Виробництво білкових продуктів харчування в Україні проблеми і перспективи розвитку

Реферат на тему:



Виробництво білкових продуктів харчування 

в Україні: проблеми і перспективи розвитку

  









Мета роботи:



Визначити глобальну та регіональну конкурентоспроможність України у виробництві білкових продуктів харчування. 

	Традиційно конкурентоспроможність трактується як зумовлене економічними, соціальними та політичними факторами стійке успішне становище країни або товаровиробника на внутрішньому і зовнішньому ринках. В умовах відкритої економіки вона також може бути визначена як здатність країни (фірми) протистояти міжнародній конкуренції на власному ринку і на ринках “третіх стран”.



Постановка проблеми:



	Засилля товарів закордонного виробництва на ринках України висунуло жорсткі вимоги до підвищення конкурентоспроможності вітчизняної продукції та її виробників. Найдоцільніший шлях вирішення цієї проблеми – управління даним процесом.

	Для ефективного управління конкурентоспроможністю продукції  підриємства виникає необхідність у дослідженні закономірностей її формування. Конкурентоспроможність формується під впливом великої кількості чинників різноманітного походження, які по-різному впливають на неї. Конкурентоутворюючі чинники – це рушійна сила, яка формує і визначає характер конкурентоспроможності. Це насамперед якість і ціна виробу. 

	В сучасних умовах великого значеня набули такі чинники, як маркетингова та комерційна складові споживчої вартості виробу, наприклад, фірмова марка, реклама, сервісне обслуговування, система продажу тощо. Важливим для споживача є також своєчасність виробництва та збуту виробу на ринку.



Аналіз проблеми:



Напевно, багато хто чули про сою – однолітню трав'янисту рослину, яку можна додавати в раціон харчування і людей, і тварин. Цю культуру вирощують у 80 країнах світу, хоча лише в п'ятдесяти вона має серйозне продовольче значення. Але серед цих п'ятдесятьох такі гіганти, як США, Канада, Китай, Індія, Бразилія, Аргентина і так далі. Схоже, у список цих країн незабаром допишуть і Україну. Ця культура має величезний "запас" білка. Її можна додавати у м'ясні і рибні продукти,а також готувати безліч страв. На сьогоднішній день соя займає четверте місце у світі (після кукурудзи, пшениці і рису) по загальній площі посівів. До речі, рослина доволі примхлива - вона має потребу в сонці, волозі, гарних ґрунтах. Зате процес вирощування не містить якихось складних особливих "процедур". Соя не в дивину для українського сільського господарства. Нею "займаються" 200 сільгосппідприємств. Але 200 господарств - це мізер. Суспільною фундацією "Агудат Ісраель оф Америка" при фінансовій підтримці Департаменту сільського господарства США у Києві було створено Соєве об'єднання, головна мета якого - розвиток соєвого ринку в нашій країні. Агрономи констатують, що до 1998 року в Україні дуже мало займалися розробкою соєвого виробництва і соєві продукти майже не використовувалися. Сьогодні ситуація міняється на краще. Заводи і птахофабрики стали більш платоспроможні, а виходить, створення соєвого ринку - цілком реальна задача. Ще більш широко боби сої використовують як коштовний корм худобі. Активно використовують культуру для відгодівлі м'ясних порід великої рогатої худоби, птиці, свиней, овець, кіз, кроликів і іншої живності. Годують навіть рибу. В Інституті кормів Української Академії аграрних наук підрахували, що українському тваринництву, щоб нормально розвиватися, необхідно щорічно "проїдати" 2 мільйони тонн сої. Але в 1999-м році було вирощено всього 40 тисяч тонн, у 2000-м - 60 тисяч. У комбікормових заводів на закупівлю культури грошей немає. Хоча ті господарства, що вирощують "протеїнову рослину", не розчарувалися у своєму виборі. 



Ситуація на ринку

“Соєвий бізнес” у широкому змісті слова — це виробництво соєвих комбікормів, олії, борошна, хліба, молока, сиру, ковбас, так званих текстурированных соєвих продуктів (“м'яса”), майонезів, йогуртів, горішків і ін. Виробництво окремого соєпродукта — це окремий вид бізнесу, що вимагає своїх капіталовкладень, свого устаткування... За словами опитаних фахівців, у виробництво соєвого молока необхідно вкласти мінімум $10 тис., олії — $20 тис., борошна — $100 тис., а у виробництво “текстурата” — $0,2-5 млн.

Яких-небудь досить достовірних статистичних даних про кількість фірм, що займаються в Україні соєвим бізнесом (зокрема, виробництвом соєвого молока, сиру “тофу” і окари), поки не існує. Соєва справа, незважаючи на її швидкий розвиток, усе ще залишається екзотикою. По оцінках самих виробників і продавців устаткування для переробки сої, сьогодні в країні не більш двох-трьох десятків “соєвиків”.

На прилавках магазинів без турбот можна знайти продукцію НПАО “Соєва фабрика “Агропрод” (Чабани, Київська обл.). Це свого роду український “соєвий барон”. Крім цього підприємства, відомі наступні виробники: НП “Золоті боби” (м.Одеса), ТОВ “Олеся”, ТОВ “Солодко” (обоє — м.Запорожжя), ТОВ “Экко” (м.Черкаси), ПВ КП “Тибет” (м.Дніпропетровськ), ТОВ “Теда” (м.Київ), ТОВ “Білок” (м.Кіровоград) і ін. Одні з них випускають повний асортимент, інші — тільки соєве молоко, треті — горішки (фактично, смажені боби), четверті — текстуровані соєві продукти (м'ясо, стейки, вермішель, гуляш, язички, креветки, битки і т.д.).

Соєвий бізнес в Україні почав розвиватися роки чотири тому назад, у 1997-1998 роках. Тоді “соевики-ентузіасти” сталі завозити устаткування з-за кордону (в основному з Росії) і потихеньку заробляти на життя. За останні рік-два вони пробили собі пристойну дорогу і встали на ноги. Швидкому поширенню “бобової” справи сприяли і сприяють наступні чинники:

соєві продукти дешевше аналогічних м'ясних і молочних; 

у країні досить віруючих, що утримуються чи обмежують себе в споживанні тваринної їжі (під час посту чи постійно), що готові купувати дешевий і живильний соєвий товар; 

соя і продукти з неї — просто корисні, і про цьому останніми роками повторюють всюди.

Гроші

Самі грошові пункти в графі “витрати” — покупка “соєвої корови” (установки, що робить молоко із сої), сировини і витрати на документи. Вітчизняні соєві “доїльні апарати” витягнуть $3-6,5 тис., власне боби — $1-2 тис. (у стільки обійдеться первісний запас) і “дозвіл” стільки ж — $1-2 тис. До цих витрат потрібно приплюсувати витрати на холодильне устаткування (мінімум $200-1000), покупку “начиння” ($300-500) і рекламу ($100-300 на місяць). Плюс щось піде на обзаведення приміщенням, але тут витрати можуть бути якими завгодно. Особливо якщо ризикнути побудувати будинок цеху. На це, однак, рідко хто наважується. Тому що готових приміщень у країні усе ще багато, їх можна  купити чи орендувати. 

Крім того, необхідно виділити $500-600 на непередбачені витрати.

За словами виробників, вкладені $8-10 тис. можна повернути в гіршому випадку за рік, а при успішному старті первісні капіталовкладення цілком можливо “відбити” за 2-4 місяця.



Устаткування

Устаткування для виробництва соєвого молока в Україні не так вуж багато. Збирають потрібну техніку, наскільки нам відомо, два підприємства. Це АТ “РОСС” (м.Харків) і ОАО “Київське спеціальне проектно-конструкторське бюро “Менас” (м.Київ). Перше підприємство розробляє і виготовляє установку самостійно, а агрегат “Менаса” розроблений у київському ж ТОВ ИНПФ “Гран” . “Соєва корова” харківської зборки продуктивністю 30 л у годину коштує з ПДВ 14,784 тис. грн. Київський “соєвий апарат”, за допомогою якого можна надоїти 100 л молока в годину, коштує з ПДВ $6,5 тис.

В Україні також відоме устаткування для виробництва молока російського виробництва — їм користуються деякі з “соєвиків”-першопрохідників. У Росії такі апарати стали робити раніш, ніж в Україні. У Краснодарі роблять “соєві корови” продуктивністю 60 і 100 л/ч у Москві — 30, 60 і 100 л/ч. У Росії краснодарський апарат “Союшка-2” (60 л/ч) коштує $3,5-4 тис., “Союшка-3” (100 л/ч) — $5,5 тис. Установка московської фірми “Интерсоя” продуктивністю 30 л/ч коштує на батьківщині 105 тис. руб. (приблизно 19,3 тис. грн.). “Соєвий агрегат” з надоями молока 60 л/ч обійдеться в 138 тис. руб. (приблизно 25 тис. грн.), а “столитровый гігант” — 160 тис. руб. (приблизно 29 тис. грн.).



Пропозиції до розв’язання проблеми, необхідні ресурси та умови:

На прикладі одного з українських агропромислових підприємств опишемо основні положення проекту по диверсифікованості і збільшенню випуску дієтичної конкурентноздатної продукції із соєвих бобів за рахунок залучення інвестиційних засобів у розмірі 781,1 тис. доларів США    для придбання й експлуатації виробничого комплексу по переробці соєвих бобів.

Реалізація проекту дозволить створити технічну базу для виробництва продуктів харчування , передбачених Державною програмою «Діти України», "Національною програмою відродження села", "Державної промислової політики України" і інших значимих програм на державному рівні. Пропонований проект також повною мірою сприяє реалізації державної політики, спрямованої на забезпечення продовольчої (і в тому числі білкової) безпеки країни.



1. Суть і мета проекту.



Інвестиційна ідея проекту полягає в створенні комплексу по переробці бобів сої, застосовуючи закордонні і вітчизняні технології з метою забезпечення ринку Криму й України різноманітними якісними, дієтичними, збалансованими по білку харчовими продуктами.

Товари і послуги, плановані до реалізації в рамках проекту:

молочна продукція із сої: соєве молоко, сухе соєве молоко, окара, десерти. та інші продукти із сої: соєве борошно, соєва олія, соєві горішки, шрот.

Цілями даного проекту є:



· Забезпечення споживчого ринку України і Криму якісними, що володіють унікальними дієтичними властивостями, з високим змістом білка соєвими молочними і кисломолочними продуктами (молоко, борошно, йогурт, орешки, сир, сир, майонез і т.п.), що по смакових якостях не уступають, а по дешевині перевершують їхні аналоги на тваринній основі.



· Забезпечення промислового ринку України і Криму (виробничі і переробні підприємства харчової галузі, хлібопекарські підприємства, підприємства   м’ясопереробчої   галузі)   якісною      повноцінною низьковитратною сировиною і харчовими добавками для виробництва продукції, тим самим збільшивши обсяг  продукції, що випускається, підприємствами даного  сектора і їхнього асортименту.



· Постачання на підприємства сільськогосподарського комплексу сировини ( соєва лушпайка й окара) для виробництва високоякісних білкових комбінованих сумішей для розвитку і підтримки життєздатності тваринницьких і птахівницьких агрокомплексів України.



Для досягнення поставлених цілей передбачається закупити й експлуатувати єдиний виробничий комплекс по переробці бобів сої. Вартість проекту оцінюється в 781138 доларів США, у т.ч. устаткування на суму 443,14 тис. доларів США.

Планується придбання устаткування російських і українських виробників, вибір яких здійснений на підставі експертного аналізу виробників необхідних типів устаткування, у т.ч. закордонних.



Передумовами для успішного розвитку проекту є наступні положення:



· На базі виробництва дешевих продуктів харчування з бобів сої, що, будучи більш здоровою і високобілковою їжею, у майбутньому замінять дорогі аналоги на тваринній основі, з'явиться можливість організувати постачання малозабезпечених шарів населення України повноцінними продуктами харчування.



· Переваги соєвої переробки такі, що усі відходи, отримані в результаті виробництва, можуть бути використані операторами сільськогосподарського сектора для виробництва комбінованих кормових сумішей. Тому в якнайшвидшій реалізації даного проекту зацікавлені багато агропромислових комплексів і господарства України, що займаються розведенням КРС, птаха, свиней. Створення комплексного виробництва дозволить агрофірмам безперебійно підтримувати нормальний життєвий цикл тварин, і навіть у зимово-весняний період підвищеного попиту на комбікорми.

2. Результати проекту.

Вплив проекту на зовнішнє середовище:



· насичення ринку України дієтичними , з високим змістом

білка, соєвими продуктами харчування, що заміщають імпортні продукти ;



· поліпшення раціону харчування різноманітних шарів населення України, особливо

малозабезпечених;



·  профілактика і зменшення захворюваності в Україні;



·  забезпечення підприємств харчової галузі повноцінною низьковитратною сировиною і

харчовими добавками, що дозволяють знизити собівартість продукції, вийти на

достатній рівень рентабельності і підтримувати різноманітний асортимент продукції;



·  підтримка стабільного економічного становища підприємств агропромислового,

тваринницького і птахівницького комплексів на місцевому рівні;



3. Необхідний обсяг фінансування і забезпечення кредиту.

  Необхідний і загальний обсяг інвестицій для реалізації проекту:

Загальний обсяг інвестицій, необхідних для реалізації проекту, складає 0,781138 млн. доларів США . Ця сума включає кредит у сумі 0,681 млн доларів під розрахункові 40 % річних в українських комерційних банках у національній валюті  і власні засоби у сумі 100,1 тис. доларів США для фінансування інвестиційних витрат з проекту.

Крім цього, на першому етапі проекту фірма бере на себе виплату відсотків по кредиту, витрати на закупівлю сировини і матеріалів на загальну суму 60 тисяч доларів за рахунок діяльності основного виробництва. Дані витрати погашаються в другому кварталі при виході виробництва на 60% від проектної потужності закуповуваного устаткування.

Кредит може бути забезпечений заставою на суму 920145 доларів США, до складу якого входить оцінна вартість наступних об'єктів: устаткування, що здобувається, (443'145 доларів США), будинок мидийного цехи й інфраструктури (277000 доларів США), устаткування мидийного цеху (200'000 доларів США).



 4. Характеристика ринку збуту

Як показали результати маркетингових досліджень, 24,6% опитаних придбали б соєві продукти, якщо їх можна буде придбати так само легко, як і традиційні молочні, а їхня ціна буде нижче традиційних; 31,6% - якщо переконаються, що вони корисніше традиційних. При цьому 47,25% опитаних вважає, що по своїй живильній цінності соєві продукти не уступають традиційним, а 52,75% думають, що це не так. Це означає тільки одне: можливості для завоювання   потенційних споживачів сої майже безмежні, оскільки живильна цінність соєвих продуктів - науково доведений факт, перевірений ринком.

Основними ринковими передумовами для успішної реалізації проекту є:

- значна ємність і розмір ринку;

- низька собівартість продукції, планованої до випуску , що у 2-3 рази нижче аналогів тваринного походження;

- можливість захоплення високої частки ринку внаслідок хаотичності його розвитку і присутності на ринку продукції імпортного виробництва, недоступної для малозабезпечених і середніх шарів населення і підприємств - переробників.

- прихильність 90% населення до продуктів вітчизняного виробництва;

- відсутність великомасштабних конкурентів, здатних забезпечити потреби на національному рівні;

- «білковий голод» у країні , зв'язаний із загальним зниженням життєвого рівня населення і доходів ( по даннам Держкомстату, добове споживання белковомістких продуктів -м'ясопродуктів, яєць, молока в Україні менше покладеної норми на 50%);

- наявність великого сегмента, основним рушійним мотивом придбання соєвої продукції якого є профілактика і зменшення рівня захворюваності;

- широкі експортні можливості.

Основними споживачами соєвої продукції є :

1) Споживчий ринок;

- населення (питома вага сегмента - 20% від загального обсягу збуту продукції);

- санаторно-курортні установи, лікувально-профілактичні центри (10%);

- шкільні установи, їдальні ВНЗ, школи, дитячі сади (10%);.

Основні продукти споживання - соєве молоко, соєве борошно, соєва олія, соєві

горішки, йогурт.

Основна стратегія позиціювання продукції серед представників даної цільовий

групи - високоякісні дієтичні, високобілкові продукти харчування,

вартісні характеристики яких у 2-3 рази нижче аналогічних продуктів тваринного

походження.



2) Промисловий ринок.

- підприємства   харчової   промисловості   (м’ясопереробні   комбінати, кондитерські фабрики, хлібокомбінати, рибопереробні підприємства) (40%);

Підприємства даного цільового сегмента використовують соєві продукти як заміну сировини і харчових добавок з метою збільшення споживчої цінності продукції, зниження собівартості продукції, що випускається, і підтримки різноманітного асортименту. Основні продукти споживання - соєве борошно, соєва олія, соєве молоко, у т.ч. сухе.

- підприємства агропромислового комплексу (птахівницькі і тваринницькі

ферми, фермерські господарства) (20%)

Підприємства агропромислового сектора використовують продукти переробки сої і відходи (соєвий шрот, окара) у якості комбінованих кормових сумішей.

Основними ринками збуту соєвої продукції  є Крим, Україна, країни далекого зарубіжжя. Частка експортної продукції складає 20% від кожного виду продукції ( соєве борошно, соєва олія). У ході реалізації проекту планується захопити 80% частки ринку Криму і 40% ринку України, що забезпечить покриття 30% місткості ринку соєвих продуктів України. Маркетингова програма припускає використання одне- і дворівневої систем збуту, з метою скорочення торгового циклу доставки продукції до споживача і зведення збутових витрат до мінімуму.

З огляду на результати аналізу ринку, обсяги продажів соєвої продукції складуть у 1-й рік реалізації проекту - 3317 тонн, з наступним збільшенням до 8086 тонн/рік у 2-рік після виходу на повні виробничі потужності, передбачені проектом.

Стратегічні переваги проекту полягають у практично необмеженому ринку збуту, оскільки індустрія переробки бобів сої з одержанням і соєвими молочними продуктами в Україні розвита вкрай слабко, а попит на її продукцію в усьому світі, а як показали результати ринкових досліджень, і в нашій країні, характеризується стійкою тенденцією, що збільшується.

Таким чином, український ринок соєвих продуктів є відкритим, і його ємність гарантує збут продукції, планованої до випуску в ході реалізації пропонованого проекту, у повному обсязі.

5. Показники економічної ефективності проекту:

- чистий прибуток (недисконтований, з урахуванням податків, без погашення інвестицій, кредитів за 6 років); 22,9 млн. доларів США

- чистий дисконтирований прибуток NР (з урахуванням погашення інвестицій, з додаванням амортизаційних відрахувань, 6 років проекту) - 14,7 млн. доларів США, коефіцієнт дисконтування - 0,25

- внутрішня норма рентабельності всього проекту (IRR) - 43%

- коефіцієнт ефективності (СВК) - 1, 26

- строк окупності (РBР) -1,5 року (за умови закупівлі вітчизняної сировини)

- 2,8 (за умови закупівлі імпортної сировини)

- індекс прибутковості (Р1) - 4,9

Зроблені розрахунки показників, що характеризують економічну, комерційну і бюджетну ефективність інвестиційного проекту розвитку показали, що проект є високоефективним і привабливої для фінансування, забезпечує зворотність кредитних засобів.





Висновки:



Виробництво соєвих продуктів — це нове явище для України. Перш ніж починати цей бізнес, підприємці в цій галузі радять ретельно подумати. У Києві  не рекомендують відкривати виробництво: ринок забитий. Спеціалісти радять відкривати в Луцьку, Тернополі, Чернівцях, Львові. У Західній Україні можна працювати і працювати. Вважається, що практично в будь-якім місті з населенням більш 80 тис. чоловік можна відкривати свій соєвий бізнес.

Вартість сої - 1900 гривень за тонну. Рентабельність виробництва - від 20 відсотків і вище. Чи варто говорити, що на світовому ринку соя є стратегічним аграрним продуктом. У торгівлю культурою залучено 190 країн. Загальний  річний обсяг експорту оцінюється такими цифрами: 42,7 млн тонн зерна, 51,4 млн тонн шроту, 7,35 млн тонн олії.  

Розвиток ринку сої в Україні - це перспективний напрямок. В усьому світі використовують цю культуру.  Соєвий феномен уже багато років привертає увагу вчених, агрономів, фермерів. Розвинуті країни широко використовують культуру для вирішення проблеми одержання білка й олії. У майбутньому соя обов'язково стане коштовним продуктом харчування й у нашій країні. 


















СПИСОК ВИКОРИСТАНОЇ ЛІТЕРАТУРИ.



Економіка України, випуск №2,1999р.

Економіка України, випуск №4,1999р.

Український журнал Економіст, випуск №9, 2001р.

Український журнал Економіст, випуск №4, 2000р.

Український журнал Економіст, випуск №11, 2000р.

Газета  Бізнес, від 17 вересня 2001 року. 

Ресурси Інтернет.





7