Туристические ресурсы Финляндии 2

Реферат подготовил: Ерофеев Алексей Никитич

     Преподаватель: Хвостова Татьяна Николаевна

                               г. Мытищи, 1999 г.                               

     

План:



I. Введение	

					

4



II. Финляндия на карте мира				

7



	

1. Географическое положение			

8



	

2. Границы					

10



III. Природа	

					

11



	

1. Рельеф					

11



	

	

1) Абсолютные высоты			

11



	

	

2) Относительные высоты		

13



	

	

3) Формы рельефа			

15



	

2. Погода и климат				

16



	

	

1) Изучение погоды и климата		

16



	

	

2) Климат Финляндии			

16



	

3. Воды	

					

19



	

	

1) Море					

20



	

	

2) Реки и озера				

23



	

	

3) Подземные воды			

25



	

4. Растительность				

26



	

	

1) Страна лесов и болот			

26



	

	

2) Леса					

27



	

	

3) Болота				

28



	

	

4) Культурная растительность		

29



	

5. Животный мир				

31



	

	

1) Общие положения			

31



IV. География населения				

32



	

1. Население и расселение			

32



	

	

1) Как шло заселение Финляндии		

32



	

	

2) Плотность населения			

33



	

	

3) Возрастная структура населения	

34



	

	

4) Шведское население			

35



	

	

5) Саамы				

36



V. Хозяйство	

					

37



	

1. Основные факторы развития сельского хозяйства	

37



	

	

1) Почва и её плодородие		

37



	

	

2) Климат				

39



	

2. Сельское хозяйство				

41



	

	

1) Крестьянские с/х предприятия			

41



	

3. Растениеводство				

41



	

	

1) Садоводство				

41



	

	

2) Полеводство				

42



	

4. Животноводство				

44



	

	

1) Домашний скот			

45



	

5. Рыболовство и охота				

46



	

	

1) Рыболовство				

46



	

	

2) Охота				

46



	

	

3) Звероводство				

47



	

6. Промышленность				

48



	

	

1) Энергетика				

48



	

	

2) Целлюлозно-бумажная промышленность		

48



	

	

3) Металлургия				

49



	

	

4) Транспортное машиностроение	

50



	

	

5) Прочие отрасли машиностроения	

51



	

	

6) Металлообрабатывающая пром-ть		

52



	

	

7) Электротехническая пром-ть			

52



	

	

8) Промышленность Финляндии в целом		

52



VI. Список используемой литературы			

55





                                                                          

                                                                          

                                                                          

                                                                          

                  I. Введення 

Пояс хвойних лісів, що покривають рівнини південної частини Росії, триває 

далі на захід, до сусідньої Фінляндії. З борту літака природні відмінності 

країн майже непомітні - по обидві сторони Російсько-Фінляндської кордону 

розстеляється неосяжне зелене море тайги, в якому іскряться блакитні озера 

і губляться стрічки доріг, що з'єднують між собою міста і селища. Подібність 

природних умов Фінляндії та сусідніх районів нашої країни в деякій 

мірою зумовило і ряд спільних рис у господарському використанні 

території. 

Протягом більше ста років, з 1809 р., Фінляндія входила до складу Росії. 

Після перемоги Жовтневої революції державна самостійність 

Фінляндії одержала офіційне визнання уряду молодий Росії. 

Фінляндію і Росію пов'язують відносини дружби, добросусідства і взаємної 

співробітництва, які спираються на укладені обома країнами договору і 

угоди. Світова розвиток таких відносин є невід'ємною частиною 

зовнішньополітичного курсу обох країн, що грунтується на Радянсько- 

Фінляндському договорі 1948 р. У Фінляндії цей курс називають «лінією Паасіківі 

- Кекконена »- за іменами широко відомих президентів країни. Він забезпечив 

Фінляндії міцні позиції в світі і репутацію миролюбного суверенної 

держави. Фінляндія твердо проводить мирну політику по зміцненню 

безпеки в Європі і в усьому світі. Вона внесла важливий внесок в організацію 

історичного Наради з безпеки і співробітництва в Європі, яке 

відбулося в Гельсінкі 1975 р. В укладеному акті цього Наради був врахований 

досвід дружніх радянсько-фінляндських відносин, переконливо 

демонструє дієвість ленінських принципів політики мирного 

співіснування держав з різним суспільним ладом. Фінляндія 

неодноразово виступала з пропозиціями про створення без'ядерної зони на півночі 

Європи, про огорожі цієї території від сучасної ядерної техніки і 

ядерної зброї. Ці пропозиції завжди зустрічали конструктивну підтримку 

Російської держави. Миролюбний зовнішньополітичний курс Фінляндії 

отримав визнання на міжнародній арені. 

У дусі довгострокової програми співробітництва між нашими країнами 

здійснюються нові реформи спільного використання продуктивної сили 

і природних ресурсів. Дуже плідні результати дала реалізація 

спільних проектів кооперування і спеціалізації виробництва та 

машинобудуванні, енергетиці та інших галузях господарства. На суднах, що споруджуються 

для Росії у Фінляндії, встановлюються прилади та обладнання, що надходять 

з нашої країни. Налагоджується науково-технічне співробітництво з розробки 

конструкцій і виробництва електровозів, ліфтів, кабелів електронного і 

медичного обладнання, з впровадження електровичіслітельной техніки. 

Багато фінляндські і російські міста включалися в рух поріднених 

міст. Обмін делегаціями, виставками, фестивалі культури, туризм, зльоти 

молоді увійшли в практику спілкування народів Росії та Фінляндії. На цьому грунті, 

природно, зростає і прагнення до глибокого взаєморозуміння, бажання більше 

дізнатися один про одного. Щоб задовольнити цей інтерес, необхідно розібратися 

в складних переплетеннях природних, економічних, історичних та культурних 

факторів, що проявляються у житті кожної з країн. Таке завдання багато в чому 

полегшує мій реферат географічного профілю, що допомагає встановити 

специфіку природного оточення, населення і господарства в мінливому 

сучасному світі. 

                II. Фінляндія на карті світу 

     Площа: 337009 кв. км, у тому числі суша - 305396 кв. км і 

внутрішні води - 31613 кв. км 

     Найбільша відстань з півночі на південь: 1160 км від самої північної 

точки громади Утсйокі до мису Ханконіемі 

     Найбільша відстань зі сходу на захід: 540 км від самої північної 

точки громади Іломантсі до Тейбю в громаді Юлімарку 

     Координати крайніх точок: На півдні - Фегле на острові Богшер (59 

030'10''), на півночі - Утсйокі (7005'30''), на заході - Екер 

на острові Маркет Аландські архіпелагу (1907'3''східної довготи) 

і на сході - Вірмаярві в громаді Іломантсі (31035'20'') 

     Протяжність кордонів: 3600 км, у тому числі сухопутних - 2521 км 

                       1. Географічне положення 

Положення певної країни, наприклад Фінляндії, на карті світу служить 

вихідним пунктом для розуміння її географії. Природним чинником, що визначає 

межі заселення, є клімат. З цієї точки зору положення Фінляндії 

дуже несприятливо, тому що ця країна знаходиться в помірних і високих 

широтах і в даному плані поступається тільки Ісландії, самому північному 

державі у світі. Однак завдяки впливу Гольфстріму географічне 

положення Фінляндії все ж значно більш сприятливо порівняно з 

багатьма іншими територіями, які знаходяться на тих же широтах в Північному 

півкулі. Гельсінкі лежить на одній широті з південним краєм Гренландії. 

Райони Аляски та Сибіру, відповідні Північної Фінляндії з географічної 

широті, відносяться до зони багаторічної мерзлоти. 

Вихід до моря має для держави важливе значення, так як він здавна 

забезпечував можливість активних зв'язків між країнами. З цієї точки зору 

територія Фінляндії ділиться на дві частини. Південно-західну частину можна назвати 

морський Фінляндією. Вона розташовується на захід від лінії Сайменський канал - 

Торніо і за чисельністю населення та рівнем економічного розвитку помітно 

випереджає континентальну частину Фінляндії. 

За чисельністю населення Фінляндія невелика, але за площею це досить 

велика держава в масштабах Європи. Перевершує такі європейські 

держави, як Велика Британія чи Італія. Великі розміри країни та її 

значна протяжність з півночі на південь зумовлюють досить суттєві 

фізико-та економіко-географічні відмінності між окремими частинами країни. 

Прибережні райони на півдні і південному заході були вже з давніх пір вогнищами 

заселення. 

У міру віддалення від узбережжя і у напрямку до півночі щільність населення 

зменшується, і на крайній півночі країни вона стає мінімальною. Таким 

чином, оцінки географічного положення Фінляндії в цілому і її окремих 

великих частин різні. 

                                2. Межі 

Фінляндія - держава на півночі Європи. З сухопутних кордонів Фінляндії 

загальною протяжністю 2521 км на частку кордону з Росією припадає 1269 км, з 

Норвегією - 716 км і зі Швецією - 536 км. Довжина берегової лінії Фінляндії без 

урахування дрібних вигинів становить 1100 км, а з урахуванням усіх ліній, обчислене 

на базі оглядової топографічної карти, - 4600 км. Відстань від моря ні в 

одній точці не перевищує 300 км. Фінляндії належить смуга зовнішніх і 

внутрішніх територіальних вод уздовж берегів Балтійського моря та його заток. 

Зовнішні територіальні води сягають в ширину в середньому на 4 морські 

милі. 

Проміжне становище Фінляндії зумовлювало мінливість її кордонів на 

різних історичний етапах. Найменше змінювалися морські кордони. Сухопутні 

кордону змінювалися неодноразово. Найбільш древня межа, встановлена за 

Оріхівському мирним договором в 1323 р., проходила від Фінської затоки через 

Карельський перешийок і далі до міста Рахе на березі Ботнічної затоки. 

Наступне положення границі, визначене за Тявзинському мирним договором у 

1595 р., в якійсь мірі вже наближалася до сучасного. Нинішня 

східний кордон в ляні Похьойс - Карьяла була встановлена в 1617 р. 

Північна межа між Фінляндією і Норвегією проведена почасти в 1751 р., 

почасти в 1826 р. Сучасна межа між Фінляндією і Швецією була 

затверджена мирним договором 1809 Демаркація кордону між Фінляндією і 

Радянським Союзом відбувалася в 1940 і 1944 рр.. Прикордонна лінія, що проходить 

по рідко заселеним лісовим районам, наголошується в ландшафті широкої вирубкою. 

                        III. Природа 

                                1. Рельєф 

     1) Абсолютні висоти: Розглядаючи фізичну карту Фінляндії 

можна сказати, що це низовинна країна. Середня висота поверхні Фінляндії 

всього 152 м, тоді як середня висота поверхні Європи - 330м і поверхні 

всієї земної кулі - 840м. Велика частина Фінляндії представляє собою 

низовину. Межі території, що піднімається вище 200 м, розчленовані. 

Низовини по річках і водним системам вдаються далеко вглиб території 

Східної та Північної Фінляндії. Межі між низинними і піднесеними 

районами проходять південніше Кухмо через Вуокатті в Соткамо на Сімоярві в Рануа, 

потім між Салла і Кеміярві, а звідти на захід до Коларі. Улоговина озера Інарі 

теж являє собою низовину. 

Найнижчі райони Фінляндії знаходяться на берегах Ботнічної і Фінської 

заток, де переважають настільки пологі схили поверхні, що висотні 

позначки в 100 м знаходяться в 30-100 км від берега, а місцями і більше. Навіть 

найвищі точки в прибережній смузі не перевищують 200 м: Пеніккайн в 

Ківа - 170м, Пюхявуорі в Алаярві - 151м, Сімса в Лапуа - 131м, Пюхявуорі в 

Лапвярті - 129м і Ордальсклінт на Аландських островах - 129м над рівнем моря. 

Найбільш висока частина Фінляндії знаходиться на північно-заході громади Енонтекіе, 

це хребет Келі з найвищою вершиною країни - Халтіатунтурі, або Халті 

(1328 м). 

Загальні співвідношення висот визначають напрям стоку і розміщення 

вододілів. Височини на сході і півночі Фінляндії утворюють вододіл 

річок, що течуть в Балтійське море з одного боку, і в Північний Льодовитий океан 

- З іншого боку. Цю вододільну височина називають Манселькя. Вона 

проходить уздовж східного кордону країни, а на півночі, близько Саріселькя, 

повертає на захід і слід до «рукави» в громаді Енонтекіе, частково 

уздовж кордону між Фінляндією і Норвегією. 

Характерно, що вододіли Фінляндії часто зовсім не збігаються з лініями 

найвищих вершин на хребтах і височинах, відхиляючись від них іноді 

досить далеко. Багато річок перетинають піднесені елементи рельєфу, зміщуючи 

вододіли в більш ниці райони. 

     2) Відносні висоти: Територія Фінляндії низовинна і 

досить рівна. Але це не відповідає дійсності: в країні в основному 

розвинений мелкорасчлененний рельєф. Абсолютні висоти (над рівнем моря) 

недостатньо детально характеризують особливості рельєфу. Тому частіше 

використовуються відносні висоти, що відображають відмінність рівнів елементів 

рельєфу. Саме коливання відносних висот впливають на наші уявлення про 

висотних співвідношеннях в тих чи інших областях. Навіть відрізняється невеликими 

абсолютними висотами рельєф Фінляндії здається вельми мінливим через 

значних відносних висот - безліч горбів, долин і балок, крутизни 

схилів і взагалі через різноманітність мікроформ рельєфу. 

Зміна рельєфу від хвилястих рівнин до височин дуже чітке, так як 

зі збільшенням висоти схили стають більш крутими. Пагорби досить 

поширені по всій країні, особливо на узбережжі Фінської затоки. 

Значні височини представлені в басейні озера Інарі і в Кясіварсі 

в громаді Енонтекіе. 

Горбкуваті височини типові для Озерного району. Дуже велика область 

горбистих височин знаходиться в Центральній Лапландії. 

Невеликі регіональні відмінності абсолютних висот одночасно з великими 

відмінностями відносних висот у різних районах ускладнюють районування 

рельєфу Фінляндії. 

     3) Форми рельєфу: При розгляді рельєфу Фінляндії перш за все 

увага звертається на висотні контрасти і регіональний розподіл висот. 

Однак при більш детальному аналізі форми рельєфу виявляється, що, крім 

відносних висот, дуже важливе значення мають ще ухили поверхні, 

поздовжні профілі долин і загальна групування форм рельєфу. 

Форми рельєфу Фінляндії - результат дуже тривалого розвитку, в ході 

якого змінювалися природні умови, а разом з ними мінялися і процеси, 

утворюють рельєф. На тлі сучасних природних умов і рельєфоутворюючих 

процесів багато форм рельєфу Фінляндії здаються дисгармонійними. Іншими 

словами, у Фінляндії багато форм рельєфу, не пов'язаних з сучасними 

природними умовами. 

                            2. Погода і клімат 

     1) Вивчення погоди і клімату: У Фінляндії проводять різні 

метеорологічні спостереження і вимірювання приблизно на п'ятистах 

метеорологічних станціях. На більшості станцій свідчення знімають два або 

три рази на добу, а на тридцяти синоптичних станціях - регулярно через кожні 

3:00; на авіаметеорологіческіх станціях, які існують при найважливіших 

аеродромах, - ще частіше. На метеорологічних станціях отримують відомостями з 

усіх найважливіших елементів погоди - кількість опадів, температура, атмосферний 

тиск, вологість і вітри. Для отримання прогнозів погоди у трьох пунктах 

країни регулярно ведеться радіозондування атмосфери з метою фіксації 

температури, тиску, вологості і вітрів на різних висотах. 

     2) Клімат Фінляндії: Основні риси клімату Фінляндії формуються 

головним чином під впливом трьох факторів. Це положення країни в помірних 

широтах, існування відносно теплою Північної Атлантики на заході і 

обширного материка Євразії на сході. 

Фінляндія розташована між 60 і 700 північної широти в Північному 

півкулі. Ця країна знаходиться на шляху циклонів, що переміщаються майже цілий 

рік в основному з південного заходу на північний схід. Цим визначається і характерна 

для циклонів погода - мінлива й нестійка, з хмарністю та опадами. На 

цієї ж території часто відбувається розмежування між полярним повітрям 

арктичного походження й більше теплим субтропічним повітрям, утворюючи так 

званий полярний фронт. Епізодичне переміщення цього фронту на південь від 

Фінляндії супроводжується поширенням над територією цієї країни 

прохолодного і прозорого повітря, часто навіть арктичної повітряної маси, 

яка при черговому зміщенні фронту в більш високі широти трансформується в 

більш теплу повітряну масу. 

Інший дуже важливий Кліматотвірний фактор - пом'якшує вплив 

відносно теплою Північної Атлантики і Гольфстріму на клімат усієї 

Фенноскандії взимку. Якщо з цієї позиції зіставити клімат Фінляндії з кліматом 

Аляски чи південної частини Гренландії, розташованої на тих же широтах, то різниця 

виявляється досить помітною. У Південній Фінляндії в січні в середньому приблизно на 

100 тепліше, ніж в інших районах Північної півкулі на тих же 

широтах. 

За певних обставин морське вплив Атлантики пригнічується 

континентальним впливом зі сходу. Завдяки цьому у Фінляндії взимку нерідко 

довго триматися морози, а влітку - спека. 

За класифікацією кліматів В. Кеппена Фінляндія належить до зони снігів і 

лісів з вологою і холодною зимою, де середня температура самого холодного 

місяця від -4 на Аландських островах до -14 в північній Лапландії і самого 

теплого місяця липня на півдні країни 17 - 18 градусів, в центрі 16 градусів, а 

на півночі 14 - 15. Характерно, що опади випадають кожен місяць, і на всій 

території бувають короткочасні «справжні» літо і зима. Загальна кількість 

опадів у південних районах Фінляндії досягає 600 -700 мм на рік, а за полярним 

колом -400 - 450 мм. 

Крім трьох вищезгаданих основних факторів, на погоду і клімат Фінляндії 

впливають і деякі місцеві умови, оскільки в різних районах країни 

климатообразующие фактори мають свої особливості. Так, витягнулися території 

Фінляндії з півночі на південь зумовлює відмінності температурного режиму в 

Лапландії і Південної Фінляндії. 

                                 3. Води 

Фінляндія добре забезпечена водними ресурсами. За середніми річних показників 

опади вдвічі перевищують випаровування - 630 мм проти 330 мм. Надлишок опадів (300 

мм) складає поверхневий стік, який в кінцевому підсумку надходить в море. 

Однак частина опадів просочується в грунт і при подальшій фільтрації 

поповнює запаси грунтових вод, стік яких також направлений до моря. Витрати 

води у Фінляндії можуть досягати 50 м / сек, а сумарний витрата поверхневих вод 

приблизно оцінюється в 3100 м3/сек. 

     1) Море: Береги Фінляндії омиваються Балтійським морем і його 

затоками - Фінським і Ботнічною. Морські кордони країни протяжністю близько 

1100 км представляють собою зигзагоподібну лінію, що сполучає між собою самі 

віддалені пункти найбільш віддалених від материка. Положення морської 

кордону перевіряється через кожні тридцять років, тому що внаслідок підняття суші 

утворюються нові мілини і острови. Встановлювана таким шляхом кордон 

поділяє внутрішні та зовнішні територіальні води країни. 

Відкрите водний простір за межами зони зовнішніх територіальних вод 

Фінляндії, зарезервоване для рибальства, зазвичай має ширину 8 морських 

миль, але на деяких ділянках рибальська зона звужена у уникнення заходу 

суден у межі іноземних територіальних вод, за край шельфу або через 

осьову лінію Ботнічної затоки. 

У кінцевому підсумку Фінляндії належить велика частина Ботнічної і Фінської 

заток Балтійського моря. Між цими затоками кордон огинає Аландські 

острова з заходу і слід далі через острів Меркет. Відокремлено 

розташовані острови Богшер оточені зоною територіальних вод. Південно-західну 

частина Фінляндії, виступаючу між мисом Ханконіені і затокою Локалахті, 

прийнято відносити до узбережжя Балтійського моря. Весь цей район, 

характеризується сильною розчленованістю берегової лінії і великою кількістю островів, 

носи назва Сарістомері (в буквальному перекладі «море островів»). Тут 

налічується понад 17000 островів і острівців. Вони утворюють ряди, ланцюги і 

групи, розділені протоками і плесами. 

На відміну від Ботнічної затоки Фінську затоку має прямий зв'язок з основною 

частиною Балтійського моря. 

Основна частина Балтійського моря розташована на південний захід від водних басейнів, 

омивають Фінляндію. 

Загальне переміщення поверхневих вод Балтійського моря з південно-заходу на північний 

схід під впливом обертання земної кулі перетворюється протягом круг, 

проти годинникової стрілки. У Фінській затоці протягом направляється до сходу вздовж 

узбережжя Естонії і повертається на захід уздовж узбережжя Фінляндії. При 

повернення цієї течії солоність води нижче, ніж при його вході у Фінську 

затоку. 

Завдяки низькій солоності Балтійське море і особливо його затоки взимку 

покриваються льодом, хоча інші моря на тих же широтах не замерзають. 

Суцільний лід оздоблює обидві частини Ботнічної затоки - Селкямері і особливо 

Перямері. Нерідко взимку утворюється справжній крижаний міст між Фінляндією і 

Швецією через протоку Північний Кваркен. Іноді Аландські море теж цілком 

покривається льодом. 

Балтійське море - дуже мілководне внутрішнє море (середня глибина 65м), і 

загальна кількість води складає всього 25000 куб. км. Так як це море має 

обмежений зв'язок з океаном, існує небезпека забруднення його водної 

маси. В даний час в найглибших шарах вод Балтики відчувається 

недолік кисню, так як ці шари оновлюються лише періодично. 

     2) Річки та озера: Співвідношення висот і характер схилів впливають на 

поверхневий стік при його русі до моря. Вода, концентруючись в улоговинах, 

направляється за ним через більш низькі пороги стоку і інші басейни, утворюючи 

озера і річки, через які у Фінляндії проходить 110 куб км води за рік. Якщо 

це кількість води розподілити по всій території країни, утворився б шар 

стоку товщиною 325 мм. Однак озерні басейни Фінляндії вміщають у два з гаком 

рази більше води в порівнянні з річною величиною поверхневого стоку. Річки 

Фінляндії дають 15% всієї води, що надходить у Балтійське море. 

Головний вододіл на території Фінляндії відокремлює водні системи басейнів 

Балтійського моря і Північного Льодовитого океану (з Білим морем). До басейну 

Білого моря відноситься тільки 2% території країни, до басейну Північного 

Льодовитого океану - 8, Перямері (північна частина Ботнічної затоки) - 43, 

Селкямері (південна частина Ботнічної затоки) - 12, Сарістомері (екватор південно- 

західного архіпелагу) - 3, Фінської затоки - 15 і Ладозького озера - 17%. 

Води північних річок більш прозорі, ніж води південних річок, які містять більше 

органічних речовин, які надають їм бурувате забарвлення. Поздовжній профіль річок 

Фінляндії невиравненний. У різних місцях багато стремнина, перекатів, бистрин і 

порогів, але справжні водоспади зустрічаються рідко. 

На річках Фінляндії споруджені гідроелектростанції. Завдяки створенню каскадів 

ГЕС було забезпечено багатократне використання річкових вод, до того як вони 

потраплять в море. 

Карта внутрішніх вод Фінляндії відображає регіональний розподіл річок і 

озер. Найбільше озер у внутрішніх районах на півдні країни. Територія від 

Сатакунти до Карелії і від північного кордону Усима до гряди Соуменселькя 

називається Озерній Фінляндією, або Озерним краєм. 

Однак єдиний великий озерний район у Лапландії, де переважають річкові 

ландшафти,-це озеро Інарі і його околиці. 

За допомогою топографічних карт учені намагалися підрахувати кількість озер в 

Фінляндії. Утрудненням при цьому, яке було і залишається, є проблема 

розмежування одного озера від іншого в звивистих водних системах, 

з'єднаних протоками і протоками в довгі ланцюги з однаковим рівнем води. У 

довоєнної Фінляндії налічувалося 61964 озера. Орієнтовно кількість озер в 

сучасної Фінляндії можна визначити числом в 55000. 

Площі озер у Фінляндії дуже різні. Найбільше озеро Сайма займає 

4400 кв. км. 

     3) Підземні води: У грубому наближенні можна сказати, що 1 / 3 

вод, що випали у вигляді опадів, випаровується, 1 / 3 стікає через ріки і 1 / 3 

просочується в грунт. Остання частина підтримує вологість грунту, створює 

умови для росту рослин і освіти мерзлоти взимку. 

Підземна вода повільно стікає на все більш низькі рівні вздовж водотривких 

горизонтів і по тріщинах у скелях. На глинистих шарах іноді утворюються 

артезіанські напірні джерельні води, а на місцевих водотривких горизонтах 

затримуються безнапірні грунтові води (верховодка), до яких нерідко 

відносять такі води озер і боліт. 

Освіта підземних вод залежить від кількості опадів. У дощові і 

снігові роки рівень підземних вод стоїть високо, а в сухі - низько. Однак 

коливання запасів підземних вод трохи запізнюються по відношенню до сум 

опадів, що випали. Влітку інтенсивне випаровування у свою чергу зменшує 

кількість проникає в грунт води, в результаті чого дзеркало підземних вод 

знижується і знову піднімається тільки після випадання опадів восени. 

Навесні становище швидко змінюється, так як сніг і лід тануть і вода знову 

просочується в грунт. У той же час береги водойм звільняється від 

крижаного покриву і дзеркало відкритих вод знову досягає своїх нормальних 

кордонів. 

                            4. Рослинність 

     1) Країна лісів і боліт: Фінляндія займає найбільш 

сприятливе становище в зоні хвойних лісів Північної півкулі. До цієї зони 

можна віднести також пояс Березняках на схилах сопок-тунтурі Північної 

Лапландії. Район зростання дуба зони листяних лісів Середньої Європи 

поширюється до берегів Фінляндії, але він мало впливає на загальний вигляд 

ландшафтів цієї країни, де переважають хвойні ліси. 

Великою кількістю лісів відрізняється вся територія країни, розташована південніше тундрової 

зони. 

     2) Ліси: Видовий склад деревостану в лісах Фінляндії вельми бідний. 

Ландшафтне та лісогосподарське значення мають лише сосна, ялина і береза, у 

меншою мірою - осика та вільха. Сосна і береза - це дерева дуже швидко 

розселяються на місці вирубок і гарів. Зате ялина добре розвивається під пологом 

інших дерев і тому врешті-решт займає їхнє місце в лісах, де є 

більш вологі місцеперебування і багатші грунту. 

Ялина є найважливішим сировиною для целюлозно-паперової промисловості. Тільки 

в Північній Фінляндії, де дуже багато старих і перестійних ялинників, їх 

поступово замінюють сосновими лісами. 

Склад деревостану лісів Фінляндії значно відрізняється в різних частинах 

країни. Велика кількість сосни в районах Суоменселькя, Карьяла та Північної Фінляндії 

обумовлено тим, що там багато сухих піщаних піднесених місць існування, з 

одного боку, і болотистих земель - з іншого. У Інарі, на північ від ареалу 

їли, ростуть чисті соснові ліси. Переважання сосни на південно-західному 

узбережжі і островах пов'язано зі скельним субстратом. Ялина посідає перше 

місце і в складі деревостану лісів в горбистих районах Східної Фінляндії, в 

більш вологих місцях проживання. 

     3) Болота: За характером рослинності виділяють три основні 

групи боліт: ниці лісові болота з древостоем з ялини і листяних порід у 

основному берези і вільхи; лісові верхові болота, де зростає сосна, береза та 

ялина. На болотах третьої групи немає деревної рослинності, і вони відрізняються 

потужної торф'яної покладом. 

Болота утворюються шляхом заболочення лісів або заростання мілководних озер. 

На низинному узбережжі Ботнічної затоки ділянки, що піднімаються над рівнем 

моря, перетворюються на болота, не встигнувши зарости лісом. Однак процес 

заболочування особливо не прогресує, оскільки їм вже й так охоплені 

майже всі місця, придатні для утворення боліт в сучасних кліматичних 

умовах. 

Здавна селяни розчищали низинні лісові болота, створюючи на їх місці луки 

і поля. Під ріллі найчастіше використовувалися топяной низинні болота типу 

летто, вільхові болота, різнотравні лісові болота, а також перехідні 

осоково-чагарничкових болота. Проте в цілому діяльність людини наклала 

свій відбиток лише на незначні ділянки від загальної площі боліт 

Фінляндії. Тим не менш залісення боліт у зв'язку з меліорацією поставило під 

загрозу знищення багато болота. Цей процес набув широких масштабів ще 

в 1950-х роках завдяки впровадженню механізації. Підраховано, що в 1980-х 

роках меліорації піддадуться всі підходящі для цього болотні масиви і в 

країні збережеться в первозданному вигляді лише 1 / 4 частина всієї площі боліт, та й 

то головним чином в Лапландії. 

     4) Культурна рослинність: Луга, на яких не орють, не сіють 

і які не удобрюють, є в порівнянні з полями сіяних трав природними 

рослинними формаціями, хоча і вони були створені в результаті вирубки лісу, і 

тільки щорічні сінокоси оберігають їх від залісення. Отже, луки 

фактично представляють так звану «напівкультурних» рослинність. 

Природні луки на заплавах річок Перяпохьоли і Лапландії, що займали велику 

територію в їх низов'ях, насправді були свого часу розчищені людиною 

від заростей вербових чагарників і від заплавних лісів з берези і їли з густим 

трав'янистим покривом. У результаті щорічних повеней на луках нарощувався 

шар родючого мулу, що перешкоджало утворенню мохового покриву, і ці 

луки давали високий приріст біомаси. 

Площа під луками невпинно скорочується, і в останні десятиліття цей 

процес виражений найбільш різко. Частина лугів використовується під ріллі і 

пасовища, інша частина заростає лісом. 

Луга як рослинна формація дуже швидко зникають. Останнім притулкам для 

лугових рослин залишаються смуги у країв ріллей, уздовж шосейних і залізних 

доріг, лісові галявини і береги річок. 

                             5. Тваринний світ 

     1) Загальні положення: У тваринному світі Фінляндії можна виділити ті 

ж географічні елементи, що і в рослинності: 1) характерні для зони 

північних хвойних лісів бореальні види (сибірський тип фауни), проникли в 

післяльодовиковий час зі сходу, 2) мігрували з півдня і заходу європейські 

види, 3) арктоальпійскіе тундрові види, частина яких, можливо, пережила 

льодовиковий період в притулках. 

Людина протягом тривалого часу надавав вплив на тваринний світ, 

причому зміна і знищення місцеперебувань вплинуло на тваринах набагато 

більше, ніж вилов і полювання. Від вирубки лісів постраждали ті види тварин, 

умови життя яких пов'язані з густим і високим лісом. Усунення гнилих 

дерев негативно позначилося на проживанні птахів, що гніздяться в дуплах. 

Осушення боліт призвело до скорочення чисельності куликів. 

Гідроенергостроітельства, регулювання стоку, а також забруднення внутрішніх 

вод зробило згубний вплив на риб (загибель лососевих). У той же час 

освоєння території і сільськогосподарське використання земель позитивно 

вплинуло на фауну. Лісо-луки, вирубки, луки і поля відкривали багатьом видам 

тваринам нові можливості для існування. В культурних ландшафтах мешкають 

і багато видів, спочатку не характерні для природи Фінляндії: наприклад, 

заєць-русак, полівка, щур, садові вівсянка, польовий жайворонок, щиглик, 

зеленушка, будинковий горобець, сільська ластівка та інші. 

                  IV. Географія населення 

                        1. Населення та розселення 

     1) Як йшло заселення Фінляндії. Заселення території Фінляндії 

почалося незабаром після закінчення льодовикового періоду. Найдавніші 

археологічні знахідки, що свідчать про перебування людей, відносяться до 

середині восьмого тисячоліття до нашої ери. Тривалий час мешканці країни 

займалися тільки рибальством і полюванням, і населення її було рідкісним. Ще в 

початку XIII ст. постійне населення було лише в невеликій частині Фінляндії, 

воно було зосереджено на Аландських островах (шведи), в Варсінайс-Суомі 

(Власне суомі), Сатакунте і Хяме (Хяме). Плем'я карелів мешкало в більш 

східних районах. Окремі осередки розселення перебували на берегах озера 

Пяйянне і в області Саво. В інших частинах Фінляндії в той час кочували лише 

саами зі своїми стадами північних оленів. Заселення країни відбувся в 

основному з півдня на північ, а також із заходу на схід. 

У XIX і XX ст. процес заселення території країни тривав у зв'язку з 

збільшенням площі орних земель: на самому останньому етапі він був пов'язаний з 

зростанням міст. 

     2) Щільність населення: Після Ісландії та Норвегії Фінляндія - 

найбільш рідко заселена країна в Західній Європі. Середня щільність населення 

країни становить 14 осіб на 1 кв. км, однак його розміщення нерівномірно. 

Найбільш густо заселені південні і південно-західні райони, де і в сільських 

місцевостях щільність населення перевищує від 45 до 80 осіб / кв. км. У цьому районі 

найбільше міст і селищ, включаючи три найбільших міста. У північному та 

східному напрямках щільність населення зменшується. У центральних районах 

країни вона приблизно збігається із середнім показником для всієї країни, наприклад 

в ляні Кеске-Суомі близько 15 осіб / кв. км. Меншою щільністю населення 

відрізняються вододільні райони Суоменселькя і східна прикордонна смуга, а 

на великих територіях півночі щільність населення до 1-2 осіб / кв. км. 

     3) Вікова структура населення: Вікова структура населення 

Фінляндії має великі регіональні відмінності. У сільських місцевостях більше 

пенсіонерів та менше осіб працездатного віку, ніж у містах. Багато громади 

з переважаючою еміграцією, особливо на островах, мають дуже перекручену 

піраміду за рахунок втрати молодого працездатного населення. Великі зміни в 

віковій структурі населення повинні дуже скоро позначиться на соціальній життя 

громад. У багатьох випадках такі зміни часто ведуть до закриття місцевої школи 

через нестачу учнів. У свою чергу це прискорює процес зменшення 

населення. 

У Фінляндії в середньому народжується 105 хлопчиків на 100 дівчаток. У цілому ж у 

країні переважають, як і в інших європейських країнах, жінки. Жінок 

відносно більше в містах, ніж у сільських місцевостях. У містах чоловічий 

підлогу переважає лише в дитячій віковій групі, а в сільських місцевостях - 

у всіх групах молодше п'ятдесятирічного віку. Лише після цього віку 

збільшується частка жінок. Диспропорція співвідношень чоловіків і жінок шлюбного 

віку робить непрямий вплив на народжуваність. 

     4) Шведське населення: Фінляндія офіційно є двомовною 

країною, більшість населення якої вважає своєю рідною мовою фінський. 

Друга державна мова - шведська. 

У Похьянма межа між шведськими і фінськими сільськими громадами виражена 

дуже чітко. Вплив фінської мови проявлялося лише в містах і 

промислових громадах. 

На південному узбережжі Фінляндії мовна межа менш чітка. У старих шведських 

сільськогосподарських громадах більшість населення вважає шведський мову 

рідним. 

На Аландських островах у всіх п'ятнадцяти громадах панує шведську мову. 

     5) Саами: Саами, або лопарі, - народ, який має свою мову і 

традиції. У минулому це корінні жителі Суоменніемі (Фінської півострова). У 

початку нашої ери рідкісні кочують групи саамів, займалися полюванням і 

збиранням, кочували по всій Фінляндії. У зв'язку зі збільшенням числа фінів 

саами відступали на північ, частково змішуючись з фінами. 

Загальна чисельність саамів, що проживали в Фінляндії, становить тепер 3000 - 

4500 осіб. На всій території саамської фінське населення все ж 

переважає в усіх великих населених пунктах, крім селища Утсйокі. Під 

багатьох невеликих поселеннях живуть тільки саами. 

У Норвегії та Швеції є більш численні групи саамської населення, 

ніж у Фінляндії, а в Росії їх близько 2000. Усього в цих чотирьох країнах 

проживають приблизно 35000 саамів. 

                        V. Господарство 

             1. Основні фактори розвитку сільського господарства 

Основні природні фактори, що впливають на сільське господарство - характер і 

властивості грунтів, світло, температура і вода. У кожному окремому випадку зростанню 

рослин перешкоджає лише один найменш сприятливий чинник, і, 

отже, для того щоб отримати хороший врожай, треба перш за все 

досягти поліпшення саме цього чинника. Наприклад, нестача поживних 

речовин може бути усунений шляхом внесення добрив, перезволоження грунтів - 

шляхом їх меліорації, підвищена кислотність грунтів - за рахунок вапнування. 

     1) Грунт і її родючість: Освіта різних типів грунтів в 

Фінляндії відбувалося в післяльодовиковий період. Велика частина країни у той час 

була покрита водами морських басейнів, які повільно регресували у зв'язку 

з підняттям суші. Протягом льодовикового періоду материковий льодовиковий покрив 

зніс з території Фінляндії весь колишній грунт і відклав на денудованих 

поверхні фундаменту пухкі відкладення. Потім хвилі Балтійського моря зруйнували 

на схилах пагорбів цю морену і забрали вимитий з неї мелкозем на велику 

глибину, що сприяло накопиченню товщ наносів у гирлах річок і прибережних 

западинах; згодом у результаті підняття суші ці відкладення знову опинилися 

на поверхні, і тепер ними складені великі родючі низовини на південному 

і західному узбережжях країни. Суглинні і глинисті грунти, характерні для 

2 / 3 усіх сільськогосподарських земель Фінляндії, поширені не тільки на 

цих низовинах, але й у внутрішніх районах країни, в основному на 

північно-західному побережжі великих озер, де вони утворилися внаслідок 

підняття суші і осушення дна. Великі райони Фінляндії зайняті болотами, велика кількість 

яких визначає вирівняний характер рельєфу, а також приуроченість 

Фінляндії до зони прохолодного і вологого клімату. На узбережжях, які зазнали 

недавнє підняття, боліт менше, проте їх кількість знову зростає в міру 

просування в глиб країни. В областях з пересіченим рельєфом, наприклад в 

Озерному краї, Кайн, Східної та Північної Лапландії, боліт порівняно 

небагато. 

На Аландських островах обробляються переважно супіщані грунти. У 

Варсінайс-Суомі і Усима переважають глинисті грунти. У напрямку до схід 

частка глинистих земель зменшується, а суглинних, супіщаних і моренних - 

збільшується. У Північній Фінляндії для значної частини полів характерні 

болотні грунти. 

З грунтів, багатих гумусом, у Фінляндії найбільш поширені перегнійним і 

болотні грунти. Перегнійним грунту - це мінеральні, що володіють високим 

родючістю і легко доступні для обробки грунту. 

Найбільш родючі поля приурочені до територій, де переважають глинисті 

грунту (наприклад, Варсінайс-Суомі і Усима). 

     2) Клімат, а саме радіація, температура та опади, надає 

різний вплив на сільське господарство Фінляндії. Найбільше ясних днів 

зазвичай буває на західному узбережжі. Важливий показник теплового режиму - сума 

ефективних температур протягом вегетаційного періоду. Вона зменшується з півдня 

і півдня-заходу на північ і північний схід, у тому ж напрямку скорочується і 

тривалість вегетаційного періоду. У результаті Південна Фінляндія має 

більш сприятливі умови для вирощування сільськогосподарських культур, ніж 

Північна Фінляндія. Засухи на початку літа в Південній Фінляндії також є 

важливим кліматичним чинником. У північних районах їх не буває. Одна з проблем 

Півночі-заморозки, які іноді спостерігаються навіть на південно-заході країни. У 

протягом вегетаційного періоду вони часто бувають на рівнинах і в долинах, куди 

зі схилів височин спускається холодне повітря. 

Клімат Фінляндії відрізняється дуже сніжними зимами, поверхневим замерзанням 

водойм та промерзанням грунтів. Постійний сніговий покрив встановлюється в 

Північній Лапландії в кінці жовтня і тримається на протязі шести місяців. У 

більш південних районах країни сніговий покрив з'являється пізніше, наприклад, у центрі 

Озерного краю - в кінці листопада, а на островах Південно-Західної Фінляндії - в 

Наприкінці грудня і відповідно зберігається не так довго, як на півночі. 

Потужний сніговий покрив надійно захищає сходи озимих від суворих морозів. 

Одночасно наявність сніжного покриву в лісах, мерзлоти в поверхневому шарі 

грунтів і льоду на озерах сприяє проведенню зимових лісозаготівель навіть у 

заболочених районах. 

                          2. Сільське господарство 

     1) Селянські сільськогосподарські підприємства: Землевласник в 

Фінляндії веде різноманітну діяльність, основною якої є 

рослинництво, тваринництво та лісове господарство. Крім того, багато 

селяни змушені шукати додаткові джерела доходів на стороні, 

оскільки в останні десятиліття роль сільського господарства як доходного 

заняття стала сильно зменшуватися. 

                            3. Рослинництво 

     1) Садівництво в Фінляндії розвинене слабко. Садівництво найбільш 

широко поширене в прибережних районах, населених шведами, в ляні Усима і 

на островах Південної Фінляндії, але й там на частку садів припадає менше 0,9% 

сільськогосподарської площі. Кліматичні умови в цих районах досить 

сприятливі для вирощування яблунь, груш, вишень, які дають непогані, а 

нерідко навіть багаті врожаї. По всій Фінляндії для задоволення власних 

потреб на невеликих ділянках вирощують ягоди та овочі. 

     2) Рільництво: У Фінляндії вирощуються багато різноманітних 

польові культури з урахуванням кліматичних особливостей. 

У Фінляндії вирощують всього близько сорока культур, з них лише менше половини 

має господарське значення. 

Озима пшениця - найбільш вимоглива зернова культура в Фінляндії. Вона 

найкраще росте на карбонатних гумусированню глинистих грунтах. Ця 

культура погано переносить суворі зими і переважно поширена на 

глинистих грунтах в південних і південно-західних районах країни. 

Ярова пшениця, як і озима, - культура, характерна для районів з 

глинистими грунтами, хоча вона росте і на більш легких супіщаних, а деякі 

сорти навіть на болотних грунтах. 

Озиме жито - щодо невимоглива культура, зростає на мінеральних 

грунтах легко механічного складу. 

Ячмінь добре росте на гумусированню, не особливо кислих грунтах 

щодо легкого механічного складу. Здавна він був у фінів найважливішим 

з хлібних злаків. 

Овес - наймолодша зернова культура Фінляндії. Був час, коли він 

займав половину всієї посівної площі під зерновими культурами. Особливо 

багато вівса вирощується в південно-західних районах Фінляндії, де на його частку 

припадає понад 1 / 4 всієї посівної площі. 

Посіви кормових трав в 1969 р. у Фінляндії займали 1 млн. га. Сама 

Найпоширеніша з трав - тимофіївка; разом з нею, перш за все в Південній і 

Центральній Фінляндії, сіють багато конюшини. 

Культура цукрових буряків стала впроваджуватися у Фінляндії тільки в 1920-і роки, 

коли був побудований перший цукровий завод у Сало. Цукровий буряк росте краще 

всього на гумусированню глинистих або піщаних грунтах в умовах 

тривалого вегетаційного періоду. Її посіви зосереджені поблизу 

від цукрових заводів. 

Так як картопля один з важливих продуктів харчування, його вирощують для 

власних потреб майже в кожному господарстві і він є найбільшою 

поширеною культурою у Фінляндії разом з тимофіївка. 

                            4. Тваринництво 

Зміст домашніх тварин завжди було провідною галуззю сільського 

господарства Фінляндії. У теперішній час воно дає майже 3 / 4 всіх доходів 

сільського господарства. На провідну роль тваринництва в сільському господарстві 

Фінляндії вказує той факт, що 75% від загальної посівної площі країни, а в 

Північної Фінляндії навіть вся посівна площа, зайняті кормовими культурами. 

Таке становище склалося у зв'язку з тим, що кліматичні умови країни 

часто несприятливі для вирощування сільськогосподарських культур, 

особливо для вирощування зернових в Північній Фінляндії. Частково причина 

криється в переважання дрібних селянських господарств а сільському господарстві 

країни: у маленьких господарствах робочої сили цілком вистачає для такої 

трудомісткою галузі, як тваринництво. 

     1) Худоба: Крім таких найважливіших домашніх тварин 

Фінляндії, як корови, коні, вівці і свині, в Північній Фінляндії до домашніх 

тваринам відносять і північного оленя, хоча він знаходиться в особливому становищі через 

вкрай невеликих витрат праці в оленярстві. 

                          5. Рибальство і мисливство 

Рибальство було однією з найважливіших галузей господарства ще в період раннього 

заселення країни. Поряд з полюванням воно сприяло розселенню первісного 

населення в незайманих лісових районах. Тільки з переходом до осілого способу 

житті провідну роль почали відігравати тваринництво і землеробство, проте 

рибальство і полювання ще довго були основними побічними промислами. 

     1) Рибальство: Чисельність професійних рибалок у Фінляндії 

постійно скорочується, а чисельність любителів зростає. 

Значення рибальства може бути охарактеризований як за загальним обсягом улову, 

так і за його вартістю. 

Найважливішими видами риби за вартістю улову є салака, лосось, сиг, щука 

і окунь. 

На другому місці в морському рибальстві варто лосось. Цю рибу ловлять в основному 

неводом, а також мережами і тралом. 

Найважливіший об'єкт рибальства у внутрішніх водах - ряпушка. В останні роки 

улови цієї риби скоротилися. 

Таким чином, в цілому рибальство, пов'язане з рекреацією, має досить 

важливе значення в даній галузі. 

     2) Полювання: У теперішній час професійна полювання поступилася місцем 

спортивно-аматорської полюванні, тобто організованим видів полювання, яка 

передбачає свідоме і дбайливе ставлення до збереження та регулювання 

ресурсів диких звірів і птахів. 

Сукупність кліматичних і біогеографічних чинників визначає видовий 

склад і щільність мисливської дичини. Тут накладають свій відбиток суворі 

зими і положення країни в зоні північних хвойних лісів. Лісові птахи, заєць- 

русак, лось, хутрові лісові звірі і водоплавні птахи, які населяють озера і 

моря, такі найважливіші промислові тварини Фінляндії. 

Полювання на лося в економічному відношенні найбільш прибуткова у порівнянні з 

промислом інших видів тварин, тому вона найбільш поширена. 

     3) Звіринництво: Полювання на хутрових звірів і торгівля хутром мають 

у Фінляндії давні традиції. Мисливський хутровий промисел не міг задовольнити 

зростаючий на хутро, що і послужило поштовхом для досвідченого розведення звірів. 

Розведення норок і лисиць передбачає хороше постачання їх кормами і 

певна віддаленість звірівницьких ферм від поселень, наявність рівних і 

сухих майданчиків для звіроферм, забезпечення водою та електроенергією, а також 

зручне транспортне сполучення. Найважливіші райони звірівницьких господарств - 

ляни Васа, Турку-Порі і Оулу. 

Країна займає перше місце у світі з виробництва шкурок лисиці і друге 

місце шкурок норки. Фінляндія є найбільшим у світі експортером хутра. 

Основні країни, які купують Фінську хутро, - США і ФРН. 

                            6. Промисловість 

     1) Енергетика: Сучасне енергопостачання Фінляндії 

здійснюється за рахунок нафти, яку доставляють з-за кордону, використовуючи в 

основному автомобільний і залізничний транспорт. 

Фінляндія має високорозвиненою і ефективної електроенергосістемой, 

яка має зв'язок з іншими країнами і тим самим забезпечує стабільність 

енергопостачання. 

     2) Целюлозно-паперова промисловість: Виробничі потужності 

деревообробної та целюлозно-паперової промисловості Фінляндії досягли 

такого рівня, що на основі нинішнього приросту деревини в лісах 

недоцільно планувати будівництво нових заводів, що вимагають розширення 

обсягу лісозаготівель. Більш повне використання деревної сировини давно вже 

стало передумовою подальшого розвитку лісопереробній галузі. 

Перспективні плани передбачають збільшення відтворення деревини шляхом 

добрива лісових угідь, розширення площі лісонасаджень та залісення 

торфовищ. Прикладами раціонального використання деревини є застосування 

відходів лісопиляння і фанерної промисловості для виробництва деревної маси, 

деревно-волокнистих і деревно-стружкових плит. Фінляндія ввозить деревину в 

невеликій кількості. 

     3) Металургія: Виробництво заліза у Фінляндії має давні традиції. 

Крім залізних руд, в надрах Фінляндії видобувають руди міді, нікелю, цинку, 

хрому та кобальту. При обробці в якості побічної продукції отримують 

невелика кількість золота, срібла, кадмію, і ртуті. По виробництву міді і 

нікелю Фінляндія посідає одне з провідних місць в Європі. Випускається 40000 т 

катодного міді, більша частина продукції експортується. За винятком заліза, 

виробництво всіх інших металів, а також видобуток їх руд і виготовлення 

концентратів зосереджені на заводах і рудниках акціонерного товариства 

«Оутокумпу». 

     4) Транспортне машинобудування: Суднобудування - найважливіша галузь 

транспортного машинобудування Фінляндії. Підприємства цієї галузі - верфі 

маломірних, дерев'яних і металевих суден і доків. 

Продукція фінського суднобудування включає перш за все суду спеціального 

призначення, наприклад: криголами, автопорому, кабельні, рефрижераторні, 

контейнерні, землечерпальних судна, буксири, річкові криголами, перевізники 

барж, танкери для перевезення нафти та скрапленого газу, морські нафтобурове 

установки. Крім того, будують ще малі і середні суховантажні судна і танкери, 

а також великі комфортабельні пасажирські лайнери. Основна частина 

продукції суднобудування експортується. 

Виробництво наземних транспортних засобів охоплює виготовлення і ремонт 

залізничного та трамвайного рухомого складу, виробництво і ремонт 

автомобілів і інших моторних транспортних засобів та їх деталей, а також 

виготовлення велосипедів. 

У порядку співпраці між Фінляндією і Швецією фірма «Сааб-Валмет» на 

заводі в місті Усікаупункі випускала 30000 легкових автомашин на рік. 

Фінські заводи щорічно випускають близько 1500 вантажних і спеціальних автомашин 

і автобусів. Залізниці у Фінляндії належать державі. Рухомий 

склад залізничного транспорту, включаючи локомотиви, давно вже виготовляють 

у Фінляндії. 

     5) Інші галузі машинобудування сконцентровані в Південній і 

Центральній Фінляндії. Основні центри - міста Гельсінкі, Тампере, Порі, 

Ювяскюля, Лахті та Варкаусе. 

Найбільш відомі статті експорту машинобудування - машини та обладнання для 

виробництва паперу і целюлози. До країн Західної Європи з Фінляндії 

експортувалися автокари, землерийні машини, підйомні крани та ліфти. 

     6) Металообробна промисловість випускає вельми 

різнобічну номенклатуру металевих виробів малосерійного виробництва, 

наприклад обладнання для опалення, водопостачання та вентиляції, а також для 

домашнього господарства. 

     7) Електротехнічна промисловість: Електротехнічна 

промисловість випускає обладнання, необхідне для виробництва і передачі 

електроенергії, наприклад: генератори електростанцій, трансформатори, кабелі та 

надпотужні електродвигуни для електровозів і криголамів і т. д. Крім того, 

виробляються батареї, лампи розжарювання, радіоприймачі і телевізори, 

телефонна апаратура і т. д. Новітнім напрямом є електронне 

виробництво. 

     8) Промисловість Фінляндії в цілому: Із загальної чисельності зайнятих 

у промисловості Фінляндії 61% працює на території ляні Усима, Турку-Порі і 

Хяме, де проживає трохи більше половини всього населення. Однак площа 

цих ляні становить лише 16% всієї площі країни. Таким чином, 

промисловість відрізняється більш високим ступенем концентрації у зазначених ляни, 

ніж зосередженість у них населення. У ляні Лаппі і Оулу положення інше. У 

Південної Фінляндії вже пройдено самий інтенсивний етап індустріалізації; в 

районах, що розвиваються країни в останні роки спостерігалося відносно швидке 

збільшення числа зайнятих у промисловості. У Південній Фінляндії бувають труднощі 

із забезпеченням підприємств робочою силою під час високої кон'юнктури і з 

отриманням відповідних ділянок землі за доступною ціною. На основі законів, 

прийнятих з метою стимулювання розвитку економіки в розвиваючих районах, 

підприємства отримують у них допоміжні кредити і податкові знижки. Багато 

підприємства перемістилися або повністю, або частково у розвиваються райони, 

де були створені зовсім нові підприємства. У подібних умовах 

будівництво навіть одного великого заводу значно впливає на 

темпи зростання. 

У ляні Кюмі в першу чергу виділяються деревообробна і целюлозно- 

паперова промисловість, а ляні Хяме має переваги в меблевій, взуттєвій, 

скляної, гумової, текстильної та швейної промисловості. Усима виділяється 

високим рівнем концентрації поліграфічної промисловості та видавничої 

справи. Загальною рисою для ляні Усима і Турку-Порі є велике значення 

металопромисловості, особливо суднобудування, а також концентрація в них 

нафтопереробної промисловості. Гірничодобувна і деревообробна 

промисловість займають центральне положення в ляні Похьойс-Карьяла, а 

текстильна промисловість і металопромисловості - у ляні Васа.