Історичний портрет Еразма Роттердамського

ІСТОРИЧНИЙ ПОРТРЕТ ЕРАЗМА РОТТЕРДАМСЬКОГО




План



	1. Становлення гуманістичних світоглядів Еразма Роттердамського

	2. Еразм Роттердамський – провідний гуманіст Німеччини і Європи 16 ст. 

	Список використаної літератури


1. Становлення гуманістичних світоглядів Еразма Роттердамського



Становлення гуманістичного світогляду Еразма Роттердамського зачалося в дитячі роки і пов'язано з перебуванням його в Девентерській школі «братів спільного життя», де тут він вперше зустрівся з двома вирішальними для всього його подальшого життя духовними рухами – гуманізмом і так званим «новим благочестям». Дуже багато що в світовідчуванні Еразма – не тільки в богословських його принципах, але і ширше, у філософських поглядах, - легко і переконливо пояснюється впливом саме цього періоду часу. 

Надалі секуляризація мислення сталася під впливом італінізованого французького гуманістичного руху в Парижі, де Еразм навчався з 1492 по1499 рр. Вирішальними у формуванні поглядів великого гуманіста надало перебування його в Англії у віці 30 років, де він познайомився з передовими мислителями Томасом Мором і Джоном Колетом. До 32 років світогляд Еразма Роттердамського, як гуманіста було сформовано повністю. 

Еразм народився в ніч з 28 на 29 жовтня 1469 року. Рік народження його був і залишається предметом вчених суперечок. П'ятисотлітній ювілей Еразма наголошувався в різних країнах впродовж чотирьох років – з 1966 по 1969.Но за найбільш вірогідну дату вважають 1469 рік, прийняту земляками великого гуманіста: 1969 рік був оголошений в Голландії « роком Еразма». Він з'явився на світло в голландському місті Роттердам. Голландські землі входили тоді до складу герцогства Бургундського; Еразм народився в правлінні останнього герцога Бургундської династії, Карла Сміливого. У ту пору прізвища у голландців ще не існували, люди звалися або по батькові, або по місцю народження. 

Ім'я «Еразм» – грецького походження; у російському переказі воно звучить як «улюблений» або «бажаний»; у латинському – «desiderius». Пізніше, вже дорослим, Еразм приєднає латинський переказ до грецького оригіналу і стане відомий всьому світу як Дезідерій Еразм Роттердамський. 

Він був незаконнонародженим дитям. Батько його був священик, а мати служницею. Пляма незаконного походження наносила людині важку утрату, як етичну, так і цілком речову, – перешкоджаючи кар'єрі, особливо духовній. Папа Юлій II в 1506 році особливою грамотою (бреве) звільнив Еразма від всіх канонічних обмежень, що накладалися на нього народженням поза браком. У 1517 році Лев X підтвердив це рішення.

Чотирьох років від народження хлопчика віддали в школу в місті Гауда, а п'ять років через матір відвезла Еразма і старшого брата Пітера в Девентер і помістила в школу при соборній церкві святого Лебуїна. Школа користувалася доброю популярністю не лише в Голландії, але і в сусідніх областях

У 1485 році в Девентері спалахнула чума. Мати Еразма – вона жила разом з синами в Девентері – померла; обидва хлопці повернулися в Гауду, поблизу якою служив на приході їх отець. Незабаром помер і він. Опікуни бажали щоб Еразм і Пітер пішли в монастир. Сироти чинили опір цьому плану, як могли, і врешті-решт, отримали дозвіл продовжити перервані заняття в Хертогенбосі. Тут їм довелося погано: Хертогенбосська «огуртожицяка братія» вчила своїх вихованців абияк і всі сили вживала лише на одне – переконати або примусити молодих людей прийняти 

чернечі обітниці. Пітер і Еразм продовжували упиратися, але не відомо, чим би кінчилася ця боротьба, якби чума не відвідала і Хертогенбос. 

У 1487 році обидва брати знову в Гауде. Еразм став послушником обителі Стейн, що належала до ордена августинских статутних каноніків і розташованою приблизно в півтора кілометрах від Гауди, і після закінчення недовгого терміну послушництва прийняв постриження.

Перший час в Стейне Еразм відчував себе спокійно. У обителі була хороша бібліотека, він багато читав, - і «язичеських» класиків, і древніх християнських письменників, - розмовляв і переписувався з друзями, складав вірші. Але досить скоро йому стає тісно і задушливо в монастирі. Він замовкає, замикається, думає лише про те, як з чернечого маленького світу, що спротивився, знову вирватися в світ, де не лише небезпеки і згубні спокуси, але і знання, мудрість, наука. Випадок вирватися представився в 1493 році. Генріх Бергенський, єпископ сусідньої єпархії Камбрейської, готувався до поїздки до Риму і шукав вченого секретаря, що бездоганно володіє латинню. Дозвіл на тимчасову відсутність був отриманий і від настоятеля монастиря, і від генерала ордена, і від єпископа Утрехтського, в чиїй єпархії знаходився Стейн. 

Служба у єпископа продовжувалася більше року і склалася зовсім не так, як розраховував Еразм. Подорож до Риму турбувалася, час минав в нескінченних кочуваннях з місця на місце, з однієї єпископської резиденції в іншу, роботи було дуже багато, дозвілля для учених і поетичної праці не залишалося зовсім. Літом 1492 року Еразм прохав єпископа відпустити його до Парижа, вчитися богослов'ю, і у вересні був вже студентом богословського факультету Паризького університету. Тут Еразм вперше безпосередньо стикнувся з традиціями італійського гуманізму і активно спілкувався з гуманістами Парижа. До весни 1499 року залишався він паризьким студентом, існуючи не стільки на мізерну стипендію Генріха Бергенського, скільки приватними уроками. Під опікою у нього були підлітки, яким треба було викласти загальноосвітній курс наук, що іменувався в середні віки «сім'ю вільними мистецтвами». Головною в цьому курсі була латинь, універсальна мова тодішньої науки і літератури, метою було вивчити хлопчика правильно і витончено виражати свої думки усно і письмово. Щоб учити у згоді з новими поглядами, були потрібні і нові підручники, а їх ще не було. Еразм складав для своїх підопічних власні посібники; друкувати їх він не поспішав, але друзям передавав і пересилав регулярно. Весь цей час він шукав меценатів, які захотіли б обезсмертити своє ім'я заступництвом майбутньому світилу богослов'я і словесності. Восени 1498 року такий меценат, нарешті, знайшовся: вуликам Блаунт, четвертий лорд Маунтджой ( 1479-1534). 

У травні 1499 року Маунтджой відвіз Еразма до Лондона. Перший візит Еразма до Англії продовжувався порівняно недовго – півроку, але англійські зустрічі виявилися надзвичайно важливими для подальшої долі, перш за все – зустрічі з Томасом Мором і Джоном Колетом. Універсальна мова середньовіччя – латинь - начисто зняв мовні бар'єри. Томас Мор для Еразма без жодного сумніву став найчудовішим особа серед всіх, кого Еразму удалося дізнатися за своє життя. Багато в чому Еразм і Мор були несхожі і немов би доповнювали один одного, утворюючи удвох дійсно «досконалу людину», «вінець природи». Вони не просто любили один одного, гордилися і захоплювалися друг іншому – вони були необхідні один одному. « Дружні зв'язки два учених привели до створення спільної праці під назвою «Лук’янові дрібниці», що стало неабиякою подією в історії європейської культури». Страта Мору стане для Еразма важкою втратою, він втратить всякий зв'язок із зовнішнім світом і через деякий час сам зійде у небуття. 

Інтерес Еразма до релігії, до її внутрішнього, насамперед, змісту, до книг Священного писання, як до джерела особистого благочестя, виник в шкільних і зміцнився в перші монастирські роки. Потім він відступив на задній план перед гуманістичними інтересами філолога і літератора. Але «Відновлення ним справжніх текстів Нового заповіту і творів «батьків церкви» зробило величезний вплив на наукову критику Біблії, що мало велике значення для відродженого вільнодумства в масштабах всієї Європи». У вченій середі його і відмітили, і оцінили « але важко не погодитися з думкою одного американського дослідника, що до тридцяти років Еразм не створив ще майже нічого, а помри він близько сорока, його навряд чи пам'ятали б сьогодні». 

Щоб стати володарем дум передреформації Європи, а потім більше чотирьох століть зберігати репутацію найбільшого або, по малій мірі, зразкового представника ренесансного гуманізму, щоб прийти жвавим в XX століття, він повинен був знову звернутися до богослов'я, до проблем віри і благочестя. «Можливо, це прозвучить парадоксально, але, не залишився б Еразм в богослов'ї, залишся він перевазі філологом і літератором, не було ні «Похвали дурості», ні інших творів, якими захоплюється сьогоднішній читач, відносячи їх до сфери художньої літератури». Нове звернення до богослов'я і побудова його на фундаменті твердих і глибоких філологічних пізнань, на вивченні якнайдавніших джерел християнства, свого роду союзу богослов'я з гуманістичною наукою Ренесансу були спочатку наслідком впливу Колета, Мору і інших англійських гуманістів, яких часто іменують «християнськими гуманістами». У не дуже густі лави «християнських гуманістів» стає тепер і Еразм, щоб з часом зайняти місце в самій голові колони.



2. Еразм Роттердамський – провідний гуманіст Німеччини і Європи 16 ст.



Початок XVI ст. для Еразма Роттердамського – це початок нового життєвого етапу. В результаті своєї діяльності він отримує широку славу і визнання не лише в Германії, але в країнах Европи, насамперед в Нідерландах, Англії, Швейцарії, Італії сприяючи «створенню міжнародної атмосфери вільнодумства». 

На початку 1500 року Еразм повертається до Парижа. Еразм видає перше свій твір «Адагиі» (Книга приказок) – збірка античних приказок і притч. За 1500- 1504 року, Еразм випускає ще декілька своїх робіт: «Про обов'язки» - текст трактату Цицерона; «Кинджал християнського воїна» – найвідоміший богословський твір; «Примітки до Нового заповіту» італійського гуманіста Лоренца Валли (1407-1457), де він спробував відновити дійсний сенс головної книги християнства – Нового заповіту, - затемнений, а подекуди навіть знівечений традиційним латинським переказом. 

1505 – 1506 року Еразм побував в Англії і Італії. У 1506 році він отримав докторський ступінь. За цей період працював над переказом двох трагедій Евріпіда, поповнював «збірку прислів'їв» грецьким матеріалом. 1509- 1511 року робота над книгою «Похвала дурості». У 1511 – 1514 роках Еразм живе переважно в Кембріджі, викладає грецьку мову, читає лекції, але головне його заняття – робота над листами святого Ієроніма і Новим заповітом. Не припиняються і чисто філологічна праця, зокрема – виправлення і поповнення збірки прислів'їв. У 1513 році «Юлій, не допущений на небеса», - відгук Еразма на військові події в Европе, де він звинувачує тата першопричиною загальної взаємної ворожнечі.

У 1514 році Еразм розлучається з Англією. Це рік стає важливим в його житті. Тепер він знаменитий, тепер не він шукає меценатів, а меценати сперечаються із-за нього. Але Еразм їх вибирає собі тепер сам - Іоганн Фробен стає його монопольним видавцем на довгі роки. «Минуло близько двадцяти років. Безвісний паризький студент перетворився на великого, прославленого по всій Європі ученого- богослова і філолога, кращого латиніста свого віку і, як знаємо нині ми, всіх століть Відродження. Він був некоронованим владикою в тій, що не знала державних кордонів республіці учених, володарем розумів всієї освіченої Європи. Королі, князі, єпископи почитали за честь одержати від нього лист і побачити своє ім'я в присвяченні до нової праці Еразма». У цьому ж році, Еразм одержує лист від настоятеля монастиря Стейн: августинскому канонікові Еразму пропонувалося повернутися, нарешті, в свою обитель після двадцятирічних мандрів. Еразм відмовляється повернутися, посилаючись на свою непридатність до чернечого життя, але перш за все на те, що виконує велике і бажане богові справа відродження богослов'я. Хоча повернути його силою, як збіглого, монастирські власті, мабуть не могли (Еразм встиг обзавестися охоронними грамотами від папської курії, що дарували йому особливі права і привілеї), відповідь пріору Стейна – важлива віха в біографії Еразма: він безповоротно порвав з минулим, усвідомив своє призначення в житті.

З 1515 –1517 роки робота над працею продовжується. Випущена нова богословська праця: звільнений від помилок грецький текст Нового заповіту з широкими коментарями і латинським переказом; дев'ять томів творів святого Ієроніма; «Виховання християнського государя», присвячуючи його королеві Карлу Іспанському в подяку за посаду королівського радника, яку він отримав в 1515 році. У 1516 році він сприяє виходу в світ книги Томаса Мора « Про якнайкращий пристрій держави і про невідомий острів Утопія » . У ці роки все, що коли-небудь вийшло з-під пера Еразма, придбало і цінність і інтерес. Багато його рукописів, розсіяних по різних містах Європи, стали предметом уваги друкарів і виходили в світ без відома, а нерідко і до чималого обурення автора.

У 1517-1521 роках Еразм жив переважно в Лувені. Перші два з них можна вважати за апогей Еразмової слави. Він найяскравіша зірка і світської науки, і богослов'я. Йому немає спокою від відвідувачів. Він завалений листами і підношеннями. Але 31 жовтня 1517 року виступив зі своїми 95 тезами проти індульгенцій Мартін Лютер. Зачалася Реформація.

Спочатку Еразм підтримує Лютера повністю (втім, лише приватно, не публічно), потім зі все більшою настороженістю придивляється до його дій і прислухається до висловів. Він бачить, що Лютер непримиренний і нетерпимий точно так, як і його противники, а боротьба лютеран з папським Римом направлена не до оновлення Церкви, а до її розколу. У справедливості боротьби Еразм не сумнівається, але мета жахає його. Консервативні богослови миттю відчули внутрішній зв'язок між «новим богослов'ям» Еразма і «Лютерової єрессю». У поправках до тексту і традиційного тлумачення священних книг, в прагненні повернутися назад, до джерел християнства, до ідей і правил древньої церкви, вони побачили посягання на католицьку віру в цілому – і були, по-своєму, мають рацію. Військові дії відкрили лувенці. Серед новоявлених опонентів були і добрі знайомці Еразма, люди, яких він поважав і цінував. Тим більше нез'ясовною і несподіваною виявилася для нього ця раптова ворожнеча. Він відбивався щодуху, писав одну «апологію» за іншою, волав до захисту тата і імператора. До богословів приєдналися жебраки, ченці-проповідники (домініканці і кармеліти). Еразма публічно поносили в церквах. Його оголошують ересиархом – передвісником і прямим посібником Лютера. Тепер мета цькування одна – змусити князя учених і богословів виступити проти Лютера і, тим самим, роздавити Лютера вагою Еразмова авторитету. І католики, і лютерани чекали від Еразма рішучого і вирішального виступу, а він все мовчав, або висловлювався якомога більш невизначено. Від старих своїх позицій він не відрікався (і католицькі фанатики кричали, що це він повинний у все що відбувається), але і згоди з Лютером не декларував (і лютерани таврували його зрадником). Положення Еразма стає все більш важким і двозначним. Він віддає перевагу втечі, і в кінці 1521 року переселяється до Базеля. 

Тут, укритий від нестямної лайки ворогів, він холоднокровно і тверезо визначив свою позицію в боротьбі, якою поклав початок виступ Лютера. На перших порах він співчував Лютеру цілком і, хоча від публічної підтримки ухилявся, вважаючи, що це лише загострить розбрат, приватно всіляко його виправдовував. Потім, ще в Лувені, він намагався примирити що ворогують, закликав обидві сторони до взаємної стриманості, одночасно переконувавшись все ясніше, що шлях Лютера – не його шлях, що якщо вони і були союзниками, то лише тимчасовими. І вже в Базелі, не під чужим тиском, а по власному почину, по внутрішній потребі, він розмежувався з Лютером до кінця («Про свободу волі», 1524). Але це не змусило його приєднатися до табору обскурантів і завзятих папістів. Свої переконання він зберіг не зворушеними і продовжував висловлювати їх до кінця життя, підставляючи себе під вогонь обох таборів.

Період Базеля тривав до 1529 року, коли прихильники реформи узяли верх в Базелі. І знову, як колись в Лувені, Еразм вимушений бігти, тільки цього разу він рятує свою незалежність від реформаторів, що перемогли, які, серед іншого, поспішили оголосити присутність на своїх недільних богослужіннях обов'язковим.

1529 – 1535 року він жив у Фрейбурзі. Політичні події майже не хвилюють його більше – роки і хвороби беруть своє. Але ні старість, ні недуги, не владні над невичерпною працездатністю цієї людини – одна книга слідує за іншою: «Про раннє і гідне виховання дітей» (1529) « Пояснення псалма XXII», «Міркування щодо війни з турками», «Про пристойність дитячих вдач» (1530), «Тлумачення Символу віри», «Про згоду в Церкві» (1533), «Про приготування до смерті» (1534) « Еклезіаст, або Євангельський проповідник» (1535), І це – не рахуючи нових видань античних авторів і батьків церкви, переказів « апологий», збірок своїх листів, доповнень до « Розмовам».

У червні 1535 року Еразм приїхав до Базеля, щоб особисто спостерігати за друкуванням « Євангельського проповідника», якого він писав багато років і сам оцінював дуже високо. Звістка про страту Томаса Мора до крайності важко, він дійсно відчув, що життя кінчене. Він помер в ніч на 12 липня 1536 року в будинку Ієроніма Фробена, сина і спадкоємця Іоанна Фробена. 18 липня він був зі всіма можливими почестями похоронений в кафедральному соборі Базеля. 

		Еразм Роттердамський - одна з найосвіченіших людей і видатний діяч гуманістичної культури, творець нової гуманістичної системи світогляду і визнаний володар дум передреформації Європи по праву називається «Іоаном Передвісником Реформації. Він прокладав їй дорогу і критикою чернецтва, і своєю концепцією світського благочестя і світського богослов'я, і постійним зіставленням старовині і сучасності, і виданнями Нового заповіту і Батьків Церкви. Еразм зніс яйце, Лютер його висидів». Було б наївно приписувати найважливіші історичні події діяльності окремих людей, але все таки ті або інші віхи історії не випадково асоціюються в свідомості і пам'яті з певними іменами, символами цих подій, що стають як би. «Вплив Еразма на передову суспільну думку XVI – XVII ст. було величезне. До розвороту подій Реформації, коли його слава пішла на спад, сучасники бачили в нім безперечного главу міжнародної «республіки учених» і навіть Лютер визнавав Еразма «найкрасномовнішимі».


Список використаної літератури

		

Эразм Роттердамский. Адагии /Пер. с лат. Маркиш С.П. // Маркиш С. П. Знакомство с Эразмом из Роттердама.-М.: Мысль,1971.223 с.

Эразм Роттердамский. Воспитание христианского государя / Пер. с лат. Маркиш С.П.//Маркиш С. П. Знакомство с Эразмом из Роттердама. Указ. изд.

Эразм Роттердамский. Декламация о достойном воспитании детей для добродетели и наук, и при этом с самого рождения. (О достойном воспитании детей с первых лет жизни)/ Пер. с лат. Володарский В.М.// Идеи эстетического воспитания. - М.:1973. Т.1. 

Эразм Роттердамский. Жалоба мира, отовсюду изгнанного и поверженого / Пер. с лат. Бакина В.Д.// Чиколини Л.С. Эразм Роттердамский и его время. М.:Наука,1989.С.248 -273.