Експериментальне дослідження проблеми використання іграшок у іграх дітей

МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ

ПІВДЕННОУКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПЕДАГОГІЧНИЙ

УНІВЕРСИТЕТ ім. К.Д.УШИНСЬКОГО

Факультет дошкільного виховання

Кафедра дошкільної педагогіки







Курсова робота

«Експериментальне дослідження проблеми використання іграшок у іграх дітей»









студентки 3 курсу

Надії

Спеціальність: Дошкільне виховання

















	

	

	Одесса - 2011


План



	ВСТУП

РОЗДІЛ I. ТЕОРЕТИЧНІ ОСНОВИ ІГРАШОК У ІГРАХ ДІТЕЙ

		1.1 Аналіз психолого-педагогічної літератури в дослідженні теми

	1.2 Особливості іграшок у іграх дітей старшої групи дитячого садку

РОЗДІЛ II. ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ ПРОБЛЕМИ ВИКОРИСТАННЯ ІГРАШОК У ІГРАХ ДІТЕЙ

2.1 Методика ознайомлення дітей з новою іграшкою у іграх дітей старшої групи дитячого садку

2.2 Методичні рекомендації по організації системи формування у дітей елементів національної культури за допомогою української народної іграшки

ЗАКЛЮЧЕННЯ

ЛІТЕРАТУРА

			ДОДАТОК




ВСТУП



Ось, відкрив я магазин іграшок:

Стрічки, ляльки, маски, мішура.

Я заморських плюшевих звіряток

Завожу у вітрині з раннього ранку.

І з ранку товпляться у віконця

Старички, старенькі, дітвора.

Весело і сумно мені трішки:

День за вдень, сьогодні як вчора.

Заєць лапкою б'є по барабану,

Жваво танцюють миші вп'ятьох.

Цей світ любити не перестану,

Добре мені в сутінку земному!

Вл. Ходасевіч



Відтворюючи реальні і уявні предмети, образи, іграшка служить цілям розумового, етичного, естетичного і фізичного виховання. Іграшка допомагає дитині пізнавати навколишній світ, привчає його до цілеспрямованої, осмисленої діяльності, сприяє розвитку мислення, пам'яті, мови, емоцій. Іграшка широко використовується в учбово-виховній роботі з дітьми, зокрема для розвитку дитячої, технічної і художньої творчості. Типи, характер, зміст і оформлення іграшки визначаються конкретними виховними завданнями стосовно віку дітей з урахуванням їх розвитку і інтересів. Як витвори декоративно-прикладного мистецтва іграшки, особливо національно-традиційні, використовуються як декоративні елементи в сучасному інтер'єрі. Зміст і форми іграшки знаходяться в безпосередньому зв'язку з соціальним ладом суспільства, з рівнем його культури. Іграшки дозволяють так само природніше організувати спілкування дитини з батьками, що є в сучасному світі вельми актуальною проблемою. Ця курсова робота розглядає роль іграшок в іграх дітей старшої групи дитячого садку. Мета роботи на основі аналізу теоретичної літератури визначити значення іграшки для психічного і фізичного розвитку дитини старшої групи дитячого садку, показати роль іграшки як важливого засобу виховання. Ми дамо аналіз психолого – педагогічної літератури в дослідженні теми. Також ми розглянемо особливості іграшок у іграх дітей старшої групи дитячого садку. В другому розділі ми розглянемо експериментальне дослідження проблеми використання іграшок у іграх дітей, методику ознайомлення дітей з новою іграшкою, та методичні рекомендації по організації системи формування у дітей елементів національної культури.




РОЗДІЛ I. ТЕОРЕТИЧНІ ОСНОВИ ІГРАШОК У ІГРАХ ДІТЕЙ

іграшка культура дитячий садок

Аналіз психолого – педагогічної літератури в дослідженні теми

	

	У науковій літературі дуже небагато робот про іграшки. А тих, які зачіпають педагогічний і психологічний аспекти іграшок, ще меньше. У 60-х роках XIX сторіччя Костянтин Дмитрович Ушинській (1824—1870), Аделаїда Семенівна Симонович (1840—1933), Єлизавета Миколаївна Водовозова (1844—1923), учениця і послідовниця К.Д. Ушинського, відома письменниця і педагог XIX століття Євгенія Іванівна Конраді (1838—1898) в своїх методиках спиралися на національний досвід, використовуючи дитячий фольклор, традиційні іграшки і ігри. Найціннішою в цьому плані визнавалися самоделки, що створюється дитиною в процесі самостійної праці і що протистоять грубим фабричним іграшкам. Іграшка — джерело радості дитини. За визначенням педагога Антона Семеновича Макаренко (1888—1939) іграшка є матеріальною основою гри. „Граючи, дитина реалізує свої думки, відчуття у дії, а отже, від того, в що він грає, які іграшки потрапляють йому в руки, багато в чому залежить і напрям його думок, відчуттів, вчинків”.

	У вірші В.Ф. Ходасевіча, уривок з якого винесений в епіграф, можна, при бажанні, виявити всі проблеми, які встають перед дослідником сучасної іграшки. Сьогодні важливо навіть те, що воно написане в кінці 1913 року. Мабуть, інтерес до феномена іграшки характерний для страшних років, оскільки іграшковий мир виявляє образ раю, в якому людина вільна від провини і сорому. Але у Ходасевіча мир іграшок виявляється одночасно і «райським», ідеальним, незмінно здійсненим, і земним, таким, що припускає активні дії і перетворення. З одного боку, цей світ належить земному життю, простору магазина. З іншого боку, для тексту надзвичайно важлива пов'язана з назвою сакральна символіка. Продавець управляє іграшками як свого роду деміург, і маніпулює тими, хто «з ранку товпиться у віконця».

Таким чином, поряд з іграшкою виявляється проблематика влади. Іграшка як річ, включена в гру, або що створює гру, виявляється близька владі. Це річ, яка в грі підвладна людині, як би «дозволяє володарювати над собою», що проявляє властиві тому, що грає владні интенції. Важливо подивитися на сучасну масову іграшку з такої точки зору: які способи поведінки складаються у дитини в грі з нею?

	Один з видатних і творчо мислячих майстрів психоаналітичного лікування дітей, британський психолог, педіатр і дитячий психіатр Вінникотт Дональд (1896-1971) пропонує розмежовувати два полюси в іграшках «соціальні» і «психологічні». Соціальні іграшки максимально реалістичні, як правило це досить точні і докладні копії предметів, людей і тварин. Гра з ними репетиція соціальних ролей, тренування звичної для соціуму поведінки, оскільки така іграшка несе загальнозрозумілі соціальні сенси. Приклад психологічної іграшки, це щур на мотузочці, якого Том Сойер хотів подарувати Бекі Тетчер. Забавно, що при величезному значенні творчості Марка Твена для американської літератури індивідуальність Тома і його творця в сучасній американській школі не знаходить визнання. «Пригоди» і Тома, і Гека не входять в програму читання, їх навіть не можна узяти в шкільних бібліотеках. 

	До групи «психологічних» іграшок можна віднести ті призначені для дітей речі, які не схожі ні на що в світі дорослих. Ними ж часто буває і всяка «погань», яка, на думку батьків, «валяється» в кишенях і на столі дитини. Коли дитина бачить в палиці конячку, а в пучку трави або ганчірці ляльку, він, по суті, створює психологічну іграшку. Для дитини вона має значення як річ, з якою пов'язані, на яку «спроектовані» важливі емоційні стани. У термінології психоаналізу психологічна іграшка перехідний об'єкт, тобто «громовідвід дитячих переживань», носій індивідуально значущих сенсів. Перші речі, які включаються в гру і є такі іграшки. За допомогою іграшки закладається досвід, який визначатиме поведінку людини в дорослішому віці.

	Особливе значення для людства мають креативні ігри, оскільки в них отримується досвід творчої поведінки. Повернувшись до палиці, яка обертається конячкою, можна, мабуть, стверджувати, що ту ж палицю, при всьому творчому потенціалі що грає, складно перетворити, наприклад, в одяг для ляльки. У реальному акті діяльності іграшка породжує гру (принаймні, обмежує число досяжних цілей), тому типологія ігор може бути екстрапольована на світ іграшки. Можна виділити групи імітаційних, конкурентних, азартних і креативных іграшок. Скоріше, звичайно, не сама іграшка організовує азартну гру, а такою грою стає процес її отримання. Зрозуміло, ця типологія значною мірою представляє абстракцію, практично неможливо знайти який-небудь тип ігор і іграшок в абсолютно чистому, «дистильованому» вигляді, оскільки в реальній діяльності в кожній грі здійснюється одночасно декілька типів поведінки. Слід говорити лише про переважання або домінування того або іншого типу.

	Група іграшок, позначена у Вінникота як «соціальні», в этологичній інтерпретації є імітаційними іграшками, а «психологічні» іграшки близькі або аналогічні креативнім в этологичній типології.

	Масовими психологічними іграшками виявляються речі, які поза дитячим світом мають лише сенс володіння модною новинкою. В процесі «вбудовування» цих речей в культурну ситуацію виразно помітні хвилі популярності певної іграшки спочатку це були трансформери, потім тамагочи, після покемоны і телепузики. Ігри з ними виявляються не креативними або імітаційними, а особливим різновидом конкурентних ігор - конкурентними іграми володіння. У таких іграх не особисті якості дитини, а платоспроможність батьків дозволяє зайняти високе положення в ієрархії своєї групи і одержати задоволення від квази-самореализації. За допомогою цих іграшок здійснюється цілком очевидна проекція конкуренції «дорослого миру» на «дитячий». Притому багато батьків тільки ради можливості «відкупитися» від власного чаду новітньої дрібницею, щоб воно не зажадало дійсної турботи і уваги, яких батьки не можуть дати через надмірну зайнятість або власну емоційну збитковість. З цього зростає феномен своєрідного «жертвопринесення дитинству». Таким чином, ми знову виявляємося перед проблемою влади людини над людиною і управління (маніпуляції?) людьми. Зовнішність і дизайн сучасної іграшки демонструють, що серійно вироблювана іграшка, що стала феноменом масової культури, не дивлячись на всілякі ексцеси (лялька Барбі), залишається річчю, що приносить задоволення, річчю для забави і радості. Одна з найпоширеніших дитячих іграшок м'яка, така, що зображає, як правило, тварин. «Тварини найнаочніша для людини форма інобуття духу, яку він може оцінювати як надлюдську, але яка так чи інакше визначає його місце в ієрархії всесвіту».

	Але, подивившись уважно на м'яку іграшку, що викликає радість при контакті з нею, ми побачимо, що собаки, ведмеді, зайці по можливості антропоморфізировані. М'які іграшкові звіри зроблені так, щоб зовні бути схожим на людину з інфантильними пропорціями (порівняно велика голова, короткі кінцівки). Причому антропоморфізм ведмедів і інших іграшкових звірів виявляється в першу чергу у виразі очей і рота, тобто в тих деталях, невербальна інформація від яких найбільш важлива для емоційної оцінки співбесідника. Доброзичливість так і написана дизайнерами на морді у іграшкового звіра, і вона зберігається за будь-яких умов. Навіть якщо що грає в люті або злиться, іграшка йому «неначе» рада, вона завжди виконує заповідь психологів «приймай людину таким, яким він є». Тому іграшка стає якимсь «рівноправним співбесідником», «другим Я», «братом». «Звіря», схоже на дитину, виконує роль надкерованого, неагресивного партнера, що допомагає накопичувати досвід неагресивної поведінки. Таким чином, м'яка іграшка виявляється не стільки імітаційною (соціальною), скільки психологічною (креативної). Яскравість дитячих іграшок, антропоморфизация і гра масштабів створюють образ миру, в яка людина входить радісно, в якому навіть зусилля доставляє радість. Таким чином, при тому, що іграшка використовується в негативних проявах масової культури, вона зберігає свою естетичну природу. Гранично антропоморфна іграшка - лялька, тому неможливо обійти увагою Барбі. Дослідники багато разів її обговорювали. Найчастіше психологи і педагоги стверджують, що пропорції тіла ляльки формують у дівчаток спотворені уявлення про «ідеальне» жіночє тіло. Залишаючи осторонь анорексію, якою захворюють дівчатка, що орієнтуються на «барбіанську» фігуру, відмітимо, що в книзі лауреата Нобелевскої премії Алвіна Тоффлера «Футурошок» Барбі описується як очевидно агресивне явище.

	Виробники ляльки створюють такі умови для просування свого товару, що його ігрове призначення відходжує на другий план. Барбі точно ілюструватиметься думка дружини поета Осипа Мандельштама - Надії Мандельштам про те, що „дівчатка не мають дитинства».

	Барбі, звичайно, типова імітаційна, або соціальна іграшка, тому проти неї настроєні феміністки. «Це своєрідний тренажер, за допомогою якого дівчинка вчиться мистецтву зваблювання (умінню одягатися, причісуватися, фарбуватися, створювати затишне гніздечко)».

	З Барбі дівчинка вчиться подавати себе як закінчений твір, «богиню, що перетворюється на ляльку».

	Але сьогодні це навряд чи достатньо. Проте для батьків Барбі залишається зручним предметом «жертвопринесення», тобто, по суті, потрібна зовсім не дітям, і зовсім не для гри. Створювана такою лялькою модель поведінки «спроможної домогосподарки» видно ще чіткіше при порівнянні з традиційною іграшкою «хлопчика» солдатиками. Художник Олександр Николаевич Бенуа (1870-1960) починає розповідь про улюблені іграшки так: «Моєю головною розвагою в дитячі роки (приблизно до 8 років) були «солдатики всякого вигляду і зразка… солдатиків у мене було декілька сотень».

	Гра в солдатики була не просто дуже поширена, в ній засвоювалося розуміння основ цивільних відносин і особистих можливостей. Солдатики, як і Барбі, зробили революцію, тільки вони перетворилися на колекційну іграшку для дорослих забав.

Солдатики як масова іграшка затрималися в дитячому ужитку до восьмидесятих дев'яностих років XX століття, але сьогодні їх роль узяли на себе трансформери, які теж призначені для хлопчиків і утілюють «архетип» воїна. На відміну від солдатиків, трансформери не одягнені в конкретну форму і тому вненаціональні. Воїн, якого вони зображають, не вписується ні в яку національну культуру і оцінюється тільки як «поганий» або «хороший». Господар іграшки, що трансформується, володіє тайною цього перетворення, тобто «магічно» владний над жахом, значить, і над самим собою. Ймовірно, ця влада і робить трансформер «чарівним» в очах дитини. Трансформер дитячий варіант ідеї раціонального пізнання і перетворення миру.

		Наступною після трансформерів хвилею в світі іграшок стала хвиля тамагочи. Для дитячої іграшки вираженість фізичної дії важливіша, ніж раціональна організація інтелектуальних зусиль. До появи віртуального простору і часу тамагочи іграшковий мікрокосм відтворював найбільш обширні з тих, що піддаються міфологічно-цілісному усвідомленню уявлення про світ. Мабуть, тамагочи більшою мірою привабливі для дорослих, чим для дітей. Відповідальність за «істоту», що росте в іграшці, необхідність точно контролювати свої дії за часом, схожість іграшки з наручним годинником атрибутом дорослого життя, все це спочатку привертає дитину, але незабаром перетворюється на нагадування про те, що господар тамагочи дорослий. Для творців цієї іграшки, як і для авторів Барбі, дитина зменшена доросла, а іграшка, як і будь-який товар, потребує реклами. Але, не дивлячись на рекламні кроки виробників, після сплеску інтересу до новинки 1997 року, іграшка стала звичною.

Схожим чином йде справа з телепузиками. Реклама в їх випадку грає ту ж роль, що і з тамагочи. Ці іграшки вимагають від дітей прояву моделей «дорослої» поведінки, принаймні в плані відповідальності за іншу істоту, не пропонуючи для цього ніяких конкретних «схем», окрім загальної емоційної установки. Звичайно, це не відповідальність, а квазівідповідальність, оскільки втрата однієї конкретної іграшки легко надолужувана, її точні копії продаються в будь-якому магазині іграшок.

У разі масової іграшки, як і у випадку з будь-якою масовою продукцією, як продемонстрував Бодрійяр, „речі можуть брехати”.

Іграшки, які «позиціонуються» як психологічні, по суті, соціальні. Майже одночасно з телепузиками з'явилися покемони. Їх популярність того ж роду персонажи-карманные монстри (pocket monsters) також надзвичайно залежні від господаря-дитини.

Деталь, відрізняюча покемонов функціональна схожість телеваріанту з «чарівним помічником» фольклорної казки покемони допомагають своїм господарям в складних сюжетних обставинах за допомогою своїх надприродних сил. Всі описані вище іграшки характеризуються поєднанням антропоморфних і техноморфних ріс: трансформери як людиноподібні кіборгізують, тамагочи як квазіжива істота, телепузики як «чоловічки» з антеною і телевізором в животі, покемони як тварини, що володіють схожими з людськими емоціями і мімікою. 

Технічна частина зовнішності іграшки нестрашна і підвладна людині, утілює ідею техніки і технологічних засобів як «продовження» людських органів, способу розширення людських можливостей. Іграшка, у тому числі і серійна, допомагає наблизитись до головного людського сенсу влади над самим собою, оскільки вона іграшка. До такого висновку прийшла Смирнова Олена Олегівна - професор, доктор психологічних наук, завідувачка лабораторією психічного розвитку дошкільників. Іграшка — предмет. А в суспільстві «розвиненого споживання» предмет не втрачає, а набуває в своїй вазі. «Іграшка сьогодні стає не тільки джерелом ігрової діяльності малюків, але і відкриває можливості для дії на дорослих».

Психологи склали «словесний портрет» ідеальної розвиваючої іграшки. Виявилось, що ультрамодна електроніка йому ніяк не відповідає. Для розвитку потрібно, щоб дитина визначала, що робити іграшці, а не навпаки. Психологи, що займаються проблемами розвитку дитини, попереджають: прості, традиційні іграшки можуть бути кращим подарунком для дитини, ніж напхані електронікою складні прилади. «Традиційні іграшки, що здаються багатьом батькам застарілими, наприклад, кульки-дурисвіти, конструктор і крейда, яка коштує зовсім не дорого і є у кожної дитини, зазвичай набагато корисно для розвитку, ніж сучасні електронні винаходи, які трактуються виробниками як розвиваючі іграшки», – відзначила доктор психології Кеті Хирш-Пасек з Університету Темпла.

Багато незалежних експертів згодні із спостереженнями доктора Хирш-пасік, результатами тривалої роботи, що є, в спеціально створеній при університеті дитячій лабораторії. Як відзначає доктор Роберта Голінкофф, керівник проекту «Мова немовлят» при Університеті штату Делавер, електронні іграшки створюються для дієвого впливу на розвиток мозку дитини і винні, в ідеалі, допомагати центральній нервовій системі «запустити» декілька важливих механізмів. «Справжні освітні іграшки – це не складні електронні пристрої, але абсолютно буденні речі, які десятиліттями створювали з маленьких дітей мислителів і геніїв», – резюмує доктор Голінкофф.



1.2 Особливості іграшок у іграх дітей старшої групи дитячого садку



Гра і іграшка — поняття нероздільні. Іграшка — це предмет, спеціально створений для дитячих ігор. Але це не зменшена копія реального предмету, а умовне його зображення, гранично узагальнений художній образ. Виразна форма, рухливість, яскравість і умовність забарвлення — все це вабить дитину до іграшки, викликає бажання грати з нею. Іграшка — художній твір, завдання якого – дати виразний образ людини, тварини, якого-небудь предмету. Хороша іграшка реалістична, вона передає основні, типові риси дійсності. "Качка повинна бути дійсно качкою, - писав А. М. Горький. — Зовсім не потрібно, щоб вона бентежила сприйняття дитини схожістю з поросям або зайцем... І потрібно прагнути до цікавості. Потрібно, щоб іграшка викликала більш менш тривале здивування дитини, бо здивування — почало розуміння і шлях до пізнання". Реалізм іграшки поєднується з деякою умовністю (наприклад, кінь на колесах, вантажівка, яку треба возити за мотузочок), необхідною для того, щоб дитина могла активно діяти. Така умовність допомагає розкрити реальний образ. Іграшка повинна бути привабливою, красивою, але простій. У ній недопустима химерність і хитромудрість. Привабливість іграшки досягається витонченістю форми, яскравістю забарвлення. Естетичне оформлення її визначається змістом, призначенням, матеріалом. Наприклад, до ялинкової іграшки пред'являються абсолютно інші вимоги, чим до образної: сенс першої — в її зовнішньому ефекті, блиску, казковості; сенс другої — в реальності, правдивості. Іграшка повинна бути безпечна для дитини (не мати гострих кутів, деталей, які можуть заподіяти шкоду), відповідати вимогам гігієни: вона повинна бути з такого матеріалу, щоб її можна було мити, дезинфікувати. А. С. Макаренко ділив іграшки на три типу (вигляду): готові, напівготові і іграшка-матеріал. Готова іграшка — автомобіль, пароплав, лялька - хороша тим, що знайомить дитину з складними ідеями і речами, викликає діяльність уяви. До другого типа іграшок А. С. Макаренко відносив розрізні картинки і кубики, конструктори, розбірні моделі. Ці іграшки ставлять перед дитиною завдання, для дозволу якої потрібна дисципліна мислення, логіка. Недолік цих іграшок в тому, що одні і ті ж завдання набридають дітям своїм повторенням. Особливо цінною є іграшка-матеріал (глина, пісок, шматки дерева, картон, папір), яка дає простір для творчої фантазії дитини. Практика підтверджує положення А. С. Макаренко про необхідність комбінувати в грі все три типу іграшок. На основі дослідження Е. А. Флеріна розробила детальнішу класифікацію, яка прийнята в теорії і практиці дошкільного виховання. Гідність цієї класифікації в тому, що вона відповідає видам дитячих ігор і допомагає підбору іграшок для дітей різного віку. У переліку, що приводиться нижче, іграшки представлені по видах згідно класифікації, розробленою Е. А. Флеріной.

Виділені іграшки моторні, сюжетні, технічні і будівельні матеріали, дидактичні, іграшки-забави, музичні і театральні іграшки.

Моторні іграшки призначені, головним чином, для розвитку і вдосконалення основних рухів дітей, дрібної моторики (руху грона руки, пальців), виховання культури рухів. На підбір ігор і іграшок, сприяючих розвитку дрібної моторики, слід звернути особливу увагу, оскільки вони мають велике значення для підготовки руки дитини до листа, до праці.

Сюжетні, або образні, іграшки, сприяють вихованню позитивних рис вдачі: ніжності, прихильності, дбайливості, бажання допомогти, а також пошани до дорослим і їх праці, уміння грати з однолітками і т.д.

Технічні іграшки в цікавій, доступній формі дають дітям уявлення про техніку, допомагають виховати інтерес до неї і реалізувати цей інтерес в грі. У старших дошкільників технічні іграшки з механізмами виховують допитливість, народжують прагнення дізнатися, як іграшка приводиться в рух, бажання самостійне спорудити що-небудь подібне. В цьому відношенні велику цінність представляють збірно-розбірні іграшки, конструктори і набори напівфабрикатів.

 Ігри з будівельними матеріалами, в процесі яких дитина створює щось нове, найближче стоять до трудової діяльності людини: вони вимагають елементарного планування, визначення завдання, підбору матеріалу, послідовності і узгодженості дій, організації взаємин і т.п. Крім того, діти освоюють знання про форму, величину, просторове розташування і т.д.

Дидактичні іграшки — збірно-розбірні та інші дуже важливі для вдосконалення сенсорних процесів і загального розвитку дітей.

Іграшки-забави, в основі яких лежить рух, несподіванка, несуть дитині радість, викликають веселий сміх, гарний настрій, а у дітей постарше будять допитливість, виховують відчуття гумору.

Музичні іграшки розвивають слухову увагу, музичний слух, відчуття ритму.

Театральні іграшки готують дітей до театрального видовища. У молодших групах ці іграшки демонструє вихователь при розповіді казок, потешек, а в старших ними користуються самі діти — в іграх-драматизаціях і інших іграх, що театралізуються.

В старшої групи дитячого садку дітей як і раніше цікавлять іграшки, з якими можна проводити наочні дії, а також природні матеріали як ігрові предмети.

Лялька або м'які іграшки грають особливу роль для дошкільника. Вони впливають на його емоційний і етичний розвиток. Дитині спочатку у всьому допомагає дорослий, у якого він вчиться наділяти ляльку певними позитивними якостями. Пізніше дитина сама наповнює душевний мир іграшки на свій розсуд, і вона «поводиться» виключно так, як це потрібно в даний момент її господареві: вона розумна і слухняна, ласкава і весела, норовиста і уперта, вона брехуха і непоправна нечепура. Дитина переживає з своєю лялькою всі події власного і чужого життя у всіх емоційних і етичних проявах, доступних його розумінню. Лялька або м'яка іграшка виступають як заступник ідеального друга, якого все розуміє і не пам'ятає зла. Тому потреба в такій, іграшці виникає у кожного дошкільника — не тільки у дівчаток, але і у хлопчиків. Лялька для дитини — не тільки дочка або синок. Лялька, як і ведмедик, мавпочка, собачка і ін., - об'єкт для спілкування у всіх проявах дитини, партнер по спілкуванню в грі. У кожної дитини, що нормально розвивається, встановлюються особливі відносини з своєю лялькою або звірятком. За роки дитинства кожна дитина по-своєму прив'язується до своєї іграшки, переживаючи завдяки ній безліч різноманітних відчуттів. Дослідженнями було встановлено, що фактура матеріалу, з якого зроблена лялька або звірятко, грає значну роль. Діти вибірково відносяться до іграшок, що зображають одну і ту ж тварину, але з різною фактурою. М'які, пухнасті матеріали викликають позитивні емоції, стимулюють дитину на гру. Шорсткі, такі, що холодять матеріали не всяка дитина готова прийняти. За допомогою правильної підібраної фактури іграшки у дитини легше викликати до іграшкового звірятка позитивні емоції: доброзичливість, співчуття і со-радість.

Важливе значення має також співвідношення розмірів голови і тіла іграшки. Встановлено, що певна пропорція фігури викликає протекційне відношення. Укорочений овал обличчя ляльки або мордочки звірятка, пухкі щоки, маленький ніс і великі очі — такі ознаки зовнішності іграшки народжують у дитини прилив ніжних відчуттів.

Ляльки — копії людини мають різне призначення в грі. У традиційної, «прекрасної», ляльки великі очі, обрамлені довгими віями, короткий носик, маленький яскравий рот. Обов'язково розкішне (білі, золоті, руді, чорні) волосся. Така лялька обов'язково одержує ім'я (по ненав'язливій підказці мами) від своєї господині — маленької дівчинки. «Прекрасна» лялька може бути принцесою, мамою, дочкою. «Прекрасною» лялькою діти захоплюються і небагато соромляться її. У «прекрасну» ляльку хлопчики, як правило, не грають.

У характерної ляльки (це лялька-хлопчик або лялька-дівчинка) виражені певні людські якості: наївність, дурість, пустощі і т.д. Ця лялька несе в собі характерологическую заданість, від якої нерідко залежить розігруваний з нею сюжет. Цих ляльок люблять всі діти.

Ляльки — герої народних і авторських казок несуть в собі заданість образу, стабільну етичну характеристику, не дивлячись на змінні сюжетні лінії в грі: Иванушка-дурник, Буратіно і Чебурашка завжди хороші, добрі, справедливі і чесні, а Карабас, Чаклунка, Баба Яга — погані, злі, несправедливі і брехливі. Дитина приписує позитивній характерній ляльці безліч позитивних рис, а негативним героям — негативних. Такі ляльки як би вимагають від дитини певного способу взаємодії з ними.

Завдяки тому, що ляльки — герої казок несуть в собі эталонність етичної зовнішності, дитина зосереджує на них весь свій моральний досвід. Гра з такими ляльками стає своєрідною школою соціальних відносин. То ж можна сказати про лялькових звіряток. Улюблена іграшка учить дитину доброті, здатності ототожнюватися (ідентифікуватися) як з лялькою, так і з людьми.

М'ячі, круги, хула-хуп, скакалки, кеглі, лук і стріли також іграшки.

Щоб почати змагатися з однолітками, дитина повинна освоїти ці предмети. Саме у дошкільному віці діти починають цілеспрямовано тренуватися, освоювати атрибути змагань. Паралельно з цими тренуваннями діти вчаться правилам тієї або іншої гри. У п'ять - шість років дитина вже знає, що таке змагання.

Стрибаючи через скакалку або кидаючи кеглі, він домагається на визнання в грі - змаганні. Від його прагнення до перемоги розвиваються такі особові якості, як стриманість, рефлексія (здатність усвідомити свої особливості, усвідомити, як ці особливості сприймаються іншими, і будувати свою поведінку з урахуванням можливих реакцій інших), воля до перемоги.

Одиночні ігри дітей найчастіше визначаються статтю дитини. Хлопчик стукає молотком, будує удома і гараж, водить машину і т.д. Дівчинка прибирає в ляльковому куточку, лікує хворого ведмедика, умовляє дочку бути розумницею. При виборі іграшок позначається статева приналежність дітей. Хлопчик скоріше віддасть перевагу пістолету, ножику, луку, легковій машинці, а дівчинка — ляльку, посуд, меблі і ін.

Вибір дитиною іграшок добре діагностує, як йде статева ідентифікація. Якщо хлопчик вибирає ляльку і меблі, то потрібно подивитися, в чому ж справа. Якщо він наслідує улюбленій старшій сестрі, то слід зацікавити його іграшками для хлопчиків. Так само слід поступити і з дівчинкою, яка, люблячи старшого брата, освоїла лук і стріли і навчилася кидати камінчики трохи краще іншого хлопчиську. З якими іграшками грає дитина? Що він віддає перевазі? Відповіді на ці питання дадуть підставу судити про те, які ведучі діяльності освоює дитина, як йде статева ідентифікація.

	Висновки до першого розділу.

	 В першому розділі був дан аналіз психолого – педагогічної літератури в дослідженні теми, ми розглянули погляди педагогів XIX та XX століття про значення іграшок у іграх дітей і їх роль у вихованні , а також особливості іграшок у іграх дітей старшої групи дитячого садку.

	У п'ять-шість років дитина продовжує грати. Хлопчик як і раніше любить свого ведмедика, грає солдатиками і машинками. Дівчинка не розлучається з лялькою. Проте діти прагнуть приховати від інших свої прихильності до іграшок - адже вони тепер дорослі. Тут слід допомогти дитині продовжувати грати з улюбленими ведмедиками і ляльками.

	Гра поступово придбає якісно інший зміст: поступово дитина перестане наділяти свою іграшку людськими якостями, емоції його стануть спокійніші і іграшка займе своє місце в спогадах дитинства, а в сьогоденні дитина збереже до неї миле відчуття приязні і подяки. Подальший розвиток дитини розставить все по своїх місцях.




РОЗДІЛ II. ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ ПРОБЛЕМИ ВИКОРИСТАННЯ ІГРАШОК У ІГРАХ ДІТЕЙ

		

		2.1 Методика ознайомлення дітей з новою іграшкою у іграх дітей старшої групи дитячого садку

		

		Поява в групі нової іграшки — завжди радісна подія. Методика ознайомлення дітей з нею визначається перш за все тими завданнями, які хоче вирішити вихователь. Якщо він ставить завдання привернути увагу дітей до того або іншого предмету, зображеного в іграшці, він показує її і підкреслює властиві нею властивості, якості.

		Пропонуючи іграшку, що зображає дорослого, дитину, звірятка, вихователь проявляє своє позитивне відношення до неї, тим самим порушуючи таке ж відношення у дітей.При внесенні сюжетно-моторних іграшок необхідно розкрити їх призначення, способи дії з ними.

Появі веселої, забавної іграшки передує інтригуюче попередження. Очікування дітьми чогось нового порушує їх інтерес, настроює на радісне сприйняття іграшки.Якщо іграшка крихка і механізм її вимагає обережного звернення, потрібно про це попередити дітей, показати способи поводження з нею, щоб уникнути засмучення при її поломці; псуванню.

Будь-яку іграшку не можна відокремлювати від гри, перетворювати на наочну допомогу. Діти освоюють іграшку в грі, в ігрових діях, приймають це в свій світ.

Процес обігравання іграшки, засвоєння дітьми способів поводження з нею неоднаковий по відношенню до різних Іграшок. Одні швидко входять в самостійні ігри дітей, інші вимагають повільнішого впровадження, неодноразового обігравання.

Наприклад, при ознайомленні з лялькою, в образі якої відбита приваблива, але малознайома людина, діти проникаються відчуттям симпатії - до неї, але як грати — не знають. Ігри зводяться до того, що вони проводять лише типові ігрові дії: годують ляльку, укладають спати, одягають і т.д.

Щоб розширити представлення дітей, вихователь неодноразово показує різноманітні іграшки — «супутники» ляльки: її одяг, предмети побуту, праці. Знайомлячи дошкільників з новою іграшкою, вихователь вже використовує елементи гри: від імені ляльки розповідає, звідки вона приїхала, як і де жила, які знає казки, пісні, ігри і т.д.

Викликавши інтерес до іграшки, повідомивши про неї все необхідне, на що слід звернути увагу дітей, вихователь організовує гру з новою іграшкою.Перш ніж зробити певні висновки про полягання ігрової діяльності в групах і планувати методичну роботу по даному розділу,треба рекомендувати вихователеві проаналізувати керівництво іграми дітей впродовж певного відрізка часу таким чином:

1.Прослідкувати, чи правильно вихователь розуміє свою роль в керівництві ігровою діяльністю.

2.Наскільки повно використовує гру в цілях всестороннього розвитку дітей.

3.Як враховується вихователем рівень розвитку ігрової діяльності.

4.Чи повно розкриті в змісті гри ті або інші події або явища, який характер ролевих і товариських відносин між дітьми.

5. Проаналізувати роботу вихователя (на підставі плану учбово-виховної роботи) по збагаченню дітей знаннями про те явище, яке вони відображають в грі.

6. Як часто обговорюється з хлоп'ятами минула гра, а у зв'язку з цим чи формується у них оцінне відношення не тільки до виконання ролей, але і до всієї гри в цілому. Для спостереження сюжетно-ролевих ігор дітей можно рекомендувати зразкову схему (Додаток 1).

Так, наприклад, в дидактичній грі на перше місце висувається пізнавальне завдання. Вона завуальована і виступає перед дітьми не відкрито. Починаючи гру, вихователь говорить: «Гратимемо». У цих іграх розвиваються сенсорні і розумові здібності.

Рухомі ігри направлені на розвиток дитячого організму, зміцнення здоров'я. У музично-дидактичних іграх розвивається уміння розрізняти звуки, ритм, грати на музичних інструментах і т.д.

Проте всіх їх об'єднує те, що вони даються дітям з готовим змістом і правилами, і всі вони, окрім специфічно пізнавальної функції, сприяють всесторонньому розвитку дітей.

У зв'язку з цим завданням вихователя є надання допомоги у визначенні належного місця в педагогічному процесі для всіх видів ігор, передбачених «Програмою виховання і навчання в дитячому саду».

Основним стимулом пізнавальної діяльності, мотивом виконання дидактичного завдання стає тут природне для дошкільника прагнення грати, бажання виграти, досягнувши ігрової мети. Саме це примушує дітей краще сприймати що оточує, уважніше вдивлятися, вслухуватися, швидше орієнтуватися на потрібну властивість, підбирати і групувати предмети.

У самостійних дидактичних рухомих і музично-дидактичних іграх діти, розвиваючись розумово і фізично, одночасно вправляються в навиках спільної діяльності, у встановленні суспільних взаємин. Як і в будь-якій грі, вони домовляються, коли, де і в що гратимуть, об'єднуються для гри, здійснюють потрібні дії, вступають один з одним в ігрові і реальні відносини відповідно до змісту і правил, а також з бажаннями учасників гри.

Важливо, що регламентована цих ігор, їх освітнього і виховного змісту і правил поєднується тут з віковими і індивідуальними інтересами дошкільників, з проявом самостійності дітей в процесі організації і проведення спільної ігрової діяльності. Це і робить дидактичні рухомі і музично-дидактичні ігри не тільки засобом навчання, але і дієвою формою суспільного життя самих дітей, виховання їх поведінки і суспільних взаємин і дитячому колективі.

Останніми роками обгрунтовано і успішно застосовується в практиці роботи багатьох дитячих садів перспективне, або тематичне планування гри. Воно включає наступні розділи: ознайомлення з тим, що оточує і розвиток мови, читання художньої літератури, художню діяльність, виготовлення іграшок-атрибутів. Вихователеві слід пам'ятати, що плануванню підлягає педагогічна діяльність вихователя по керівництву грою, а не ігрова діяльність дітей, тобто план передбачає роботу, направлену па розвиток змісту ігор і збагачення тематики.

У плані намічається внесення іграшок, необхідних для розгортання гри на ту або іншу тему.

Обов'язково плануються рішення задач виховного характеру і індивідуальна робота з дітьми. У плані повинні знайти віддзеркалення і основні прийоми керівництва іграми дітей: безпосереднє включення вихователя в гру, пропозицію теми гри, раду, допомога дітям у виготовленні атрибутів для гри і т.д.

При навчанні дітей ігровим діям велику увагу слід приділяти обіграванню іграшок. Приводиться зразковий конспект такого заняття для хлоп'ят старшої групи (обігравається пральна машина).

Програмний зміст: закріплення знань дітей про призначення пральної машини — полегшує працю людей; про будову — корпус пральної машини, центрифуга (бак для білизни), шланг для відведення води, мотор; виховання пошани до праці дорослих; розширення знань дітей про можливості сумісного користування предметом в іграх; учити планувати спільну діяльність з іграшкою.

Активізація словника: «пральня», «білизна», «центрифуга», «мотор», «корпус», «механік».

Матеріал: іграшка пральна машина, ванна, воронка, білизна, вода, пральний порошок, праски, годинник, вивіска пральні (картинка із зображенням пральної машини), стільці для клієнтів, жетони на чергу (картинки з цифрами) і т.д.

Методичні прийоми: питання, загадка, показ принципів роботи, ігрові дії дітей.

Попередня робота: екскурсія в пральню, розгляд електропраски, бесіда про домашню техніку.

Хід заняття: діти сидять навколо зрушених столів. Пропоную загадку: розумна, біла, велика, без рук, а білизна стирає чисто. Що це? Ставлю питання: як називається приміщення, де перуть білизну? Як називається людина, яка пере білизну? Вношу іграшку пральну машину. Пропоную уважно подивитися і назвати іграшку. Питаю, як здогадалися діти, що це пральна машина.

Розглядаємо іграшку. Звертаю увагу на форму корпусу. Що знаходиться в центрі пральної машини? Відкриваю і показую центрифугу. Звертаю увагу на форму бака і питаю, як же бак пере білизну, адже рук він не має. (Бак обертається в різні боки, білизна перевертається і переться.) За допомогою чого обертається бак? (За допомогою електромотора.) Знімаю задню стінку і показую електромотор. На електромотор насаджені маленькі зубчаті коліщатка (шестерні), вони з'єднуються з великим колесом, до якого кріпиться центрифуга.

Що потрібно зробити для того, щоб мотор запрацював? (Включити пральну машину.) Повертаю іграшку до дітей передньою частиною і звертаю увагу на дві кришки, які знаходяться зверху. Під великою кришкою кубло для батареї. Струм від неї по проводах йде до мотора. У іншому кублі лежать ключі для

запалення. Демонструю техніку включення пральної машини. На виступі задньої стінки є чотири отвори. Якщо в одне з них вставити ключ, зажевріє лампочка. Для того, щоб вимкнути пральну машину, потрібно ключ небагато підвести. Повертаю іграшку зворотною стороною, щоб діти побачили роботу мотора, після чого закриваю його стінкою. До стінки кріпиться шланг. Питаю у дітей, навіщо він потрібний. (Для відведення води.)

А куди ми литимемо воду? Разом з дітьми згадуємо предмет, через який наливають воду. Загадую загадку: призначена для води, а вода з неї виливається (воронка). Після цього пропоную попрати білизну і подивитися, як машина стирає.

Ставлю наступні питання: що потрібне для прання білизни? (Вода, пральний порошок, дві ванни, прищіпки, мотузок, воронка, годинник.) Якщо дітям важко назвати годинник, то загадаю їм загадку: з каютки в каютку пробігають малятка, вважають хвилинки. Уточнюю, навіщо потрібний годинник. Що зробите раніше: наллєте воду або закладете в бак білизну? Чому? Скільки води потрібно налити в бак? Чому? (Звертаю увагу на мітку.) Куди і як наливатимемо воду? Діти вставляють воронку, наливають воду, включають пральну машину, дивляться, як вона стирає. Пропоную подумати, скільки часу повинна стиратися білизна. Звертаю увагу дітей, що час прання закладеної в бак білизни закінчується і треба вимкнути машину. Питаю, як вимкнути. (Підвести ключ.) Що робимо далі? (Відводимо шланг і виливаємо воду у ванну. Потім відкриваємо бак, дістаємо білизну, полощемо, віджимаємо і вішаємо сушити.)

Пропоную подумати, яку гру можна організувати з пральною машиною. Вислуховую відповіді і підвожу до гри «Пральня». Обговорюємо разом наступні питання: у якому місці організовуємо пральню? Що потрібно зробити, щоб всі охочі могли попрати білизну, дотримували чергу і не товпилися біля дверей пральні? (Купити талон, де буде вказано час.) Що треба зробити, якщо клієнт забуде про час відвідини пральні? (Подзвонити по телефону і ввічливо нагадати йому.) Хто стежитиме за справністю роботи машини? Як називається працівник, який стежить за її справністю? Скільки чоловік повинне бути? (Ціла бригада.) У скільки їм треба приходити на роботу? Хто піклуватиметься про зручність клієнтів, стежитиме за порядком? Хто продаватиме талони, нагадуватиме час забудькуватим клієнтам? Чи цікаво, легко і чи весело одному працювати? Вислуховую відповіді і узагальнюю: одному нудно, а удвох, утрьох веселіше прати білизну: є кому допомогти, кого запитати, з ким порадитися, крім того, економитиметься і електроенергія. Тому потрібно дітям домовитися наперед, хто з ким працюватиме. Дівчатка приходять з хлопчиками, один одному допомагають.

Правила поведінки в грі: дотримувати тишу, розмовляти спокійно і ввічливо; своєю чергою можна поступатися; стирати, білизна не більше десяти хвилин. Забезпечення ігрового процесу необхідним устаткуванням, організація ігрового середовища є найважливішою умовою розвитку сюжетно ролевих ігор і самостійної діяльності дітей.

У зв'язку з цим вихователь зобов'язаний добре знати класифікацію іграшок і ігрового устаткування, призначення кожного виду, методику показу і обігравання кожної іграшки, керуватися віком дітей.



2.2 Методичні рекомендації по організації системи формування у дітей елементів національної культури за допомогою української народної іграшки



Українська народна іграшка — цілісний культурний феномен. Через неї передається і зберігається соціально-культурний досвід, зокрема виховний та художній, здійснюється зв'язок поколінь. „Гра з народною іграшкою є також важливим засобом національного виховання”.

Спираючись на надбання вітчизняних та зарубіжних педагогів та сучасну концепцію дошкільного виховання, ми розробили систему формування у дітей дітей старшої групи дитячого садку елементів національної культури за допомогою української народної іграшки. Програмний матеріал згрупували за тематичними блоками: "Українська народна іграшка як культурно-історична пам'ятка"; "Національна своєрідність української іграшки", "Спадкоємці народних традицій". Кожний тематичний блок складається з програмного матеріалу й може опрацьовуватися у міру засвоєння дітьми певних знань та практичних умінь. Основною формою навчально-виховної роботи можуть бути заняття, на яких вихователі широко застосовуватимуть ігрові моменти та прийоми зацікавлення, оскільки у дитини-дошкільняти емоції є пусковим механізмом довільної уваги та довільного запам'ятовування. Необхідні уявлення можуть формуватися у дітей за допомогою бесід та розповідей. Можливі також пізнавально-технічні хвилинки, "мандрівки" до художнього салону, музею народного побуту, виготовлення й оздоблення виробів за мотивами народної іграшки, підготовка та проведення свят, розваг, виставок, конкурсів на кращу іграшку, організація самостійної художної діяльності.

Дитячу творчість при потребі можно об'єднувати із заняттями з розвитку мовлення, ознайомлення з літературними та музичними творами, довкіллям, з театральною діяльністю. Такий міжпредметний зв’язок допомагає комплексно розв'язувати завдання формування у дошкільнят елементів національної культури. Знання про культурну цінність і прадавні витоки народної іграшки повинні подаватися у такий спосіб, щоб навчання йшло в руслі ознайомлення з довкіллям і було пов'язане із сучасним життям. Розкриваючи дітям символічний зміст ляльки, треба звернути увагу на те, що досить часто її можна побачити на весіллі. Пояснити, що цей звичай дуже давній: „колись люди вважали, що іграшка-лялька принесе добробут молодій родині, сприятиме народженню дітей”.

Згодом можно розповісти малим про символіку образів півня, курки, баранця, коника тощо. У бесідах про українську народну іграшку пригадаємо, як вона описується у народних піснях, казках, загадках та прислів'ях. Ознайомлення старших дошкільнят зі звичаями та віруваннями українців, пов'язаними з іграшкою, із символічним змістом її традиційних образів сприяє формуванню відповідного ставлення до неї як до культурного явища, що має давнє походження. Пояснення та розкриття різноманітних функцій народних іграшок допомогає дітям зрозуміти необхідність збереження їх для наступних поколінь, сприяє формуванню зацікавлення процесами виготовлення і засобами надання художньої виразності образам. Розроблена нами система спирається на загальнодидактичні принципи: природовідповідності й гуманності, послідовності і наступності, емоційності й активності самої дитини у виховному процесі, систематичності і зв'язку набутих знань та вмінь з живою практикою. Ось так, будується освітньо-виховна робота за тематичними блоками, у процесі якої формується у дошкільнят елементи національної культури засобами впливу української народної іграшки.

І. Українська народна іграшка як культурно-історична пам'ятка.

Основні тєми: 1. Вірування та звичаї українців, пов'язані з народною іграшкою. 2. Символіка давніх образів. 3. Значення іграшки в житті людей.

Підтєми. Фігурки-обереги. Символічний зміст традиційних іграшкових образів (ляльки, півника, коника, курки, баранця та ін.). Археологічні знахідки прадавніх іграшок. Іграшка як предмет гри, як витвір народного мистецтва, сувенір, історична пам'ятка. Об’єднюючи їх розгляданням виробів народних майстрів, ілюстрацій, художніх альбомів з декоративно - вжиткового мистецтва. У грі та художньо-образотворчій діяльності закріплюваємо і поповнюваємо засвоєне на заняттях збагачення знань про українську народну іграшку.

Робота в ігровому напрямку. Бесіда про побут, культуру та звичаї наших пращурів. Бесіда про символіку іграшкових образів. Розглядання ілюстрацій прадавніх іграшок. Малювання археологічних знахідок. Розучування віршів, загадок, пісень, пов'язаних з традиційними іграшковими образами.

Малювання за розповіддю вихователя. Закріплення вживання у мовленні типових образних виразів та зворотів ("Якщо кінь біжить, то земля тремтить"). Оздоблення площинних силуетів прадавніми символами (колами, крапками, дугами, хрестами, хвилями). Віднаходження традиційних іграшкових образів в інших видах народної творчості (у вишивці, тканні, у фольклорі тощо).

Ігри та розваги. "Продовжи розповідь", "Відгадай за описом" (дидактичні ігри). "У музеї", "Археологи на розкопках" (сюжетно-рольові ігри). "Конкурс знавців традиційних іграшкових образів" (розвага).

II. Національна своєрідність української народної іграшки.

Робота на заняттях та у повсякденні.

Основні тєми: 1. Види народних іграшок за матеріалом виготовлення. 2. Пластичні особливості керамічних іграшок. 3. Декоративне оздоблення керамічної, дерев'яної, сирної іграшок.

Підтєми. Відвідання виставки народних іграшок. Матеріали, з яких виготовляють українські народні іграшки. Способи та послідовність створення керамічної, дерев'яної, сирної іграшок. Залежність між виготовленням іграшки з певного матеріалу та природними умовами народного промислу. Особливості форми та пропорцій опішнянської (Полтавщина), косівської (Івано - Франківщина), яворівської (Львівщина) іграшок. Оздобленя української іграшки. Художні традиції і творчі знахідки народних майстрів.

Робота в ігровому напрямку. Перегляд альбомів, слайдів, ілюстрацій, які демонструють українську народну іграшку різних промислів. Оформлення куточка народної іграшки. Вивчення прислів'їв та приказок, що стосуються праці людини ("Пташка красива пір’ям, а людина - вмінням", "Гарна робота два століття живе").

Ліплення традиційних іграшкових образів. Малювання основних елементів розпису опішнянської, косівської, яворівської, петриківської іграшок. Виготовлення таблиць основних елементів розпису української народної іграшки. Оздоблення площинних силуетів за мотивами іграшок певного промислу. Читання художніх творів (О. Коваленко "Глиняні свищики", народні байки "Кінь і собака", "Воли і цап", Кінь і осел", "Лев і мишеня", "Лев і комарі", "Кінська сила", "Навчасний жаль"). Розпис виготовлених іграшок. Ліплення з натури ("Вершник"). Відгадування загадок про іграшки ("Хто двічі родився, у школі не вчився, а години знає?", "Яким гребінцем не можна розчесатися?").

Виготовлення іграшок у дарунок дітям молодшої групи. Оформлення альбому "Народні іграшки". Порівняння української народної іграшки з іграшками інших народів. Виготовлення карток для настільно - друкованих ігор типу "Визнач за розписом" та ін.

Ігри та розваги. "Відгадай за описом", "Впізнай за розписом", "Відгадай за формою", "Художній салон", "Магазин іграшок", "У музеї, "На виставці", "До якої іграшки розпис", "Знайди потрібні іграшки", "Яка назва краща", "Склади візерунок", "Склади казку" (дидактичні ігри). "Закликаємо весну" (драматизована гра). "Ходить гарбуз по городу", "Нещасний горщик", "Хто швидше знайде потрібну іграшу" (рухлива гра). "Казкова пошта" (розвага). Народні промисли та ремесла України" (свято).

III. Спадкоємці народних традицій.

Робота на заняттях та у повсякденні. Основні теми: 1.У гончарній майстерні. 2. Створимо казку. 3. Веселий ярмарок.

Підтєми. Виготовлення виробів за мотивами української народної іграшки: "Сварлива Солоха" (ліплення, опішнянська іграшка); "Казковий олень" (малювання, косівська іграшка); "Диво-кінь" (аплікація, яворівська іграшка); "Фантастична істота" (тематична робота); "Як квочка курчат захищала" (сюжетне ліплення). Складання творчих розповідей про виготовлених персонажів.

Робота в ігровому напрямку. Виготовлення подарунків, сувенірів за мотивами української народної іграшки. Виготовлення разом з батьками іграшок для куточка народної іграшки. Ліплення за мотивами народної казки ("Гуси-лебеді"). Виготовлення іграшки з природного матеріалу (із соломи, овочів, гілочок). (Додаток 2.) Проведення конкурсу на кращу іграшку. Складання творчих розповідей про іграшку.

Ігри та розваги. "У музеї", "Археологи", "На виставці", "У магазині художніх виробів" (сюжетно-рольові ігри). Інсценізація казок з використанням народної іграшки (М. Коцюбинський "Про двох цапків", "Дві кізочки"). Конкурс знавців української народної іграшки "Що? Де? Коли?" (розвага); "Сорочинський ярмарок" (свято).

Висновки до другого розділу.

 В другому розділі ми розглянули методику ознайомлення дітей з новою іграшкою у іграх дітей старшої групи дитячого садку. Для того, щоб названі ігри виконували функції розвитку дітей і використовувалися ними в самостійній діяльності, важливо при їх організації враховувати наступні педагогічні вимоги: підбір ігор відповідно до віку дітей і рівня їх розвитку; поступове ускладнення ігор відповідно до зміни рівня знань; роз'яснення дітям правил гри; забезпечення активності і зацікавленості всіх хлоп'ят; систематичний контроль і допомога дітям в процесі гри залежно від етапу її освоєння; широке використання взаимообучения хлоп'ят в іграх; провідна роль вихователя.

При аналізі прийомів керівництва іграми слід чітко уявляти собі місце різних видів ігор в педагогічному процесі дитячого саду, зокрема в процесі організованого навчання, а також у вихованні поведінки дітей і формуванні суспільних взаємин в дитячому колективі. Також ми розробили методичні рекомендації по організації системи формування у дітей елементів національної культури за допомогою української народної іграшки.




ЗАКЛЮЧЕННЯ



Гра і іграшка, на думку учених, - найважливіші складові будь-якої культури. Яка культура, такі і іграшки. Іграшка - культурне знаряддя, за допомогою якого в особливій «згорнутій формі» передається стан сучасної культури (цивілізації), напрям руху: до життя або смерті, процвітання або деградації, взаєморозуміння або відчуження. „За допомогою іграшки дитині передаються сама суть людських відносин”.

Гра і іграшка - специфічний засіб масової інформації, оскільки в них зафіксовані основні тенденції дії на свідомість і поведінку людини, способи і засоби його виховання. ЗМІ побудовані на принципах гри (чим не іграшки сучасні газети з незліченними кросвордами? А скільки ігор на телебаченні!), а ігри - на принципах ЗМІ.

Іграшка - той же носій інформації для дитини, що газета або Інтернет для дорослого. Іграшка - духовний спосіб ідеального життя, ідеального миру, це архетип уявлень про добро - справжньому або уявному. Справжня іграшка затверджує добро і зумовлює розрізнення добра і зла.

Іграшка завжди виконувала окрім інших і психотерапевтичну функцію - допомагала дитині опанувати власними бажаннями, страхами. Страх темноти, наприклад, можна перемогти за допомогою дерев'яного меча - знаряддя його подолання. Іноді дитина сама знаходить «іграшки», що відповідають певним, часто неусвідомленим його потребам. Який-небудь корч, камінчик, черепашка, цвях, ганчірочка, пташине перо і ін. наділяються особливими властивостями, переживаннями і сенсами. Іграшка не тільки супровід гри, але і засіб навчання, розваги і навіть лікування. Відтворюючи реальні і уявні предмети, образи, іграшка служить цілям розумового, етичного, естетичного і фізичного виховання.

Іграшка допомагає дитині пізнавати навколишній світ, привчає його до цілеспрямованої, осмисленої діяльності, сприяє розвитку мислення, пам'яті, мови, емоцій. Іграшка широко використовується в учбово-виховній роботі з дітьми, зокрема для розвитку дитячої, технічної і художньої творчості.

Серійне виробництво і продаж іграшок припускає, що одна іграшка може бути замінена такій же або покращуваною, як запропонували поступити виробники ляльки Барбі в рекламі своєї продукції. Дитина, що грає з такою лялькою, поставлена в ситуацію дорослого вибору яку модель віддати перевазі, абсолютно так само, як автоаматор, що вибирає нову машину. Серійна іграшка прагне стати симулякром. Метою дитини вже виявляється не виявлення ігрових можливостей ляльки, а доказ її престижності. Проблема в руйнуванні індивідуально значущих відносин з улюбленою і єдиною іграшкою, тому що її можна замінити «абсолютно такий же», і, як наслідок збіднення емоційного досвіду дитини, яка, ставши дорослим, теж матиме в своєму розпорядженні небагату емоційну палітру. Пошукові ігри не те щоб явно пригнічуються, але в усякому разі не заохочуються в світі сучасних, серійно вироблюваних іграшок. Зате закладена вже в дитячу психіку штучна потреба в конкуренції володіння допомагає існуванню дорослої людської особини як маленький гвинтик машинного миру.

Типи, характер, зміст і оформлення іграшки визначаються конкретними виховними завданнями стосовно віку дітей з урахуванням їх розвитку і інтересів. Як витвори декоративно-прикладного мистецтва іграшки, особливо національно-традиційні, використовуються як декоративні елементи в сучасному інтер'єрі. Зміст і форми іграшки знаходяться в безпосередньому зв'язку з соціальним ладом суспільства, з рівнем його культури. Іграшки дозволяють так само природніше організувати спілкування дитини з батьками, що є в сучасному світі вельми актуальною проблемою.

Розроблені матеріали курсової роботи можуть бути використані в процесі підготовки майбутніх вихователів дошкільних закладів.




ЛІТЕРАТУРА.



1. Golinkoff, R. M., & Hirsh-Pasek, K. (2006). Baby wordsmith: From associationist to social sophisticate. Current Directions in Psychological Science, 15, 30-33.

2. Hirsh-Pasek, K. & Golinkoff, R. (Eds.) (2006) Action meets word: How children learn verbs. New York: Oxford University Press.

3. Агафонова М.С. Роль игрушки в развитии символической функции у детей дошкольного возраста //Материалы V городской научно-практической конференции молодых ученых и студентов учреждений высшего и среднего образования городского подчинения. - М.: „МГППУ”, 2006. - 320с.

4. Батухтіна О. Українська народна іграшка: діти і національна культура //Дошкільне виховання.- 1997.- №11.- с.28.

5. Бенуа А. Мои воспоминания. В пяти книгах. Книги 1-3.- М.: «Наука», 1980.

6. Бодрийяр Ж. Система вещей.- М.: «Знание», 1995. 

7. Винникот Д. "Игра и реальность" .-М.: «ИОИ», 2002.

8. Гавриш Н., Щеглова О. Іграшка. Друг дитинства //Дошкільне виховання.- 2004.- №6.- с.5.

9. Гусева А.Ю. К вопросу о роли игрушки в социуме //Философия XX века: школы и концепции: Научная конференция к 60-летию философского факультета СПбГУ, 21 ноября 2000 г.

10. Игры и игрушки для дошкольников. Справочник для дошкольных образовательных учреждений.- М.: »Издательство ГНОМ и Д», 2003.

11. Макаренко А.С. Сочинения в семи томах. Т.6. - М.: „Издательство Академии педагогических наук РСФСР”, 1950.

12. Мандельштам Н.Я., "Вторая Книга".- М.: "Московский рабочий", 1993.

13. Материалы работы секции молодых учёных «Философия и жизнь».- СПб.: Санкт-Петербургское философское общество, 2001.

14. Смирнова Е.О. Дошкольник в современном мире.- М.: „Дрофа”, 2006.

15. Смирнова Е. О. Игры и игрушки для детей раннего возраста.- М.: „МГППУ”, 2004.

16. Смирнова Е.О. Как выбирать игрушки // Мама и малыш.- 2005.-№3.-с.8.

17. Смирнова Е. О. Телепузик, как герой нашего времени // «Дошкольное образование».- 2001.- №23.- с.19

18. Тоффлер А. Футурошок.- СПб.: „Лань”, 1997.

19. Фенько А. Для чего детям игрушки // Коммерсантъ-Деньги.- 2001,.-№43 (347).- С. 58.

20. Флерина Е.А. Игра и игрушка / Е.А. Флерина. - М.: „Просвещение”, 1973.

21. Ходасевич В.Ф. «Рай»// Ходасевич В. Ф. Стихотворения. -Л.: „Сов. писатель”, 1989.

22. Цветаева М.И. Наталья Гончарова // М.И. Цветаева. Мой Пушкин.- М.: «Сов. писатель» 1981.

23. Чернаков А. Баллада о солдатике // Вещь-Эксперт, 2000, №11, С. 2-5.

24. Эпштейн М.Н. «Природа, мир, тайник Вселенной…».- М.: „Знание”, 1990.




Додаток