Під чужим небом

Під чужим небом

Автор: Маланюк Євген.

1 

Не треба ні паризьких бруків,
Ні Праги вулиць прастарих:
Все сняться матернії руки,
Стара солома рідних стріх. 

Все сниться гук весни і вітер.
Веселий вітер світлих літ.
А тут — молюсь, убогий митар,
Шукаю твій вогненний слід... 

Ні, не знайти. Ніхто не знає.
Ніхто не чув твоїх планів.
Біля всесвітнього Синаю,
Як завше: золото й мечі. 

2 

Десь сіре поле в чорних круках,
Що пророкують: кари! кар!
А я тут, на чужинних бруках,
Чужий — несу чужий тягар. 

А я на полум'ї розлуки
Назавше спалюю роки,
І сниться степ твій, сняться луки
І на узгір'ях — вітряки. 

Там — свист херсонського простору!
Там вітер з кришталевих хвиль!
А тут: в вікні опустиш штору —
І п'єш самотній, смертний біль. 

3 

Несу отут страшний свій іспит,
І знаю, що життя мине.
І мати, сидючи на призьбі,
Вже не вичікують мене. 

Давно Євгена поминає
За упокій старенький піп,
За весною весна минає
Під запашне зітхання лип. 

Все далі висиха Синюха
Й линя її весела синь,
А вітер заголосить глухо
І пролітає в далечінь. 

Сіріє стріха під дощами.
Вже й хата стала нетривка,
І мати слухають ночами
Бронхітне гавкання Бровка. 

4 

По яких ще дорогах шукати причинної долі?
Перекотиполем блукати в яких степах?
Вітер грає веселий, хвилюючись по роздоллю,
Від зруйнованих міст розвіває горілий пах. 

Заховала перекупка-пам'ять всі сни глибоко,
Тільки будить горілка на чорнім шляху в корчмі.
Ніби морок душі, в її цвинтарно-мертвий спокій
Після чарки отрути влітає сонячний джміль. 

І ось все забуваю, все зникає в сутінні.
Зростає лише рівний профіль і зоряний зір
Та ще заграв глухих за плечима твоїми тремтіння
Всі принади твоєї страшної краси. 

5 

Кожен день тут приходить пустельний і легкий,
А ти — там, за горами й ярами гориш.
Не поможуть ні подорожі далекі.
Ні чужа далечінь, ні весна, ні Париж. 

Заспокоїти серце? Та чим же? Та як же?
Научи мене кров'ю твоїх молитов!
Не поможе ніхто. І не буде інакше.
Із сльозами моїми змішаю питво. 

Що мені телефони, версалі, експреси?
Нащо грім Аргентин? Чудеса Ніагар?
Сниться синя Синюха і верби над плесом,
Вольний вітер Херсонщини, вітер-дудар. 

Сниться гомін дубів прадідівських та річка,
Біла хата та тепла долоня сестри...
Тільки б рідного поля зворушлива стрічка!
Тільки б сіра солома прабатьківських стріх!