Стежками кримських гір

26



                                                                                                                                                               











                                                                                                                                                               18































Курсова робота 

Стежками кримських  гір











 






















Зміст

	Вступ                                                                                                         стор. 3

	Глава 1. Відомості про Крим                                                                 стор. 5

	§1. Рослинний світ                                                                                   стор. 7

	§2. Тваринний світ	стор. 8

	§3. Несприятливі природні явища	стор. 12

	Глава 2. Заповідний Крим                                                                     стор. 15

§1. Стежками Кара-Дагу                                                                         стор. 15

§2. Природний заповідник Ак-Каян                                                      стор. 17

§3. Ялтинський заповідник                                                                     стор. 17

§4. Заповідник Мис Мартьян                                                                  стор. 17

Глава 3. Культурно-екологічні проблеми Криму                               стор. 18

§1. Охорона здоров’я, туризм, культура                                               стор. 18

§2. Екологічні проблеми                                                                         стор. 19

§3. Створення природоохоронної системи в Криму                            стор. 20

§4. Яким повинен бути Кримський регіон в ХХІ ст.                           стор. 23

 Висновки                                                                                                  стор. 25

Список використаної літератури                                                            стор. 26

Додатки

Вступ



«Крим – це найпишніша модель, 

яку сам Бог подарував земній кулі…»

Є. В. Марков



На усі часи природа наділила Крим неповторною красою і багатствами. І це не могло не привернути погляди близьких і далеких сусідів. Крім того, з найглибшої сивини віків і Європа, і Азія усвідомили: хто володіє Кримом, той і є володар на Чорному морі.

Зараз, на перетині століть і тисячоліть, на очах змінюється світ, змінюються доби, культури, системи цінностей. 

Мета – закохати кожного з вас в Крим, приблизити до його образу, пройтися стежками Криму і відкрити всі його перлини, показати, що не випадково «зачарованість» природою Криму випробувало багато людей, які створили  його історію і культуру.

Сучасний образ Криму не просто дзеркальне відображення реальної дійсності: недосконала економіка, соціальна недоулаштованість, політична нестабільність, порушено навколишнє середовище. Це неодмінно досвід минулих подій і поколінь. І чим повніші та глибші наші знання про минуле і сучасне Криму, тим яскравіше він малюється, оптимістичніше сприймається не тільки його доля й майбутнє, а й наше життя в усіх його проявляннях.

Моя робота присвячена Криму, тому що це не тільки загадковий і таємничий півострів, це також чудова природа, високі гори і незабутні краєвиди. Але все ж таки в Криму також вистачає різноманітних проблем.

Я не одноразово була в Криму, і кожного разу це були нові відчуття, нові враження. Цього літа ми жили під потухлим вулканом Карадаг. Моя родина ходила на багато екскурсій і ми встигли зробити свої дослідження про цей чудовий куточок земної кулі. 

Мене вразила величність і краса Кримських гір. Існує багато легенд, міфів і повір’їв зв’язаних з лавою, яка застигла під час виверження вулкану. Історія Криму – це легенда, це пісня, записана нотами печерних міст, руїнами середньовікових замків і фортець, вражаючи своєю величністю палаців, збережених до наших днів. 


                               Глава 1. Відомості про Крим





Кримський півострів займає порівняно невелику територію - але він в 20 разів менше від Піренейського і Балканського півостровів, в 15 разів - Камчатки і Малої Азії. Але відомим, значущим і привабливим Крим став багато в чому завдяки особливостям своєї природи, і перш за все своєрідному географічному положенню.

Це південна територія, що тягнеться між 44 і 46° зх. ш. так само, як і південь Франції, Предкавказзя, Великі американські озера в США. Крим знаходиться в межах величезного материка Євразія і практично на рівному видаленні від Північного полюса і екватора - широта 45° перетинає півострів поблизу міста Джанкой. На цих же широтах проходить межа двох кліматичних поясів, тому на такому маленькому півострові спостерігаються атмосферні процеси і явища, характерні як для півдня помірного географічного пояса, так і для субтропіків.

Крайня північна точка Кримського півострова (Перекопській перешийок) видалена від крайньої південної (мис Сарич) на 207 км, а західна (мис Кара-Мрун на Тарханкутськом півострові) від східної (мис Ліхтар на Керченському півострові) — на 324 км.

Своєю формою Крим нагадує спотворений ромб, а людям з уявою – птаха, який як би пікірує з півночі на південь; врізаючись у води Чорного моря. Можна представити і лебедя, голова і відносно коротка шия якого (Керченський півострів) звернена до сходу.

Краса півострова і особливості його контурів дозволили відомому чилійському поету Пабло Неруде назвати його «найпрекраснішою медаллю на Землі».

Три миси, подібно трьом китам, в Чорному і Азовському морях як би «підтримують» півострів. Образний вираз «острів Крим» близько до істини з сушею його сполучає тільки Перекопській перешийок, який місцями звужений до 7 км. А в районі Чонгара всі транспортні магістралі прокладені через затоку Сиваш по мосту і насипній греблі.

В старих путівниках Перекопській перешийок по своєму графічному положенню порівнювався з Панамським перешийком, хоча замість глибоких морів тут мілководдя і в'язкий сірий бруд.

В далекі часи через перешийок був проритий рів глибиною до 10 м і споруджений земляний вал висотою в 20 м і завдовжки до 11 км. Перекопській вал теж сприяв відділенню кримських земель від північних території.

Майже «острівне географічне положення» між двома морями - Чорним і Азовським усилює ізольованість півострова, що особливо помітно відображається на його рослинному і тваринному світі: тут багато рідкісних видів, що зустрічаються тільки в Криму.

Розташовуючись на крайньому сході обширної зони Середземномор'я, Кримський півострів є «мостом», що сполучає його з іншими регіонами (Ближній Схід, Кавказ, Східно-Єропейськая рівнина). Крим - місце, де спостерігається зміна ареалів (областей географічного розповсюдження) рослин і тварин. Це сприяє видовому багатству і додає своєрідність флорі і фауні.

Різноманітна і поверхня півострова; обширні плоскі рівнини чергуються з розчленованими височинами, які на півдні зміняються гірськими масивами, що круто обриваються до моря. Спостерігається різкий контраст між кліматом: від степового клімату помірного географічного пояса в рівнинній частині до субсередземноморського (з елементами субтропічного) на Південному березі.

Те, що рівнини межують з горами, гірські гряди — з морем, обумовлює різноманіття ландшафтних комплексів, мозаїчний розподіл. Це створює неповторний колорит кримської природи. Недаремно такий привабливий Крим для кінематографістів, які знаходять тут відповідні для зйомок пейзажі багатьох регіонів світу.

В Криму знімалися фільми: «Вершник без голови», «Дон Кіхот», «Діти капітана Гранту», «Собака на сіні», «Небесні ластівки», «Овід», «Кавказька полонянка» і багато інших.

Межі різних контрастних середовищ — побережжя річок, озер, морів, передгір'я, лісостепу — завжди викликали інтерес і притягали до себе людей. Не є виключенням і Крим, який завдяки різноманіттю природних відмінностей став справжнім природним музеєм, а через помітне географічне і геополітичне положення — районом давнього і інтенсивного заселення.

Самою природою півострів Крим створений для пізнання і творчості, захоплення і натхнення, відпочинку і лікування.

Коли ти приїжджаєш до Криму, ти довго не віриш чарівним декораціям, що розгортаються довкола тебе: цьому синьому морю, що зливається з небом, цій підхмарній стіні скель, цим селам-іграшкам, які немов упустив хтось в хаос круч. Але, коли ти покидаєш Південний берег, коли чарівні декорації залишаються вдалині від тебе, твоя душа тужить по них, як по втраченому раю. Люди, що пожили в Криму або відвідувала його, ніколи не забувають його. 



































Рослинний світ



Природа Криму чарівно-прекрасна і казково-дивна. Коли в горах ще лежить сніг,  сонце, море і земля перетворюють Південний берег в квітучий край. Тут б'ється свій, особливий пульс життя. Сюди стікаються зі всіх кінців спраглі насолодитися красою, повітрям, напоєним запахом трав і дерев, очищених силою моря, гір і степів.

 Рослинний світ Криму це віддзеркалення стародавніх, деколи таємних і до кінця не звіданих шляхів появи на півострові різних видів рослин, пристосування їх до місцевих різноманітних природних умов. Багато дослідників природи Криму із захопленням писали про самобутність флори і фауни півострова, шукали причини цієї своєрідності і знаходили їх в історії розвитку і особливостях географічного положення.

Велике флористичне багатство Кримського півострова пов'язано з його навколишнім, прикордонним, напівізольованим географічним положенням.

Флора (від лат. Рh1ога — Флора — богиня кольорів і весни) - це історично вражаюча сукупність видів рослин певної території.

З одного боку, півострів був як би мостом, що сполучає різні флори Середземномор'я, Малої Азії, Кавказу, Східноєвропейської рівнини. Між їх рослинними і зоологічними співтовариствами відбувалися міграції видів, як на перехресті доріг стикалися їх ареали. Завдяки цьому Крим, особливо його гірська частина, вражає багатством флори і різноманітністю рослинних співтовариств. Тому зовсім близько один до одного виростають сосна звичайна і вічнозелений суничник дрібноплодий, папороті і астрагали, тис ягідний і береза повисла.

 Географічний ареал — це область розповсюдження якого-небудь виду рослин або тварин.

З другого боку, тут в труднодоступних місцях гір спостерігається рослинний покрив, давно зниклий на Піренейському, Апеннінському і Балканському півостровах, де протягом тисячоліть рослинність піддавалася активній дії з боку людини. В гірському ж Криму вона порівняно добре збереглася завдяки не дуже інтенсивному освоєнню природи півострова у минулому.

























Тваринний світ

	

	Якщо різноманітність рослинного світу Криму впадає в очі скрізь, де б ми не знаходилися, то тварини непомітні, приховані від стороннього погляду. Тим яскравіше враження, коли з'являється можливість познайомитися з фауною півострова в музейних експозиціях або в природному середовищі.

Фауна (від лат. Faunа — Фауна — богиня полів і лісів, покровителька стад) — сукупність всіх видів тварин певної території, що історично склалася.

Невеликі розміри півострова, його ізольованість від материка зумовили збіднення кримської фауни. Це виявляється не стільки в нечисленності видів, скільки у малій кількості особин кожного виду.

Деякі види є ендемічними (наприклад жужелиця кримська), інші — зустрічаються на дуже обмежених територіях (так, ящірка кримський гекон, до речі, що відноситься до рідкісних і зникаючих видів, мешкає тільки на Південному березі не вище 300 м над рівнем моря між Севастополем і Алуштою). Є тварини-релікти - свідки давніх епох (леопардовий полоз, гребінчастий тритон).

В лісах гірського Криму мешкають кримський благородний олень, косуля, лань, дикий кабан, лисиці, куниця кам'яна, борсук.

Вовки зникли в Криму в XX ст., але багато разів вони заходили сюди через Перекопській перешийок або взимку по льоду Азовського моря. За останні півстоліття на півострові було знайдено близько 80 вовків. Ці хижаки в природі відносяться до «санітарів лісу», поїдаючи падаль, і є регуляторами чисельності копитних, зайців, гризунів. Зникнення вовка призвело до розповсюдження на півострові бродячих здичавілих собак. Вони не тільки часом більш агресивні, ніж вовки, але і стають переносниками сказу. Випадок з вовками зайвий раз підтверджує, що необхідно зберігати всі види живих організмів і не порушувати екологічні взаємозв'язки, що склалися.

В степах півострова водяться гризуни (ховрахи, хом'яки, полівки, тушканчики), якими ласують лисиці, тхір, ласка. Широко поширений заєць-русак (що залишається сірим і взимку, оскільки в Криму зими мале ніжні).

Світ птахів в рівнинному Криму представлений жайворонками, куріпками, перепелами. Багато хто з них використовує поля, сади і виноградники як свої кормові угіддя. Крупних птахів (стрепет, журавель-красавка, дрохва) майже не залишилося, оскільки через відкриття земель порушені місця їх гніздування, та і хімізація сільського господарства приводить до масової загибелі тварин.

Зате в північній частині півострова, де знаходяться численні мілководі затоки Сивашу, Каркинітська затока Чорного моря, озера і обводнюючі рисові чеки, — роздолля для водоплавних птахів: качок, караваек, лысух, погонышей, чай. В чагарниках очерету кубляться чаплі.

Тисячі лебедів збираються в період линьки і зимівлі на знаменитих Лебединих островах. Завдяки цим птахам, що володіють дивною здатністю викликати у всіх без виключення людей тільки світлі і добрі відчуття, маленькі і непомітні острови Сари-Булат давно оголошені заповідними і відомі у всьому світі. Тут знаходяться також великі колонії сріблястих чайок, крячків – чеграв  і  ін.

Людині часто доводиться зустрічатися не з крупними тваринами, а з комахами (комарами, мухами, мурашками), земноводними, зміями.

Серед плазунів багато ящірок — прудка, скельна, різнокольорова, кримська і безнога ящірка жовтопуз. Останню часто приймають за змію і вбивають. Тим часом це стародавній вигляд (релікт), що зберігся, поза сумнівом, корисна тварина, як і інші ящірки.

В Криму є тільки один вид отруйних змій - степова гадюка (випадки укусів дуже рідкісні), всі інші — нешкідливі і ніколи не нападають на людину (звичайний і водяний вужі, жовтобрюхий і леопардовий полози, мідянка).

З комах цікаві жуки олень, носоріг, що переливається зелено-фіолетовим блиском жужелиці, вусані, цикади (без тріску яких неможливо в жаркі літні дні відчути всю симфонію звуків півдня). Шкідниками лісів, садів і городів є непарний шовкопряд), плодожерки, щитівки, колорадський жук і, на жаль, багато інших.

Немало різних видів тварин водиться в прісних водоймах  півострова, хоча вони малі і не такі помітні в житті людини. Це представники ракоподібних: прісноводий краб, циклопи, дафнії, бокоплави, річкові раки. Багато хто з них служить кормом для ры6: коропів, карасів, йоржів і ін. Аборигени гірських річок — струмкова форель, голавль, кримський вусань.

Тваринний світ не завжди був таким, як в даний час. Про це свідчать матеріали розкопок, знайдені скам'янілості. Відомо, що декілька мільйонів років тому, коли клімат був вологіший і тепліший, в Криму мешкали жирафи, антилопи, безрогі носороги. Після їх вимирання півострів заселили верблюди, південні слони, печерні ведмеді. В епохи четвертних (плейстоценовых) похолодань в Криму був поширений заєць-біляк, росомаха, рись, північний олень, тетерук, біла і тундряна куріпки та ін.

Неймовірно, але факт: в околицях Сімферополя (Чокур мінський грот) знайдені залишки мамонта! В басейні річки Зуї (грот Киїк-Коба) знайдені кістки таких видів: антилопа-сайгак, зубр, мамонт, бурий ведмідь, песець... Всі ці види, окрім вимерлого мамонта, в даний час мешкають значно північніше за Крим.

З перебігом століть тваринний світ Криму ставав біднішим, і якщо раніше це було пов'язано з природними чинниками, то пізніше - з господарською діяльністю людини.

Головні риси сучасного тваринного світу (і рослинного) сформувалися приблизно 5 тис. років тому (в четвертний період), в (середині голоцена). В цей час людина почала займатися землеробством і скотарством, тобто перейшла до активних форм дії  на природне середовище.

З нині зниклих тварин на півострові в різний час був розселений ховрах бірулі, хом'як єверсманка, печерний ведмідь, гієна і лев, тарпан, дикий європейський осел, гігантський олень, а з тих, що не мешкають в даний час в Криму - рудий ховрах, бабак, бобри, всі тушканчики, окрім великого, два види форелі, європейська лісова і водяна полівки, полівка-економка, узкочерепна полівка, бурий ведмідь, дика кішка, кулан, сайга, кабан, зубр, барани., бурий ведмідь, тарпан, сайга, кабан зникли в Криму з провини людини всього 200—300 років тому, а степовий орел, перев'язка, орлан-білохвіст, кажан звичайний довгокрилий, тюлень-чернець в Чорному морі - вже в XX сторіччі... На межі зникнення знаходяться стрепет, дрохва, красавка, огарь і багато хижих птахів. Особливо великі втрати диких тварин в останні десятиріччя.

Усвідомлення того, що незабаром можуть зникнути цілі види, примусило людей займатися відновленням, реконструкцією фауни.

На початку XX в. в Криму почали акліматизацію тварин (акліматизацією називають пристосування організмів до нових умов існування, в які вони потрапляють природним шляхом або, частіше всього, переносяться людиною). З острова Корсіка та з заповідника Аськанії-Нова завезли муфлонів, з Киргизії — гірських кіз, з Алтая — білку-телеутку, з півдня Далекого Сходу — кабанів, з Одеської області — диких кроликів. В Криму були розселені фазани, гірські куріпки, кеклики. В Азовському морі успішно пройшла акліматизація риби пеленгас.

Було декілька спроб акліматизувати зубрів, але спочатку цьому перешкодила війна, а потім — недостатні розміри лісових угідь. Довелося відправляти їх назад в підмосковні заповідники.

Одночасно із збагаченням природної фауни півострова люди займалися одомашненням тварин і розведенням більш продуктивних їх порід в господарствах. Цей тривалий і дуже цікавий процес описаний в роботах кримських учених З. А. Войналовіч, А. І. Дулицкий та інших.

Одомашнення тварин як певний етап в розвитку людської цивілізації почалося в голоцені, приблизно 8—10 тис. років тому (по археологічній термінології з початку мезоліту). Вважається, що одним з центрів по одомашненні тварин був Крим. Першою домашньою твариною, що з'явилася 6—10 тис. років тому, була  собака, передбачувані предки якого -  вовк і  вимерлі собаки. Напіводомашнена   свиня прямий нащадок   дикого кабана.

В неоліті (4-6 тис. років тому) почався період домашнього скотарства, коли була одомашнена вівця (ведуча початок від диких баранів), коза (від предків — безоарового козла), велика рогата худоба (від вимерлих згодом туру і короткорогого лісового бика). Більшість з перерахованих видів тварин мешкала в дикому стані, а дикі родичі собаки, свині, вівці, качок, гусаків, дзеркального коропа, медоносної бджоли дотепер зустрічаються в Криму і навіть нерідко приручаються любителями. Деякі види — осел, верблюд, кролик, кішка, індичка, цесарка, кури — були завезено 1—2 тис. років тому і пізніше, оскільки їх дикі предки (дикий двогорбий верблюд, нубійський і Сомалі підвиди дикого африканського осла, дика нубійська кішка, банківська курка і т. д.) ні в Криму, ні поблизу в період їх одомашнення не мешкали.

До приєднання Криму до Росії населення, що проживало в степовій частині півострова, займалося в основному табунним конярством, при якому коні круглий рік використовували природну степову рослинність. З інших галузей тваринництва було широко поширено вівчарство, орієнтоване на грубошерстні породи овець. Примітивне екстенсивне тваринництво влаштовували кочові народи Криму, проте з приходом в його степову частину росіян, німців, людей інших національностей землеробство і тваринництво розвиваються більш інтенсивно, сільськогосподарське виробництво починає придбавати сучасні риси.

Так, раніше в землеробстві як тяглових тварин використовували велику рогату худобу сірої української породи, яка відрізнялася винятковою витривалістю, доброю пристосованістю до умов степового і гірського Криму, але низькою молочною продуктивністю. Через потребу в розвитку молочного тваринництва сіра українська порода була замінена молочними червоними німецькими коровами.

Вівці породи маляр, що розводяться раніше для отримання каракуля і грубої шерсті, замінюються продуктивними м’ясо-шерстяними цигейськими породами.

До середини XX в. існувало примітивне пасовищне свиноводство. Місцеві свині відрізнялися невимогливістю до корму і до умов змісту, пізньостиглістю. З 50-х років XX ст., окрім місцевих українських степових свиней, стали розводити ще декілька порід (північнокавказьку, миргородську, крупну чорну, беркшарску, степову рябу і ін.).

В кінці ХХ і початку XX ст. проводиться велика робота по завезенню і розведенню домашнього птаха — курнув (леггорн, плімутрок, російська біла і інших), індичок (бронзові широкогруді).

За останні 30 років в Криму містили: не менше 25 видів сільськогосподарських тварин з наступних систематичних груп: ссавці - кролик, нутрія, ондатра, лисиця (чорно-бура), похідна від тхора - фрет і фуро, кінь, віслюк, верблюд, свиня, корови, вівця і коза; птахи — качка, гусак, індичка, цесарка, курка; риби - дзеркальний короп, товстолобик, білий амур, веселкова форель, пеленгас; комахи  медоносна бджола, тутовий шовкопряд. З домашніх тварин — не менше 6 видів ссавців — собака, кішка, морська свинка, золотистий хом'як, будинкова миша, сірий щур; з птахів — голуб, хвиляста папужка, цілий ряд інших видів папуг і півчих птахів (які, проте, не стали такими постійними супутниками людини, як два названих); декілька десятків видів акваріумних рибок. 

В господарському обороті знаходилися або знаходяться також морські види: мідії і наземні молюски — чагарниковий, звичайний і гірський равлики.

Біорізноманітність сільськогосподарських тварин зараз знаходиться під загрозою, оскільки селекція приводить до сильного зниження генетичної мінливості. Зникають аборигенні породи тварин, краще пристосовані до умов, що змінюються, середовища.

Багато видів диких тварин півострова (196 видів, або більше 50 % всієї кримської фауни) вже внесено в Червону книгу України і знаходяться під охороною держави. Серед них: лелека чорна, дельфіни адалина і белобочка, дрохва, жовтопуз, журавел-красавка, орлан-білохвост, махаон, цикада звичайна, стрепет, шпак рожевий і багато інших.

Особливо уразливий зараз акліматизований дикий кролик, реакліматизований степовий бабак, європейський муфлон, степовий мишовка, зникаючими видами є степовий орел, стерв'ятник, пугач.



Несприятливі природні явища



        Якось один відомий географ, що побачив «багато самих різних регіонів на земній кулі, помітив: «Адже у вас в Криму насправді земля ходить під ногами!». Він мав на увазі нестійкість і рухливість ландшафтів Південного берега. І дійсно — які тільки явища не спостерігаються на його вузькій смузі! Землетруси, обвали, осипи, абразія берегів, ерозійні процеси, селеві паводки, шторми, в горах — карстові процеси, сніжна лавина і ураганні вітри, в рівнинному Криму — вітрова і водна ерозія, просіла ґрунтів, засухи — і це все на крихітному клаптику суші!

Цілий «букет» несприятливих природних явищ пов'язаний з розташуванням Криму в рухомій зоні Альпійського складчастого пояса, на контакті різних географічних середовищ (рівнини-гори, суша-море, помірний клімат - субтропічний і т. п.).

Сейсмічна небезпека території оцінюється в передгір'ї і рівнинній частині в 6—7 балів, в гірському Криму і на Південному березі — в 8—9 балів. Нестійкість земної кори пов'язана з тим, що на фоні непомітно піднятої Головної гірської гряди продовжується опускання дна Чорного моря. І на крутому материковому схилі, що відділяє гірський Крим від глибоководної западини, розташовуються епіцентри землетрусів. Їх середнє видалення від берега складає всього 20—30 км!

Серед інших сейсмічно неблагополучних регіонів Крим — ще слабоактивний, але все ж таки у минулому тут відбувалися окремі руйнівні землетруси. Про значні землетруси часто свідчать стародавні будови, товсті стіни яких розбиті тріщинами і зміщені. Так, встановлено, що найсильніші землетруси були на Керченському півострові, в стародавньому Херсонесі, на ЮБК.

Сейсмічність Керченського півострова стала однією з головних причин припинення в 70-х роках XX ст. будівництва атомної електростанції в Криму (біля селища Щелкіно).

В 1927 р. на Південному березі відбувся землетрус силою (на побережжі) 8 балів. Вона заподіяло значний матеріальний збиток, викликом  цунамі на Чорному морі, були і людські жертви.

Цунамі в перекладі з японського означає «хвиля в гавані», оскільки що утворюється при землетрусах хвиля при підході до берегів і в вузьких бухтах збільшується. Під час цунамі в 1927 р. в Балаклавській бухті рівень моря впав на 1 м нижче за звичайний, а потім перевищив його більш ніж на метр. Населення в паніці бігло в гори.

Ізолінії бальності Осередкові зони найсильніших історичних землетрусів і час їх прояву IV в до н.е.

Зараз при будівництві будівель обов'язково передбачають цю потенційну небезпеку і забезпечують їх протисейсмічними поясами, датчиками і оскільки за допомогою приладів ведуться регулярні спостереження за рухливістю земної кори, складається прогноз землетрусів. В Ялті проводиться цікавий експеримент по спостереженню за поведінкою тварин (ящірок, змій і інших), найбільш чуйно реагуючих на підземні поштовхи.

Нестійкість земної поверхні може зростати через водонасиченість ґрунтів, на місці розломів, грязьових вулканів, обвалів. В цьому випадку сейсмічна небезпека оцінюється на 1-2 бали вище.

В даний час кримські учені проводять сейсмічне зонування територій, в ході якого визначаються ділянки, особливо схильні землетрусам. В Криму багато обвалів. Вони наголошуються на Тарханкутськом і Керченському півостровах, поблизу Севастополя, в долинах річок (Чорна, Кача, Альма), але якнайбільше їх на Південному березі.

Обвальні накопичення рихлого матеріалу або блоки гірських порід, що відкололися, розташовуються на схилах гір, на бортах річкових долин і морських берегів. Вони досягають значних розмірів, утворюючи деколи гігантські потоки, що протягуються від стінок яйлинских масивів до моря.

Самі відомі обвали ЮБК: Тессельськії (завдовжки 1,2 км) біля Фороса, Чорний Горб (1,5 км) поблизу Меласа, Кучук-Койськії (2,5 км) у селища Обвальне, Кикинєїзській (2,5 км) в Голубій Затоці, Алупкинській (2,5 км), Аи~Данильский (1,15 км), Карасанській (1,1 км). 

Коли під час штормів море як би «підрізає» нижню частину обвального потоку або відбувається перезволоження рихлої товщі, обвали приходять в рух, активізуються. В 1786 р. відомий учений-природодослідник П. С. Паллас спостерігав, як на захід від гори могутній Кучук-Койський обвал висувався в море на десятки метрів. Переміщення на всіх обвалах, що щорічно трапляються, руйнують будови, деформують дороги, ушкоджують виноградники.

Останніми роками людина сама усилила оползнеонебезбечність територій (підрізаючи схили при будівництві доріг і будівель, не ремонтуючи підземних комунікацій, витік води з яких приводить до перезволоження рихлої товщі, і ін.). Тому доводиться регулювати поверхневий стік, будувати різні дренажні пристрої і берегоукріплюючі споруди, закріплювати обвали буронабивними палями.  В 30-х роках XX в. в Ялті була створена протизсувна станція, яка веде спостереження за обвалами.

Шторми на Чорному морі звичайно бувають в холодний період року. В цей час посилюються процеси абразії (руйнування берегів ударами морських хвиль). Хвилі руйнують береги, особливо складені глинистими сланцями і суглинками, розбивають берегові споруди.

Сильні шторми на Чорному морі трапляються в середньому раз в два-три роки, а особливо руйнівні – раз в п'ять-шість років ( під час одного з таких штормів біля берегів Ялти в 1969 р. висота хвилі досягала 8 м! ). Боротися з штормами безглуздо, але можна в 10-30 разів понизити заподіюваний ними збиток, використовую єдину систему високоточного прогнозу. 

Велика утрату господарству наносять селеві паводки. Вони спостерігаються під час інтенсивних зливових дощів, що змивають рихлі відкладення зі схилів річок і балок. Спокійні річки в перебігу 2-3 годин перетворюються на страшні каламутні водокам'яні потоки – сели. Сади, виноградники, тютюнові плантації виявляються занесеними обламаннями глинистих сланців і пісковиків, руйнуються дома, розташовані в долинах, в гирлах річок утворюються конуси винесення потужністю до 3 м.

Сели можуть перевертати автомобілі, а іноді й приводять до людських жертв! 

Як уберегтися від селів і зменшити їх руйнівний запал? Відомо, що частіше за все сели проходять на ділянках, де особливо інтенсивно випасали овець і знищувалася рослинність, наприклад в басейнах річок Уськут, Ай-Серез, Шелен, Ворон, Кутлак в південно-східному Криму. В таких місцях оголені схили вивітрюються, і на них нагромаджується могутній шар уламкового матеріалу. В час злив він змивається і перетворюється на сель. Тому вельми ефективні заходи — залісення басейнів річок, балок, ярів, а також розчищання русел річок і прокладка селеотводних каналів. Безрозсудно перегороджувати такі річки дамбами, різними комунікаціями і забудовувати їх русло. Є практика установки в ярах металевих сіток з крупними осередками — вони затримують велике каміння.

У зв'язку з широким розповсюдженням вапняків на півострові розвинуті карстові процеси. Вода, просочуючись по тріщинах і розчиняючи вапняки, створює дивні по красі карстові воронки, печери, гроти. Карст небезпечний для будівництва, оскільки ті, що просіли в ґрунті викликають деформацію і руйнування будівель. В карстові тріщини йде вода, яка потрібна для поливу сільськогосподарських культур. Ступінь закарстованності гірських порід в Криму досягає 84 %!

Карстові порожнини представляють небезпеку і для неорганізованих спелеотуристів. На їх частку доводиться до 90 % всіх нещасних випадків в горах.











































Глава 2. Крим заповідний



Основу заповідної фундації Криму складають шість заповідників: Кримський з філіалом Лебедині острови, Ялтинський, Мис Мартьян, Карадагський, Казантіпській і Опукській. Два останніх створені недавно (в травні 1998 р.) і поки не мають повного пристрою. Заповідники займають приблизно 45 % загальної площі заповідної фундації півострова.



Стежками Кара-Дагу



Прямовисні стрімкі урвища, глибокі ущелини, нагромадження скель, химерні, вирізьблені силами вивітрювання величні кам’яні фігури… Дивовижний краєвид на тлі безмежного простору яскраво-синього моря!

Йдеться про Кара-Дагу – природний феномен на східному узбережжі Кримського півострова, одне з наймальовничіших місць нашого чорноморського узбережжя. Це – насправді унікальний природний куточок.

«Я бачив скам’янілий вибух вулкана, що підняв до неба шари земної кори», - так писав про Кара-Дагу Костянтин Паустовський. Це – величезний вулканічний масив, що народився під час горотворення в юрський період і вибухнув понад 200 млн. років тому. З того часу над його обробкою дружно «працюють» могутні сили вивітрювання.

Масив складається з низки окремих хребтів, - таких як Кок-Кая, Магнітний, Хоба-Тебе і Карагач, що простяглися вздовж узбережжя од селища Коктебель до курорту Кримське Примор’я (де я, до речі була), утворюючи карколомні урвища, міжгір’я, осипи та примхливі скелі. В цьому своєрідному музеї, створеному самою природою, можна не по малюнкам і схемам, а як би  насправді прочитати історію Землі майже за півтори сотні мільйонів років. Потухлий вулкан виглядає хаотичним нагромадженням кам’яних веж, стовбців, піків. Все це – форми вивітрювання лави. Особливо цікавими є верхівка приморського хребта Карагач (333 м): масивний Трон, стоячі як би по дорозі до нього кам’яні Король з Королевою, за ними їхні слуги. Трохи в стороні висяться скелі Воїн і шапка Мономаха. Прямуючи до Південного перевалу в сторону Коктебельської бухти і Планерського, залишаємо зліва одну з найвідоміших вершин карадагської групи – Святу гору (577м). Ближче до моря є гора Сфінкс або Палець, зображуючи  вулканічний некк, складений брекчією. Цей кам’яний істукан, неначе часовий, охороняє вхід в найдивовижніше міжгір’я Карадагу – Гяурбах. Тиша і спокій царюють тут. Крутий спуск, який веде до Сердолікової бухти, загромаджений суцільним потоком глиб і обломків вулканічних порід, заріс кущами. Шлях по  

міжгір’ю лише гарному скелелазу. В приморській частині на південному перевалі знаходиться Магнітний хребет (до 378 м ). Спустившись до східного підніжжя Кара-Дагу, до Коктебельської бухти, ми потрапляємо на пляж з відомою коктебельською галькою – продуктом руйнування лав Карадага. На березі можна знайти, особливо після шторму, рожеві агати і зелені яшми, м’які цеоліти і сургучні сердоліки, аметисти та багато інших самоцвітів. Цей рукотворний своєрідний природний музей просто неба площею близько 20 кв. км від 1971 року оголошено державним заповідником. Карадазький вулканічний масив, як його звуть учені, можна назвати ще «Ноєвим ковчегом». Тут, не порушений господарською діяльністю людини, зберігся багатий рослинний і тваринний світ. Багатими є й прибережні морські води. 

        Карадагський    природний    заповідник,    заснований    в     1979    р., розташовується на сході кримського субсередземномор'я. Він займає територію   площею   2855.1   га.   Заповідник   створений   для   охорони стародавньо-вулканічного ландшафту і найрідкісніших ботаніко-зоологічних об'єктів.   На   Кара - Дазі знайдено більше 100 видів мінералів і їх різновидів: тут зустрічається напівкоштовне каміння — сердолік, обпав, геліотроп, агат, гірський кришталь, аметист і ін. Можна спостерігати атрибути   викопного   вулкана:   лавові   потоки  і  брекчии,   дайки, мінеральні жили. Багатюща флора Карадага налічує Ю90 видів судинних рослин, у тому числі близько 50 видів ендеміків. Багато видів   занесені   в   Червону   книгу   України:   ялівець,   високий, фісташка  ту поаркушева,   глід   Пояркової   і  ін.  Фауна  Карадага включає 28 видів ссавців,  184 види птахів, 13 видів плазунів і земноводних, 1900 видів безхребетних. Флора прибережній акваторії  налічує 454 види рослин і 900  видів тваринних (у тому числі 80 видів риб).























































Природний заповідник Ак-Каян



Кримський природний заповідник — найстаріший на півострові, створений в 1923р. Разом з філіалом (Лебедині острови) займає площу 44 107 га. В заповіднику охороняються лісові і лугово-степові ландшафти. На території, що охороняється, виростає 1165 видів вищих рослин (плюс 84 вида на Лебединих островах). Флористичне багатство складають 45 видів ендеміків. В заповіднику мешкає 39 видів ссавців, 120 видів птахів (на Лебединих островах — 20 і 230 відповідно). Особливу цінність представляють ліси буків, дубових, грабових і соснових, що грають велику водозахисну і ґрунтозахисну роль. Тут мешкають благородний олень, косуля, муфлон, чорний гриф, білоголовий сип і інші рідкісні тварини. На Лебедині острови щорічно на линьку злітаються до 5000 лебедей-шипунов, а колонія чайок налічує більше 30 000 особин.



Ялтинський природний гірсько-лісовий заповідник



Він створений в 1973 р. Він охоплює в основному західно - південне побережжя (14 5.89 га). Тут поширені високостовбурні, головним чином соснові, ліси (вони складають 56% всіх лісів заповідника), також буки і дубові, місцями з вічнозеленим субсередземноморським підліском. Флора заповідника налічує 1363 види судинних рослин, у тому числі 115 ендеміків; 43 види рослин занесено в Червону книгу України. В заповіднику мешкає 37 видів ссавців, 113 видів птахів, 11 видів плазунів і 4 види земноводних. 



Природний заповідник Мис Мартьян



Цей заповідник розташований біля Никітського ботанічного саду на однойменному вапняковому мисі, разом з прибережним водним комплексом. Займає площу 240 га. Заповідник створений в 1973 р. і призначений для збереження в Криму кута природи субсередземноморського типу. Тут узята під охорону ділянка реліктового середземноморського лісового ландшафту — подібних лісів в країнах Середземномор'я практично немає.

Птахи гірських лісів: сойки, дятли, дрозди, сови, в невеликій кількості вальдшнепи, а також чорноголовий гриф і білоголовий сип (останніх залишилося не більше 20—30 особин). Більш всього птахів в "прикордонних місцепроживаннях», тобто на межі лісу і степу (в лісостеповому передгір'ї), в річкових долинах.



Глава 3. Культурно-екологічні проблеми в Криму



Охорона здоров’я, туризм, культура



Крим - відома в світі здравниця, дивна по своїх оздоровчих чинниках курортна зона. Тут розташовано -125 санаторіїв і пансіонатів з лікуванням на 54 тис. ліжок, 83 будинків відпочинку. Функціонує 238 жіночих консультацій, дитячих поліклінік і амбулаторій. Відомі курортні райони західного берегу Криму (бальнеогрязьові і кліматичні курорти Євпаторія і Саки); південного берегу Криму: кліматичні курорти Форос, Кастрополь, блакитна Затока, Симєїз, Алупка. Місхор, Гаспра. Корєїз, Лівадія, Ялта; Гурзуф; Алушта; південно-східне узбережжя Кримського півострова (кліматичні і бальнеологічні курорти Судак, Феодосія); Старий Крим.

В Криму діє більше 20 туристських закладів на 10 тис. місць, десять бюро подорожей і екскурсій, 8 туристичних клубів; тут проходить близько 70 туристичних маршрутів. Щорічно туристично-екскурсійні організації обслуговують майже 1 млн. людей.

В автономній республіці налічується близько 650 загальноосвітніх шкіл, 26 середніх спеціальних учбових закладів і п'ять вищих - Сімферопольський університет, Кримський медичний інститут, Кримський інститут природоохоронного і курортного будівництва, Кримський сільськогосподарський  інститут і Севастопольський приладобудівний інститут. Працюють науково-дослідні установи: Кримська астрофізична обсерваторія, Никітський ботанічний сад, Інститут біології південних морів, Морський гідрофізичний інститут, Інститут виноробства і виноградарства «Магарач», Ялтинський науково-дослідний інститут фізичних методів лікування і медичний кліматології імені І. М. Сеченова. Інститут ефірно олійних культур і Інститут мінеральних ресурсів Міністерства геології України в Сімферополі, Азово-чорноморський науково-дослідний інститут морського рибного господарства і океанографії в Керчі та інші наукові заклади і проектно-конструкторські організації.

Діють творчі союзи письменників, художників, композиторів, журналістів. В Криму є багато театрів - Кримський  російський драматичний   театр   імені   М,  Горького. Кримський  український театр драми і музичної комедії, Кримський театр ляльок в Сімферополі, Севастопольський   російський  драматичний   театр  і Чорноморського Червонопрапорного флоту російський драматичний театр імені Б. А. Лаврєнєва - в Сімферополі, крім того, - філармонія,  цирк, концертний фольклорний ансамбль «Таврія».

Вельми значна музейна фундація Криму: Кримський краєзнавчий музей,  Сімферопольський художній музей, Бахчисарайській  історико-археологічний  музей.  Феодосійська картинна галерея імені І. Д. Айвазовського, Музей героїчної оборони і звільнення Севастополя, Херсонеській історико-археологічний заповідник і музей  Червонопрапорного  Чорноморського флоту в Севастополі, Будинок-музей А.  П. Чехова в Ялті,   Алупкінській палац-музей. Керченський історико-археологічний музей, меморіальний музей З. М. Сергєєва Ценського  в Алушті, аналогічний музей А.  С. Гріна у Феодосії, Лівадіській виставковий комплекс та інші. 



Екологічні проблеми



Будь-яка хазяйська діяльність людини змінює природні системи. В одних випадках ці зміни вносять свідомо. Так, людина зайняла сільськогосподарськими угіддями 27% суші земної кулі, а в Криму площа сільськогосподарських земель складає 65%. В інших випадках змінення лісних і степних ландшафтів, водоймищ є непрямими результатами діяльності людини. Наприклад, внесок удобрення в ґрунт і запилення отруйними хімікатами рослин для їх захисту від шкідників неминуче призводять до забруднення поверхових і підземних вод. А в рівнинному Криму через зрошення земель водами Північно-Кримського каналу  відбувається гідрохімічне змінювання вод, а в тому числі зменшення солоності Сиваша. 

К великому жалю у світі в цілому природні ландшафти займають лише біля 40% території, що недостатньо для нормального функціонування біосфери. У Криму в теперішній час частка природних ландшафтів складає приблизно 25-27%. Це ліса гірської частини, а також фрагменти степових ландшафтів на Тарханкутському та Керченському півостровах та в Присіваш’ї. Таким чином, в світі в цілому та в Криму особливо площа природних ландшафтів недостатня, та її потрібно збільшувати, або хоч не зменшувати.

Недостатня площа природних ландшафтів – не єдина екологічна проблема в Криму. Не менш важлива проблема забруднення природного середовища. 

Причинами забруднення є робота сільськогосподарських підприємств і транспорту. Найбільшу шкоду наносять хімічні підприємства. Вони виділяють в атмосферу дуже велику кількість забруднюючих речовин, а їх стічними водами переповнено озеро Старе і озеро Червоне.

Також автомобілі, яких, навіть в Криму, налічується понад 600 млн., забруднюють повітря своїми викидами вуглекислого газу.

Для Криму велику загрозу складає забруднення берегових вод Чорного та Азовського морів стічними водами населених пунктів і сільськогосподарських полів. Будівництво Півннічно-Кримського каналу призвело до надходження великої кількості води з інших регіонів. В цьому каналі зафіксовано більш ніж 15 видів забруднюючих речовин.

Ще один район, події в якому впливають на екологічну ситуацію в Криму, - басейни рік Дона і Кубані. Басейн Дона включає в себе Донбас, такі крупні промислові центри, як Ростов-на-Дону, Воронеж. 

Отож треба охороняти все те, що подарувала нам матінка-природа. Не забруднювати навколишнє середовище.









Створення природоохоронної системи в Криму



Отже, території в Криму, що особливо охороняються, займають трохи більше 5% площі півострова.

Багато це або мало? Скільки ще територій треба зробити заповідниками? Якщо збільшувати площу об'єктів природно-заповідної фундації, то яким же чином можна розвивати сільське господарство, де узяти землі під нове виробництво і житло? Адже люди давно відмовилися від так званого «нульового розвитку», коли економіка залишається на досягнутому рівні і більше не розвивається, щоб не погубити природу

Питань багато — доводиться вивчати, порівнювати, оцінювати, міркувати, вибирати. Легких і для всіх регіонів однакових відповідей на них немає. Тут потрібні глибокі знання про оточуюче нас середовище.

Відомо, що території, що охороняються, функціонують подібно невеликим острівцям, в межах яких умови для існування організмів часто гірше, ніж на материковій частині. На таких територіях неможливе збереження всіх типів ландшафтів і видів організмів. Вже встановлено, що на островах (в океані або острівцях лісу, оточених степовими співтовариствами) збіднений видовий склад, всі живі організми мають менші розміри. Багато об'єктів, що охороняються, виявляються як би вирваними з території, охороняються самі по собі без урахування оточення (серед розораних полів, дорогий, поряд з індустріальними об'єктами). Та і чи можна говорити про охорону природи в прямому, буквальному значенні в умовах все зростаючої антропогенної дії?

Тому встає задача: охороняти природу але всієї території півострова — і там, де живуть рідкісні і зникаючі види, і там, де живе і працює людина. Як це зробити?

Потрібно поєднувати охорону незайманої природи (як Це було завжди) і охорону територій в ході використовування (промислового, сільськогосподарського, рекреаційного, житлового). При цьому для кожної функціональної зони (рілля, сади, виноградники, пасовища, міські землі, транспортні системи, промислові зони, гірські ліси, степові ділянки, що збереглися, і т. д.) повинен бути визначений особливий режим природокористування і охорони.

Наприклад, окрім природних, можна створювати агроландшафтні заповідники.

Це можуть бути: території, на яких вже давно склалася розумна, відносно оптимальна в економічних, соціальних і екологічних відносинах взаємодія людини і природи; регіони, де застосовуються ресурси і енергозберігаючі сільськогосподарські технології, що базуються на використовуванні місцевих сортів сільськогосподарських культур і порід тваринних, місцевих джерелах енергії (сонячної і вітрової), води і т.д. (такі розробки зроблені професором Р. І. Швебсом).

Особливий природоохоронний режим може бути створений в тих місцях, де архітектурні, історичні, етнографічні пам'ятники нерідко органічно вписані в ландшафти, — природно-архітектурні, природно-історичні, міські а інші заповідні об'єкти. Тут треба охороняти не окремі пам'ятники, а всю сукупність природних і культурних явищі: ландшафти разом з формами земле- і природокористування, народними промислами, звичаями, обрядами, місцевими породами худоби і багатьом іншим.

Стародавні люди, до речі, в цьому значенні були розсудливішим нас. Широко відомий приклад Херсонеса Таврійського. В V—ІV ст. до н. е. на сухому кам'янистому плато Гераклейського півострова розвивалися продуктивні виноградство, садівництво, і зернове господарство, що базувалося на контурному терасному землеробстві. Там використовувалися підпірні плантажні й межові стінки. Потужність ґрунтового покриву була збільшена. В цих умовах поверхневий стік був відсутній аерація ґрунтів покращала, тому сільськогосподарські культури були забезпечені вологою.

Таким чином, від охорони окремих елементів  природного середовища і культури слід переходити до охорони природо-історичного середовища в цілому. Будь-яка територія повинна  бути єдиною природоохоронною системою.

Починати створення її можна вже зараз. В даний час в сільських районах Криму у зв'язку зі зміною соціально-економічних відносин, різким підвищенням цін на енергоресурси. Звичайно ці землі малопродуктивні, з поганою транспортною доступністю (зрозуміло, що їх обробіток стає економічно невигідним). На ділянках, що закидаються, формуються смітна рослинність і зооценози. Цей процес дуже несприятливий як в екологічному, так і в економічних відносинах. Його можна направити в потрібне русло і використати в природоохоронній меті (прискорювати процес формування продуктивних культурних пасовищ, проводити посадку чагарників, залісення).

При організації природоохоронної роботи в Кримському регіоні слід широко використовувати вже існуючий досвід і правила, встановлені міжнародними природоохоронними організаціями. Україна вже ратифікувала:

•  Конвенцію   про   біологічну   різноманітність   (Ріо-де-Жанейро. 1992);

•  Конвенцію про охорону дикої флори і фауни, а також їх природних жител в Європі (Берн, 1979);

•  Конвенцію  про водно-болотяні угіддя, що мають  міжнародне значення як середовище незаселеного водоплавних птахів (Рамсар 1971);

В 1991 р. прийнятий Закон України про охорону навколишнього природного середовища, а в 1993 р. — Закон Республіки Крим про охорону навколишнього природного середовища.

Основні положення загальної світової стратегії розвитку сформульовані в працях найвидатніших фахівців (у тому числі в рамках досліджень, ООН, що проводяться). Ось деякі з них:

•  Людство зобов'язано переосмислити своє місце в природі і меті розвитку суспільства. Головна причина цього очевидна — йому загрожує вичерпання   природних   ресурсів   на   Землі   і   наступаюча   глобальна екологічна криза.

З кінця XIX в. зростання населення миру, промислового виробництва, технічних досягнень відбувався в геометричній прогресії, що привело до розбалансировки взаємодії техніки і природи. Це відбулося через те, що в останні два-три сторіччя людство будувало відносини з природою, виходячи з своїх економічних інтересів, внаслідок чого природні ресурси виснажилися.

За останні четверть століття людство використовувало 1/3 природних ресурсів світу. Забруднені океани, річки, ґрунти. Люди споживали набагато більше, ніж їм було необхідне, тобто жили за рахунок своїх дітей і внуків, і залишають ним біосферу в гнітючому стані.

Тому слід різко понизити здобич невідновлюючихся природних ресурсів (мінеральної сировини) і споживати відновлюючі. Для досягнення цього пропонується підвищити платню за ресурси (зокрема, треба добитися того, щоб 80—90 % бюджету формувалося саме за рахунок платні за природні ресурси, у тому числі за землю). Це примусить виробників ширше використовувати вторинні ресурси, відходи виробництва. По розрахунках, приблизно 90—95 % мінеральної сировини може бути отриманий з відходів і вторинної сировини, і лише 5—10 % сировини повинне як і раніше здобуватися з надр.

•  В даний час неможливе досягнення всіма країнами рівня життя західних країн. Сучасне населення Землі — 6 млрд. людина. Підрахунки показують, що зараз на одну людину в світі доводиться 0,28 га земельних угідь (виключаючи льодовики і високогір'я). І навіть при використовуванні кращої  агротехніки   і   мінеральних   добрив не можна надати всім мешканцям Землі живлення і інші блага такого ж рівня, який зараз існує в західних країнах.

Тому безперспективні надії всіх країн (намірюваних повторити шлях Заходу по нарощуванню об'ємів видобутку корисних копалин, виробництву енергії, споживанню товарів), що розвиваються, з також країн, що утворилися в пострадянському просторі, на досягнення рівня економічного розвитку західних держав.

Звичайно, напрошується питання -    що  ж робити:

•  поділити ресурси світу порівну? Таким чином  можна було б ліквідовувати голод, але при цьому всі стануть жити бідніше, у тому числі і населення західних країн, а вони на це ніколи не погодяться;

•  скоротити витрати  на  виробництво  зброї,   а потім  і  зовсім відмовитися від нього? Дійсно, витрати ці величезні, але великі також витрати на виконання такого рішення (на зміст різних караючих і  контролюючих органів:  поліції і   міліції,  судів, митниці,   податкових служб,   внутрішніх військ і ін.).   Звичайно,   всі витрати на армію можна звести до мінімуму або ліквідувати зовсім, якщо «потепліє» загальний політичний клімат на Землі, якщо країни і люди один одному довірятимуть;

•  змінити світогляд, психологію людини? Реальніше (хоча теж важко) переконати людей (особливо в економічно розвинутих країнах), що якість життя визначається не кількістю споживаних природні ресурсів,   товарів   і   традиційних   послуг   (наприклад,      не об'ємами видобутку корисних копалин, виробництва металів, не кубометрам! спиляного лісу, не квадратними метрами житла, не числом особистих автомобілів), а перш за все чистотою навколишнього природного середовища здоров'ям   людини,   красою   ландшафтів,   об'ємом   інформації одержуваної людиною, рівнем його освіти.

Як пише академік Н. Н. Моїсєєв, «людство вступає в дивну і дуже важку епоху, яка зажадає від все. людей нашої планети безпрецедентної ломки традиційних поглядів і ціннісних шкал».

Поки ж статистичні показники не дозволяють розмежує! яке ж використовування ресурсів сприяє прогресу, а яке — підриває добробут світової спільноти. Так, у валовий національний продукт (нагадаємо, що цей вартісний вираз всіх проведених товарів і послуг за рік) включаються також витрати на виробництво зброї і сигарет, на лікування людей (часто захворюваність ївши; зона з поганим екологічним станом, з курінням), на рекламу і т.  Задумайтеся, наприклад, над такою ситуацією, яка все здається звичною:

•  поки ліс не буде вирубаний і перетворений на дошки, лісовий масив не має вартості, її має тільки убитий олень (а поки він живе лісу, він нічого не коштує).

Такі правила сучасної економіки.





Яким повинен бути Кримський регіон В XXI столітті?



 Поза сумнівом, що на фоні таких глобальних змін в світі багато що повинно змінитися в соціально-політичному і економічному житті населення Кримського півострова.

Раніше, в період панування централізованої планової економіки окремі території розвивалися відповідно до тих державних планів, які розроблялися і затверджувалися в провідних планових установах Москви і Києва. Зараз же перехід до ринкових відносин примушує шукати нові шляхи, нові механізми вдосконалення територіальної організації регіону.

Очевидно, що нормальний соціально-економічний розвиток Криму є можливим лише при включенні його в більш обширний єдиний ринок.

Це дуже непросто, якщо врахувати, що наші надії на вихід із західний ринок багато в чому ілюзорні. Продукти харчування, вина з Криму, навіть якщо вони і не гірше за якістю, не пройдуть на Заході через митні збори, недовір'я споживачів, величезної конкуренції. Тому можна говорити лише про завоювання окремих невеликих ніш, скажімо, для певних видів марочних вин.

З урахуванням цього, спеціалізація господарського комплексу Криму повинна бути змінена і орієнтована. Крим в значно більшому ступені може і повинен використовувати вигоди свого положення, зайнявши своє місце в новій системі територіального розділення, що ще формується.

Останніми роками розроблено декілька схем розвитку економіки Криму, в яких, зокрема, робиться акцент на рекреаційно-туристичну сферу. Широко обговорюються пропозиції про створення вільних економічних зон (СЕЗ) і територій пріоритетного розвитку (ТПР). В Криму вже створена перша в Україні Західно-Кримськая експериментальна економічна зона «Сиваш». В неї входять Красно-Перекопськ і Армянськ зі своїми районами. Передбачається також створення СЕЗ і зон пріоритетного розвитку в Севастополі, Ялті, Алушті, Судаку, Феодосії, Керч.

Нові рішення часто створюють конфліктні ситуації. Наприклад, через вигідне транспортно-географічне положення Кримського регіону він в найближчому майбутньому може опинитися в зоні транзиту казахстанської і азербайджанської нафти (в рамках причорноморської взаємодії). З геополітичної точки зору — це вдало, а з екологічною — дуже небезпечно.

Але слід пам'ятати, що будь-які плани і програми — це компроміс, результат ув'язки різної мети, що існують численні методи подолання суперечностей і досягнення компромісів. Так, в Криму очевидні внутрішні відмінності в рівні соціально-економічного розвитку, наприклад, між побережжям і степовими районами. Стратегія майбутнього розвитку, що виробляється, одні міста-ареали повинна вибрати як полюси зростання, а інші (з екологічних, економічних причин) — полюсами обмежень.

Для розробки стратегії майбутнього Кримського регіону потрібні наукові дослідження, відповідний розвиток цивільного суспільства, певний рівень його культури і ваші знання.

Звичайно, для підйому економіки і всього життя на півострові потрібні і фінансові ресурси. Багато країн робили «економічний стрибок» за рахунок залучення засобів інших країн - інвесторів.

Крим відноситься до інвестиційно привабливих регіонів України, займаючи серед них 7 місце в рейтингу по розподілу іноземних інвестицій. На початку 90-х років вони прямували в легку і харчову промисловість, де достатньо сформована база дозволяла одержувати прибуток в короткі терміни. В 2000 р. інвестувалися галузі невиробничої сфери (охорона здоров'я, соціальне забезпечення). Найбільший об'єм іноземних інвестицій спостерігається в курортній Ялті.











































Висновки

Хоч Крим це дуже гарний і чудовий півострів, але людям недуже добре там живеться. Існує багато чинників, із-за яких людям приходиться страждати. Це  нестача прісної води, проблеми з екологією. В Криму дуже мало великих підприємств і заводів, тому людям не вистачає робочих місць. І єдині їхні заробітки можуть бути лише влітку, тому що кожного літа до Криму приїжджає багато туристів, які знімають квартири. 

В Криму існує безліч унікальних об’єктів, які так і приваблюють туристів в куточки цього загадкового півострова. Зараз в Криму, а й взагалі по всій Україні, кожного року видобувається дуже велика кількість корисних копалин, які не відновлюються. І якщо так буде продовжуватися, їх зовсім не стане. Отож бо слід добувати тільки такі, які можуть відновитися. 

Також на цей час в Криму існують заповідники, але й туди добралися люди. Деякі тварини перебувають на стадії вимирання. Треба берегти все те, що подарувала нам матінка-природа! Не псувати, не шкодити її. Все на світі взаємопов’язане між собою, навіть якась жалюгідна комашка, і та відіграє свою важливу роль у нашому житті. Отож на мою думку, люди не повинні і не мають права заходити на території заповідників. 

Я згодна з тим, що потрібно будувати курортні містечка, пансіонати та дитячі табори, але не в таких кількостях, як зараз. Будуючи черговий пансіонат, люди руйнують природу Криму. Це єдиний куточок землі в Україні, де існують такі гарні краєвиди, такі високі і стрімкі гори. 

Кримський півострів омивають два моря: Чорне і Азовське. Зараз також існує загроза і для них. Без жалюгідні люди займаються браконьєрством і виловлюють майже всю рибу. А на берегах курортних місць, море взагалі в  жахливому становищі. Воно дуже забруднене. Якщо люди й надалі будуть так ставитися до моря, Крим загубить багато курортних місць, які приносять доходи.





































Список  літератури



		Амельченко М. Р., Багров Н. В. // Экономика и внешние экономические связи Украины // Симферополь // 1995 // 467ст.

		Атлас туриста. Крым // ГУГК // 1986 //32 ст.

		Г.Скарлато // Захоплююча географія // Альтепрес // 1998 // 412ст.

		Драган Н. А.// Почвы Крыма// Симферополь: Таврия//1983//158ст.

		Ена В. Г. // Заповедные ландшафты Крыма // Симферополь: Таврия // 1983 // 356ст. 

		Костин Ю. В. // Птицы и звери Крыма // Сімферополь: Таврия // 1978 // 385ст.

		Л. Згуровская // Кара-Даг – времена года // Таврия // 1987 // 221ст.

		Л. Згуровская // Крым - природоведческая книга // Симферополь: Бизнес-Информ // 2001 // 352ст.

		Марков Е. // Очерки Крыма: картины крымской жизни, истории и природа // Симферополь: Таврия // 1995 // 498ст.

		Рубцов Н. И. // Растительный мир Крыма // Симферополь: Таврия // 1978 // 279ст.

		Т. М Фадеева // Тайны горного Крыма // Симферополь: Бизнес информ // 2002 // 245ст.

		Щербак А. И. // Всё о Крыме//Харьков: Каравелла // 1998 // 476ст.