Великі битви Великої Вітчизняної війни

РЕФЕРАТ

по темі:

«Великі битви Великої Вітчизняної війни»


1. Московська битва



Одним з найважливіших подій другої світової і Великої Вітчизняної війни з'явилася битва під Москвою, яка розгорнулася восени 1941-го і в перші місяці зими 1941/42 року на дальніх і ближніх підступах до столиці. Гітлерівське командування, визнаючи величезне політичне і військово-стратегічне значення Москви, пов'язувало долю війни з її взяттям. Після провалу плану захоплення столиці з ходу в перші тижні війни воно підготувало велику наступальну операцію під кодовою назвою "Тайфун". План передбачав трьома потужними ударами танкових угруповань з районів Духовщіни, Рославля і Шостки у східному та північно-східному напрямках розчленувати оборону радянських військ, оточити і знищити війська Західного, Резервного і Брянського фронтів у районі Вязьми і Брянська, після чого сильними рухомими групами охопити Москву з півночі та півдня, одночасно з фронтальним наступом піхотних з'єднань оволодіти столицею.

Для здійснення цього плану німецьке командування залучило три польові армії (2, 4 і 9-у), три танкові групи (2, 4, 6-у) і 2-й повітряний флот. Всього в групі армій "Центр" на 1 жовтня 1941 малося до 1 млн. 800 тис. чоловік, 1700 танків, понад 14 тис. гармат і мінометів, 1490 літаків. Їм протистояли війська трьох наших фронтів, які мали 1 млн.250 тис. осіб, 990 танків, 7600 гармат і мінометів, 677 літаків.

Московська битва за характером бойових дій радянських військ та їх завдань ділиться на два періоди: оборонний (30 вересня - 4 грудня 1941 р.) і контрнаступ (5 грудня 1941 - 9 січня 1942 р.). Контрнаступ перейшло потім у загальний наступ (10 січня - квітень 1942 р.).

Генеральне наступ німецько-фашистських військ почалося 30 вересня на Брянському і 2 жовтня на Вяземському напрямку, У спеціальному зверненні до військ Східного фронту Гітлер говорив: "Солдати! Перед вами Москва! За два роки усі столиці континенту схилилися перед вами, ви прокрокували по вулицях багатьох міст. Залишилася Москва. Примусьте її схилитися, покажіть їй силу вашої зброї, пройдіть по її площ. Москва - це кінець війні. Москва - це відпустка. Вперед! "

Завдавши потужні удари, противник зумів прорвати нашу оборону, оточити значні сили Червоної Армії в районі Вязьми і вийшов на ближні підступи до Москви. У цих умовах радянські воїни наполегливо відстоювали кожен оборонний рубіж, завдаючи противнику великих втрат у живій силі і техніці. Героїчний опір ворогові надавали оточені частини, сковуючи значні сили німців. Незважаючи на це, ворог продовжував рватися до Москви, намагаючись охопити її з півночі і півдня танковими кліщами. До 17 жовтня він захопив Калінін, 18 жовтня Можайськ, на околицях Малоярославца і Таруси йшли кровопролитні бої. Над Москвою нависла серйозна небезпека, і з 20 жовтня у столиці та прилеглих до неї районах було введено стан облоги.

Навколо Москви створювалися оборонні лінії. 450 тис. москвичів і жителів Підмосков'я в період осінньої бездоріжжя звели більше 5500 вогневих точок, відрили 1350 км протитанкових ровів і ескарпів.

У перших числах листопада фронт стабілізувався на ближніх підступах до Москви. Але ворог не залишив наміру оволодіти Москвою. У першій половині листопада німецьке командування перекинуло під Москву з резерву до 10 дивізій. Наближення зими змушувало противника поспішати зі здійсненням плану операції «Тайфун». Наступ готувалося в глибокій таємниці, проте радянська розвідка в першій половині листопада розкрила зосередження ударних військ противника. Тому, коли 15 - 16 листопада почалося його наступ, воно зустріло запеклий опір велику роль у підвищенні морального духу захисників столиці зіграв військовий парад, що відбувся на Червоній площі в Москві 7 листопада.

Наприкінці листопада противникові знову вдалося просунутися до Москви. Ворог захопив Клин, Солнечногорськ, Яхрому, Червону Поляну, проте прийняті радянським командуванням енергійні заходи дозволили зупинити просування ворога. Назрівала криза німецького наступу на Москву. Ворог вже не мав у своєму розпорядженні резервами для нарощування ударів. Друге «генеральне» наступ німців на Москву до 4 грудня було зупинено. За період з 16 листопада по 5 грудня гітлерівці втратили 15 тис. чоловік убитими, пораненими і обмороженими, близько 800 танків, 300 гармат і мінометів, до 1500 літаків.

Ретельно проаналізувавши обстановку, що склалася на радянсько-німецькому фронті до початку грудня 1941 року. Ставка ВГК прийшла до висновку про необхідність вжити рішучих заходів, щоб вирвати у ворога стратегічну ініціативу, завдати поразки його угрупованням. Головний удар було вирішено нанести на Західному напрямку. Тут Ставка і зосередила більшу частину своїх резервів. Намічаючи термін переходу в наступ, радянське командування прагнуло використати труднощі фашистських військ, які ще не встигли перегрупуватися для оборони і вимушених протистояти нашим ударам на непідготовлених позиціях. Це було пов'язано з відомим ризиком і для нас, так як наступальну операцію доводилося починати без необхідної паузи після оборонної битви. За даними розвідки, наше командування встановило, що ніяких військ в тилу у німців немає. Всі резерви були вичерпані і втягнуті в бій. Солдати противника втомилися, їх військовий дух впав.

Починаючи контрнаступ під Москвою, радянське командування мало в своєму розпорядженні 1 млн. 100 тис. бійців і командирів, 7650 знарядь і мінометів, 774 танки, 1000 літаків. Німецька армія налічувала 1 млн. 700 тис. солдатів і офіцерів, 13500 гармат і мінометів, 1170 танків і 615 літаків.

Контрнаступ радянських військ почалося 5 грудня ударами Калінінського фронту. На день пізніше перейшли в наступ війська Західного фронту і оперативна група Південно-Західного фронту. Наші війська завдали великої поразки добірним з'єднанням противника. Основні події розгорнулися на північний захід від Москви і в районі Тули. Гітлерівці зробили тут запеклий опір. Подолавши впертий опір ворога, війська Калінінського фронту 16 грудня визволили Калінін, а 1 січня 1942 р. оволоділи Стариця і вийшли на підступи до Ржев з півночі. Війська правого крила Західного фронту, розвиваючи наступ, 20 грудня визволили Волоколамськ, вийшли на рубіж річок Лама і Руза. Оперативна група Південно-Західного фронту досягла успіху в районі Єльця, були звільнені міста Калуга, Козельськ, Бєлєв. Неприборканий наступальний порив, що опанувала воїнами, породжував масовий героїзм. Сторінки славетному літописі контрнаступу під Москвою повні прикладів видатного мужності, безстрашності радянських солдатів і офіцерів.

Під ударами радянських військ німецько-фашистські частини і з'єднання спочатку повільно, а потім все поспішніше відкочувалися на Захід, кидаючи бойову техніку, транспортні засоби, залишаючи склади з боєприпасами, спорядженням і продовольством. Уздовж доріг, по яких відступала від Москви німецька армія, з'являлося все більше ворожих могил.

На початку січня 1942 контрнаступ радянських військ закінчилося. Основні завдання, поставлені перед військами Верховним Головнокомандуванням, були виконані. Ворог був відкинутий від стін нашої столиці на 100 - 2.50 км. Безпосередня загроза Москві та всьому Московському промислового району була знята. Червона Армія перейшла в загальний наступ, що тривало до квітня 1942 року. У ході контрнаступу радянські війська розгромили 38 ворожих дивізій, у тому числі 11 танкових і 4 моторизовані. За період битви під Москвою німецька армія втратила до півмільйона чоловік убитими і взятими в полон, 1300 танків, 2500 гармат, більш 15000 автомашин. Поля Підмосков'я були усіяні розбитою і спаленої бойовою технікою. За час контрнаступу радянські війська визволили понад 11 тисяч населених пунктів. Найважливішим підсумком битви під Москвою стало поразка однієї із самих потужних угруповань німецьких військ - групи армій Центр ". Операція" Тайфун "зазнала нищівний провал. Загроза столиці була ліквідована.

Перемога Червоної Армії з'явилася вирішальним військовим подією першого року Великої Вітчизняної війни і першою великою поразкою Німеччини в ході всієї другої світової війни. Вона свідчила про провал широко розрекламованої доктрини бліцкригу й розвіяла міф про непереможність німецької армії, сприяла зміцненню антигітлерівської коаліції і ослаблення блоку фашистських держав, змусила правлячі кола Японії і Туреччини утриматися від виступу на боці Німеччини, активізувала визвольний рух народів Європи проти гітлерівського поневолення.

Подальший розвиток в ході битви отримало військове мистецтво. Ставка Верховного Головнокомандування і Генеральний штаб у складних умовах зуміли підготувати і потай зосередити резерви для розгрому ворога, організувати тісну взаємодію між фронтами і стратегічними напрямками, спрямувати зусилля сухопутних військ, авіації і партизанів на розгром групи армій "Центр '. При здійсненні задуму битви удосконалювалися методи організації оборони і наступу, більш доцільного бойового застосування артилерії, танків та авіації. Був накопичений досвід масованого застосування родів військ, що одержав широке поширення в наступні періоди війни.

У боях за Москву близько 40 частинам і з'єднанням, у тому числі 14 стрілецьким дивізіям, 3 кавалерійським корпусам, 2 бригадам морської піхоти, 5 танковим бригадам, 9 артилерійським і 6 авіаційним полкам, присвоєні гвардійські звання. 110 чоловік удостоєні звання Героя Радянського Союзу. Медаллю "За оборону Москви" було нагороджено понад 1 мільйона захисників столиці.



2. Сталінградська битва (17 липня 1942 - 2 лютого 1943 року)



Влітку 1942 війська Червоної Армії на південному фланзі радянсько-німецького фронту стримували наступ великої стратегічного угруповання військ противника, що рвався до нафтоносним районам Кавказу, родючим землям Дону, Кубані та Нижньої Волги. Ворог перевершував наші сили в людях - в 1,7 рази, в артилерії і танках - в 1,3, у літаках - більш ніж у 2 рази.

З 17 липня запеклі бої розгорнулися на далеких підступах до Сталінграда, на рубежі річок Чир і Цімла. 62-а і 64-а армії зірвали спробу ворожих військ оточити нашу угрупування в районі великий закруту Дону, вийти в район Калачі і з заходу прорватися до Сталінграда.

На 10 серпня нашим військам вдалося зупинити просування ворога, проте 19 серпня він відновив наступ. Деяким його частинам вдалося прорватися до Волги на північ від Сталінграда.

З метою полегшити становище захисників Сталінграда на північ від міста завдавали удари 1-а гвардійська, 24-а і 66-а армії, а південніше - 57-а і 51-а армії.

15 жовтня німецько-фашистським військам на вузькій ділянці фронту знову вдалося прорватися до Волги, а 11 листопада вони зробили останню спробу оволодіти містом і пробилися до Волги на південь від заводу «Барикади». Оборонний період Сталінградської битви завершився. Наші війська остаточно вимотали і знекровили головне угруповання сил противника.

19 листопада почалася наступальна операція наших військ, що отримала кодову назву «Уран». У ній брали участь Південно - Західний, Донськой і Сталінградський фронти. У результаті спільних дій рухливі з'єднання Південно-Західного і Сталінградського фронтів 23 листопада зустрілися в районі Калач, Радянський і завершили оточення 6-ї армії і частини 4-ї танкової армії противника (22 дивізії, 330 тис. осіб).

У ході контрнаступу наших військ під Сталінградом були розгромлені німецько-фашистські 6 а армія і 4-а танкова армія, румунські 3-я і 4-а армії і італійська 8-а армія. Фашистський блок втратив 1 / 4 сил, що діяли на радянсько-німецькому фронті (близько 1.5 млн чоловік).

У боях за Сталінград активну участь брали з'єднання і частини Військово-Морського флоту.

Волзька військова флотилія (головна база Ульяновськ, командувач контр-адмірал Д. Д. Рогачов) з 25 липня 1942 виробляла тралення мін (у 1942 році ворожі літаки скинули у Волгу близько 350 хв), здійснювала ППО і ПМВ річкового шляху, забезпечувала перевезення військових і народногосподарських вантажів по річці сот Саратова до Астрахані. До складу її входили 7 канонерських човнів, 14 бронекатерів, 33 катерів-тральщиків, 2 зенітні ПБ, 2 батальйону морської піхоти. Пізніше ВВФ (Волзька військова флотилія) була посилена за рахунок включення до її складу залізничної батареї, 15 полугліссеров, 2 ПБ, надходження бронекатерів від промисловості, а також переобладнання мобілізованих судів. Крім того, 75 буксирних пароплавів і самохідних суден були озброєні зенітними знаряддями і кулеметами. Для їх обслуговування зі складу ВВФ було виділено 75 офіцерів і 258 старшин і червонофлотців.

28 липня наказом командувача військами Сталінградського фронту перед флотилією були поставлені наступні завдання: підготувати кораблі до артилерійської підтримки сухопутних військ на оборонних рубежах; не допустити переправи противника через Волгу; забезпечити комунікацію від Саратова до Астрахані; прикривати бази флотилії; забезпечити перевезення військ і військових вантажів через Волгу, а також протимінної оборони. 9 серпня ирективи Генерального штабу Волзька військова флотилія була передана і оперативне підпорядкування командуючого Південно-Східним фронтом.

Артилерійську підтримку сухопутних військ здійснювали кораблі 1-й і 2-й бригад річкових кораблів, які займали вогневі позиції на Волзі. Ці бригади оперативно підпорядковувалися командувачем 57-ї і 64-ю арміями. Крім того, на р. Ахтуба була створена північна група кораблів (2 КЛ, 7 БКА, два з них з установками РС), яка оперативно підпорядковувалася командуючому 62-ю армією. Ефективний вогонь кораблів по танках і літаках противника сприяв стійкості оборони військ. Окрема бригада тралення, оперативно підпорядкована начальнику інженерних військ Південно-Східного фронту, забезпечувала переправи і перевезення військ у межах Сталінграда і нижче міста.

Кораблі та катери ВВФ наприкінці навігації 1942 року в важких умовах, під вогнем артилерії та авіації супротивника, здійснили 35400 рейсів через Волгу. На правий берег було доставлено близько 90 тис. людей. 4 тис. т вантажів, велика кількість техніки, озброєння, боєприпасів. З міста було евакуйовано близько 52 тис. чоловік, у тому числі близько 45 тис. поранених. Завдяки героїчним діям флотилії наші війська в обороні і настанні були забезпечені поповненням, бойовою технікою і всіма видами харчування.

Маршал Радянського Союзу В.І. Чуйков, який командував у той час 62-ю армією, яка вела бої в ізольованому з суші місті, згодом писав: «Про роль моряків флотилії, про їхні подвиги скажу коротко: якщо б їх не було, можливо, 62 а армія загинула б без боєприпасів і без продовольства і не виконала свого завдання ».

За навігацію 1942 по Волзі завдяки бойовому забезпеченню ВВФ було перевезено понад 5 млн т. нафти і нафтопродуктів, до 800 тис. людей, близько 100 тис. т різних вантажів. Артилерією ВВФ було знищено велику кількість живої сили противника, 48 танків, понад 170 автомашин. 34 артилерійські і 19 мінометних батарей, 16 гармат, понад 20 мінометів, до 100 кулеметних і вогневих точок, зруйновано більше 100 дзотів і бліндажів, збито 13 літаків, підбито 20 танків, придушене 26 артилерійських батарей і 84 вогневі точки.

За успішні дії, стійкість і героїзм понад 300 червонофлотців, старшин і офіцерів ВВФ були нагороджені орденами і медалями, 1-й і 2-й дивізіони бронекатерів були перетворені в гвардійські, канонерські човна «Усискін і« Чапаєв »нагороджені орденом Червоного Прапора.

Активніше участь в обороні Сталінграда брали моряки, що діяли в складі сухопутних військ (близько 100 тис. осіб). Вони боролися в рядах морських стрілецьких бригад, полків, зведених загонів. Чимало моряків, більшою частиною тіхоокеанцев і амурцев у складі маршових батальйонів і рот увійшло в армійські частини (тільки в 2-Й гвардійської армії знаходь лось близько 20 тисяч моряків). У складі 62-ї армії вели бойові дії 42 я і 92-а окремі стрілецькі бригади, що складалися в основному з моряків - беломорцев і балтійців. У складі 64-ї армії билися 66-а морська, стрілецька бригада під командуванням полковника А.Д. Державіна, прикриваючи переправу через ріки Чир і Дон, відбила атаку 40 танків і піхоти противника і змусили його повернути на південь. У вересні частини бригади, які обороняли ділянку на захід від Бекетовкі, потіснили противника і зміцнилися на новому рубежі. Чотирнадцять разів гітлерівці (чисельністю до двох полків) переходили в контратаку, але моряки утримали позицію. Надалі бригада брала участь в оборонних боях за Сталінград, в контрнаступ і знищенні ворожого угруповання.

154-я морська стрілецька бригада (командир полковник А. І. Мальчевський) у липні 1942 в протягом двох тижнів утримувала натиск переважаючих сил противника, давши можливість нашим військам переправитися через Дон, знищила до 3500 ворожих солдатів і офіцерів, багато бойової техніки. У серпні - вересні під час оборонних боїв на підступах до Сталінграда бригада знищила 1120 ворожих солдатів і офіцерів, 13 такий, 7 гармат, придушила 7 артилерійських батарей. З жовтня 1942 року по 27 січня 1943 бригада вела бойові дії з ліквідації сталінградського угруповання противника, знищила понад 800 взяла в полон більше 500 солдатів і офіцерів противника, захопила велику кількість зброї, техніки і боєприпасів.

За успішні бойові дії 66-а і 154 а стрілецькі бригади в березні 1943 року були перетворені в 11-у і 15-у гвардійські стрілецькі бригади.

Наприкінці вересня безсмертний подвиг здійснив моряк-тіхоокеанец М.А. Панікахи. Вісімсот вісімдесят третього полк стрілецької дивізії 62-ї армії, в якому він служив, обороняв позиції в Заводському селищі Сталінграда. 60 ворожих танків прорвалися на цю ділянку. М. Панікахи під вогнем противника підбіг до одного з танків і підпалив його пляшкою з горючою сумішшю. Другий танк пішов прямо на бійця. Кулі розбили пляшку, яку він підняв, щоб метнути у танк. Червонофлотець охоплений вогнем, кинувся на танк і запалив його. Героя з почестями поховали недалеко від заводу «Червоний Жовтень».

Відважно билися в Сталінграді 92-а стрілецька бригада, сформована з моряків Північного і Червонопрапорного Балтійського флоту, 27 - а гвардійська стрілецька дивізія, яка успадкувала бойові традиції 75-й морський стрілецької бригади, що обороняла Москви.

Всьому народу відоме ім'я снайпера-тіхоокеанца старшини 1-ї статті В.Г. Зайцева, бійця 284-ї стрілецької дивізії 62-ї армії, що знищила понад 200 гітлерівців. Йому належать слова, що стали девізом сталінградців: «За Волгою для нас землі немає!».

Відрізнялася стійкістю в обороні міста і 86-а гвардійська стрілецька дивізія, в якій було 3764 моряка. Бронебійник червонофлотець І.М. Каплунов 20 грудня при відбитті атаки підбив 9 ворожих танків. Посмертно йому присвоєно звання Героя Радянського Союзу.

Всі моряки, що брали участь у Сталінградській битві, внесли гідний внесок у розгром німецько-фашистських військ, продовжили славні бойові традиції Російського Військово-Морського Флоту. Для нагородження захисників Сталінграда Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 грудня 1942 була заснована медаль «За оборону Сталінграда», а самому місту 1 травня 1945 присвоєно почесне звання «Місто - герой». 8 травня 1965 Волгоград був нагороджений орденом Леніна і медаллю "Золота Зірка".

Перемога в Сталінградській битві ознаменувала собою корінний перелом у Великій Вітчизняній воїна і зробила величезний вплив на подальший хід другої світової війни.

Стратегічна ініціатива остаточно перейшла до Радянським Збройним Силам, були створені умови для розгортання загального наступу і вигнання німецько-фашистських загарбників з окупованих територій нашої Батьківщини, незмірно зріс авторитет Радянського Союзу і його Збройних Сил.

Поразка під Сталінградом підірвало довіру до фашистської Німеччини її сателітів. Японія була змушена утриматися від військових дій проти СРСР, Туреччина постаралася зберегти нейтралітет.

Перемога під Сталінградом явилася вирішальним фактором зміцнення антигітлерівської коаліції. Поневолені фашистською Німеччиною народи Європи, повіривши у швидке звільнення, активізували боротьбу проти окупантів, ширився Рух опору.




Список літератури



1. Війна і політика, 1939-1941 / Відп. ред. А.О. Чубар'ян. М., 2004.

2. Волкогонов Д. Тріумф і трагедія. Політичний портрет Сталіна. М., 2003.

3. Друга світова війна. Дискусії. Основні тенденції. Результати досліджень. Збірник статей. М., 2007.

4. Карпов В.В. Маршал Жуков, його соратники і противники в роки війни. М: Військова література, 2006.

5. Політичні партії Росії: історія та сучасність. - М.: "Російська політична енциклопедія" (РОССПЕН), 2000.

6. Режим особистої влади Сталіна. До історії формування. Збірник статей. М., 2004.