Користування житловими приміщеннями

Користування житловими приміщеннями




Зміст



1. Права та обов'язки власника житлового приміщення та інших проживають в належному йому помешканні громадян

2. Державний контроль за використання і схоронністю житлового фонду




1. Права та обов'язки власника житлового приміщення та інших проживають в належному йому помешканні громадян



«Право власності та інші речові права на житлові приміщення» (розділ 2) ЖК РФ перш за все присвячено праву власності на житло, яке займає центральне місце серед інших речових прав (оренда, іпотека, право оперативного управління та ін.) Якщо власник житлового приміщення має повний обсяг житлових прав по відношенню до що належить йому житловому приміщенню (володіє, користується, розпоряджається), то члени його сім'ї мають обмежене речове право по відношенню до даного приміщення (їм належить тільки право користування).

У ст. 30 ЖК РФ не дублюються норми ЦК РФ, а закріплено житлово-правове правомочність власника по відношенню до житлового приміщення: Власник житлового приміщення здійснює права володіння, користування і розпорядження належним йому на праві власності житловим приміщенням відповідно до його призначення та межами його використання, які встановлені цим Кодексом. У ст. 17 ЖК України встановлено, що житлове приміщення призначене для проживання громадян, а також може бути використано для здійснення професійної діяльності або індивідуальної підприємницької діяльності. Слід зазначити, що в житлових відносинах громадяни та інші учасники можуть мати як речові права, тобто права, пов'язані з використанням майна (житла), так і права, засновані на зобов'язаннях, наприклад договорі найму житлового приміщення і ін

У ЖК РФ робиться посилання на цивільне законодавство. У першу чергу мається на увазі ЦК РФ, в розділі якого міститися основні норми, що стосуються речових прав. Звичайно, серед цих прав особливе місце займає право власності на майно, закріплене в ст. 209 ЦК РФ:

1. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

2. Власник має право на свій розсуд вчиняти щодо належного йому майна будь-які дії, що не суперечать закону й іншим правовим актам і не порушують права та охоронювані законом інтереси інших осіб, в тому числі відчужувати своє майно у власність іншим особам, передавати їм, залишаючись власником, права володіння, користування і розпорядження майном, віддавати майно в заставу й обтяжувати його іншими способами, розпоряджатися ним іншим чином.

Всі інші права в порівнянні з правом власності є обмеженими речовими правами.

Відповідно до ст. 30 ЖК України власник житлового приміщення здійснює права володіння, користування і розпорядження належним йому на праві власності житловим приміщенням відповідно до його призначення та межами його використання. Власник житлового приміщення має право надати у володіння та (або) у користування, що належить йому на праві власності, житлове приміщення громадянинові на підставі договору найму, договору безоплатного користування або на іншій законній підставі, а також юридичній особі на підставі договору оренди або на іншій законній підставі з урахуванням вимог, встановлених цивільним і житловим законодавством. Власник житлового приміщення несе тягар утримання даного приміщення і, якщо дане приміщення є квартирою, спільного майна власників приміщень у відповідному багатоквартирному будинку, а власник кімнати в комунальній квартирі несе також тягар утримання спільного майна власників кімнат в такій квартирі, якщо інше не передбачено федеральним законом або договором. Власник житлового приміщення зобов'язаний підтримувати дане приміщення в належному стані, не допускаючи безгосподарного поводження з ним, дотримуватися пава і законні інтереси сусідів, правила користування житловими приміщеннями, а також правила утримання спільного майна власників приміщень у багатоквартирному будинку.

Аналізуючи норми ст.30 ЖК РФ, необхідно зазначити наступне.

У ч.2 цієї статті встановлено, що власник житлового приміщення може надавати її громадянам за договором найму (комерційного найму) та іншими договорами, а юридичним особам - за договором оренди. З ч.2 ст.671 ГК РФ слід зазначити, що договір оренди може застосовуватися лише у відносинах з юридичними особами, які повинні використовувати тільки для проживання громадян.

При цьому ст.30ЖК РФ не встановлені вимоги (умови) надання житла іншим особам, у тому числі умова про дотримання норми площі житла. Однак такі вимоги закріплені щодо членів сім'ї наймача жилого приміщення. Ст.70 ЖК РФ: Наймач за згодою у письмовій формі членів своєї сім'ї, в тому числі тимчасово відсутніх членів своєї сім'ї, вправі вселити в займане ним жиле приміщення за договором соціального найму свого чоловіка, своїх дітей та батьків або за згодою у письмовій формі членів своєї родини, в тому числі тимчасово відсутніх членів своєї сім'ї, та наймодавця - інших громадян як проживають разом з ним членів своєї сім'ї. Майнодавець може заборонити вселення громадян як проживають разом з наймачем членів його сім'ї у разі, якщо після їх вселення загальна площа відповідного житлового приміщення на одного члена сім'ї становить менше облікової норми. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей не потрібно згоди інших членів сім'ї наймача та згода майнодавця.

Власник несе тягар утримання житлового приміщення, а також тягар утримання спільного майна багатоквартирного будинку або комунальної квартири (ч. № 3 ст. 30 ЖК РФ). Дана норма базується на положеннях ст.210 ГК РФ. Якою встановлено, що власник несе тягар утримання належного йому майна, якщо інше не передбачено законодавством або договором. Крім того, ст.211 ЦК України передбачено, що за загальним правилом і ризик випадкової загибелі (ушкодження) майна несе його власник.

Відповідно до ч.4 ст.30 ЖК РФ на власника житлового приміщення покладено обов'язки (вони сформульовані в загальному вигляді). Зокрема, він не повинен допускати безгосподарного поводження з житлом, порушувати права та інтереси сусідів. У зв'язку з цим слід звернути увагу, що ст.293 ЦК України встановлена ​​відповідальність власника житлового приміщення. Якщо власник житлового приміщення використовує його не за призначенням. Систематично порушує права та інтереси сусідів або безгосподарно поводиться з житлом, допускаючи його руйнування, орган місцевого самоврядування може попередити власника про необхідність усунути порушення, а якщо вони тягнуть руйнування приміщення, призначити також власнику відповідний строк для ремонту приміщення. Якщо власник після попередження продовжує порушувати права і інтерес сусідів чи використовувати житлове приміщення не за призначенням або без поважних причин не зробить необхідний ремонт, суд за позовом органу місцевого самоврядування може прийняти рішення про продаж з публічних торгів такого житлового приміщення з виплатою власнику вручених від продажу коштів за вирахуванням витрат на виконання судового рішення.

За порушення правил користування житловими приміщеннями ст 7 КоАП РФ передбачена адміністративна відповідальність. Псування жилих будинків, житлових приміщень. А одно псування їх обладнання. Самовільне переобладнання житлових будинків і (або) житлових приміщень або використання з не за призначенням тягне за собою попередження або накладення адміністративного штрафу на громадян у розмірі від 10 до 15 МРОТ. Самовільне перепланування житлових приміщень у багатоквартирних будинках передбачає адміністративний штраф у розмірі від 20 до 25 МРОТ.

Згідно ст.7.22 КоАП РФ встановлюється відповідальність за порушення правил утримання та ремонту житлових приміщень. Порушення особами, відповідальними за утримання житлових будинків і (або) житлових приміщень, правил утримання та ремонту житлових будинків і (або) житлових приміщень або порядку і правил визнання їх непридатними для постійного проживання і переведення їх у нежитлові, а одно переобладнання житлових будинків і ( або) житлових приміщень без згоди наймача (власника). Якщо переобладнання істотно змінює умови користування житловим будинком і (або) житловим приміщенням. Тягне за собою накладення адміністративного штрафу на посадових осіб у розмірі від 40до 500 МРОТ; на юридичних осіб - від 400 до 500 МРОТ.

У зазначеній статті називається «власник» житлового приміщення, тобто мається на увазі одну особу, в тому числі громадянин. Між тим необхідно мати на увазі, що житлове приміщення може перебувати у спільній власності (часткової або сумісної). Наявність кількох власників одного житлового приміщення передбачає їх спільна участь у здійсненні прав і виконанні обов'язків по відношенню до даного житлового приміщення (ст.244-256 ГК РФ)

Поряд з власником житлового приміщення право користування цим приміщенням на умовах, передбачених житловим законодавством, мають члени сім'ї власника, що у своєму житловому приміщенні (п.1ст.292 ГК РФ), його чоловік, а також його діти і батьки. Інші родичі, непрацездатні утриманці і у виняткових випадках інші громадяни можуть бути визнані членами сім'ї власника, якщо вони вселені власником в якості членів своєї сім'ї (відповідно до частини 1 ст.31 ЖК РФ).

Норми статті 31 присвячені правовому регулюванню відносин з користування житловими приміщеннями громадянами, які проживають разом з власником в належному йому житловому приміщенні. Виділяють три групи громадян, які можуть проживати в житловому приміщенні спільно власником: члени його сім'ї; громадяни, які користуються житловим приміщенням на підставі угоди з власником цього приміщення. Наприклад, договору довічного змісту з утриманням, договору безоплатного користування житловим приміщенням, договору комерційного найму.

За загальним правилом члени сім'ї власника житлового приміщення користуються їм нарівні з власником. Однак, може бути встановлений інший режим користування ними жилим приміщенням (ч.2 ст.31 ЖК РФ) За угодою власника з членами його сім'ї їх права можуть бути обмежені в частині користування житлом, наприклад, може бути досягнута домовленість про користування членом сім'ї не всім житловим будинком (квартирою), а одній з кімнат житлового приміщення тощо

Члени сім'ї власника повинні використовувати житлове приміщення (кЯ і сам власник) за призначенням, а також забезпечувати його збереження.

В ч.3 ст.31 ЖК РФ закріплено, що дієздатні громадяни несуть солідарну з власником відповідальність за зобов'язаннями, що виникли з користування житловим приміщенням. Це означає, що, наприклад, заборгованість по технічному обслуговуванню житлового приміщення може бути стягнута не тільки з власника, а й з члена його сім'ї.

Що стосується членів сім'ї наймача за договором соціального найму, то щодо їх прав та обов'язків слід керуватися ст. 69 ЖК РФ. Цією статтею встановлено, що члени сім'ї наймача жилого приміщення мають рівні з наймачем права і обов'язки.

Статтею 31 ЖК РФ (ч.4 і 5) врегульовані і відносини, що виникають між власником житлового приміщення та колишніми членами його сім'ї. У разі припинення сімейних відносин з власником житлового приміщення право користування даним житловим приміщенням за колишнім членом сім'ї власника цього житлового приміщення не зберігається, якщо інше не встановлено угодою між власником і колишнім членом його сім'ї.

Однак для колишніх членів сім'ї власника приватизованого житлового приміщення ст.19 введеного закону встановлено виняток. На них дію ч.4 ст.31 ЖК не поширюється, якщо в момент приватизації даного житлового приміщення зазначені особи мали рівні права користування цим приміщенням з особою, його приватизували. Отже, припинення сімейних відносин у цих випадках не є підставою для позбавлення громадян, які не є власниками житлового приміщення, права користування даним житловим приміщенням і вселенням з нього.

Право проживання в житловому приміщенні може виникнути не тільки з факту спільного проживання власника і членів його сім'ї (ст.31 Ж К РФ), з угод власника з колишнім членом його сім'ї (п.4 ст.31ЖК РФ), але і з заповідального відмови (ст.1137 ЦК України: Заповідач вправі покласти на одного або декількох спадкоємців за заповітом або за законом виконання за рахунок спадщини будь-які обов'язки майнового характеру на користь однієї або кількох осіб (відмовних одержувачів), які набувають право вимагати виконання цього обов'язку (заповідальний відмова).

Заповідальний відмова має бути встановлений у заповіті.) Та договору довічного змісту з утриманням (ст.601 ЦК України: За договором довічного змісту з утриманням одержувач ренти - громадянин передає належні йому житловий будинок, квартиру, земельну ділянку чи іншу нерухомість у власність платника ренти, який зобов'язується здійснювати довічне утримання з утриманням громадянина та (або) вказаної ним третьої особи (осіб).



2. Державний контроль за використання і схоронністю житлового фонду



Житловий фонд - сукупність всіх житлових приміщень, що знаходяться на території Російської Федерації

Залежно від форми власності житловий фонд поділяється на:

1) приватний житловий фонд - сукупність житлових приміщень, що перебувають у власності громадян і у власності юридичних осіб;

2) державний житловий фонд - сукупність житлових приміщень, що належать на праві власності Російської Федерації (житловий фонд Російської Федерації), і житлових приміщень, що належать на праві власності суб'єктам Російської Федерації (житловий фонд суб'єктів Російської Федерації);

3) муніципальний житловий фонд - сукупність житлових приміщень, що належать на праві власності муніципальних утворень.

У залежності від цілей використання житловий фонд поділяється на:

1) житловий фонд соціального використання - сукупність надаються громадянам за договорами соціального найму житлових приміщень державного і муніципального житлових фондів;

2) спеціалізований житловий фонд - сукупність призначених для проживання окремих категорій громадян і надаються за правилами розділу IV цього Кодексу житлових приміщень державного і муніципального житлових фондів;

3) індивідуальний житловий фонд - сукупність житлових приміщень приватного житлового фонду, які використовуються громадянами - власниками таких приміщень для свого проживання, проживання членів своєї сім'ї та (або) проживання інших громадян на умовах безоплатного користування, а також юридичними особами - власниками таких приміщень для проживання громадян на зазначених умовах користування;

4) житловий фонд комерційного використання - сукупність житлових приміщень, які використовуються власниками таких приміщень для проживання громадян на умовах користування, надані громадянам за іншими договорами, надані власниками таких приміщень особам у володіння і (або) у користування.

4. Житловий фонд підлягає державному обліку в порядку, встановленому Урядом Російської Федерації.

5. Державний облік житлового фонду поряд з іншими формами його обліку має передбачати проведення технічного обліку житлового фонду, в тому числі його технічну інвентаризацію та технічну паспортизацію (з оформленням технічних паспортів житлових приміщень - документів, що містять технічну та іншу інформацію про житлових приміщеннях, пов'язану із забезпеченням відповідності житлових приміщень встановленим вимогам (ФЗ від 29 грудня 2004 р. N 188-ФЗ Р. I. Гол. 2. Ст. 19.)

Відповідальність за порушення житлового законодавства визначена ст. 20 ЖК РФ. У якій передбачається здійснення державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду, відповідністю житлових приміщень, встановлених вимогам.

Відповідно до зазначеної статті державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду незалежно від форми власності, а також відповідністю житлових приміщень і комунальних послуг встановленим вимогам здійснюється уповноваженими органами виконавчої влади, органами державної влади суб'єктів РФ відповідно до федеральними законами та іншими нормативними правовими актами РФ.

На підставі цієї статті передбачається державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду. Відповідністю житлових приміщень встановленим вимогам з боку органів виконавчої влади на федеральному і регіональному рівнях. Такий контроль повинен здійснюватися по відношенню до всього житлового фонду (незалежно від форм власності).

Зокрема, державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду здійснює Державна житлова інспекція.

Головним завданням державної житлової інспекції в Російській Федерації є контроль за забезпеченням прав і законних інтересів громадян та держави при наданні населенню житлових та комунальних послуг, що відповідають вимогам федеральних стандартів якості, використанням і схоронністю житлового фонду незалежно від його належності (пункт у редакції, введеної в дію з 1 листопада 1997 року постановою Уряду Російської Федерації від 13 жовтня 1997 року N 1303).

Державна житлова інспекція здійснює контрольні функції у формах і способами, передбаченими законодавством РФ. З урахуванням закріпленого в Конституції права місцевого самоврядування забезпечувати самостійне вирішення населенням питань володіння, користування і розпорядження муніципальної власністю.

Головна державна житлова інспекція виконує наступні основні функції:

координує та організовує роботу державної житлової інспекції з контролю за використанням, утриманням і ремонтом житлового фонду;

аналізує звітні, статистичні дані, результати перевірок на місцях, інші інформаційні матеріали і на їх основі готує пропозиції щодо вдосконалення експлуатації та контролю у житлово-комунальному господарстві, переходу на договірні відносини, розвитку конкурентного середовища, поліпшення роботи державних житлових інспекцій суб'єктів Російської Федерації, здійсненню переходу до нової системи оплати житла і комунальних послуг, стимулювання процесів участі населення в управлінні житловим фондом, збереження і поліпшення його використання, утримання і ремонту (абзац у редакції, введеної в дію з 1 листопада 1997 року постановою Уряду Російської Федерації від 13 жовтня 1997 N 1303);

розробляє нормативно-методичну документацію з питань діяльності державної житлової інспекції;

здійснює контроль за розробкою, вдосконаленням та виданням відомчих нормативних документів, пов'язаних з використанням, утриманням та ремонтом житлового фонду;

здійснює роботу по підбору, професійної підготовки та перепідготовки кадрів органів державної житлової інспекції;

бере участь у розробці нормативно-правових документів, що визначають порядок використання, ремонту та утримання житлового фонду.

Органи державної житлової інспекції здійснюють контроль:

за використанням житлового фонду і прибудинкових територій;

за технічним станом житлового фонду та його інженерного обладнання, своєчасним виконанням робіт по утриманню і ремонту згідно з діючими нормативно-технічними та проектними документами;

за обґрунтованістю встановлюваних нормативів споживання житлово-комунальних послуг;

за санітарним станом приміщень житлового фонду в частині, узгодженої з відповідними службами санітарно-епідеміологічного контролю;

за здійсненням заходів з підготовки житлового фонду до сезонної експлуатації;

за раціональним використанням у житловому фонді паливно-енергетичних ресурсів і води;

за дотриманням нормативного рівня і режиму забезпечення населення комунальними послугами (опалення, електро-, водо-, газопостачання тощо);

за дотриманням правил користування житловими приміщеннями і прибудинковими територіями;

за дотриманням порядку і правил визнання житлових будинків і приміщень непридатними для постійного проживання, а також переведення їх у нежитлові;

за наявністю та дотриманням умов договорів між власниками державних або муніципальних об'єктів житлово-комунального господарства, виробниками послуг та споживачами (абзац додатково включений з 1 листопада 1997 року постановою Уряду Російської Федерації від 13 жовтня 1997 року N 1303);

за проведенням конкурсів на обслуговування та капітальний ремонт будинків державного і муніципального житлових фондів (абзац додатково включений з 1 листопада 1997 року постановою Уряду Російської Федерації від 13 жовтня 1997 року N 1303);

за виконанням житлово-комунальних послуг за заявками населення (абзац додатково включений з 1 листопада 1997 року постановою Уряду Російської Федерації від 13 жовтня 1997 року N 1303);

за обранням домовласниками способу управління кондомініумом (абзац додатково включений з 1 листопада 1997 року постановою Уряду Російської Федерації від 13 жовтня 1997 року N 1303);

за наявністю в житлових будинках приладів регулювання, контролю та обліку енерго- та водо ресурсів (абзац додатково включений з 1 листопада 1997 року постановою Уряду Російської Федерації від 13 жовтня 1997 року N 1303).

Органи державної житлової інспекції мають право:

проводити інспекційні обстеження і перевірки підконтрольних об'єктів відповідно до завдань та функцій, визначених Положенням про житлової інспекції;

давати приписи власникам, власникам і користувачам житлового фонду і прибудинкових територій про усунення виявлених порушень;

давати уявлення про анулювання чи призупинення дії ліцензій на здійснення діяльності юридичними та фізичними особами, які допускають грубі порушення житлового законодавства, правил і нормативів, пов'язаних з використанням, утриманням та ремонтом житлового фонду;

виносити висновку про придатність будинків і приміщень для проживання;

вносити пропозиції про притягнення посадових осіб та громадян до відповідальності згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення;

в порядку і на умовах, встановлюваних органами виконавчої влади республік у складі Російської Федерації, країв, областей, автономних утворень, міст Москви і Санкт-Петербурга, застосовувати фінансові санкції за недотримання нормативно-технічних вимог щодо використання, утримання та ремонту житлового фонду і прибудинкових територій і невиконання приписів про усунення виявлених недоліків;

розглядати справи про правопорушення і накладати штраф у випадках, передбачених статтею 20 Федерального закону "Про товариства власників житла" (Відомості Верховної Ради України, 1996, N 25, ст. 2963), на домовласників громадян і організації, а також на посадових осіб, уповноважених представляти інтереси власника в кондомініумі в порядку, встановленому главою 21 Кодексу України про адміністративні правопорушення (абзац додатково включений з 1 листопада 1997 року постановою Уряду Російської Федерації від 13 жовтня 1997 року N 1303);

брати участь у роботі комісій з приймання в експлуатацію житлових будинків та їх інженерних систем після проведення капітального ремонту або реконструкції (абзац додатково включений з 1 листопада 1997 року постановою Уряду Російської Федерації від 13 жовтня 1997 року N 1303).

житловий фонд приміщення громадянин


Список використаної літератури



1. Конституція Російської Федерації-М.; ИНФРА - М., 2008 - 512 з Бібліотека кодексів

2. Цивільний Кодекс РФ - М.; Инфра-М., 2008 р -512 c - бібліотека кодексів

3. Житловий Кодекс Російської Федерації

4. Житлове право: підручник для ВНЗ, - М.; ЗАТ «Юстізінфом». 2007р. - 448с

5. Титов А.А. Житлове право РФ, підручник, - 2е видання перероблене і доповнене-М.: Юрайт-издат, 2009 - 452 с (основи наук)

6. Російська газета, N 207, 24.10.97