Племена Майя

2



























Тема реферату: Племена Майя


Зміст



Перший етап розвитку

Другий етап розвитку

Соціальний устрій

Повсякденне життя і вірування

Піраміди

Юкатанський період

Гіпотеза про походження майя




Перший етап розвитку



Виникнення цивілізації майя (індіанської народності, яка проживала колись у Мексиці, Гватемалі і Белізі) до цих пір оповите покривалом таємничості. Відомо лише, що в перші століття нашої ери культура цього народу вже досягла розквіту: на той час індіанці майя навчилися користуватися сонячним календарем і мали свою писемність, яка була частково розшифрована в середині 1950-1960 років російським ученим Ю.В. Кнорозовим. Цивілізація майя була в той час найбільш розвиненою, набагато випередила всі інші. Так, наприклад, саме майя ввели в математичну науку поняття нуля і вирахували час обертання Венери навколо своєї осі. І це незважаючи на те, що індіанці цього племені проживали на території з несприятливим кліматом.

Постійна посуха, убога рослинність, велика кількість отруйних рептилій і скорпіонів - все це, здавалося, ніяк не мало до розвитку наук. Однак майя все ж таки вдалося перемогти джунглі. Протягом багатьох століть, вирубуючи ліси, вони зводили величні кам'яні споруди і прокладали багатокілометрові дороги. Так тривало близько десяти століть, але потім індіанці були змушені покинути обжиті місця і переїхати на півострів Юкатан. Так закінчився найдавніший період історії цієї цивілізації.



Другий етап розвитку



Перебравшись на Юкатан, майя збудували там міста Чичен-Іцу, Каба, Сайіль, Тулум, частково збереглися до теперішнього часу. Другий етап розвитку цієї цивілізації виявився менш прогресивним, ніж перший.

З розшифрованих рукописів стало відомо, якою була послідовність землеробських робіт цього народу. Спочатку вирубувалися ліси, потім відбувалося випалювання ділянок, потім обробляли землю, висівали культурні рослини, виробляли зрошення. Кінцевим етапом був збір врожаю. В якості головного персонажа рукописів виступає бог Чак, зображений з довгим носом і гострими іклами. У руках тримає це божество знаряддя для обробки землі, які використовуються індіанцями: лопати можуть, сокиру і факел. Характерно, що Чак, як бог родючості та землеробства, в більшості випадків зображувався на тлі дощу.

У творах мистецтва майя мотиви дощу і підсічно-вогневого землеробства зустрічаються часто. Так, на одному з кам'яних рельєфів, знайденому в давньому городищі Тікаль, висічений жрець, костюм якого прикрашена зображенням жаби (будь-яке земноводне вважалося у цього народу символом дощу і родючості). При цьому жрець однією рукою впирається на вдосконалену лопати можуть, а іншу підняв до небес, як би підносячи молитву.

На стелах Тікаля також можна зустріти сцени ритуального сівби, що здійснюється правителем, який, стоячи на колінах, кидає в землю жменю зерен. Голова правителя увінчана вінком з листя маїсу. Кожна землеробська культура у майя мала своє божество (бог маїсу, бог какао).

Крім загального землеробства, майя займалися садівництвом, розбиваючи сади навколо своїх осель. Великою популярністю у них користувалися такі культури, як хлібне дерево, папайя, авокадо, анонім і гуайо.

Археологи не можуть відтворити для нас духовну культуру цивілізації майя. Якщо предмети матеріальної культури, хоча й частково, але збереглися, то літературні та музичні традиції, по всій видимості, втратилися назавжди. Однак дослідники не раз робила спроби.



Соціальний устрій



Людина був цінних членом суспільства, проносячи через все життя те, чому його навчали в дитинстві. У народу майя існували свої уявлення про красу, наприклад, однією з ознак краси у них вважалося косоокість, для чого до волосся дитини прикріплювалася намистинка, яка повинна була звисати між очима і тим самим сприяти появі бажаного ефекту. Іншою перевагою був високий плоский лоб, що був ознакою розуму і високого становища. Цього теж можна було домогтися штучним шляхом: зазвичай до черепа дитини за допомогою матерії кріпилася невелика дощечка, яка деформувала череп саме так, як це було потрібно батькам малюка.

По досягненні певного віку, коли юнаки і дівчата вже могли вважатися дорослими, і ті й інші підпилювала собі зуби. Гострі зуби вважалися ознакою краси. При цьому ті, у кого була можливість, інкрустували свої зуби нефритом або бірюзою.

В одязі бідних і багатих майя існували відмінності. Бідняки обходилися пов'язки на стегнах з бавовняної тканини і сандалями зі шкіри (чоловіки), широкими мантіями і плащами (жінки). Заможні люди могли собі дозволити одягатися з великим шиком. Одягом їм служили досить довгі білі плащі, прикрашені багатим орнаментом, жилети та спідниці з шкури ягуара, також химерні капелюхи.

Згідно з археологічними вишукувань, стало відомо, що за всю історію існування цієї стародавньої цивілізації майя народ ніколи не був згуртованим. Так само як і в багатьох інших стародавніх державах, суспільство було поділене на касти. До вищих каст належали правителі, жерці і великі землевласники, до нижчих - прості трудівники. При цьому останні, задушені непомірними податками, ледве зводили кінці з кінцями і вели напівголодне існування.

Що стосується жител, то в той час як рядові общинники тулилися в маленьких хижах з потинькованими стінами і дахами, критими очеретом, жерці і представники правлячої верхівки розміщувалися в кам'яних будівлях, найкраще з яких належало верховному жерцеві. Його палац також був побудований з каменю.

Центральні райони міст були заселені жерцями та іншими представниками вищих каст, чиї особняки розташовувалися навколо храму. Околиці міста були місцем проживання бідного люду. Характерно, що всі міські колодязі були зосереджені в центральних районах біля будинків сановників і жерців.



Повсякденне життя і вірування



Чоловіки майя з раннього ранку і до пізнього вечора працювали на полях, перечікуючи тільки полуденну спеку. Під час цього короткого відпочинку вони в основному влаштовувалися в тіні дерев і тамували спрагу напоєм з води і кукурудзяного тіста. Але так тривало лише до тих пір, поки не було знято урожай.

В інший час чоловіки племені працювали на будівництві дамб, прокладці доріг, видобутку каменю; обов'язки розподілялися не на добровільній основі, а за бажанням володарів. Якщо людина занедужує, то до нього приходили чаклуни і знахарі, котрі призначали ліки на основі цілющих рослин і виганяють злих духів.

У деяких випадках їх допомога виявлялася до речі (секрети лікування зберігалися в таємниці й передавалися з покоління в покоління), однак так було не завжди. Навіть така розвинута цивілізація, якою була цивілізація майя, володіла лише невеликий крупиці знань, які в наші дні відомі чи не кожному. Якщо хвороба в ті часи виявлялася невиліковною, то знахарі передбачали родичам хворого, коли він помре і що його чекає після смерті. Вірування народу майя мали свої особливості. Люди вважали, що у всіх нещастях, які з ними відбуваються, винен диявол. Саме він насилає і забирає з собою душі померлих. Ланда так описує день похорону: "Треба було бачити їх тугу і плач за своїм померлим, і спільне горе, яке це їм завдавало. Вони оплакували їх вдень у мовчанні, а вночі з гучними і гіркі зойки, так що чути їх було дуже сумно ".

Чаші всього померлих кремували, проте в деяких випадках родичі ховали тіла своїх близьких біля будинку, з якого самі перебиралися на нове місце. При цьому тіло завжди сповивали в шматок тканини, а в рот поміщали кукурудзяну муку і шматочок нефриту. Разом з небіжчиками в землю закопували його особисті речі, вирізані з каменя фігурки богів і трохи їжі.

У ті часи простий народ відчував страх перед всіма незрозумілими явищами; через це знання зберігалися у жерців, а ті вимагали дуже високу плату, яка багатьом була просто не по кишені. Крім того, жерці часто посилалися на богів, мовляв, ті не хочуть відкривати свої секрети і їх потрібно задобрити, тобто побудувати в їх честь храм, принести жертву і т.д.

Прості бідняки вірили у все це і працювали, не покладаючи рук, зводячи все нові і нові святилища у вигляді пірамід, прикрашених барельєфами.



Піраміди



Одним з найдавніших і найпрекрасніших міст індіанців майя, збудованому в Лакандонських джунглях, є Паленке, знаменитий своїми пірамідами - невисокими храмами, фронтон яких оздоблений химерним геометричним орнаментом

Чотири головних храму-піраміди розміщені в центральній частині міста, де знаходиться знаменитий палац, який має чотирикутний фундамент і займає площу 104x80м. Навколо кожного знаходяться галереї, про призначення яких до цих пір нічого не відомо. Проте це стосується не всіх галерей; в галереях північно-східного внутрішнього дворика є парна і три клозетах, за своїм устроєм нагадують.

Стіни палацу прикрашені рельєфами із зображеннями військовополонених. Згідно з деякими джерелами, саме тут бранці розлучалися з життям. Проте не на всіх рельєфах відображені скорботні фігури нещасних, є тут і зображення високих сановників, зазначених спеціальними знаками влади. До ніг сильних і могутніх володарів тиснуться їх раби, готові в будь-яку секунду виконати примху свого пана. Де-не-де на рельєфах залишилися жалюгідні сліди чудових фарб, з часом потьмянілих і витертий.

Фундамент цього найдавнішого пам'ятника травневої цивілізації має штучне походження. Башта палацу являє собою п'ятиповерхову будівлю, останній поверх якого колись був обсерваторією жерця - астролога, який спостерігав за місцем розташування небесних світил і залежно від цього будував гороскопи і передбачення. При цьому сходи, що ведуть святая святих, починалася не з першого, а з другого поверху, що, швидше за все, було зроблено з обережності: як би хто не проник до обсерваторії без дозволу. Очевидно, що для того щоб піднятися нагору, жерці користувалися приставний сходами.

Поряд з палацом перебувають храм Сонця.



Юкатанський період



З часом цивілізація майя також стала перетворюватися. У першу чергу це позначилося на культурі. Так, споруди, виконані в Юкатанська період, являють собою одноповерхові будівлі, позбавлені покрівельних гребенів. Іншою характерною рисою нового періоду була поява пілонів, що розташовуються перед палацом і нагадують кілька невеликих пірамід. Сама будівля розділяється на п'ять частин, з яких третя і п'ята утворювалися пірамідальними пілонами.

В архітектурному плані споруди Юкатанського періоду набагато поступаються будівлям епохи Стародавнього царства, вони стали, грубіше, що пояснюється їх призначенням: якщо паленкські храми зводилися як знак вшанування богам, то юкатанські в першу чергу були покликані демонструвати могутність правлячих династій (коком, Чель, Печ і ін). Красиве місто Юкатанського періоду - Ушмала. Він знаходиться в області проживання майя, названої Пуук, що означає "країна низьких пагорбів". Ця область також була вкрай посушливої: близько півроку її річки залишалися безводними, і індіанцям доводилося селитися лише в тих місцях, де вони мали можливість видовбати в скелях ємності (чультуни), призначені для збору дощової води.

Ушмаль, індіанське назва якою Ошмаль, що означає "тричі будувався", що колись являв собою могутній центр травневої цивілізації. Імена перших будівельників міста з часом були втрачені, а від вторинного будівництва до цього часу зберігся тільки храм Чарівника. Деякі племена майя, колись проживали в області Тампіко, свято, шанували бога Кецалькоатля, ім'я якого означає "пернатий змій". Вони поклонялися йому як дарувальнику. З ім'ям цього бога пов'язана одна легенда: один правитель, що зайняв трон міста Толлан, вирішив, що світської влади йому недостатньо, потрібно дістати в свої руки і духовну. Щоб здійснити свій намір, він узяв собі псевдонім, скориставшись ім'ям бога Кецалькоатля. Однак подібні нововведення припали до смаку далеко не всім індіанцям, і громада міста розділилося на два табори: у перший входили прихильники володаря, які вклонялися Кецалькоатлю, в іншій - супротивники, що обрали для поклоніння бога Тескатліпока.

У зв'язку з цим у місті почастішали конфлікти на релігійному грунті, що вилилися у відкриті зіткнення, що сходилися кровопролиттям. Однак протистояння не могло тривати занадто довго, і незабаром сталася розв'язка: одного разу шанувальники Тескатліпока увірвалися до палацу і видворили ненависного правителя не тільки з палацу, а й з самої держави.

Повалення володаря призвело до того, що разом з ним у "заслання" вирушили тисячі жителів, що увірували в його божественне походження. Згодом постать вигнанця, навколо якої обвілся "Пернатий змій" була відображена для історії невідомим тольтекська скульптором, а на постаменті було виведено ім'я зображеного - Се-Акатль ("Один очерет"). Що стосується самого "божества", то воно вирушило другий місто майя - Чичен-Іцу, де йому все ж таки вдалося затвердити свою владу і свою віру. Влаштувавшись на новому місці, колишній володар Толлан відразу ж побудував там святилище-пам'ятник "пернатої змію", (індіанці пов'язали це споруда з календарем).

Багато пізніше, коли сторонні тольтеки повністю асимілювалися з місцевим населенням, будівля була перетворена в обсерваторію, звідки астрологи спостерігали за рухом небесних світил і рівноденнями (так, пристрій західного прорізу давало можливість спостерігати за весняним та осіннім рівноденнями, що відбувалося 21 березня і 21 вересня). Таким чином, Караколь перетворився на справжній центр майської астрології.

Слід зауважити, що астрономи майя користувалися подвійною системою рахунку; календар також не був винятком. Рік тривав у них 260 днів і складався з 13 місяців (у кожному було по 20 днів). При цьому рік з 260 днів називався цолкін, а з 365 - хааб. Період часу, що складається з двадцяти років, мав назву катун,20 катун дорівнювало 1 бактуну,20 бактунов - 1 піктуну,20 піктунов - калаб-туну,20 калабтунов - кінчільтуну,20 кінчільтунов



Гіпотеза про походження майя



Дослідники зробили припущення, що предками майя були атланти, які колись населяли район озера Верхнього, звідки потім були вигнані в джунглі, згодом утвердившись на Юкатані.

Доказ цієї гіпотези безліч: перш за все-це пантеон богів, ієрогліфічний лист, високий рівень точних наук і чудові пам'ятники архітектури.

Що стосується документальних джерел, то тут варто згадати біблію майяського племені кіче - "Пополь-Вух" в якій дається опис подорожі трьох героїв, що відправилися в східні країни з метою присягнути могутньому володареві.

Але так як на сході немає нічого, крім моря, то, ймовірно, там і була затоплена легендарна Атлантида. Крім того, в одній з "Книг пророка Ягуара" дана картина загибелі цієї великої цивілізації: "Несподівано налетів велетенський злива, йшов дощ, коли тринадцять богів позбулися своїх палиць, обрушилися на небеса, попадали на землю, коли чотири бога, чотири бакаба розтрощили її ". Вважається, що місто, відомий як Цібільчальтун, був побудований атлантами. Про те, як відбувалося будівництво, яка була життя і свої стосунки перших мешканців Цібільчальтуна, нічого не відомо, однак збереглася легенда про те, як він був зруйнований. Одного разу до правителя цього міста прийшов мандрівник і сказав, що він ішов дуже довго і, втомлений дорогою, змушений був шукати притулку. Попросивши дозволу, старий залишився ночувати в домі "великої людини", де з ним поводилися дуже ласкаво й шанобливо. Коли ж настав ранок, і мандрівник став збиратися в дорогу, то перш ніж покинути гостинного господаря, він подарував йому великий самоцвіт - яшму. Зрозуміло, правителя зацікавило, звідки у жебрака старого така дорога річ, але його питання зависло повітрі; мандрівник промовчав. Тоді розгніваний володар наказав убити свого гостя попередньо відібравши у нього суму. Виконавши все, як їм було наказано, слуги принесли правителю суму нещасного старого, але замість коштовностей в ній опинився лише, кругляк. Гніву правителя не було меж! У люті він схопив камінь і кинув його в морс. Те, що відбулося далі, не піддається ніякому поясненню: водна стихія розбушувалася, море вийшло з берегів і змила з лиця землі сам Цібільчальтун і його мешканців (останнє дуже сильно нагадує загибель Атлантиди).

Незважаючи на те, що місто був похований під уламками, на які час і природа встигли нанести шар землі, археологам все ж таки вдалося дещо розкопати, відтворивши для нащадків стародавні пам'ятки.

Таким чином, на поверхню було витягнуто храм Семи Ляльок, в підлозі якого було виявлено сім статуеток з глини. При цьому від схованки в підлозі храму відходила кам'яна трубка, чимось віддалено нагадує телефон. По всій видимості, за допомогою цього пристрою жерці спілкувалися з богами. Отвір трубки виходило неподалік від головного вівтаря, прикрашеного медальйоном. Згідно висіченим на ньому написів, храм діяв близько шести століть.

Другий не менш цікавою знахідкою можна вважати останки підводного міста, знайдені в морській бухті неподалік від Цібільчальтуна. Тут варто обмовитися: глобальних розкопок у цьому місці поки не велося, але вченими вже знайдена стіна, складена з каменів, що пройшли спеціальну обробку. Характерно, що щодо цього городища думки дослідників розділилися: одні з них вважають, що його побудували атланти, інші - що це невідомий місто майя.