Героїчна оборона Севастополя

Реферат

На тему: "Героїчна оборона Севастополя"





Виконала:

Учениця 11-А класу

Лукашова Анастасія
























План



1.	Підготовка і провал плану швидкого опанування Севастополем

2.	Перший штурм Севастополя

3.	Другий штурм Севастополя

4.	Третій штурм Севастополя

Висновок

Перелік використаної літератури




1. Підготовка і провал плану швидкого опанування Севастополем



(30 жовтня 1941 г.- 4 липня 1942 р.)

Операція по захвату Севастополя отримала кодове найменування "Лов осетра" (Störfang). 24 вересня німецькі війська силами двох піхотних дивізій за підтримки артилерії і авіації перейшли в наступ на Перекопському перешийку. 26 вересня їм удалося прорватися через Турецький вал і опанувати містом Армянськ. До 30-го вересня радянські війська відійшли до Ішуньських позицій, де відбили спроби німців розвинути наступ. Манштейн відмовився відподальшого просування. За німецькими даними в результаті боїв було захоплено 135 знарядь, 112 танків і 10 тисяч пленних.

18 жовтня 11-а німецька армія силами трьох дивізій почала наступ на Ішуньські позиції. Їх обороняли частини 9-го стрілецького корпусу за допомогою берегових батарей і окремих підрозділів Чорноморського Флоту. Протягом 5 днів продовжувалися важкі бої, в яких німці поступово тіснили радянські війська. 24 жовтня прибулі частини Приморської Армії нанесли контрудар і два дні вели з ворогом люту зустрічну битву. Проте 26 жовтня Манштейн ввів на стику армій дві свіжі піхотні дивізії і 28 жовтня прорвав оборону. Частини Червоної Армії відійшли до Севастополя, Керчі і частково розсіялися в гористій місцевості. Спроба відступаючих радянських військ закріпитися на Керченському півострові виявилася безуспішною. Залишки Червоної армії не змогли утриматися в Криму і до 16 листопада були евакуйовані на Таманський півострів. Приморська армія у складі п'яти стрілецьких і трьох кавалерійських дивізій відійшла до Севастополя.

До середини жовтня з Одеси була перекинута Приморська армія. Таким чином, радянські війська стали налічувати 12 стрілецьких і 4 кавалерійських дивізії. В той же час, німці змогли виділити для захвату Криму 11-у армію у складі 7 піхотних дивізій і румунського гірського корпусу з двох бригад.

22 червня 1941 р. о 3 годині 15 хвилин Севастополь піддався нальоту фашистської авіації.

Першою завдала удару по фашистських літаках зенітно-артилерійська батарея Чорноморського флоту N 74, якою командував лейтенант І.Г.Козовник. Услід за нею відкрили вогонь 76, 80, 78 і 75-я батареї і успішно відобразили перший наліт фашистів. В кінці жовтня радянське командування вирішило підсилити гарнізон Севастополя силами Приморської армії (командувач — генерал-майор І. Е. Петров), що доти захищали Одесу.

16 жовтня оборона Одеси була припинена і Приморська армія була морем перекинута в Севастополь.

За рішенням міських організацій, штабу Чорноморського флоту воїни гарнізону і севастопольці в стислі терміни, до 1 листопада 1941 р., звели довкола Севастополя три рубежі оборони: тиловий, головний і передовий з дотами, дзотами і іншими оборонними спорудами. Цю роботу очолював інженерний відділ флоту, керований військовим інженером 1 рангу В.Г.Парамоновим.

23 жовтня 1941 р. за рішенням Кримського обкому ВКП(б) в Севастополі був створений надзвичайний орган влади - Міський комітет оборони, до якого увійшли перший секретар міськкому партії Б.А.Борісов (голова комітету), голова міськвиконкому В.П.Ефремов, начальник гарнізону контр-адмірал Г.В.Жуков (незабаром його змінив генерал-майор берегової служби П.А.Моргунов), начальник місцевої протиповітряної оборони В.І.Кулібаба і начальник міського відділу НКВД К.П.Нефедов.

29 жовтня 1941 р. в Севастополі було введено облогове положення. 30 жовтня першого удару по моторизованій колоні 11-ої німецької армії генерала Манштейна завдала 54-я берегова батарея Чорноморського флоту під командуванням лейтенанта І.І.Заїки. Артилеристи три дні вели безперервні запеклі бої з насідаючими фашистами. Майже одночасно з артилеристами в бій вступили частини морської піхоти, сформовані з курсантів військово-морського училища і матросів бойових кораблів і берегових частин флоту, при підтримці берегових і зенітно-артилерійських батарей.

Для оборони Севастополя 4 листопада був створений Севастопольський оборонний район (СОР). Севастопольський оборонний район (СОР) на початок Великої Вітчизняної війни був одним з самих укріплених місць в світі. Споруди СОР включали десятки укріплених гарматних позицій, мінні поля та ін. У систему оборони входили також дві так звані "бронебашенні батареї" (ББ), або форту, озброєних артилерією крупного калібру. Форти ББ-30 (командир — Р. А. Александер) і ББ-35 (командир — А. Я.Лєщенко) були озброєні зброєю калібра 305 мм, знятою з лінкора "Імператриця Марія".

На флангах оборонного району розташовувалися найпотужніші в Севастополі берегові батареї: № 30 — в районі села Любимівка, в гирлі річки Бельбек № 35 — в районі мису Херсонес, що отримали у німців назву "Максим Горький I" і "Максим Горький II". Кожна батарея мала по чотири 305-мм зброї, розміщених в 2-гарматних броньованих баштах (стінки — 305 мм, дах — 203 мм). Дві баштові установки батареї були цілим підземним містечком, укритим товстим шаром бетону. Об'єм бетонних робіт лише на одній батареї приблизно дорівнював об'єму робіт при будівництві Дніпрогесу. Довкола кожної башти розташовувалися 2 знарядних і 2 зарядних льохи. У кожному розміщувалося 201 знаряд, в зарядному — 402 напівзаряди. У підбаштовому приміщенні була рейкова залізниця з ручними вагонетками, в яких боєприпаси доставлялися до заряднику. Підйом боєприпасу, заряджання, наведення здійснювалося за допомогою електроприводів. Розрахунок однієї башти складався з 54 чоловік.

Для зручності управління військами СОР було роздільне на 4 сектори, очолили які дослідні командири дивізій - П.Г.Новіков, І.А.Ласькин, Т.К.Коломієц, В.Ф.Воробйов.

Для руйнування укріплень, що захищають Севастополь з землі, ворог застосував облогову артилерію крупних калібрів. Всього на периметрі в 22 км. було розташовано понад 200 батарей важкої артилерії. Більшість батарей складалися із звичайної польової артилерії крупних калібрів, включаючи важкі гаубиці 210 мм, і важкі гаубиці 300 і 350 мм, що збереглися з часів Першої світової війни. Були також застосовані унікальні надважкі облогові знаряддя:

-6 гаубиць типа Gamma, калібр — 420 мм

-3 мортири типа Karl, калібр — 600 мм

Самохідна мортира "Карл" (нім. Gerät 040, "установка 040") — німецька важка самохідна мортира періоду Другої світової війни. Одна з найпотужніших САУ свого періоду. Всього було побудовано 6 мортир. Використовувалися при штурмі фортець і сильно укріплених позицій ворога.Разміри: довжина корпусу 11,37 м, ширина корпусу 3,16 м, висота 4,78 м. Тип броні-стальна.Боєкомплект пушки-4 вистрели,швидкість по шосе 10 км/год.

Найбільш великокаліберною і ваговитою артсистемой всіх часів і народів, такою, що застосовувалася в бойових діях, стала 800-мм експериментальна залізнична установка "Дора",созданная в кінці 1941 року. Ініціатором і гарячим прибічником цієї зброї був сам Гітлер, що обожнював подібні проекти. бойову роботу "Дори" під Севастополем забезпечували майже 5000 чоловік. На думку Гітлера "Дора" повинна була зіграти важливу роль в останньому штурмі російської приморської фортеці. Знаряддя загальною масою більше 1000 тонн було таємно переправлено з Німеччини та секретно розміщено в спеціальній схованці, зроблений у скальній місцевості.

Після провалу спроби опанувати Севастополь одразу німецько-фашистське командування здійснило три наступи на місто: перше почалося 11 листопада 1941 р., друге - 17 грудня 1941 р., третє - 7 червня 1942 р.



2. Перший штурм Севастополя



З 30 жовтня по 11 листопада велися бої на далеких підступах до Севастополя, з 2 листопада почалися атаки зовнішнього рубежу оборони фортеці. Сухопутних частин в місті не залишалося, захист здійснювався силами морської піхоти Чорноморського флоту, береговими батареями, окремими (учбовими, артилерійськими, зенітними) підрозділами при вогневій підтримці кораблів. Правда, і у німців до міста вийшли лише передові загони. Одночасно в місто відходили частини розсіяних радянських військ. Радянське угрупування налічувало спочатку близько 20 тисяч чоловік.

9 — 10 листопада вермахту вдалося повністю оточити фортецю з землі, проте протягом листопада до своїх пробивалися сили ар'єргарду, зокрема, частини 184-й стрілецької дивізії НКВС, що прикривала відхід 51-й армії 11 листопада з підходом основного угрупування 11-й армії зав'язалися сутички по всьому периметру. Протягом 10 днів гітлерівцям вдалося трохи уклинитися в передову смугу оборони після чого в битві настала пауза.

У ті дні героїзм захисників міста був масовим. Єфрейтор Іван Богатирь скосив своїм кулеметом не одну сотню фашистів. Снайпер-інструктор Ной Адамія знищив до 200 гітлерівців. Розвідниця Марія Байда винесла з поля бою сотні поранених бійців і командирів, вивела з оточення поранених воїнів до своїх. І.Богатирю, Н.Адамія, М.Байде було привласнене звання Героя Радянського Союзу. В дні оборони жителі міста проявили ратний і трудовий героїзм. Робітники Морського заводу під обстрілом ворога ремонтували кораблі, створювали бойову техніку вдень і вночі, обладнали два бронепоїзди, побудували і оснастили плавучу батарею N 3, що отримала назву "Не чіпай мене", яка надійно прикривала місто від нальотів фашистської авіації з моря. Німці називали її "Квадрат смерті". У гірських виробленнях (штольнях) на березі Севастопольської бухти були створені підземні спецкомбінати; N 1 - для - для виробництва озброєння і боєприпасів N 2 - по пошиттю білизни, взуття і обмундирування. Тут же, під землею, працювали амбулаторії, їдальня, клуб, школа, дитячі ясла і сад, а згодом - госпіталь, хлібозавод. В дні оборони відважно захищав своє місто гарнізон Севастопольської міліції під керівництвом начальника міського відділу міліції В.І.Бузіна. Велику допомогу надавали севастопольські партизани. Безсмертний подвиг зробив гарнізон дзоту N 11. Червонофлотець комсомолець Іван Голубец ціною власного життя врятував бойові кораблі і їх екіпажі в Стрілецькій бухті. Йому посмертно привласнено звання Героя Радянського Союзу. За подвиги в ті дні звання Героя Радянського Союзу були удостоєні кулеметник Ніна і снайпер Людмила Павличенко. Непохитну мужність і відвагу проявили в дні оборони медичні працівники флоту і міста. За 8 місяців оборони вони врятували життя десяткам тисяч людей, повернули в загони 30927 поранених і 10686 хворих.

7 листопада – п'ять героєв-черноморцев: Ю. Паршин В. Цибулько И. Красносельський Д. Одінцов на чолі з політруком Н.Д. Фільченков – ціною власного життя зупинили танки ворога в районі Дуванкоя.

У своїх мемуарах Манштейн визнавав:

"Благодаря энергичным мерам советского командования противник сумел остановить продвижение 54-го армейского корпуса на подступах к крепости. В связи с наличием коммуникаций противник счел себя даже достаточно сильным для того, чтобы при поддержке огня флота начать наступление с побережья севернее Севастополя против правого фланга 54 ак. В этих условиях командование армии должно было отказаться от своего плана взять Севастополь внезапным ударом с ходу". Вранці 11 листопада після потужної артилерійської підготовки гітлерівці перейшли в наступ на всьому фронті південного сектора і південніше. "У перебігу всього дня наші частини стійко відбивали люті атаки ворога. На балаклавськом напрямі особливу завзятість проявила 40-а кавалерійська дивізія, якою командував герой громадянської війни полковник Філіпп Федорович Кудюров. Та все ж ворогу вдалося оточити частину сил цієї дивізії. До вечора він захопив село Варкутку. А на ділянці другого сектора всі ворожі атаки були успішно відбиті.




3. Другий штурм Севастополя



Грудень 1941 року в Криму видався дуже холодний, не лише в горах, але і в долинах лежав глибокий сніг. У захисників міста-фортеці був піднесений настрій, раділи, що на початку грудня війська Південного фронту завдали серйозної поразки ворожому угрупуванню в районі Ростова і звільнили це місто. 9 грудня війська 4-ої окремої армії звільнили Тіхвін. А увечері 12 грудня Радінформбюро передало повідомлення про провал німецького наступу на Москву і про перехід радянських військ в контрнаступ.

Гітлерівське командування стало потребувати крупних резервів. Одному з готових стратегічних угрупувань, яке могло бути використана на Південному напрямі, була 11-а німецька армія і авіація, що діяла з нею. Але ці сили зв'язував Севастополь. Тому Гітлер вимагав узяти місто не пізніше за 22 грудень, щоб звільнити резерви і перекинути їх з Криму для групи армій "Південь", і для цього направляв Манштейну додаткові війська.

Радянське командування, у свою чергу, прагнуло всіма силами утримати Севастополь, скути тут цілу німецьку армію, нанести їй максимальну шкоду і не дозволити перекинути війська на інші фронти. Тим паче, що Верховне Головнокомандування планувало нові наступальні операції, зокрема Керченсько- Феодосійску десантну операцію , головною метою якої був розгром німців на Керченському півострові і в Криму, зняття облоги з Севастополя, відвернення ворожих сил з Півдня України і співучасть цим подальшому наступу військ Південного фронта.

Керченсько-Феодосійська десантна операція.

(26 грудня 1941 по 20 травня 1942.)

План:

7 грудня Ставка Верховного головнокомандувача поставила перед командуванням Закавказького фронту (командувач - Д. Т. Козлов, начальник штабу - П. І. Толбухін) завдання у двотижневий термін підготувати і провести десантну операцію для оволодіння Керченським півостровом. План операції, складений Толбухіна, полягав у тому, щоб одночасної висадкою 51-й і 44-ї армій в район Керчі та у Феодосійський порт оточити і знищити керченські угруповання ворога. Надалі передбачалося розвинути наступ у глиб півострова, деблокувати Севастополь і повністю звільнити Крим. Головний удар, в районі Феодосії, повинна була наносити знята з іранського кордону 44-а армія (ген.-м. А. Н. Первушин), а допоміжний, в районі Керчі, - 51-а армія (ген.-л. В . Н. Львів). Висадку військ планувалося провести на широкому фронті (до 250 км) одночасно в декількох пунктах, щоб позбавити ворга можливості маневрувати резервами і скувати його на всіх найважливіших напрямках.

У результаті висадки десанту положення німецьких військ у Криму стало загрозливим. Командуючий 11-ю армією Е. фон Манштейн писав, якби вирог використував привілеї становища, що склалося і швидко став би переслідувати 46-у [піхотну дивізію] від Керчі, а також вдарив слідом рішуче відходившим від Феодосії румунам, то створилося б становище, безнадійне не тільки для цієї знову виникшої ділянки ... Вирішувалася б доля всієї 11-ї армії.

Однак наступальна 51-а армія просувалася від Керчі вперед недостатньо швидко, а 44-а армія від Феодосії основними силами рушили не на захід, а на схід, назустріч 51-ї армії. Це дозволило ворогу створити заслін на рубежі відроги Яйли - узбережжя Сиваша на захід від Ак-мона. Оборону кордону тримала 46-а дивізія вермахту, підсилена додатковим піхотним полком, і румунськими гірськими частинами. Для зміцнення боєздатності румунських частин до їх складу були включені офіцери, унтер-офіцери і солдати тилових частин німецької армії, в тому числі і зі штабу армії.

Втрати

Під час висадки десанту втрати радянських військ склали більше 40 тис. чоловік, з них близько 32 тис. убитими, замерзлими і зниклими без вісті, 35 танків, 133 знарядь і мінометів.

Манштейн добре підготував штурм Севастополя і, мабуть, був впевнений в його успіху. Напередодні нового наступу він видав наказ-відозву до солдатів, в якому писав:

"Солдаты 11-й армии! Время ожидания прошло! Для того чтобы обеспечить успех последнего большого наступления в этом году, было необходимо предпринять все нужные приготовления. Это основательно проделано. Я знаю, что могу положиться на мою пехоту, саперов и артиллеристов. Я также знаю, что все другие рода оружия, как и всегда, сделают все от них зависящее, чтобы проложить дорогу пехоте. Наша артиллерия стала сильней и лучше. Наша авиация опять на месте. Вы в первой же атаке разобьете врага и продвинетесь глубоко вперед. Непоколебимая уверенность должна сопровождать нас в последнем сражении этого года. Севастополь падет!"

Але радянські війська за будь-яку ціну намагалися втримати Севастополь.   У СОР знаходилося п'ять стрілецьких дивізій і дві кавалерійські (спішені) дивізії, дві бригади морської піхоти і два окремі стрілецькі полки. Але наші дивізії були нечисленні. Ми поступалися ворогові в живій силі в 1,7 рази, артилерії і мінометів - в 3 рази, в авіації - в 2-3 рази. Абсолютна перевагу мав противник в танках. До того ж у нас постійно не вистачало боєприпасів ".  Рано вранці 17 грудня противник почав потужну вогневу підготовку на всьому фронті оборони Севастополя, розраховуючи цим замаскувати напрям головного удару. Через двадцять п'ять хвилин після початку артилерійської підготовки п'ять німецьких піхотних дивізій і одна румунська бригада з танками перейшли в наступ. На фронті другого сектора наступали 50-а піхотна дивізія німців з танками і 1-а гірськострілецька бригада румунів.  "У цей час на північній ділянці противник зайняв передові позиції на всій ділянці 8-ї бригади морської піхоти і продовжував досить швидко просуватися. Туди зосередили весь вогонь армійської і берегової артилерії. Проте німці повністю оволоділи позиціями 8-ї бригади і 287-го стрілецького полку 25-ї Чапаєвської і оточити 241-й стрілецький полк 95-ї стрілецької дивізії. Оборона стала втрачати свою стійкість.  Командуючий армією генерал Петров вирішив на наступний день нанести контрудар силами третього і четвертого секторів, щоб розгромити противника, втрутився в оборону другого сектора, і відновити становище.  Як тільки ці частини з ранку 18 грудня перейшли в наступ, гітлерівці зосередили по них найсильніший артилерійсько-мінометний вогонь. Війська зазнали втрат, і їх просування було зупинено. А потім супротивник сам перейшов у наступ, висунувши вперед танки. Виняткову хоробрість проявив особовий склад 40-ї кавдивізії при відображенні танкової атаки німців, ні один не відступив, бійці сміливо боролися з прорвалися танками, знищували їх і зупинили наступ піхоти. Геройською смертю загинули командир 151-го кавалерійського полку майор Н.А. Повсякденна і командир цієї дивізії полковник Ф.Ф. Кудюров, особисто керував відбиттям танкової атаки в районі свого спостережного пункту. Комдив замінив вбитого навідника протитанкової гармати, підбив два ворожі машини, але снаряд прямим попаданням убив його. Ветеран громадянської війни, хоробрий командир Федір Федорович Кудюров похований на Малаховому кургані.

Втрати наших військ на цій ділянці фронту за два дні виявилися значними, особливо в 8-ій бригаді морської піхоти і в 40-й кавдивізії, що відбила танкову атаку ворога. А 388-та стрілецька дивізія, тільки що прибула з Закавказзя, потрапивши під удари авіації та артилерії ворога, відійшла до полустанку Мекензієві Гори ".  У цих умовах командуючий армією І.Є. Петров зажадав від комендантів третього і четвертого секторів закріпитися на лінії Камишли, Ефендікой і затримати наступ ворога.  На ділянці другого сектору два батальйону 7-ї бригади Є.І. Жидилова і 2-й полк морської піхоти М.М. Тарана, з яким взаємодіяли на флангах 514-й і 31-й полки, раптово перейшли в атаку і після запеклих боїв відновили становище. Проте наступного дня гітлерівці знову перейшли в наступ. Запеклі бої тривали дві доби, позиції кілька разів переходили з рук в руки.  У ніч на 20 грудня командувач СОР доносив до Ставки І.В. Сталіну і Наркомові ВМФ Н.Г. Кузнєцову, що після трьох днів запеклих атак противника становище наших військ стало дуже важким. Наші війська несучи серйозні втрати наполегливо відстоюють оборонні рубежі, але снарядів деяких калібрів немає, а для інших боєзапас під кінець. Резерви вичерпані.  Вже 21 грудня з Новоросійська почалася перекидання морем 79-й курсантської бригади, в Поті на морські судна почали вантажити 345-ту стрілецьку дивізію, боєприпаси і пальне.  21 грудня бої тривали з неослабним напругою. Прагнучи, у що б то не стало прорвати нашу оборону, Манштейн перекинув під Севастополь і 170-ю піхотної дивізії. На другий сектор оборони вже наступала угруповання противника у складі 50-й, 170-ї піхотних дивізій і по одному полку 72-й і 24-ї дивізій, піхотна бригада румунів та танкова група.  З світанку 22 грудня шість німецьких піхотних дивізій і три стрілецькі бригади румунів з танками, підтримувані потужним вогнем артилерії і сильною авіацією, відновили наступ на обох напрямках. У районах висоти з Італійським кладовищем і на північ від селища Верхній Чоргунь противнику вдалося втрутитися в стик між 7-й бригадою і 2-м полком морської піхоти.  23 грудня ворог продовжував наступати на ялтинському напрямку. Всі полки другого сектора вели запеклі бої.  На ялтинському напрямку 24-25 грудня бої стали слабшати. Пізно ввечері 25 грудня ми завдали сильного і дуже вдалий удар по району скупчення піхоти супротивника. Отже, натиск значних сил ворога, який тривав десять діб на фронті другого сектора, згасав. Найбільше німці страждали від вогню нашого артилерійського і мінометного вогню.  Ось витяг з щоденника німецького єфрейтора, убитого в другому секторі:

"18 декабря. Атака тяжелая. Много писать об этом не могу. Крагс, Гергард, Гейнц, Майдельс убиты. В этот день у нас было много убитых и почти 30 процентов раненых. Мы не можем даже подойти к боевым порядкам русских. 20 декабря. Вся ночь и весь день прошли в бою: гранаты, минометы, артиллерия. Можно с ума сойти. В нашем отделении осталось вместе со мной 5 человек, а во взводе – 12".

До 27 грудня на північній ділянці фронту була повністю зосереджена 345-а дивізія. Вона оволоділа полустанком Мекензієві Гори. Однак зранку 28 грудня німецько-фашистські війська знову перейшли в наступ на цій ділянці. В ході запеклих боїв вони потіснили 79-у бригаду та 345-ю дивізію і знову захопили Мекензієві Гори. Цього дня в Севастополь стали прибувати частини 386-ї стрілецької дивізії і бойові кораблі, в тому числі лінкор "Паризька комуна".  Командувач СОР віце-адмірал Ф.С. Жовтневий вирішив зосередженням потужного вогню польовий і корабельної артилерії завдати максимальної шкоди ворогу і дати можливість 79-й бригаді та 345-ї дивізії міцніше закріпитися на рубежі.  Манштейн, у свою чергу, також зосереджує на цій ділянці сильний артилерійський і мінометний вогонь, підтягує резерви і наполегливо продовжує атаки. Полустанок Мекензієві Гори не раз переходив з рук в руки, але, врешті-решт, ворогу вдалося захопити його. Глибина оборони на цій ділянці скоротилася до критичного мінімуму.  31 грудня артилерійські знаряддя лінкора "Паризька комуна", крейсерів "Молотов", "Червоний Крим" та інших кораблів, що увійшли до Південної бухти, почали масований удар з 48 артилерійських гармат калібру 305мм по скупченнях піхоти противника на північній ділянці, в долині Бельбек, а також по районах на ялтинському напрямку. Все, що потрапляло в зону дії вогню цієї надважкої артилерії кораблів, був приречений на загибель.  А з ранку цього дня частині другій сектора перейшли в наступ. Передові німецькі частини були швидко розгромлені, і ми повністю оволоділи вершиною висоти з Італійським кладовищем, селищем Верхній Чоргунь і поліпшили свої позиції в районі селі Камара.  Побоюючись подальшого просування військ 51-ї армії в глиб Криму, Манштейн змушений був знімати частину сил з-під Севастополя і направляти до Керченського півострова. На кінець 2 січня просування радянських військ в західному напрямку було зупинено супротивником, які організували оборону на лінії Ак-Монайських перешийка. На цьому розвиток Керченської Феодосії операції і закінчилося. Але припинився і подальший штурм Севастополя - Манштейн віддав наказ про перехід до оборони ".  У січні 1942 року під Севастополем виникло таке рівновага сил, коли жодна зі сторін не в змозі була проводити наступальні дії з рішучою метою. Настав фронтове затишшя   



4. Третій штурм Севастополя



Третій штурм Севастополя почався 7 червня 1942, хоча фактично боротьба за місто не припинялася з листопада 1941 року.  Питання постачання Севастополя всім необхідним для відображення натиску супротивника постійно знаходилися в центрі уваги військради флоту. Місто не був у повному розумінні блокований з моря, але панування в повітрі німецької авіації робило кожен рейс в обложену фортеця все більш ризикованим і небезпечним. Від транспортів довелося відмовитися доручивши це завдання бойовим кораблям. З лютого по червень вони зробили 92 рейсу. Довелося залучати і підводні човни. 27 з них скоїли в травні-червні 1942 року 80 переходів з метою доставки вантажів і вивозу поранених.

Из воспоминаний адмирала флота Н.Г. Кузнецова: 

"Б.М. Шапошников не раз приглашал меня к себе, чтобы я доложил об организации перевозок и обеспечении транспортов. Разбираясь теперь в документах, я задал себе вопрос: с какого времени командование Черноморского флота и Приморской армии стало ожидать очередного штурма Севастополя? Выступая в 1941 году, командовавший Севастопольским оборонительным районом Ф.С.Октябрьский говорил:  "На основании неопровержимых и точных данных 19 апреля, т.е. за три недели до наступления армии Майнштейна на Керченском полуострове, я лично доложил Военсовету Крымского фронта о готовящемся ударе".

Готуючись до штурму, противник зосередив навколо Севастополя близько 204 тисяч німецьких та румунських солдатів і офіцерів, 670 артилерійських гармат калібру від 75 до 420 мм, 655 протитанкових гармат, 720 мінометів, 450 танків і 600 літаків, 500 з яких були зосереджені на аеродромах в Криму . Близькість їх від Севастополя дозволяла німецьким льотчикам здійснювати до 5 вильотів на день. У складі армії була надпотужна артилерія калібру 305, 350 і 420 мм і батарея надважких 615-міліметрових мортир "Карл", а також знаменита 800-міліметрова гармата "Дора" на залізничній установці. Ця гігантська гармата призначалася для руйнування лінії Мажино у Франції ще в першу світову війну.   Чисельність військ СОР становила близько 106 тисяч чоловік, з них в бойових частинах налічувалося 82 тисячі. На озброєнні цих сил було 600 гармат різних калібрів, близько 2 тисяч мінометів, 38 танків, 53 справних літаки.    За обороною Севастополя уважно стежили в Москві. Після того як ми залишили Керченський півострів, положення міста-фортеці надзвичайно ускладнилося. 12 червня Верховний Головнокомандувач послав захисникам міста телеграму:

Вице-адмиралу Октябрьскому, генерал-майору Петрову.

Горячо приветствую доблестных защитников Севастополя – красноармейцев, краснофлотцев, командиров и комиссаров, мужественно отстаивающих каждую пядь советской земли и наносящих удары немецким захватчикам и их румынским прихвостням. Самоотверженная борьба севастопольцев служит примером героизма для Красной Армии и советского народа. Уверен, что славные защитники Севастополя с достоинством и честью выполнят свой долг перед Родиной. Сталин.

18 червня гітлерівцям вдалося блокувати 30-ю батарею капітана Александера, що прикривала вогнем своїх 12-дюймових знарядь Північну сторону. Одне знаряддя вже було виведено з ладу, підійшли до кінця снаряди. На батарею був переданий наказ евакуюватися. Артилеристи кинули в ефір гордий відповідь: "вмирає на рідній землі". Пролунав страшний сили вибух, і батарея Александера перестала існувати.  Жодна батарея не здалася ворогові. Всі вони, одна за одною, закінчуючи бій, самі підривали себе.

Оперативная сводка за 20 июня:

"95-я стрелковая дивизия почти вся выбита, в полках осталось, где сто человек, а где и меньше того. Северные укрепления защищает сводная рота саперного батальона береговой обороны главной базы… Оставшаяся у защитников Северной стороны подвижная артиллерия 95-й стрелковой дивизии и зенитные батареи ПВО подтянуты к Инженерной пристани и Михайловскому равелину, но нет ни одного снаряда и негде взять…"

Москва – Кузнецову; Краснодар – Буденному, Исакову.  Исходя из данной конкретной обстановки, прошу разрешить мне в ночь на 1 июля вывезти самолетами 200 – 250 ответственных работников, командиров на Кавказ, а также и самому покинуть Севастополь, оставив здесь своего заместителя генерал-майора Петрова И.Е. Противник прорвался с Северной стороны на Корабельную. Боевые действия приняли характер уличных боев. Оставшиеся войска сильно устали, хотя большинство продолжало героически драться. Противник резко увеличил нажим авиацией, танками. Учитывая сильное снижение огневой мощи, надо считать, что в таком положении мы продержимся максимум 2-3 дня".

Однак Севастополь продовжував битися. Притиснуті до моря, його захисники трималися ще більше десяти днів, надаючи мужній опір ворогові.   21 червня 1942 гітлерівці прорвалися до Північної бухти. Одна за одною замовкали батареї. У ті критичні дні героїчні подвиги здійснили тисячі захисників Севастополя. 25 червня фашистські льотчики бомбили будівлю панорами "Оборона Севастополя 1854-1855гг.". Від прямих влучень 5 бомб і 7 великокаліберних снарядів була пробита стіна, зруйнований купол та виникла пожежа. Мальовниче полотно рятували курсанти школи середніх командирів берегової оборони, бійці 11-го окремого батальйону повітряного спостереження, оповіщення і зв'язку. Винесені з вогню фрагменти живописного полотна були вивезені на лідера есмінців "Ташкент" - останньому великому надводному кораблі, що прорвався у Севастополь, під командуванням капітана 3 рангу В. Н. Єрошенка.  29 і 30 червня ворожа авіація здійснила понад 3000 літако-вильотів, скинула на місто до 15 тис. бомб, артилерія обрушила близько 8000 снарядів, до 14000 хв. Фашистське командування кинуло в бій всі сили і засоби. Резерви захисників міста танули, кінчалися снаряди, патрони, гранати. 30 червня зав'язалися бої на Корабельної стороні. Вперто відбивали атаки ворога захисники на Малаховому кургані, Лабораторному шосе, Історичному бульварі, біля хуторів Комуна, Бермана. Вночі, коли закінчилися набої, залишки військ СОР почали відходити до бухт Стрілецька, Очеретяна, Козача і на мис Херсонес. Тут бої тривали ще до 4 липня, а в окремих місцях - до 12 липня.  1 липня опір захисників міста припинилося, крім окремих розрізнених вогнищ. Гарнізон форту "Максим Горький-2" відмовився здатися і був підірваний німецькими саперами разом з фортецею.  Залишки Приморської армії, позбавлені вищого командування, відійшли на мис Херсонес, де чинили опір ще 3 дні.   




Висновок



3 липня 1942 року в зруйноване місто фашисти безчинствували в ньому 22 місяці. Вони знищили в інкерманських штольнях 3 тис. жінок, старих і дітей, у Троїцькому тунелі - понад 400 робітників. 12 липня окупанти зігнали на стадіон "Динамо" 1500 жителів, а після пограбування та знущання розстріляли їх на 5-му км Балаклавського шосе. За час окупації міста фашисти розстріляли, спалили, втопили в морі, насильно погнали в Німеччину десятки тисяч севастопольців.  4 липня 1942 газета "Правда" і Радінформбюро повідомили, що радянські війська залишили Севастополь. У повідомленні Радінформбюро говорилося: "Військове і політичне значення Севастопольської оборони у Вітчизняній війні радянського народу величезне. Сковуючи велика кількість німецько-румунських військ, захисники міста сплутали і засмутили плани німецького командування. Залізна стійкість севастопольців стала однією з найважливіших причин, що зірвали горезвісне" весняний наступ "німців. Гітлерівці програли в часі, в темпах, понесли величезні втрати людьми." За 8 місяців оборони ворог втратив біля стін Севастополя до 300 тис. солдатів убитими і пораненими. Газета "Правда" писала: "Подвиг севастопольців, їх безмежна мужність, самовідданість, лють у боротьбі з ворогом житимуть у віках, їх увінчає безсмертна слава".

Телеграмма Генштаба Красной Армии командующему войсками Северо-Кавказского фронта маршалу С.М. Буденному об эвакуации бойцов и командиров из Севастопольского оборонительного района (СОР), 4 июля 1942 года.

На побережье СОР есть еще много отдельных групп бойцов и командиров, продолжающих оказывать сопротивление врагу. Необходимо принять все меры для их эвакуации, посылая для этой цели мелкие суда и морские самолеты. Мотивировка моряков и летчиков невозможности подхода к берегу из-за волны неверна. Можно подобрать людей, не подходя к берегу, а принимая их на борт в 500-1000 м от берега. Прошу приказать не прекращать эвакуацию и сделать все возможное для вывоза героев Севастополя. Ватутин, Рыжков

Повністю евакуювати всі війська з міста не вдалося. , Що залишилися на березі билися до тих пір, поки не вичерпалися боєприпаси, продовольство і питна вода. Частини захисників міста все ж таки вдалося пробитися в гори і з'єднатися з партизанами.  Отже, Севастополь був залишений. Однак значення його оборони важко переоцінити. Це була не просто вперта оборона одного міста, а ціла епопея, що зробила величезний вплив на весь хід війни і зіграла виняткову роль у відбитті наступу південної групи німецьких армій.  Боротьба захисників Севастополя зробила величезну допомогу нашому фронту за сотні кілометрів від цього міста. Севастополь був потрібний фашистам ще в жовтні-листопаді 1941 року, а вони зуміли захопити його ціною величезних втрат тільки в липні 1942 року.   Війська Севастопольського оборонного району з 30 жовтня 1941 по 4 липня 1942 року втратили понад 200 тисяч солдатів і офіцерів, у тому числі 156880 безповоротно. При виконанні бойових завдань в районі Севастополя загинули крейсер "Червона Україна", 4 ескадрених міноносця, 4 великих транспорту, 2 підводні човни; 1 лідер і 3 есмінця отримали тяжкі ушкодження, не рахуючи малих бойових кораблів, як трофеї німці захопили 622 гармати, 758 мінометів і 26 танків.   За взяття Севастополя командувач 11-ю армією Е. фон Манштейн отримав звання фельдмаршала, а весь особовий склад армії - спеціальний нагрудний знак "За підкорення Криму" ( "Кримський щит").  Висновок:   Севастопольці героїчно боронили своє місто, ніж мали великий вплив на продовження війни і захисту всієї батьківщини, оскільки вони утримували величезну фашистську армію під стінами одного міста, ніж рушили плани Гітлера швидко завоювати СРСР. Також оборона Севастополя мала велике стратегічне та патріотичне значення.  




Список використаної літератури



www.sevastopol.info

википедия

velikvoy.narod.ru

www.booksite.ru

battle-war.by.ru

"Военная литература"( militera.lib.ru)

dic.academic.ru