовну підтримку новонавернених, любов до Господа, відданість Божій справі давала їм силу повертатися і дивитися в обличчя небезпеки, а іноді навіть смерті.



1.4 Насадження Церков



Крім проповіді Євангелія були інші причини, по яким Павло і Варнава поверталися міста в, де їм погрожували. Однією з таких причин, і найголовнішою причиною була необхідність організації церковного управління. "Звістили Євангелію тому містові, і учнів, вони повернулися в Лістру, Іконію, та в Антіохію, душі учнів, просячи перебувати в вірі і [повчаючи], що через великі утиски треба нам входити у Боже Царство. Рукопоклали їм пресвітерів по Церквах, і помолилися з постом та й їх передали Господеві, в Якого ввірували ". Павло і Варнава не просто затвердили душі учнів, тобто довели церква до належного стану, а й обрали їм натхнених Духом лідерів, щоб ті продовжували допомагати віруючим в їх духовному зростанні. Це ж цитує і Роджер Хедланд в книзі "Місія церкви в світі": "Головною місією Церкви, а, отже, і церков полягає в тому, щоб проповідувати Євангеліє Христа і збирати віруючих у місцеві церкви, де вони могли б разом брати участь у богослужінні та зростати у вірі, утворюючи тим самим нові громади по всьому світу ".



1.5 Вирощування учнів



Роджер Хедланд в книзі "Місія церкви в світі" стверджує: "цілком очевидно, що Павло діяв за певним планом: відповідно до нього він пересувався з місця на місце, утворюючи нові групи віруючих. Час від часу він відвідував ці групи, бачився з призначеними пресвітерами, давав поради і настанови і, якщо потрібно, виправляв помилки. На одному місці Павло залишався досить довго, щоб належним чином навчити місцевих жителів і закласти міцні основи віри". З місцевих жителів Павло не переконував, а залишав тих, хто робить жорстоким своє серце проти істини і виділяв особливо спраглих, роблячи їх своїми учнями, підтвердження тому Дії 19: 8-10: "Прийшовши до синагоги, він відважно, три місяці, навчаючи та переконуючи про царство Боже. Але коли опиралися дехто й не вірили, і дорогу Господню лихословили перед народом, то він, залишивши їх, відділив учнів, і щодня проповідував у школі одного Тирана. Це продовжувалося до двох років, так що всі жителі Азії, слухали слово про Господа Ісуса, як юдеї, так і греки". Виявляється, якщо зосередитися не на переконання переконаних, а зайнятися серйозним вирощуванням учнів, то можна поширити Радісну новину по всій області, наприклад Запорізькій.

З першого розділу можна побачити, що Павло мав чітку стратегію виконання своєї місії перед Богом: він шукав нові території для поширення Євангелія, тобто не проповідував там, де вже проповідували - не будував на основі чужій. Також Павло йшов, перш за все, у синагоги, тому що у нього було тягар за свій народ рідної йому по крові. Не боячись труднощів, не йдучи від них, а долаючи гоніння і побиття за проповідь євангелія, він не зупинявся, а продовжував насаджувати нові церкви і, вирощуючи учнів, залишав у насаджених церквах вже готових пастирів.

місіонер апостол павло євангеліє церква




2. Принципи місіонерської роботи



На підставі служіння Павла, ми можемо мати уявлення про принципи, необхідних для місіонерської роботи сьогодні. У книзі "Місія Церкви в світі", Роджер Хедланд пише: "Ісуса Проголошення Христа є центром місіонерської діяльності. На думку Барта, місія - це "заклик йти до народів, щоб проповідувати Євангелію".



2.1 Причина місії - проповідь Євангелія



Іти до людей, які не знають Бога - це місія. Всі покликані проповідувати євангеліє на своєму місці роботи, навчання, в будь-який час, коли є можливість свідчити про Христа. Але не всі покликані йти на місію, тобто йти у народи, які ніколи не чули про Христа, або чули, але їх спосіб життя дуже далекий від способу життя, яке проповідує Євангеліє Царства Божого.

Досліджуючи проповідь євангелія Павла, ми можемо побачити кілька видів проповідей: "Для юдеїв я був, як юдей, щоб юдеїв придбати; для підзаконних був як підзаконний, щоб придбати підзаконних; для закону чужих - як закону чужий, - не будучи далекий закону перед Богом, а законний Христові, - щоб придбати беззаконних для немічних був як немічний, щоб придбати слабих. Для всіх я був усе, щоб врятувати, принаймні деяких. А це я роблю для Євангелії, щоб стати її спільником". Для кожної соціальної групи людей у Павла був свій підхід. Звідси можна зробити висновок, що Павло був підготовлений. Урок, який ми можемо отримати з цього, такий: Євангеліє - це живе слово Боже, богонатхнення, неможливо вивчити її чи зазубрити, воно дієве для будь-якої соціальної групи: євреї, мусульмани, бідні, багаті і т.д. пізнання Христа, усвідомлення Його тягаря для неспасенним допомагає застосувати Євангеліє для будь-якого шару населення і суспільства. У книзі "Місія Церкви в світі", Роджер Хедланд пише: "У кожному випадку Павло починав з того, що були здатні сприйняти його слухачі, він не намагався відразу нав'язати їм зовсім інший світогляд. Він міг донести Євангеліє до слухачів, оскільки намагався встати на їх місце. Продуктивна проповідь починається там, де проповідник може ототожнити себе зі своєю аудиторією, він досягає найбільшого успіху в тому випадку, якщо слухачі можуть співвіднести себе і з самим посланням, і з тим, хто його проповідує ".



2.2 Школи для місіонерів



Досліджуючи послання та проповіді апостола Павла, можна зробити висновок, що, проповідуючи в синагозі, Павло завбачливо починав свою промову з Старого Заповіту і пояснював, як їх виконав Ісус. Тобто він навмисно починав з того, що вже було відомо людям, а потім вказував на Христа.

Павло був дуже освіченою іудеєм, він пройшов школу у кращого іудейського вчителя Гамаліїла. Історія свідчить, що Гамаліїл був самим шановним рабином століття.

Щоб місіонерство було ефективним, щоб якомога менше місіонерів збігало з місіонерських полів, необхідно, щоб люди були навчені, як відбувається місія, з якими труднощами, гоніннями стикаються місіонери, що іноді місіонерів вбивають. Місіонер повинен бути багатий знаннями і знаннями істини Писання, навчений культурі народу, до якого Бог посилає його, мови та ще багатьом, багатьом деталям. Для цього необхідні школи. Школи завжди більш ефективні, якщо отримані знання в них підкріплені практикою.

Було б непогано, якби людина, яка відчуває заклик стати місіонером, не поспішав починати щось сам, а поїхав би з іншим більш досвідченим місіонером на практику.




2.3 Духовне батьківство



У 1 Коринтян 4:15, Павло пише, що у нас багато наставників, але мало батьків: "Бо хоч би ви мали десять тисяч наставників у Христі, та отців не багато" [1]. Таке явище, на жаль, вірно і для Церкви цього часу: у нас багато видатних вчителів і проповідників, але батьків не так багато. Багатьох християн духовними отцями називають через їх віку, але звання духовного батька має мало відношення до фізичного віком.

Ще Єремія у своїй книзі Плач Єремії пророкує, він бачить всіх людей як маленьких діток. "Повипливали від сліз очі мої, моє нутро моя, виливається на землю печінка моя від загибелі дочки народу мого, коли діти і немовлята вмирають від голоду серед міських вулиць. Вони квилять своїм матерям: Де пожива й вино?, Вмираючи, як ранений, на площах міських, коли душі свої випускають на лоні своїх "Плач Єремії. Єремія говорить. Що діти просять хліб і вино. Чи потрібно дітям вино? Очевидно, тут йдеться про Ісуса, хліб і вино, як праобраз Христа, якого потребують всі не народжені згори люди.

Місіонер, безсумнівно, повинен володіти або виховати в собі відношення до людей, як батька до дітей. І Церква повинна будується на цьому принципі. Тобто Церква - це насамперед сім'я, організація а не. Член Церкви, що бачить в своєму Пасторе не просто успішного керівника, батька а духовного, якщо член церкви реально буде бачити турботу та щире, не захоче йти з Церкви, і церква буде затверджуватися.



2.4 Готовність йти на великі жертви



Павло пише в 2 Коринтян 4:7-11: "Але ми маємо скарб цей у посудинах глиняних, щоб велич сили була Богу, а не нам. У всьому нас тиснуть, та не обмежені; ми в важких обставинах, але не впадаємо ми гнані, але ми не полишені; ми повалені, та не погублені. Завжди носимо в тілі мертвість Ісуса, щоб з'явилось Ісусове в нашому тілі. Бо ми живі живемо, віддають на смерть задля Ісуса, щоб з'явилось Ісусове в нашому смертельному тілі "[1]. Це підтверджує те, що християнська життя наповнене самопожертвою. Ми живемо для Господа, для інших людей, не для себе особливо на місіонерській ниві.

Читаючи послання апостола Павла, ми бачимо його думки, його спосіб мислення. Він завжди був готовий до самозречення і самопожертви заради людей, так само, як і його Господь. Павло попереджає на підставі особистого досвіду в Діяннях 14:22: "... через великі утиски треба нам увійти в Царство Боже" [1]. Всі місіонери мріють про великих церквах і безлічі плодів, але чи всі готові пройти через ворота Царства, шлях до яких лежить через страждання?

З другого розділу можна зробити висновок, що місіонерська діяльність на прикладі Павла доводить, що це не легка праця, це самозречення і самопожертву, але це те, що найближче Христу, це те, що Господь Сам робив, і продовжував би робити, якби ще жив на цій землі.






Висновок



Дана робота, через дослідження життя і служіння апостола Павла, була покликана довести, що саме стратегічне планування виконання своєї місії принесло такий успіх і вплив поширенню Євангелія до краю землі. І, дійсно, у першій главі детально була досліджена місіонерська робота апостола Павла, а саме: його безкорисливість, то, що Павло не шукав легких шляхів, не будував на основі чужій, він йшов туди, де ще не чули Євангелію. Також самовіддача і подолання труднощів, як їх долав апостол Павло, надихає йти до кінця у виконанні місії, черпати сили в Джерелі Життя-Отця, бачити далі, глибше, чіткіше, бачити невидиме, вічне, а не те, що показують або диктують обставини. Також висновок, на який наштовхують проведені дослідження, такий: затвердження Царства і поширення місіонерської діяльності неможливе без плекання учнів.

Також в даній роботі на підставі проведеного аналізу місіонерської стратегії апостола Павла були зроблені висновки і побудовані принципи ведення місіонерської роботи сьогодні. А саме: підставою будь місіонерської діяльності і метою цієї діяльності є - проповідь Євангелія. Також, щоб ця діяльність була особливо ефективною, необхідно навчання місіонерів, підготовка їх психологічна і практична. Місіонери на місію повинні обиратися особливо за двома критеріями: мати серце батька і бути готовим йти на великі жертви. Практика служіння та місіонерської діяльності апостола Павла доводить, що тоді місіонер не залишиться без плоду.






Бібліографія



1. Біблія. Книги Святого Письма Старого і Нового Завіту. Канонічні. У російській перекладі з паралельними місцями. Москва: Російське товариство Біблійне, 2000.

2. Джойнер Рік. Апостольське служіння. Пер. з англ. - К: Скобелкін І.О., 2004 .. - 188 с.

3. Хедланд Роджер. Місія церкви в світі. Пер. з англ. - Д: богослов'я Біблійне, 2010 .. - 135 с.