Циркове мистецтво

Цирк (лат. circus) — вигляд видовищного мистецтва, за законами якого будується розважальна вистава, як правило, на арені спеціальної будівлі (круглої форми з високим куполом). Основою циркового мистецтва вважається демонстрація незвичайного (ексцентрика) і смішного; характерною приналежністю сучасного цирку є демонстрація фокусів, пантоніми, клоунади, виняткових здібностей, часто пов'язаних з ризиком (шпагоглотаніє, огнеглотаніє, фізична сила, акробатика, еквілібристика, стрибки) дресированих тварин. Циркова трупа може постійно базуватися в місті і мати певну будівлю, велику роль в історії жанру грав бродячий цирк.

Не «циркачі», а «циркові». На «циркачів» образяться – це образа, приблизно як «жиди, хохли». Тому що циркові – особлива національність, маленький народ чисельністю порядку п'ять тисяч. Циркові одружуються один на одному, народжують циркових дітей і залишаються в цирку до кінця життя – касирами, білетерами, адміністраторами, артистами. Всі вони носії древнього знання, що складається з багатьох років тренування і мільйона секретів, що передаються з покоління в покоління. Деякі циркові династії тягнуться з дореволюційних часів. Майже всі цирки в Росії як і і раніше бродячі, До Києва приїжджали не лише окремі національні номери, а цілі національні циркові колективи. діти всі так само зростають на тирсі і з молоком матері, вбирають щось таке, що дозволяє цирковим виживати в будь-яких обставинах, до старості ходити по канату, спати у вагончиках, керувати дикими тваринами. Циркове життя, ми це пам'ятаємо з дитинства і з книг, оточене таємницями – можливо, уявними. 



Історія київського цирку 



До 1875 в Києві не було стаціонарного цирку, існували лише тимчасові дерев'яні або брезентові цирки, які працювали всього декілька місяців, після чого їх розбирали. У 1868 році француз Огюст Бергонье купив в центрі Києва земельну ділянку і звернувся до Міського управління за дозволом побудувати на цій території стаціонарний кам'яний цирк, на що незабаром отримав дозвіл. Він знаходився там, де зараз розташований театр російської драми ім. Лесі Українки. Відкриття «Цирка Бергонье» відбулося в 1875 році. У нім виступали дресирувальник коней. Але через три роки плани власника помінялися: замість цирку запрацював драматичний театр, який аж до революції носив ім'я Бергонье. У Києві працювали і інші цирки — зокрема в 1903 був побудований цирк, де виступав Крутіков з дресированими кіньми. На розі вулиць Саксаганської і Великою Васильківської після війни працював цирк в якому виступали такі видатні майстри циркового жанру як Дуров, Золло, Кио. Особливо відомий був клоун і дресирувальник Михайло Золло — свого часу саме йому цар Микола II, вражений виступом артиста, подарував свій золотий годинник на ланцюжку. У Михайла Золло була своя циркова трупа і звіринець в якому містилося близько 200 тварин.

Сучасна будівля Національного цирку України розрахована на 2100 місць, Київський цирк був відкритий в 1961 році. Будівля цирку – найбільша купольна будівля в місті. Проект будівлі цирку створив архітектор Жукові. У 1968 році в Києві на манежі цирку демонструвалася міжнародна циркова програма. У ній брали участь артисти зі всіх соціалістичних країн і Радянського Союзу

У 1998 році Київський цирк отримав статус Національного цирку України, що дало йому право називатися головним цирком України. 

Харківський цирк - найстаріший в Україні. Заснований в 1886 р., він розміщувався в спеціально побудованій будівлі, що збереглася і понині на пл. Червоного Міліціонера На початку ХХ ст в Харкові були навіть два цирки, друга будівля була побудована театральним підприємцем греком Р. Муссурі.

Цей факт дуже дивував приїжджих - американців, італійців, німців, французів: "Два цирки в Харкові?! Нечувана розкіш!" У нинішнє приміщення (пл. Ірини Бугрімової, 1), що вміщає більше двох тисяч глядачів, обладнане кондиціонерами, спеціальними ліфтами і ін., цирк переїхав в 1977 році. На стендах виставки, розгорнутої у фойє, - імена прославлених майстрів манежачи, які починали свою творчу дорогу в Харкові. 

Цирк - це мистецтво прямого ефіру. І там працюють живі люди, і деякі між іншим були наприклад провідними гімнастами Російського спорту. У США більшість циркових - це росіяни. Цирк – це не спорт. На змаганнях досить підняти рекордну вагу, а в цирку це повинно бути приголомшливим видовищем.

Дресирувальники захоплювали глядачів не лише ефектними трюками, які виконували його вихованці, але і безстрашністю самого дресирувальника. довіра до тварин, упевненість, сила духу, уміння володіти собою. Вони демонстрували дресированих мавп, слонів, поні, гепардів, ведмедів, коней.

Музичні акробати. Вони виконували популярні мелодії на музичних інструментах в найнеймовірніших положеннях: наприклад в стійці “копфштейн” - “голова в голову” грали на трубах. При цьому потрібно було не лише зберігати баланс, але і правильно дихати, щоб не сфальсифікувати! Виконували вони мелодію і тоді, коли один з них знаходився в стійці на руці на голові нижнього

Повітряні акробати виконували акробатичні трюки, які виконують артисти на манежі, демонстрували високо під куполом цирку. 

Художньо-акробатичні групи, що складається з чотирьох артистів, артисти в костюмах, прикрашених національним орнаментом, на п'єдесталі, що світиться, вибудовували живі піраміди, демонстрували складну акробатичну підтримку. Там все сьогодення, справжні трюки, акробати не стрибають під "фанеру", справжні переломи, вивихи...

Велофігуристи вони демонстрували віртуозну трюкову їзду на велосипедах: їздили стоячи на сидінні, на рамі велосипеда, обходилися без керма. На плечах артиста, що їде на велосипеді, вишиковувалися живі колони, піраміди - один артист віз шістьох партнерів.

Еквілібристи і жонглери артисти здійснювали на дроті запаморочливі стрибки, піднімалися по сходах, що стоять на канаті, і проявляючи при цьому чудеса рівноваги, танцювали. На манежі вони жонглювали найрізноманітнішими і навіть екзотичними предметами - ступами, чашками, тарілками і палицями, демонструю елементи національних народних обрядових ігор. 

Клоун - артист, піднявшись на піраміду з декількох котушок, всіма способами намагається утримати рівновагу - його комічні спроби викликають посмішки глядача.

Фокусники показують нереальні перетворення. 

Я люблю цирк, тому що це прекрасне мистецтво. Ти приходиш в цирк і дивишся живу справжню виставу . Що саме захоплює, що на манежі можна творити дива в прямому і переносному сенсі, ні на одній іншому майданчику неможливо створювати такі шоу як в цирку. Навіть якщо хтось з естрадних виконавців схочуть зробити щось грандіозне, так вони йдуть в цирк, беруть участь в різних номерах. За рахунок таких номерів в цирку вони підіймають собі рейтинги серед інших естрадних виконавців. Марно деякі вважають цирк веселий лише для дітей, зараз більше ухил на молодіжну публіку.