Реформування російського книгодрукування Петром І

2





















Реферат на тему:

"Реформування російського книгодрукування Петром І"


Зміст реферату



Вступ

1. Реформа друку. Виникнення нового друкарського шрифту

2. Основні друкарні і видавництва

3. Тематика друкарської книги 18 століття

4. Репертуар рукописної книги 18 століть

5. Колекція рукописних книг А.А. Титова

6. Кінець панування рукописної книги

Список використаної літератури




Вступ



Початок 18 сторіччя стало важливим періодом в історії російського книгодрукування і книжкової справи в цілому. У першій чверті 18 сторіччя були проведені ряд державних реформ в різних областях. Значну роль в проведенні цих реформ зіграла діяльність Петра І, його особистий приклад і енергія.

Як відомо, Петро І - перший російський цар, що неодноразово бував за кордоном. Вперше він відправився туди 1697-1698 рр. інкогніто, у складі російського посольства, і хоча ні для кого не було секретом, хто ховається під ім'ям Петра Михайлова, він зумів достатньо ґрунтовно вивчити побут і звичаї відвіданих ним країн. Велике враження на російського царя справила різноманітні види друкарської продукції, що випускалася в Голландії, що не забарилося позначитися на російському книгодрукуванні, що швидко змінив свій напрям і зміст. "Протягом короткого часу, близько восьми років, московська друкарня випустила книг світського змісту. в кілька разів більше, ніж за півстоліття з гаком, що протекло з моменту виходу першої російської світської друкарської книги", - пише знавець історії російської книги і літератури 18 століть П.Н. Берков. Але з друкарського верстата стали сходити не тільки книги; можна сказати, що саме з того часу починається історія російського друку в широкому сенсі цього слова: з'являється перш за все газета.

Цей новий вид друкарської продукції 18 століть мав попередників і в рукописній традиції другої половини минулого сторіччя. Необхідність отримання відомостей про події, що відбуваються за кордоном, відчувалася ж тоді, і в Посольському наказі існувала рукописна газета "Куранти". Але що вийшла 2 січня 1703 року газета "Відомості" відрізнялася від "Курантів" не тільки друкарським оформленням, новим кириличним шрифтом, але і ширшим оглядом подій, як зовні - , так і внутрішньополітичних. При цьому останні повідомлялися в перших рядках видання. Перший номер "Відомостей" починається з повідомлення, скільки "на Москві знов нині гармат, мідних гаубиць і мартирів вилито", якої ваги ядрами і бомбами вони стріляють і що "мідь нині на гарматному дворі, яка приготована до нового литва, більше 40 000 пуд лежить". Після цього йдуть короткі повідомлення про "множення шкіл", про те, скільки за минулий місяць в Москві "народилася чоловіча і жіноча підлога", а також інші короткі повідомлення, наприклад: "З Персії пишуть: індіанський цар послав в дарах великому государеві нашому слона і інші речі немало. З граду Шемахи відпущений він до Астрахані сухим шляхом".

Проте не тільки перша російська друкарська газета служила пропаганді урядової політики - весь друк Петровського часу служив цій же меті. "Буквальне кожне видання 1708-1725 року може бути пояснено на підставі урядової політики в той або інший момент", - пише П.Н. Берков в іншій своїй статті.

Що стосується рукописної книги, можна згадати цікаву, але безрезультатну спробу використовувати її в ідеологічній боротьбі усередині країни, зроблену прихильникам петровських реформ з духівництва в 1711 році. Знаючи, який авторитет має у старообрядців старовинна рукописна книга, їх супротивники сфабрикували Соборне діяння на єретика Мартіна, віднесене до 12 століття, і Требник, нібито що належав московському митрополитові Феогносту, що жив в 15 столітті. Виходячи з цих книг, позиція офіційної церкви йшла своїм корінням у вельми стародавні джерела. Проте старообрядці зуміли викрити підробку, пізніше написавши про це: "Дивуємося чорнилу, ними ж Діяння воно писане, понеже черностью своєю розрізняються якості пісма залежаного древлехаратєїних книг. Сомняємся і буквам, в нім пісанним - білоруським, нинішнього століття попіси. Здаємося і їжаку буквами білоруськими писано, а речмі московськими. Сомненно нам інша: яже в палітурці різання знаки и сірий папір замість дощок оболчена шкірою і інша."


1. Реформа друку. Виникнення нового друкарського шрифту



Потрібно відзначити, що після втручання Петра І змінився не тільки зміст, але і зовнішній вигляд друкарської книги: з'явився новий друкарський шрифт. Власне суть реформи полягала в заміні старої кирилівської азбуки з її складною графікою і скрутною в друкарському наборі системою надрядкових знаків, новою, так званою "цивільною" азбукою. По своєму малюнку букви нової азбуки наближалися до європейських шрифтів і в той же час несли на собі риси почерку російських людей кінця 17-початку 18 сторіччя, що відрізнявся від звичайного напівстатуту округлістю ряду букв.

Ще в час своєї першої закордонної поїздки Петро вів переговори з голландцем Яном Тессингом і вихідцем з України Іллею Копієвським про виготовлення нових російських шрифтів, але з цього нічого не вийшло. Справа кінчилася тим, що російський шрифт потрапив до рук шведів, які стали друкувати і поширювати на Україні "обурливі листи" проти Росії і Петра. Робота із створення нових, простіших по зображенню шрифтів продовжувалася вже в Росії, і в 1708 році вийшли перші книги так званого цивільного друку. Це були "Геометріа славенськи землемірство", "Приклади який пишуться компліменти разниє німецькою мовою", "Генеральниє сигнали, надзіраємиє у флоті його царської величності", книги по фортифікації, артилерія, гідротехніці, календарі і навіть листівка, присвячена перемозі руських над шведами у села Лісової. Через два роки новий шрифт був узаконений. У екземплярі Азбуки, в першій її частині - "Зображенні стародавніх і нових пісмен слов'янських друкарських і рукописних", Петро власноручно викреслив складні по зображенню і застарілі букви, написавши: "Цими літери друкувати історичні і маніфактюрниє книги, а які підчорнюють, ті у вишепісанних книгах не вживати". Таким способом з'явився сучасний друкарський шрифт.

Що ж до кирилівського шрифту, з 1708 року він використовується в основному для друкування церковних книг, проте ще якийсь час за допомогою його видаються навчальні посібники, а також матеріали, призначені для широкого розповсюдження по всій країні (різні укази, ухвали, маніфести, політичні твори і антирозкольницьку літературу, а також деякі художні і наукові видання), оскільки в провінцію цивільний шрифт проникав дуже поволі.



2. Основні друкарні і видавництва



Новим в області книгодрукування в першій чверті 18 століть був заклад російської друкарні за кордоном. Петро 1 враховував збільшену потребу в книзі і врешті-решт віддав привілей на друкування російських книг в Голландії Яну Тессингу. За програмою Петра друкарня повинна була друкувати книги "европейськия, азіатськия і амеріцкия, земния і морськия картини і креслення, і всякі друкарські листи і персони, і про земних і морських ратних людей, математічеськия, архитектурськия, і городостроїтельния і іния художественния книга". Серед видань, що вийшли в Амстердамі, варто відзначити: "Введення коротке у всяку історію", "Коротке і корисне руковеденіє в арифметику", перше російською мовою видання по техніці кораблеводіння - "Книга роблячи частішим морського плавання", та інші.

Під час правління Петра І розширив свою діяльність Московський друкарський двір, також була відкрито безліч нових друкарень усередині країни.

Відомо, що в 1701 році був реорганізований Монастирський наказ, у веденні якого знаходилося книгодрукування і друкарня. Начальником наказу став наближений Петра граф Мусін-Пушкін, якому було доручено управління всіма видавничими справами і керівництво державними друкарнями. Безпосередньо виготовленням книг на друкарському дворі керував видний діяч російської освіти того часу Федір Полікарпов.

Після 1708 року діяльність Друкарського двору значно розширилася, оскільки при їй була відкрита майстерня гравіювання, що виготовляла різноманітні креслення і ілюстрації, що широко застосовувалися в науковій і технічній книзі того часу.

Друге десятиліття 18 століть характеризується відкриттям великого числа друкарень в Санкт-Петербурзі. Перша з них була створена в 1710 році. Потрібно відзначити, що вона випускала основну масу цивільних книг і незабаром стала провідною друкарнею Росії.

На початку 20-х років в були відкриті друкарні при Олександро-Невськім монастирі, Сенаті і Морській академії, але, у відмінності від вищеназваних, вони носили відомчий характер і випускали офіційну літературу.

До 1726 року з цих друкарень вийшла велика кількість книг, присвячених питанням політики, науки, техніки, нового побутового устрою Росії.

Також продовжували функціонувати Київська і Чернігівська друкарні на Україні, що випускали книги як церковної, так і світської спрямованості.

Розвиток науки, культури, економіки, освіти і суспільної думки привело до виникнення такого найбільшого наукового і культурного центра, як Академія наук, яка зумовила подальший прогрес в області книгодрукування в Росії.

Для створення друкарні при Академії наук в 1726 році з Голландії були привезені нові друкарські верстати і шрифти, а також передано два друкарські верстати з Петербурзької друкарні. Надалі Академія наук славилася не тільки глибоким науковим змістом видаваних нею книг, але вельми високого поліграфічного виконання.

Регулярно випускати друкарську продукцію друкарня почала з 2 січня 1728 року, і першим її виданням з'явилася газета під назвою "Санкт-петербурзькі Відомості". З 1748 року головним редактором газети став М.В. Ломоносов. При нім також набули широкого поширення такі видання, як, наприклад, "Коментарі Санкт-петербурзькій імператорській Академії наук" (це видання виходило на латинській мові), "Короткий опис Коментарів Академії наук", "Місячні історичні, генеалогічні і географічні примітки Академії наук".

Першою книгою Академії наук був "Месяцеслов на літо 1729 року". Видавалися в друкарні праці по фізиці, хімії, математиці, астрономії, військовій справі, історії, географії, мовознавству і історії літератури. Мали великий попит підручники, різні календарі, художня література, описи торжеств і законодавчі матеріали.

Значна частина друкарських матеріалів Академії наук випускалася на іноземних мовах: латинському, французькому, німецькому, італійському і арабському. Широко розгорнена була і перекладацька діяльність; перекладачами Академії були С.С. Волчков, В.К. Тредиаковський, В.Е. Адодуров, И.С. Горлицький.

Академія наук випускала величезну кількість книг в порівнянні з іншими друкарнями, і можна сказати, що більше половини всіх книг, що вийшли в період з 1725 по 1740 рр. належать саме її видавництву. Друге місце за об'ємом випущених книг займає Московська друкарня, і лише за нею слідує Київська, така, що стоїть на третьому місці. На решту всіх друкарень доводиться лише п'ята частина видавничої продукції післяпетровського часу.

Достатньо важливу роль в розвитку книговидання 18 століть зіграв указ про вольні друкарні, опублікований в 1783 році.

По ньому слід було "не розрізняти типографій для друкування книг від інших фабрик", тобто приватні особи діставали можливість відкривати власні друкарні, не питаючи спеціального дозволу у уряду. Для цього необхідно було лише заявити в місцеву управу благочинності і представити списки книг, призначених для друкування. Таким чином набула поширення попередня цензура.

У зв'язку з цим указом з 1874 року з'являється велика кількість приватних друкарень в Москві, Петербурзі, Ярославлі, Тобольську, Астрахані, Смоленську, Пермі, Тамбові, Новгороді, Нижньому Новгороді, Костромі і інших містах.

У 1756 році була відкрита друкарня при Московському університеті. У цьому ж році вийшло перше видання університету - твори М.В. Ломоносова.

Також виходили різні роботи по географію і історії Росії, публікації історичних джерел і документів, твори російських письменників, праці перших російських професорів Московського університету.

Багато було зроблено для видання російських підручників, а з 1756 року при Московському університеті видавалася газета “Московські Відомості" і друкувалися також журнали “Корисне звеселяння”, “Безневинні вправи”, “Вільний годинник” і ін.

У 1768 році в Москві з метою познайомити читача з творами передових мислителів 18 століть було створено “Збори, що стараються про перекладі іноземних книг на російську мову", на чолі якої стояв директор Академії наук граф В.Г. Орлов. В діяльності цієї організації брали участь видатні учені і літератори: А.Н. Радищев, И.Ф. Богданович, Я.Б. Княжнин, С.Я. Румовський та інші. 

За період свого існування суспільство перевело 112 книг, серед яких були твори Корнеля, Філдінга, Свіфта, Тассо, Гольдоні, “Кандид" Вольтера, “Роздуми про грецьку історію" Маблі, “Роздум про величність римського народу і його занепаду” Монтеське, статті з “Енциклопедії" Дідро і д’Аламбера і ін. "Збори" також випускали книги по фізиці, хімії, астрономії, географії, історії. 

Це чудове суспільство припинило своє існування в 1783 році.


3. Тематика друкарської книги 18 століття



Зміст книг першої половини 18 століть пов'язано з урядовими потребами: проведенням перетворень, допомогою народу в засвоєнні всього нововведеного.

Понад усе виходило видань політичного характеру (маніфестів, указів, регламентів). Також зросло видання підручників і іншої наукової допомоги. Першим світським підручником з'явилося "Юності чесне дзеркало", в якому окрім азбуки і рахунку давалися правила хорошого тону.

Випускалася безліч книг по математиці і різним галузям техніки. У 1703 році вийшла неймовірно популярна в 18 столітті "Арифметика" Л.Ф. Магницького. У 1708 році була випущена перша книга технічного змісту - "Книга про способи, що творить водохождення річок вільне".

У досить великій кількості випускалися книги у морській і військовій справі - кораблеводінні, фортифікації, артилерії. Видне місце по числу видань в петровський час займала гуманітарна література. Щорічно великими тиражами видавалися календарі, що володіють великим набором відомостей з області астрономії, медицини, історії.

Тиражі книг цього часу коливалися від 100 до 1200 екземплярів. Таким чином, в першій чверті 18 століть було видано 561 книгу, з яких близько 300 носили цивільний характер.

Після смерті Петра І було видано за 15 років (з 1725 по 1740 рр) 616 книг, причому найбільше число будівель приходиться на учбову і наукову літературу, белетристику і книги релігійного змісту. Проте частка релігійного змісту в післяпетровський час помітно знижується, а все більше місця займав опис придворного життя, що видавалися з великою розкішшю.

Для другої половини 18 століть характерне значне збільшення видань наукового і учбового характеру. Величезне значення мало видання ряду зібрань творів М.В. Ломоносова. Виходять праці академіків Л. Ейлера, Ф. Епинуса, Т.Е. Ловица, И.Г. Лемана, Е. Лаксмана, А.А. Мусіна-Пушкіна, Г.Ф. Міллера, С.П. Крашеннікова, И.С. Лепехіна і ін.

Крім того, видавалися книги науково-популярного довідкового характеру. Найзначнішим науково-популярним виданням 18 століття було 10-томне "Зреліще природи і витівок" (1748-1790).



4. Репертуар рукописної книги 18 століть



Репертуар рукописної книги в Петровські часи був вельми різноманітний. Він складався з літературних творів попередніх сторіч, в основному, другої половини 17-го і першої чверті 18-го століть. У рукописній книзі 18 століть превалювали твори російської демократичної сатири, а також як виняток - бытовая повість і, в деякій мірі, перевідний роман 17 століть. Недаремно переважна більшість списків творів цих жанрів відносяться до 18 століття. І всі ці списки - у складі збірок, що були у той час найбільш поширеним видом рукописної книги. Потрібно відзначити, що збірки списків були досить непоказні не тільки за змістом, але і по художньому оздобленню, оскільки переписувалися вони з написаних в різний час зошитів, широко поширених в 17 столітті.

Дуже цікава збірка 18 століть, що зберігається нині в ГПБ, незвичайно яскраво відобразив долю російської демократичної сатири того час. Помітно, що збірка складалася вельми ретельно з погляду підборки матеріалу, оскільки переписані в нім виключно пам'ятники російської демократичної сатири 17 і 18 століть.

Починається книга з "Повісті про Йоржа Єршовіче", тут же можна побачити пародію на молитву "Отче наш", а з сатиричних творів 17 століть окрім "Повісті про Йоржа Єршовіче" - "Шем’якін суд", "Калязінська чолобитна", "Повість про курей і лисицю". Закінчується ж збірка "Гімном бороді" М.В. Ломоносова.

Записи власників і читачів свідчать про те, що збірка неодноразово читалася і переписувалася різними людьми. "Ця книга міста Якуцька купця Федора Васильєва Макарова. Підписав своєручно березня 2 дні 1768 року", "Читав і списував Єршев суть екуцькой посадської Іван Лебеткін", "Читав купець Іркутська Іван Булдаков", "читав цю історію козак Василь Чирків", "Книгу повинно кинути у воду, з каменем - та не навчаться брехати!".

Така була доля і оцінка читачами Росії збірки демократичної сатири.

Подібні збірки цікавили багато учених, і спроби аналізу соціального складу власників і читачів рукописної книги в 18 столітті використовувались дослідниками неодноразово.

Спеціальний розділ своєї книги "Рукописні збірки 18 століття" присвятив цьому відомий учений-славіст академік М.Н. Сперанський. Але матеріал для такого аналізу брався зазвичай із зборів рукописів різноманітного походження. Але, за словами ученого-літературознавця Н.Н. Розова, для сучасного дослідження рукописної книжності 18 століть краще узяти матеріал на території, більш менш однорідній за своїми соціально-економічними умовами, і цій вимозі відповідають збори А.А. Титова, що зберігаються в Державній Публічній Бібліотеці.



5. Колекція рукописних книг А.А. Титова



Ростовський видавець пам'ятників рукописної старизни і краєзнавець Андрій Олександрович Тітов (1843-1911), промисловець з місцевих купців, інтенсивно продовжував поповнювати спадкову колекцію рукописних книг, яку почали збирати ще його отець і дід, і зібрав їх більше 5 тисяч.

Рукописну книгу А.А. Титов збирав переважно на території сучасної Ярославської і Костромської областей, отри її у місцевих колекціонерів і на ярмарках. У його збори потрапляла книга і з сусідніх областей - промислового Уралу і Сибіру зі сходу, з багатих рукописною книгою районів, що примикають до Білого моря, - з півночі.

Важливою відмінною рисою зборів А.А. Титова є переважання книги для читання, а не для богослужіння, книги світського змісту. У репертуарі цієї книги багато що сходить до старих традицій, але багато і нового, такого, що відобразив в різноманітних формах російську історичну дійсність 17 і 18 століть.

До старих традицій перш за все сходять міські "Літописці", списки яких також є в зборах А.А. Титова. Але навіть в їх по-старовинному просторових заголовках позначається те нове, що принесла історична дійсність. Як приклад, можна привести працю устюжського протопопа Льва Вологдіна, що назвав свою працю "Літописець про великий град Устюг, зібраний і написаний у вічний спогад родом, що перейде, з різних рукописних харатейних книг і достовірних оповідачах в ті літа і часи житіє своє що супроводять і від наступників їх постеж що були і нині сьогоденню самовідцев". Помітно, проте, відображений в цій назві вплив "Історії" Аврама Паліцина.

До кінця сторіччя міські "Літописці" стають більш академічними, оскільки історичні події минулих століть вже не привертають такої бурхливої уваги.

Наприклад, ключар собору в Суздале Ананія Федоров озаглавив свою працю так: "Історичне собране про місто Суздале - про побудову й іменування його і про той, що був в нім раніше великому княженні і про інший".

Що стосується творів російської літератури ранішого періоду, то багато хто з них продовжував читатися і переписуватися в Поволжя ще в 18 столітті.

Наприклад, в зібранні А.А. Титова є список цього часу рідкісного пам'ятника перекладної літератури Київської Русі - візантійського роману про "Дігенісе акріте". Існують лише три списки цього твору, четвертий же знаходився в одній збірці з "Словом про полк Ігорів".

Відомо, що ще популярнішими були перекладні і оригінальні твори пародійно-сатиричного, характеру: "Притчі" Езопа і його біографія ("Житіє хитромудрого Езопа"), польські "жарти" і "фацеції", різні "повісті сміхотворні". Іноді все це об'єднувалося в спеціальні збірки - "найзабавніші жарти".

Розглядаючи деякі приписки власників і читачів на збірках 18 століть зборів А.А. Титова, можна побачити, що більше всього приписок належать купецтву і відображає, загалом, не тільки літературні інтереси. Наприклад, абсолютно явне практичне значення мали збірки юридичних матеріалів, оскільки ними користувалися люди торгові і промисловці. (Прикладом тому можуть послужити списки вексельного статуту 1729 року Овсія Русинова, що був, мабуть, прикажчиком).

Зате чисто літературним був інтерес російського купецтва до особи Петра 1, що виявився у великій кількості збірок, що містять різні варіанти його біографії.

Також деяке розповсюдження мали серед купецтва популярні і в дворянських кругах перекладні романи.

Що стосується представників нижчих суспільних шарів, то тут потрібно відзначити, що приписки їх представників на рукописних книгах 18 століть зустрічаються набагато рідше: адже свої книги у них бували нечасто, а на чужих було не завжди доречно.

Проте за наявними відомостями можна зробити припущення про досить широкий круг інтересів цієї категорії читачів.

Так, наприклад, "Державною Коммерцколегії копіїст" Олексій Іванов склав збірку найрізноманітніших літературних творів старої і нової традиції - від "Повісті про новгородський білий клобук" 15 століть до виписок з друкарських приміщень 18 століття. Таких прикладів можна привести множину.

Що ж до власницьких і читацьких приписок селян на рукописних книгах 18 століття зборів Титова, та більшість з них зроблена людьми, що належали явно до верхівкової, заможної верстви населення багатих сіл, якими були перш за все великі старовинні села навколо Ростова Великого. Ще в 16 столітті жителі цих сіл, за спостереженнями істориків, поставляли рибу до Москви, а пізніше стали забезпечувати овочами нову столицю Російської імперії. Тому недивний такий запис: "Ця мала книжечка Ростовського повіту сіла Вощажникова селянина Івана Максимова куплена у Виборзі в 1766 році".

Існує в зборах Титова і залишок цілої бібліотеки - п'ять ретельно переписаних зошитів з приписками: "З книг селянина Петра Семенова сина Меркур’єва. Списана своєручно". Серед цих п'яти книжок є літературні твори старої і нової традиції, але, на жаль, ні на одній з меркур’євських книг, за словами дослідників, не вказано, де він жив і де створив свою бібліотеку.



6. Кінець панування рукописної книги



Потрібно сказати, що, на жаль, а, можливо, і на щастя, кінець 18 століть був кінцем панування рукописної книги в репертуарі читання навіть провінційного читача. Поява друкарень на місцях, збільшення тиражів книг, розповсюджене з другої половини вісімнадцятого сторіччя по російській провінції книг із столиці, а також зменшення цін на них - все це поволі, але вірно витісняло рукописну книгу з широкого вживання. У найостанніші роки 18 століть рукописна книга стала сосредотачиваться в зборах колекціонерів вже не як книга для читання, а як пам'ятники старизни, іноді - як предмет наукового дослідження, але все це - предмети, характерні вже для дев'ятнадцятого сторіччя.




Список використаної літератури



1. Бикова Т.А. і Гуревич М. М., вступна стаття П.Н. Беркова. "Опис видань, надрукованих кирилицею.1689-січень 1725 р. ".Л., 1958.

2. Баренбаум И.Е. і Шомракова И.А. Підручник по загальній історії книги, ч.1, С-Пб., 1996.

3. Глухов А.Г., "Русь книжна", М., 1979.

4. Луппов С.П., "Книга у Росії в першій чверті 18 століття", Л., 1973.

5. Луппов С.П., "Книга у Росії в післяпетровські час (1725-1740)", Л., 1976.

6. Розов Н.Н., "Російська рукописна книга", Л., 1971.