АПК Північного Кавказу

Зміст:

 

Вступ 

1. Сутність агропромислового комплексу 

2. Особливості Агропромислового комплексу Північного Кавказу

3. Агропромисловий комплекс Південного федерального округу в першому півріччі 2007 року 

Висновок 

Список використаної літератури


Вступ



До складу Північно-Кавказького економічного району входять: Ростовська область. Краснодарський і Ставропольський краї, республіки Адигея, Дагестан, Кабардино-Балкарська, Карачаєво-Черкеська, Північна Осетія - Аланія, Інгушська і Чеченська.

Площа: 355,1 тис. км2. Населення: 17,7 млн.. чол.

У Північно-Кавказькому економічному районі сформовані агропромисловий, індустріальний і курортно-рекреаційний комплекси, які в умовах переходу до ринкових відносин можуть і повинні внести значний внесок у вирішення завдань економічного та соціального відродження Росії. Галузями ринкової спеціалізації Північного Кавказу є машинобудування, харчова, легка, вугільна, нафтохімічна, цементна промисловість, багатогалузеве сільськогосподарське виробництво і унікальний курортно-рекреаційний комплекс.


1. Сутність агропромислового комплексу



Агропромисловий комплекс (АПК) є важливою складовою частиною економіки країни, що включає галузі по виробництву сільськогосподарської продукції, її переробки та доведення до споживача, а також забезпечують сільське господарство і переробну промисловість засобами виробництва. У структурі АПК виділяють три основні сфери, або групи галузей і виробництв.

1. Сільське господарство (землеробство і тваринництво), лісове та рибне господарство.

2. Галузі, що переробляють сільськогосподарську сировину (харчова промисловість, галузі легкої промисловості, пов'язані з первинною обробкою льону, бавовни, вовни, шкір та ін.)

3. Галузі промисловості, що випускають засоби виробництва для сільського господарства та переробляють сільськогосподарську продукцію галузей (сільськогосподарське машинобудування, тракторобудування, машинобудування, що випускає обладнання для харчової та легкої промисловості, меліоративну техніку, мінеральні добрива та ін.) У цю сферу входять обслуговуючі виробництва, що забезпечують заготівлю, зберігання, транспортування та реалізацію продукції АПК.

Актуальне завдання сучасного розвитку АПК - збалансованість усіх його ланок. Відставання в розвитку переробних виробництв призводить до великих втрат сільськогосподарської продукції, що досягає 30% від зібраного зерна, 40% зібраних картоплі та овочів.

Гостра проблема розвитку, що виникла в умовах економічних реформ і тривалого кризового розвитку АПК - нерозвиненість ринку засобів виробництва. Це сприяло прогресуючого зносу обладнання (в переробних галузях він досягає 75%), зниження використання мінеральних добрив (за 1990-і роки на один гектар ріллі їх внесення скоротилася більш ніж у 10 разів), скорочення парку автомобільної, тракторної техніки та сільськогосподарського обладнання (за зазначений період - майже в три рази).

Сільське господарство - головна ланка АПК. Воно дає більше половини всієї продукції АПК, концентруючи близько 70% його виробничих основних фондів. Сільське господарство складається з двох груп галузей - рослинництво (землеробство) і тваринництво. Його основна особливість полягає в тому, що головний засіб виробництва тут - земельні угіддя. У загальної земельної площі Росії (1707,5 млн. га) сільськогосподарські угіддя становлять 208 млн. га (13% території країни), в тому числі площа ріллі 126 млн. га (59% площі сільськогосподарських угідь).

Відмітна особливість сільського господарства - його сезонність, що ставить його в залежність від природних умов, призводить до нерівномірного використання робочої сили протягом року і нерівномірного надходження продукції та грошових доходів.

На розміщення і спеціалізацію галузей сільського господарства впливають природні та соціально - економічні фактори, при цьому переважний вплив має перша група факторів. Сільськогосподарські культури для свого обробітку потребують певних природних умовах. Тривалість вегетаційного періоду, вимогливість до тепла, світла і якості ґрунтів у сільськогосподарських культур різні, у зв'язку з чим неоднакові межі їх розповсюдження. На розміщення галузей тваринництва вплив природних факторів проявляється через кормову базу.

Основні природні фактори розміщення галузей сільського господарства - якість ґрунтів, тривалість безморозного періоду, сума активних температур (забезпеченість теплом), сумарна сонячна радіація (забезпеченість світлом), умови зволоження, кількість опадів, забезпеченість водними ресурсами, рельєфні умови місцевості й ін

Природні чинники найбільшою мірою впливають на розміщення галузей рослинництва. З галузей тваринництва від природних умов найбільш залежно пасовищне тваринництво (деякі напрямки вівчарства, скотарства, а також оленярство, конярство та ін.)Розвиток його галузей залежить від наявності пасовищ, їх розмірів, складу рослинності та тривалості їх використання.

З числа соціально - економічних чинників на розміщення галузей сільського господарства та їх спеціалізацію найбільший вплив надають наступні:

1. Забезпеченість робочою силою. Як відомо, багато галузей сільського господарства є досить трудомісткими, тому можливість розвитку ряду галузей, перш за все в рослинництві, залежить від наявності в регіоні робочої сили.

2. Положення сільськогосподарських підприємств щодо ринків збуту. Виробництво малотранспортабельною сільськогосподарської продукції концентрується поблизу масового споживача (районів зосередження населення). Великі міста, агломерації і урбанізовані райони сприяють розвитку приміського напрями спеціалізації сільського господарства (випуск швидкопсувної і масової сільськогосподарської продукції).

3. Характер розвитку транспорту, перш за все, автомобільного, забезпеченість території дорогами з твердим покриттям.

4. Насиченість території основними виробничими фондами, що складаються з технічних (машини, сільськогосподарська техніка тощо) і інфраструктурних (сховища, виробничі будівлі, споруди сільськогосподарського призначення, системи енерго-і водопостачання та ін) елементів.

5. Розміщення переробних підприємств, що часто зумовлює характер спеціалізації і рівень концентрації сільськогосподарського виробництва. Так, підприємства консервної промисловості зосереджують поблизу овочівництво, плодівництво, скотарство молочного або м'ясного напрямків, а цукрові заводи - посіви цукрових буряків і т. д.

Сільського господарства включає дві основні галузі - рослинництво і тваринництво з такими підгалузями як зернове господарство, кормо виробництво, виробництво технічних культур, садівництво, овочівництво, скотарство (розведення великої рогатої худоби), свинарство, вівчарство, птахівництво, тваринництво, ставкове рибництво та ін

Рослинництво виробляє більше половини всієї сільськогосподарської продукції країни, будучи провідною галуззю сільського господарства, так як від його розвитку значною мірою залежить і рівень тваринництва.

Зерновими культурами зайнято більше половини посівних площ країни. За роки економічної кризи площа посівних під зерновими культурами скорочувалася. Це, а також зниження внесення мінеральних добрив та зменшення парку сільськогосподарської техніки сприяли скороченню зборів зернових культур (в кінці 1990-х років щорічний збір становив 60 - 70 млн. т), падіння їх врожайності.

Ведуча зернова культура Росії - озима та яра пшениця. Більш врожайною, але і вимогливою до тепла і якості ґрунтів є озима пшениця. Її посіви зосереджені на Північному Кавказі і в Центрально - Чорноземному районі. Ярова пшениця переважає у Поволжі, на Уралі, в Сибіру, в Центрі країни. Жито менш вимоглива до умов зростання, тому обробляється в районах Нечорноземної зони РФ.

Практично повсюдно в землеробських районах країни вирощується ячмінь, а овес, як вологолюбна і не вимоглива до грунтів культура, розміщується в лісовій зоні. Теплолюбна культура кукурудза на зерно вирощується на Північному Кавказі, в Центральному Черноземье і південному Поволжі (так званий "кукурудзяний пояс").

З круп'яних культур в Росії основними є просо, гречка і рис. Просо вирощують у степових районах Північного Кавказу, Центрального Чорнозем’я, Поволжя та Уралу. Гречка, навпаки, вимоглива до зволоження і погано переносить підвищену температуру повітря, у зв'язку з чим вирощується переважно в лісових районах. Посіви рису зосереджені на зрошуваних землях Північного Кавказу, Волго - Ахтубінській заплави (Астраханська область) і Примор'я (Далекий Схід).

Найбільш поширені технічні культури в країні - льон-довгунець, цукровий буряк, соняшник, соя, гірчиця, коноплі. Льон вимогливий до зволоження і не вимогливий до грунтів, тому обробляється в Нечорноземної зоні РФ. Цукрові буряки переважно росте в Центральному Чорнозем’ї і на Північному Кавказі. Головна олійна культура - соняшник - вирощується на Північному Кавказі, в Поволжі, Центрально - чорноземний район, в південних районах Уралу та Західного Сибіру. Переважно в цих же районах розташовуються посіви інших олійних культур - сої (обробляється ще на півдні Далекого Сходу) і гірчиці. Коноплі обробляється в Нечорнозем'я і на Північному Кавказі.

Практично повсюдно в землеробської зоні країни обробляється картоплю. Овочівництво як товарна галузь виділяється на Північному Кавказі, в Центрально - чорноземний район, Поволжі, деяких інших районах, плодівництво - переважно в південних районах країни.

Серед галузей тваринництва провідне значення має скотарство. Молочне та молочно - м'ясне скотарство розташовується, по-перше, у приміських районах, тяжіючи до споживача, по-друге, в районах вирощування соковитих зелених кормів, які сприяють зростанню молочної продуктивності. Основні райони названої спеціалізації скотарства - Нечорнозем'я, Середнє Поволжя, Середній Урал, Сибір. М'ясне та м'ясо - молочне скотарство представлене переважно в посушливих степових і напівпустельних районах - Північний Кавказ, Південний Урал і Нижнє Поволжя, південь Сибіру.

Вівчарство використовує природні, як правило, непридатні для інших видів худоби, пасовища. Найбільш цінне тонкорунне вівчарство отримало розвиток в степових районах Північного Кавказу, Нижнього Поволжя та Сибіру. Напівтонкорунне вівчарство представлено в Центрі та Середньому Поволжі, шубні - на півночі і північному - заході Нечорнозем'я.

Свинарство, широко поширене по території країни, є найбільш продуктивною галуззю тваринництва. Найбільшого розвитку воно отримало, по-перше, в зонах зернового господарства та картоплярства (Північний Кавказ, Поволжя, Центральні райони), по-друге, у приміських районах, де використовує відходи харчової промисловості та громадського харчування.

Практично повсюдно розміщується птахівництво - одна з найбільш скоростиглих галузей тваринництва. Козівництво як товарна галузь представлено на південному - сході європейської частини країни та у гірничо - степових районах Сибіру. У гірських районах Північного Кавказу і півдня Сибіру (Алтай, Саяни) отримало розвиток маралівництво, в зонах тундри і північної тайги основна галузь тваринництва - оленярство.

Територіальний поділ праці в сільському господарстві і в АПК Росії розвинене слабше, ніж у промисловості. Можна виділити три основні сільськогосподарські зони в країні, практично повністю забезпечують себе сільськогосподарською продукцією і постачають її в великому асортименті на загальноросійський ринок. До них відносяться Північно - Кавказький економічний район, де основною товарною сільськогосподарською продукцією є зерно (пшениця, рис, просо, кукурудза), цукровий буряк, овочі, ефіроолійні, плоди та ягоди, виноград, чай, м'ясо, шерсть, тютюн; Центрально - Чорноземний район - зерно (пшениця, гречка, просо, кукурудза, жито, овес, ячмінь), зернобобові, соняшник, цукровий буряк, овочі, ефіроолійні культури, тютюн, плоди та ягоди, молоко, м'ясо; Поволзький економічний район - зерно (пшениця, жито , рис, просо, гречка), соняшник, гірчиця, баштанні, плоди та ягоди, овочі, м'ясо, молоко, вовну.

Решта економічні райони мають спеціалізацію на виробництві обмеженого числа видів сільськогосподарської продукції. Так, Уральський район вивозить зерно, шерсть, молоко; Західно-Сибірський - зерно, м'ясо, молоко, картоплю, продукцію клітинного звірівництва і північного оленярства; Центральний і Волго-В'ятський - картопля і льон; Північний і Північно-Західний - льон; Східно- Сибірський - шерсть, продукцію клітинного звірівництва і пантового оленярства; Далекосхідний - сою, рис, продукцію клітинного звірівництва, пантового і північного оленярства.



2. Особливості Агропромисловий комплекс Північного Кавказу



Агропромисловий комплекс Північного Кавказу дає більше половини всього сукупного продукту, виробленого в районі. Центральною ланкою його є сільське господарство, для розвитку якого тут є винятково сприятливі умови. Досить сказати, що в розрахунку на душу населення в районі проводиться сільськогосподарської продукції на 40% більше, ніж у середньому по Росії.

Північний Кавказ - найбільший у Росії постачальник зерна. Головна зернова культура - озима пшениця. Основними районами її обробітку є Краснодарський край, Ростовська область і західна частина Ставропілля. Широко поширені посіви кукурудзи. Значні площі зайняті під такою цінною зерновою культурою, як рис. Він вирощується в низов'ях Кубані (Кубанські плавні), а також на поливних землях Ростовської області і Дагестану.

Велике значення району у виробництві важливих технічних культур: соняшнику, цукрових буряків, тютюну. Північний Кавказ - великий район садівництва і виноградарства. Тут знаходиться близько третини всіх плодовоягідних насаджень і майже всі виноградники Російської Федерації. Північний Кавказ - єдиний в Росії район, де вирощуються субтропічні культури - чай, цитрусові, хурма, інжир (головним чином на Чорноморському узбережжі Краснодарського краю).

Високої товарністю відрізняється тваринництво. Тут розводять велику рогату худобу, свиней, птицю. Важливе значення має вівчарство, особливо тонкорунне. На частку Північного Кавказу припадає половина тонкої вовни, заготовлюється в Росії.

В даний час в економіці сільськогосподарського виробництва Північного Кавказу відбуваються великі зміни. Набувають поширення всі форми підприємництва на селі. Йде процес перереєстрації колгоспів і радгоспів з створенням у більшості випадків на їх базі товариств з обмеженою відповідальністю, акціонерних товариств відкритого типу, асоціацій фермерських господарств, кооперативів та ін Разом з тим слід зазначити місцеву специфіку проведення реформ на селі, пов'язану з обмеженим розміром орних земель (0,3-0,5 га на особу) в республіках регіону та відтворенням козачого укладу життя в ряді районів Ростовської області, Кубані і Ставропілля.

Особливість розвитку харчової промисловості Північного Кавказу - важливої складової частини АПК - полягає не тільки в її масштабах, але, що не менш важливо, у багатому асортименті продуктів харчування, значна частина яких є дефіцитом у Росії. Створений потенціал харчової промисловості дозволяє забезпечити потреби місцевого населення різними видами продовольства і багато хто з них вивозити в інші райони. На Північному Кавказі функціонує велика кількість підприємств різних галузей харчової промисловості: м'ясний, маслобійно-жирової, плодоовочі-консервної, виноробної, борошномельно-круп'яної, цукрової, тютюнової, чайної та ін Широкою популярністю користуються виноробні комбінати "Абрау-Дюрсо", Кримський і Адигейський плодоовочеві консервні заводи, Бесланські маїсовий, Краснодарський, Армавірський, Кропоткинской масложирові комбінати та інші підприємства. Разом з тим треба відзначити, що переробні потужності не повною мірою відповідають сировинній базі. Найбільш гостро це проявляється в маслобійно і крохмале-патоковий виробництвах. Недостатній рівень технічного оснащення багатьох підприємств, особливо в м'ясній та плодоовочеконсервною галузях. Не вистачає баз зберігання і холодильників. Якнайшвидше вирішення цих проблем - найбільш важливий напрям розвитку АПК. У цілому ж агропромисловий комплекс Північного Кавказу відрізняється високою ефективністю і неоціненна його роль у продовольчому забезпеченні населення Росії.

Потреби розвиненого в районі сільського господарства в необхідних для його потреб машинах і обладнанні визначили ринкову спеціалізацію машинобудівного комплексу Північного Кавказу. Сьогодні він один з найбільш великих виробників сільськогосподарської техніки. Заводи "Ростсільмаш" і Таганрозький виробляють зернозбиральні комбайни ("Нива", "Колос", "Дон"), завод "Червоний Аксай" - тракторні культиватори. У Краснодарі організовано виробництво запасних частин для сільськогосподарських машин.

До профілюючих галузей також відносяться транспортне та енергетичне машинобудування. Найбільше підприємство з виробництва магістральних електровозів знаходиться в Новочеркаську. Половина виробництва парових котлів у Росії припадає на частку Таганрозького заводу "Червоний казаняр". Завод "Атоммаш" у Волгодонську випускає обладнання для атомних електростанцій.

Розвинені і інші види машинобудування. Так, в Краснодарі виробляються компресори та електровимірювальні прилади, в Ставрополі - автомобільні причепи і т. д.



3. Агропромисловий комплекс Південного федерального округу в першому півріччі 2007 року



Російськими сільгоспвиробниками всіх категорій, за попередніми даними, вироблено продукції на 494,1 млрд. рублів, що в порівнянних цінах становить 102,5 відсотка до того ж періоду минулого року. У Південному федеральному окрузі виробництво сільгосппродукції оцінюється в 121,2 млрд. рублів (24,5 відсотка російського обсягу).

Господарства ряду регіонів Південного федерального округу домоглися значного збільшення сільгоспвиробництва. Так, у Ставропольському краї відбулося зростання на 18,5 відсотка, в Краснодарському краї - на 11,9 відсотка, в Адигеї і Карачаєво-Черкесії - на 12,3 відсотка. Зниження (на 1,2 відсотка) відзначено тільки в Калмикії. Разом з тим, за підсумками збиральної кампанії, які будуть підведені в жовтні-листопаді, рейтинг динаміки регіонів може істотно змінитися.

Незважаючи на несприятливі умови визрівання ярих на Півдні країни, пов'язані з тривалим посушливим періодом, за прогнозами, урожай зернових в Росії складе в поточному році 76 млн. тонн, що всього на 2,4 млн. тонн менше, ніж рік тому. При цьому є значні перехідні запаси (9 млн. тонн), так як обсяг споживання зерна в країні становив 69 млн. тонн. Стабілізуючу роль має відіграти й те, що площі посівів зернових і зернобобових культур, включаючи кукурудзу, збільшилися в ЮФО на 9,1 відсотка.

Однак ринкові ціни на зерно продовжують рости. У порівнянні з червнем 2006 року вони збільшилися в півтора рази. До суб'єктивному чиннику, зумовленого передбаченнями неврожаю, додається високий експортний попит, особливо на продовольчу пшеницю, викликаний посухою в південній Європі. Якщо зерно подорожчає вдвічі, то ціни на хлібобулочні вироби в Росії до кінця року можуть зрости на 20 відсотків, тому що вартість зернової складової в хлібі близько 20 відсотків. Негативним наслідком зростання цін на фуражне зерно стане зниження рентабельності свинарства, через що з ринку може піти частина свинарських господарств, а ціни на м'ясо піднімуться.

У Південному Федеральному окрузі в першу декаду серпня спостерігалося, як і раніше активний попит з боку експортних компаній. Але якщо на початку періоду мала місце деяка стабілізація і навіть незначне зниження цін продажу (у середньому по ЮФО на 100-200 руб. / тонна) через те, що в міру просування збиральної кампанії збільшилася кількість пропозицій зерна з боку сільгоспвиробників, то до кінця періоду ціна повернулася на свої початкові позиції (показник кінця липня).Основною причиною ситуації, що виникла є напружена ситуація з балансами пшениці на світовому ринку зерна через яку різко збільшився обсяг закупівель з боку світових країн-імпортерів (Єгипет, Марокко та ін.)

На даний момент в ЮФО зібрано більше 22 млн. тонн зерна, що дещо менше, ніж у минулому сезоні, незважаючи на більш ранній початок збиральної кампанії. Причина полягає в істотному недобір фуражного ячменю (-1,5 млн. тонн до минулого сезону).З цієї ж причини (а також з-за високих цін на фуражну пшеницю) деякі тваринницькі господарства змушені забивати худобу, або переходити на більш дешеві види кормів (наприклад, на ріпаковий макуха, ціна на який за останні три тижні зросла з 3800 до 5000 руб . / тонну і вище).

В окремих районах з'явилися побоювання і за майбутній урожай кукурудзи, прибирання якої не за горами. Валовий збір даної культури повинен перевищити врожай минулого сезону, тому що посівна площа під нею в цьому році збільшилася. Однак, що встановилася спека призводить до того, що качани "висихають". Тому в ряді господарств посіви кукурудзи були скошені на зелений корм.

В даний час середня ціна пропозиції на господарствах в ЮФО на продовольчу пшеницю складає:

Волгоградська область - 5600-5800 грн. / тонна;

Ростовська область - 6100-6200 грн. / тонна (найвища ціна в ЮФО склалася саме тут через сильну посуху в липні-серпні, від якої постраждала велика частина посівів і відносній близькості до портів);

Ставропольський край - 5800-6000 грн. / тонна (ціна коливається залежно від віддаленості від порту);

Краснодарський край - 5900-6000 грн. / тонна.

У тваринництві Росії в останні роки відбулася помітна трансформація структури поголів'я. Скоротився сектор молочного тваринництва і збільшився - М'ясного. У зв'язку з цим в окремих територіях останнім часом активно вживаються заходи по відтворенню молочного стада.

На 1 липня 2007 року поголів'я великої рогатої худоби в господарствах всіх сільгоспвиробників РФ, за розрахунками, склало 22,9 млн. голів (на 0,3 відсотка менше порівняно з аналогічною датою попереднього року), з нього корів - 9,5 млн. (на 1,2 відсотка менше), свиней - 17,5 млн. (на 12,8 відсотка більше), овець і кіз - 22,7 млн. голів (на 6,3 відсотка більше).

Аналогічні зрушення відбулися і в більшості суб'єктів Південного федерального округу. За чисельності великої рогатої худоби, у тому числі корів, абсолютну перевагу має Дагестан (980,3 тис. голів ВРХ, з них 409,9 тис. голів корів). Значно поступається поголів'я ВРХ в Краснодарському краї і Ростовській області (674,3 тис. голів, у тому числі корів - 264,8 тис. і 582 тис. голів, у тому числі корів - 252,5 тис.), проте молока в цих регіонах проводиться в кілька разів більше.

У порівнянні з початком липня 2006 стадо ВРХ в господарствах всіх категорій в більшості регіонів Південного федерального округу збільшилася: Калмикії - на 20,6 відсотка, в Інгушетії, Дагестані і Карачаєво-Черкесії - на 11-12,3 відсотка. Скорочення відбулося тільки в Північній Осетії (на 3 відсотки) і Волгоградської області (на 2 відсотки).

Незважаючи на те, що в силу релігійних традицій в республіках Північного Кавказу свинарством практично не займаються, свиней в окрузі, по відношенню до російського поголів'ю, міститься значно більше, ніж великої рогатої худоби (22,7 відсотка проти 18,1). У промислових масштабах свинина виробляється в краях і областях (за винятком Астраханській області).Найбільший свинарський комплекс створений на Кубані (1,7 млн. голів, зростання на 11 відсотків). У Ростовській області утримується 934 тис. голів (зростання на 17,2 відсотка). Серед республік виділяється Північна Осетія-Аланія - 80 тис. голів.

Однією з спеціалізацій АПК округу є вівчарство. На Півдні міститься 61,6 відсотка всіх овець і кіз в країні, причому у всіх регіонах, за винятком Кабардино-Балкарії, спостерігається тенденція зростання їх поголів'я. Понад 40 відсотків поголів'я овець в окрузі міститься в Дагестані - 5,7 млн. голів, зростання склало 4,8 відсотка. На 13,6 відсотка збільшилось поголів'я цих тварин у Калмикії (2,2 млн. голів). Ще в двох регіонах, також спеціалізуються на вівчарстві - Ставропольському краї і Астраханської області, приріст склав 8 і 10,6 відсотка відповідно.

Найбільші масштаби птахівництво придбало у сільгоспорганізацій Краснодарського краю (10,6 млн. голів), Ростовській області (6,7 млн. голів), Ставропольського краю (6 млн. голів) і Волгоградської області (4,5 млн. голів). З республік в цьому відношенні слід виділити Адигеї (1,1 млн. голів). 

Показники продуктивності молочного стада сильно відрізняються по суб'єктах Південного федерального округу. Найвищих удоїв від однієї корови традиційно домагаються великі сільськогосподарські організації Кубані (2,5 тонни за 6 місяців) і Ставропольського краю (2,2 тонни). У семи регіонах удої перебували в діапазоні від 1,4 до 1,7 тонни. Стабільно низькою продуктивністю характеризуються господарства Дагестану, Інгушетії, Чечні і Калмикії (0,5-1 тонна).

Найбільший внесок у продукцію тваринництва округ вносить по м'ясу - 20 відсотків у масштабах країни, при цьому на душу населення в окрузі виробляється м'яса майже у півтора рази більше, ніж у середньому по Росії. Що стосується молока і яєць (15,8 та 14,1 відсотка від загальноросійського виробництва), то середньодушовий рівень їх виробництва близький до російського.

У першому півріччі виробництво м'яса в Росії збільшилося на 10 відсотків, молока і яєць - на 1,5 і 1,3 відсотка. Показники Південного федерального округу виглядають дещо краще. Виробництво м'яса зросло на 11,2 відсотка, молока та яєць - на 3,5 і 2,6 відсотка, причому зростання відмічене практично у всіх регіонах. Багато в чому це зростання зумовили сприятливі умови зимівлі худоби та птиці.

У територіальному розрізі виробництво м'яса в найбільшою мірою збільшилося в Ставропольському краї, Карачаєво-Черкесії, Краснодарському краї (на 13,8-16,9 відсотка), виробництво молока - в Карачаєво-Черкесії, Калмикії та Дагестані (на 10,1-18, 9 відсотка).

Обробна промисловість Півдня Росії характеризується найбільшою різноманітністю видів діяльності і видів продукції, значна частина яких призначена для задоволення кінцевого споживчого попиту. До таких, у першу чергу, відносяться харчова і легка промисловість.

Протягом півтора десятиліть харчова промисловість Півдня переживала падіння і злети, обумовлені процесом завоювання регіонами сфер виробничої спеціалізації і лідируючих позицій на міжрегіональному споживчому ринку.

З областей і країв найкращу динаміку оброблювальних виробництв найбільш великого сектора промисловості ЮФО в останні роки демонстрували Ростовська область і Краснодарський край. З республік слід виділити Дагестан, який, незважаючи на складну соціально-політичну обстановку, два роки поспіль лідирував в ЮФО за темпами промислового зростання. Стабільно високими темпами зростання відзначилася обробна промисловість Кабардино-Балкарії та Адигеї.Навпаки, в Північній Осетії в 2006 році спостерігався спад у даному виді промислової діяльності.

Аграрна специфіка округу, сільгоспвиробництво різноманітних видів сировини рослинного і тваринного походження створюють ідеальні передумови для розвитку агропромислового комплексу, випуску широкого спектру продуктів харчування, а також виробів з вовни й шкіри. В обсязі відвантаження обробної промисловості ЮФО на харчові продукти (включаючи напої та тютюн) в 2006 році припадало 28,1 відсотка. Тим не менше, питома вага ЮФО в обсягах відвантаження харчової промисловості РФ в 2006 році склав лише 12,1 відсотка.

Найбільш ефективно існуючі можливості використовуються в Краснодарському краї, який об'єктивно має найвищу комплексом агрокліматичних ресурсів, у тому числі самим високим бонітету грунтів в Росії. У 2006 році промисловими виробниками Кубані було відвантажено харчових продуктів на суму 90,6 млрд. рублів, або 43,6 відсотка загального обсягу в окрузі. Майже вдвічі менше відвантажено в Ростовській області (24,3 відсотка) та у 4 рази менше у Волгоградській (11,1).

Серед республік Північного Кавказу за обсягами відвантаження харчових продуктів лідирує Північна Осетія (3 відсотки). Це досягається за рахунок сформованого пріоритету розвитку спирто-горілчаного виробництва. В 2005 році тут було виготовлено 5,3 млн. ДКЛ спирту етилового із харчової сировини і 7,6 - горілки та лікеро-горілчаних виробів. Лише не багатьом за масштабами горілчаного бізнесу цій республіці поступається сусідня Кабардино-Балкарія (5,6 млн. ДКЛ спирту і 4,1 млн. ДКЛ горілки). У масштабах округу на ці два регіони припадає близько 70 відсотків легального виробництва харчового спирту та горілки. У 2006 році у зв'язку з перебоями у забезпеченні акцизними марками випуск спирто-горілчаної продукції в окрузі тимчасово скоротився на 40 відсотків.

Таким чином, потреби республік Північного Кавказу і Калмикії в продуктах харчування забезпечуються переважно за рахунок неформального сектору (особисті підсобні господарства), поставок продуктів з Краснодарського та Ставропольського країв, а також імпорту.

Реалізація пріоритетного національного проекту «Розвиток агропромислового комплексу» в суб'єктах Російської Федерації, розташованих в межах Південного федерального округу, в першому півріччі 2007 року

Однією з головних цілей національного проекту «Розвиток АПК» є прискорений розвиток тваринництва.

Для досягнення поставлених цілей за цільовими показниками розвитку тваринництва національним проектом визначено заходи щодо розширення доступності кредитних ресурсів для товаровиробників агропромислового комплексу в 2007 році, на які передбачено виділення у 2007 році 815,8 млн. рублів на субсидування процентних ставок за інвестиційними кредитами, що залучаються на термін до 8 років.

З 2007 року в пріоритетний національний проект «Розвиток агропромислового комплексу» включені додаткові заходи щодо державної підтримки вівчарства, північного оленярства, табунною конярства та розвитку промислового рибництва, а також розширенню доступності кредитних ресурсів на придбання племінної худоби, техніки та обладнання для обслуговування та розвитку тваринництва ( кредити на термін до 5 років).У поточному році на ці цілі передбачено виділити суб'єктам Півдня Росії 962,4 млн. рублів з федерального бюджету, в тому числі:

придбання племінної худоби, техніки та обладнання для обслуговування та розвитку тваринництва - 338,1 млн. рублів;

підтримка племінного тваринництва - 322,6 млн. рублів;

державна підтримка вівчарства - 248,7 млн. рублів;

розвитку промислового рибництва - 53,0 млн. рублів.

Станом на 1 липня 2007 року об'єм виданих кредитних коштів через ВАТ «Россельхозбанк» на розвиток тваринництва в агропромисловому комплексі Півдня Росії склав близько 2,3 млрд. рублів. Всього за перший квартал 2007 філії ВАТ «Россельхозбанк» у Південному федеральному окрузі видали:

51 кредит на будівництво, реконструкцію та модернізацію тваринницьких комплексів на суму 1965 млн. рублів. Найбільша кількість видано в Краснодарському краї (29 кредитів на суму 1374 млн. рублів), Ростовській області (6 кредитів - 20,9 млн. рублів), Республіці Північна Осетія-Аланія (4 кредиту на суму 87,2 млн. рублів).;

31 кредит на покупку племінної худоби на суму 330 млн. рублів, у тому числі найбільша кількість у Краснодарському краї - 10 кредитів на суму 202,5 млн. рублів і Ростовської області - 8 кредитів на 36,7 млн. рублів.

ВАТ «Росагролізинг» у першому кварталі 2007 року уклало договори на постачання 7045 голів великої рогатої худоби та 100 голів свиней в регіони Півдня Росії на загальну суму 451,33 млн. рублів, крім цього було закуплено 2372 голови великої рогатої худоби та 535 голів дрібної рогатої худоби (овець) на суму 132,05 млн. рублів. Станом на 1 липня 2007 року в суб'єкти Російської Федерації, розташовані в межах Південного федерального округу, поставлено 2500 голів великої рогатої худоби, 750 голів свиней, 535 голів дрібної рогатої худоби (овець) на загальну суму 157,38 млн. рублів.

У першому півріччі 2007 року тільки Республікою Адигея і Волгоградській областю через ВАТ «Росагролізинг» укладено договори на постачання обладнання для створення 28421 скотомісця на суму 125,14 млн. рублів .Станом на 1 липня 2007 року поставлено обладнання для устаткування 3280 скотомісць на загальну суму 18,95 млн. рублів.

З 2007 року в пріоритетний національний проект «Розвиток агропромислового комплексу» включені додаткові заходи щодо державної підтримки вівчарства, північного оленярства, табунною конярства та розвитку промислового рибництва, а також розширенню доступності кредитних ресурсів на придбання племінної худоби, техніки та обладнання для обслуговування та розвитку тваринництва ( кредити на термін до 5 років).Необхідно відзначити, що в першому півріччі 2007 року тільки Краснодарський край оформив 1 кредит у розмірі 1,2 млн. рублів під будівництво об'єкту промислового тваринництва. В інших суб'єктах дуже слабо опрацьовується висновок кредитних договорів, в основній своїй масі перешкодою служить відсутність заставної бази.

За пріоритетному напряму «Стимулювання малих форм господарювання в агропромисловому комплексі» у Південному федеральному окрузі в першому півріччі 2007 року створено 149 сільськогосподарських споживчих кооперативу, у тому числі кредитних - 52.

Найбільша кількість кооперативів усіх видів створено у Волгоградській області (26 од.), Краснодарському краї (22 од.), Республіці Інгушетія (20 од.), Ростовській області (18 од.). За кількістю кредитних кооперативів лідирують Волгоградська область (13 од.) І Краснодарський край (9 од.).

За станом на 1.07.07г. обсяг виданих кредитних коштів малих форм господарювання в агропромисловому комплексі Півдня Росії склав більше 6 млрд. рублів, у тому числі ВАТ «Россельхозбанк» видав кредитів 4,7 млрд. рублів, Ощадбанк 1,3 млрд. рублів.

В цілому за перше півріччя 2007 філії ВАТ «Россельхозбанк» у Південному федеральному окрузі видали:

- 20 тис. кредитів особистим підсобним господарствам на суму 3,4 млрд. рублей. Найбільша кількість видано в Краснодарському краї (6,3 тис. кредитів на суму 931,7 млн. рублів), Ростовській області (2,7 тис. кредитів на суму 403,4 млн. рублів);

- 1,2 тис. кредитів селянським (фермерським) господарствам на суму 1,1 млрд. рублів. Найбільш активно в січні-червні 2007 року отримували кредити в Краснодарському краї (видано 402 кредиту на суму 334,9 млн.рублів), Ростовській області (264 кредиту на суму 99,4 млн. рублів), Республіці Калмикія (164 кредиту на суму 195 , 1 млн.рублів),;

- 23 кредиту сільськогосподарським кооперативам споживчим на суму 111 млн. рублів;

- 44 кредиту сільськогосподарським кредитним споживчим кооперативам на суму 148 млн. рублів.

У регіонах земельно-іпотечне кредитування здійснюється шляхом проведення ВАТ «Россельхозбанк» пілотного земельно-іпотечного кредитування. За станом на 01.07.07г. по Південному федеральному округу сільгосптоваровиробникам різних організаційно-правових форм регіональними філіями ВАТ «Россельхозбанк» надано 8 кредитів на суму 9 млн.рублів під заставу земель сільськогосподарського призначення. 

У першому півріччі 2007 року ВАТ «Россельхозбанк» не приймав участь в діяльностісільськогосподарських кредитних споживчих кооперативів у якості асоційованого членаВ 2007 році суб'єктам Російської Федерації, розташованим в межах Південного федерального округу виділено понад 1,4 млрд. рублів бюджетних коштів на субсидування процентної ставки і для стимулювання створення та розвитку мережі сільськогосподарських споживчих кооперативів. Перераховано за довідками-розрахунками 171,8 млн. рублів.

За напрямком «Забезпечення доступним житлом молодих фахівців (та їх сімей) на селі» суб'єктами Російської Федерації, розташованими в межах Південного федерального округу планується ввести 140,6 тис. кв. метрів житла, забезпечити житлом 2415 молодих фахівців та їх сімей на селі.

У першому півріччі 2007 року фактично введено 16,6 тис.кв.м та поліпшено житлові умови 144 молодим спеціалістам на селі.

Лідерами в даному напрямі є Карачаєво-Черкеська Республіка, Ставропольський край, Ростовська область.


Закінчення



Сільське господарство - це зовсім особлива сфера виробництва, головна особливість якого - наявність землі як основного засобу виробництва. Земля на відміну від інших засобів виробництва - не продукт праці людини, її розміри не можуть бути збільшені; при правильному її використанні в сільському господарстві земля не лише не втрачає своїх якостей, але навіть покращує їх, у той час як всі інші засоби виробництва поступово застарівають морально і фізично, замінюються іншими. Земля, будучи засобом виробництва, виступає і як засіб праці, і як предмет праці.

Активно в АПК йде формування нових форм господарювання. В даний час вони представлені селянськими господарствами, асоціаціями селянських господарств, агрокооператівамі, агрокомбінату, агроконсорціумамі, агрофірмами. Вибір тієї чи іншої форми залежить від конкретних умов місцевості, здійснюється на строго добровільній основі, а критерієм переваги може бути лише економічна ефективність.


Список використаної літератури



1. Алтупов І.А. «Новий аграрний лад Росії ». М; РОТА; 1996

2. Відятіна В.М. «Економічна географія Росії: підручник для вузів». М; ИНФРА-М; 1999

3. Веслярів В.Є. «Коротка характеристика економічних регіонів Росії». Москва; Вища школа; 1999

4. Петренко І.А. «Економіка сільського господарства ».М; Вища школа; 1999

5. Родіонова М.А. «Економічна географія Росії ». М; Московський ліцей; 2002

6. Матеріали Росстату РФ

1