Люксембург та Швеція - високорозвинені країни Європи

ЛЮКСЕМБУРГ1 - центр «ділового» туризму



Територія та географічне положення. Королівство Люксембург — маленька держава в Західній Європі. Офіційна назва — Велике Герцогство Люксембург. Територія країни за площею в десять разів менша за такі області України, як Донецька або Луганська. На півночі й заході держава межує з Бельгією (1), на сході — із Німеччиною (2), на півдні — із Францією (3). Загальна довжина кордонів — 359 км.

Природа. Північна частина Люксембургу має піднесений рельєф: тут проходять відроги Арденн і Рейнських Сланцевих гір заввишки 400—500 м. Рельєф південної частини є більш положистим, більша її територія зайнята горбкуватою рівниною Гутланд, що є північно-східним продовженням Паризького басейну з родовищами залізної руди.

Клімат королівства помірний, перехідний від морського до континентального. Кількість опадів — 750—800 мм на рік. Добре зволоження забезпечує живлення річкам, які утворюють густу розгалужену мережу. Головні річки — Мозель та її притоки Зауер, Сюр. Близько 1/3 території, переважно на півночі, укривають густі ліси. На рівнинних ділянках — листяні, у горах — хвойні. У долинах річок розміщені сади й виноградники. Незважаючи на високе господарське освоєння території, у лісах країни живуть олені, зайці, лиси, білки й велика кількість птахів.

Історичний розвиток. У І ст. до н. є. територія сучасного Люксембургу була населена кельтським плем'ям треверів. За часів Священної Римської імперії вона входила до складу провінції Бельгіка-Прима, а за раннього Середньовіччя — до складу Франкського королівства Герцогство Люксембург утворилося в 963 р.у династія Люксем-бурґів править країною з 1060 р. Розташування держави в центрі Європи, на воєнно-стратегічних шляхах, провокувало постійні завоювання його територій. Воно перебувало під владою Бургундії, Іспанії, Австрії. У 1815 р. за рішенням Віденського конгресу було утворено номінально незалежне Велике Герцогство Люксембурзьке в складі Німецького союзу й в особистій унії з Нідерландами. Сучасні кордони держави були встановлені в 1839 р. Після ліквідації Німецького союзу на Лондонській конференції 1867 р. за участю Росії, Великої Британії, Австрії, Пруссії та Франції Люксембург був оголошений «довічно нейтральною» та .суверенною державою. Але незважаючи на це, територія Люксембургу була окупована німецькими військами під час Першої і Другої світових війн. У 1946 р. Велике герцогство ввійшло в митний союз із Нідерландами й Бельгією — Бенілюкс. Відмовившись у 1948 р. від політики нейтралітету, Люксембург став членом-засновником ЄС, членом НАТО й зараз відіграє важливу роль у європейській політиці співробітництва й інтеграції.

Сучасний Люксембург — конституційна монархія. Голова держави — великий герцог. Із 1964 р. при владі перебуває великий герцог Люксембурзький Жан. Законодавча влада здійснюється великим герцогом і парламентом — Палатою депутатів, що складається із 60 депутатів, яких обирають терміном на п'ять років.

Населення. У герцогстві Люксембург найвищий рівень життя серед держав Європи. Люксембуржці складають близько 70 % жителів країни, інші — іноземці: німці, бельгійці, італійці, португальці, французи, поляки. У Люксембурзі три державні мови — люксембурзька, французька, німецька. Причому французька мова переважає в урядових закладах, німецька — у ділових колах і пресі, а в побуті більша частина населення використовує люксембурзьку мову, що, входить до західної групи німецьких мов. Жителів Люксембургу можна заслужено назвати поліглотами: крім трьох названих мов, багато хто володіє ще й англійською. Більшість люксембуржців (97 %) за віросповіданням — католики. Усі громадяни країни користуються високими соціальними гарантіями й безкоштовним медичним обслуговуванням. Для Люксембургу характерна майже повна відсутність безробіття.

Приватну й державну освіту з 8—9-річним терміном навчання можна здобути в обов'язкових елементарних (початкових) школах, середніх школах — 6—7-річних ліцеях. Вищих навчальних закладів у країні немає, однак створені спеціальні Університетські курси (1—2 роки навчання), випускники яких можуть уступати на другий курс закордонних університетів.

	Частка міського населення в Люксембурзі — 93 %. Це один із найвищих показників у світі. У. місті Люксембург — столиці держави й найбільшому місті країни — проживають близько 79,8 тис. осіб.

	У місті розташовані Міжнародний фінансовий центр, Національна бібліотека, Школа мистецтв і ремесел. Серед визначних пам'яток столиці слід відзначити Готичний собор Нотр-Дам (XVII ст.) і ренесансний Палац юстиції (XVI ст.), капелу Сен-Кірен (VI та XVI ст.), ґотичну церкву Сен-Мішель (XVI ст.), численні мости через річку Мозель. Крім того, у столиці розташовані національний музей і муніципальний театр.'

Іншими великими за розмірами містами є Еш-Сюр-Альзет (25 тис. осіб), Діфферданж (16 тис. осіб), Дюделанж (16 тис. осіб).

Господарство. Герцогство Люксембург — високорозвинена індустріальна країна, великий фінансовий центр. За показником ВВП на душу населення країна посідає перше місце у світі Основу промисловості складає чорна металургія. За виплавкою сталі з розрахунку на душу населення Люксембург посідає перше місце у світі. З інших галузей найбільш розвинені хімічна (шлакові добрива), харчова, машинобудування, виробництво скла й алюмінію. Сільське господарство є високомеханізованим і високорентабельним. Воно засноване на родинних фермах. Основними галузями є м'ясо-мо-лочне тваринництво й зерново-кормове рослинництво. Країна також славиться своїми мозельськими винами.

Люксембург — важливий, фінансовий центр Західної Європи, у країні більше ніж 200 банків, включаючи Європейський інвестиційний банк — міжурядову кредитну організацію ЄС, де зосереджено близько 10 % активів усього євровалютного ринку. Низькі податки стимулюють розміщення численних відділень іноземних банків на території держави.

Люксембург також є центром так званого «ділового» туризму. У столиці розташовані інститути ЄС, Європейський суд і секретаріат Європейського парламенту. Ці організації й численні банки є центрами ділової активності Європи.



Швеція



Територія та географічне положення. Королівство Швеція — унітарна держава, що складається з 25 лен (губерній), - розташоване в Північній Європі. На сході країна омивається Балтійським морем і його Ботнічною затокою, на південному заході - протокою Каттегат. Межує з Норвегією (1) і Фінляндією (2). Швеція -- одна з найбільших держав Європи, її територія простягається з півночі на південь на 1500 км. Країна займає південну, рівнинно-горбкувату частину Скандинавії та східний схил Скандинавського нагір'я. Приблизно сьома частина країни розташована за Північним полярним колом.

Природа. І в природі, і в господарстві Швеції можна виділити дві частини - північну й південну. У межах більш піднесеної Північної Швеції розташовані східні схили Скандинавського нагір'я. їх перетинають численні широкі й глибокі долини, частина яких перетворилася на озера. Тут зосереджена переважна частина лісових ресурсів, якими славиться Швеція, і найбільші родовища рудних корисних копалин.

	У межах південної частини країни розташовані рівнини Середньої Швеції, плато Смоланд і рівнини півострова Сконе. Значна части на цієї території характеризується рівнинним рельєфом і родючими ґрунтами. Тут переважають орні землі й пасовища, розташовані най більші озера країни.

Основними чинниками формування клімату Швеції є її положення на північно-західній окраїні Євразії, відносна відкритість холодним повітряним масам Арктики, а також близькість Атлантичного океану, що пом'якшує кліматичні умови. Це визначає істотні відмінності в кліматичних умовах країни. На півдні середня температура січня наближується до 0 °С, липня — +17 °С, на півночі середня температура січня опускається до -14 °С, а липня наближується до +10 °С. Опадів випадає від 500 мм на далекій півночі країни до 700 мм на західному узбережжі Південної Швеції, а в горах їхня кількість досягає 2000 мм.

Численні, хоча й невеликі річки Швеції, як правило, є повноводними й порожистими. Чимало водних потоків мають швидку течію, на них є водоспади. Частина річок використовується для сплаву лісу й виробництва електроенергії. Швецію можна назвати країною тисячі озер, оскільки близько 8 % території зайнято цими водоймами, більшість озер мають льодовикове походження. Найбільші — Венерн, Веттерн, Меларен і Ельмарен — можна порівняти з американськими Великими озерами в зменшеному вигляді. Вони є судноплавними, з'єднані річками й каналами в єдицу водну систему і є важливою складовою транспортної мережі країни. Озеро Меларен з'єднане протоками й каналами з Балтійським морем.

Ліси — одне з головних багатств країни. Вони займають більше ніж 60 % території Швеції. Хвойні ліси з переважанням сосни і ялини поширені на півночі, у південній частині таких лісів залишилося мало, а в збережених масивах до хвойних порід домішуються дуб, ясен, липа, в'яз, клен.

Країна має значні запаси залізної руди, є мідні й поліметалеві руди.

Історичний розвиток. У давнину територію Швеції населяли германські племена. На початку І тис. н. є. почали встановлюватися торговельні відносини Східної Скандинавії з країнами Середземномор'я, а із VII ст. місцеві жителі вже вели жваву торгівлю зі слов'янами й франками. До VIII—IX ст. належить виникнення першої держави в Середній Швеції — королівства свеїв. Вихідці зі Швеції брали участь у набігах данських і норвезьких вікінгів на країни Західної Європи, але частіше вони вирушали по російських річках налагоджувати зв'язки з Візантією й арабським світом.

У період із XII ст. до першої половини XIV ст. під час хрестових походів шведами була підкорена Фінляндія. У 1397 р. в результаті Каль-марської унії відбулося об'єднання Швеції з Данією та Норвегією. У 1523 р. шведський дворянин Ґустав Ваза був обраний королем незалежної Швеції, а Кальмарська унія розпалася. У цей час у найбільших містах країни почали установлюватися об'єднання міських ремісників (цехи), зросли обсяги експорту заліза й міді. У 30-х рр. XVI ст. в країні була проведена лютеранська Реформація, а господарський підйом, що охопив Нідерланди, торкнувся й Швеції. Тут розвинулося гірничо-металургійне виробництво, почав застосовуватися переробний спосіб одержання чавунного лиття, значно розширився видобуток міді, з'явилися мануфактури, збройові заводи. Наявність власної промислової бази й значні капітали дозволили Швеції вести війни за панування в Балтійському морі й прилеглих районах. Згідно з Вестфальським миром 1648 р., країна одержала багато північногерманських земель і стала в один ряд із найбільшими державами того часу. Однак вторгнення Кар-ла XII в Росію під час Північної війни 1700—1721 рр. закінчилося розгромом шведської армії, у результаті Швеція втратила численні території. А після наполеонівських війн закінчився бурхливий період шведської історії, і країна стала дотримуватися нейтралітету. Надалі в зовнішній політиці Швеція дотримувалася принципу неучасті у воєнно-політич-пих блоках, однак у зв'язку з інтеграцією Європи шведський уряд виявив готовність відмовитися від політики нейтралітету.

Населення. Швеція стала першою країною у Європі, де в 1749 р. був проведений перепис населення. Тоді тут проживало понад 1,7 млн осіб, зараз населення країни складає 9 млн жителів, і за цим показником Швеція є найбільшою державою Північної Європи. Як і для більшості країн регіону, для Швеції характерні великі розбіжності в густоті населення. Найбільш густо заселені рівнини на півдні Середньої Швеції, особливо високою густостою відрізняються околиці Стокгольма, Ґетеборга, Мальме, а також інших міст, розташованих поряд із ними. У північній частині країни проживає лише кожний десятий житель Швеції.

Країна досягла значних результатів в охороні здоров'я, у результаті чого дитяча смертність зменшилася від 46 із 1000 немовлят у 30-х рр. минулого століття до 3,5 за нашого часу. Це найнижчий показник у світі, тільки Японія має подібний результат. Швеція посідає друге місце у світі за тривалістю життя — близько 80 років, усього на рік поступаючись жителям Країни вранішнього сонця.

Шведи становлять 93 % населення країни, найбільші з етнічних меншин — фіни й саамі. Більшість шведів належить до євангелічної лютеранської церкви, що має статус державної. Предками шведів були свеї, ети, готи та інші германські племена. Традиційними поселеннями шведських селян були хутори й невеликі села.

	У Швеції дуже популярні зимові види спорту, у першу чергу, хокей і лижі. Шведська збірна «Три корони» неодноразово ставала чемпіоном світу, а шведські хокеїсти грають у різних країнах, у тому числі в Канаді й СІЛА. У Швеції розташовані відомі гірськолижні курорти, один із найпопулярніших — Оре. Це не тільки гірськолижний курорт, але й район із давніми культурними й історичними традиціями, що сягають XIII ст.

83 % населення країни проживає в містах, найбільше з яких — Стокгольм, столиця країни. Тут налічуються (із передмістями) 1,6 млн жителів, що складає п'яту частину "городян Швеції. У місті багато великих підприємств харчової, швейної, взуттєвої та поліграфічної промисловості, зосереджена чверть усього машинобудування країни. Морський порт Стокгольма посідає друге місце за вантажообігом у країні.

Шведи називають свою столицю «Північною Венецією», «Королевою озера Меларен», «Містом, що пливе над водою». Якщо столиця Італії розміщена на положистих пагорбах, а столиця Нідерландів -- на берегах каналів, то столиця Швеції розташована на чотирнадцятьох, островах, що вишикувалися чередою в Балтійському морі. В усіх напрямках місто прорізане водними протоками. У самому центрі Стокгольма можна виловити форель або лосося.

Ще одна характерна риса Стокгольма та його околиць — відсутність чіткої межі між людиною та створеними нею ландшафтами й навколишньою дикою природою. Так, у місті на вулицях можна побачити чайок і диких качок.

Інші великі міста Швеції та разом із тим великі порти й промислові центри — Ґетеборг на західному узбережжі й Мальме на крайньому півдні. Ґетеборг — адміністративний центр лена Гетеборґ-Бохус. Тут проживають близько 510 тис. осіб (із передмістями — більше ніж 700 тисяч). У місті розвинені судно- й автобудування, нафтопереробна й нафтохімічна промисловість, через його порт проходить найбільша кількість вантажів.

Культура. Шведська земля подарувала світу багато талантів: винахідника однієї з температурних шкал — Андерса Цельсія, видатного натураліста, основоположника класифікації рослинного й тваринного світу — Карла Ліннея.

Всесвітнє визнання одержали шведські письменники-«казкарі»: Астрід Ліндґрен, що вигадала Пеппі Довгупанчоху, Малюка, Карлсона та інших знайомих нам героїв; Сельма Лаґерлеф, що написала про подорож Нільса та його друга — гусака Мартіна. Міжнародне визнання завоювали фільми Інґмара Берґмана, серед яких «Сунична галявина», «Сьома печать», «Сцени з подружнього життя».

Господарство. Сто років тому основою економіки країни було сільське господарство. Перетворення Швеції з аграрної країни на ви-сокорозвинену індустріальну державу відбувалося завдяки «трьом китам»: лісу, залізній руді й гідроенергії. Ці природні ресурси, що використовуються для виробництва сталі, лісоматеріалів, картону, паперу й електроенергії, заклали підвалини експортоорієнтованої економіки Швеції. Сьогодні серед традиційних галузей промисловості важливу роль продовжує відігравати лісова індустрія. Трохи втратили своє колишнє значення добувна промисловість і виробництво сталі, значну частину електроенергії виробляють на АЕС. Основу економіки зараз складають машинобудування, електроенергетика, хімічна, деревообробна й целюлозно-паперова промисловість.

Шведська лісова індустрія славиться глибокою переробкою деревини. Вона посідає значне місце у виробництві й експорті фанери, картону, целюлози, паперу. Основна частина лісової промисловості країни зосереджена в районі озера Венерн. На його північному березі розташовані целюлозно-паперові комбінати. На березі іншого озера — Веттерн — розташований Йончепінґ, що славиться сірниковими фабриками. Саме звідси по всьому світу й поширився шведський сірник.

Швеція належить до країн із високим рівнем розвитку окремих галузей машинобудування, найважливіша з яких ,— автомобілебудування. У країні три основні виробники автомобілів: «Вольво», «Сааб Отомобайл» і «Сканія». Крім автомобілів, «Вольво» і «Сканія» випускають промислові й морські двигуни. «Сканія» — творець кількох поколінь військових літаків, а також громадянських повітряних лайнерів. Ця фірма перебуває серед найбільш прибуткових світових виробників вантажівок і автобусів. «Вольво» й надалі планує спеціалізуватися на виробництві вантажівок, автомобілів і автобусів, а також морських, промислових й авіаційних двигунів.

Галуззю хімічної промисловості, що розвивається швидше за інші, є фармацевтика. Середній річний приріст її продукції складає 8—9 %, причому багато фірм в основному працюють на експорт.

Переважна більшість промислових підприємств зосереджена на рівнинах і плато Середньої та Південної Швеції. Найбільш розвинений промисловий район — рівнини навколо озера Меларен, поблизу Стокгольма. Тут розташовані заводи з виробництва побутових електроприладів, телефонів, радіо- і телеапаратури, підприємства поліграфічної, швейної та харчової промисловості.

Незважаючи на те що високотехнологічні галузі відіграють відносно невелику роль у промисловому виробництві країни, Швеція перебуває серед провідних держав за витратами на науково-дослідні й дослідно-конструкторські розробки (НДДКР). Більшість із них припадають на різні види обладнання, електротовари й фармацевтичну продукцію. Серед компаній найбільші вклади в НДДКР роблять «АББ», «Еріксон» і «Вольво». «Еріксон» перебуває серед світових лідерів у галузі виробництва засобів телекомунікацій, насамперед мобільних телефонних систем.

Як і в інших скандинавських країнах, основні напрямки сільського господарства Швеції — тваринництво й виробництво кормів. У тваринництві переважає розведення великої рогатої худоби молочного й м'ясного напрямку й свиней. Значна частина оброблюваних земель використовується для вирощування райграсу, тимофіївки й конюшини із яких виготовляється високопродуктивна травосуміш. Головні райони оброблення пшениці - рівнини Середньої Швеції та Сконе, на значних площах висівають овес і ячмінь.

Країну щорічно відвідують мільйони іноземців, особливо вона підходить для любителів зимового відпочинку в горах. Місцем паломництва деяких із них є містечко Мура. Тут щорічно проходить багатотисячна лижна гонка «Всалоппет». Досить популярними є пішохідні прогулянки в горах, рибальство, перегони на собачих запряжках. Сотні тисяч туристів відвідують «Томтеланд» - село Діда Мороза.

Швеція має досить густу транспортну мережу. Особливо великою є роль внутрішнього водного транспорту. Найбільші транспортні вузли — Стокгольм і Ґетеборг.

У другій половині минулого століття виникло поняття «шведська модель розвитку». Вона містить у собі високі податки й настільки ж високі соціальні гарантії для населення, повну зайнятість, а також доступність освітніх, медичних та інших послуг. Складові частини шведської моделі - висока ефективність виробництва, високий рівень добробуту й політика солідарності в галузі зарплат. Ця модель розвивалася протягом кількох десятиліть і показала свою дієвість. Зараз Швеція зберігає низький рівень безробіття (4 %), тут не настільки великі, як, наприклад, у СІЛА, розбіжності в доходах і життєвому рівні населення. Часом це досягається за рахунок досить високих темпів інфляції на тлі низьких показників економічного росту, що є предметом критики цієї моделі розвитку.