Калінінградська область на карті Європи

Калінінградська область на карті Європи


Зміст



Вступ

1. Загальна характеристика економічного регіону

2. Природно-ресурсний потенціал 

3. Населення та трудові ресурси

4. Структура і розміщення провідних галузей господарства

4.1 Рибопромисловий комплекс

4.2 Машинобудівний комплекс

4.3 Лісопромисловий комплекс

4.4 Агропромисловий комплекс

Список використаної літератури

Висновок


Вступ



На основі рішень Потсдамської конференції (1945 р.) частину Східної Пруссії (район Німеччини) увійшла до складу Російської Федерації. До квітня 1946 року на цій території знаходився Кенігсберзький особливий військовий округ. Указом президії Верховної Ради СРСР від 7 квітня 1946 року була утворена Кенігсбергськая область у складі РРФСР, а в червні того ж року ця область була перейменована в Калінінградську.

У цей час Калінінградська область є самої західної територією Російської Федерації. Територія області - 15.1 тис. кв. км. Від Росії відокремлена Литвою і Білоруссю, на півдні межує з Польщею, на заході омивається Балтійським морем. Калінінградська - це єдина область, яка відокремлена від Росії іншими державами і сама найближча область Росії - Псковська - знаходиться від Калінінградської на відстані 600 км по залізниці.

До кінця 80-х років посилюється дефіцитність всіх видів ресурсів. Відбувається спад обсягів виробництва основних видів промисловості та сільського господарства. Посилюються бартерно-господарські операції між підприємствами та організаціями різних галузей економіки.

Етап соціально-економічного розвитку Калінінградської області розпочався після 1991 р., коли відбувся розпад СРСР. Область виявляється територіально ізольованою від решти частини Російської Федерації. Виникає принципово нове геополітичне становище. У 1992 р. в Російській Федерації розпочато проведення нових економічних реформ, в результаті яких стали цілком нові завдання, які потрібно було вирішувати в умовах, що змінилися.

Мета даної роботи - розглянути характеристику економічного району Росії - Калінінградська область.


Загальна характеристика економічного регіону



Калінінградська область, що представляє собою полуанклав, - це західні ворота Росії до Балтійського моря біля кордону з Польщею і Литвою. Її площа становить 15,1 тис. км2. Область має вигідне економіко-географічне положення - омивається водами незамерзаючого біля її берегів Балтийской моря. Населення області становить 932,2 тис. чол. Висока питома вага має міське населення - 79%. Для області характерні м'який, вологий клімат, велика кількість боліт. Викопні багатства - буре вугілля, торф, будівельні матеріали і бурштин. Знайдено запаси нафти, природного газу та кам’яної солі. Ведеться видобуток нафти в межах 1 млн. т на рік. Близько 1 / 5 всієї території зайнято лісами, що складаються переважно з хвойних і широколистяних порід - ялини, сосни, дуба, граба і буку, 1 / 3 площі області - луками і пастбищами.

Економіка області тісно пов'язана з морем. Роль області велика як у рибальстві країни, так і в здійсненні торговельно-економічних експортно-імпортних зв'язків. За короткий термін свого існування (область утворена в 1945 р. на території колишньої Східної Пруссії) Калінінградська область стала високо індустріальним регіоном з розвиненим сільським господарством. Обсяг випуску промислової продукції в 9 разів більше, ніж вироблялося на цій території до Великої Вітчизняної воїни. Основними галузями ринкової спеціалізації є риболовство і переробка риби, машинобудівна, целюлозно-паперова та бурштинова промисловість.

До 1992 року структура господарського комплексу відповідала стратегії і пріоритетам, які визначалися і встановлювалися в рамках єдиної економічної політики колишнього СРСР.

Функціонування господарського комплексу залежало від матеріальних ресурсів всієї країни, тобто використання потенціалів інших регіонів Росії (різного устаткування, різних товарів і т.д.).

Але виникнення прикордонних бар'єрів, проблеми перевезення вантажів призвели до того, що область була поставлена в жорсткі умови щодо створення продукції. Різко впав обсяг виробництва в промисловості, сільському господарстві і капітальному будівництві.

Наявність на балансі багатьох підприємств ненавантажених виробничих потужностей (близько 40%) сприяє погіршенню фінансового стану підприємств, спаду обсягу виробництва.

На глибину спаду впливають і суто регіональні проблеми, пов'язані з не регулюваністю взаємин з прилеглими державами, недостатністю власних паливно-енергетичних ресурсів, віддаленістю регіонів, що поставляють сировину і матеріали, насиченістю Калінінградській області імпортними товарами.

У результаті обсяг промислового виробництва до 1996 р. скоротився більш ніж в 3 рази в порівнянні з 1990 роком.

Найбільший спад допущено у машинобудуванні і легкій промисловості.

Аналогічне становище складається і в промисловості будівельного матеріалу. Підприємства легкої промисловості не витримують конкуренції з боку іноземних товаровиробників, що також обумовлює значні темпи скорочення випуску продукції.

Крім того, реальними стають проблеми конкуренції, зниження витрат виробництва, підвищення якості продукції. До цих пір більшість підприємств не змогли знизити витрати виробництва та "вписатися" в товарні ринки держави та регіону.

Найбільшим промисловим центром області є Калінінград - незамерзаючий порт на Балтійському морі, одна з найбільших риболовних баз країни. У місті зосереджена велика частина промислових підприємств області, в тому числі машинобудівні заводи, випускають устаткування для рибальського флоту, портові та баштові крани, суднові запасні частини, автонавантажувачі. Є судноремонтні підприємства, целюлозно-паперові комбінати, рибоконсервні, м'ясні і молочні заводи.

Виросли нові промислові центри: Совєтськ (целюлозно-паперовий комбінат, завод промислового суднобудування, картонова і меблева фабрики), Черняхівськ (деревообробний комбінат, завод «Автокоммунмаш» та ін.) В області знаходяться кліматичні приморські курорти, серед яких найбільш відомі Світлогорськ і Зеленоградськ.

В умовах становлення ринкових відносин економіка Калінінградської області, як і інших районів Росії, відчуває кризу. Тому основними завданнями на найближчу перспективу є стабілізація економіки, її переорієнтація на задоволення потреб населення, конверсія оборонного комплексу. Необхідні реконструкція і розширення портового господарства.

Основними завданнями в умовах розвитку ринкових відносин є розвиток виробничої та соціальної інфраструктури, рішення проблеми зайнятості за рахунок створення нових виробництв малого бізнесу та спільних підприємств, розвитку міжнародного туризму і курортного господарства. Вирішення цих завдань потребує інвестицій, у тому числі й іноземного капіталу.

Важливе значення набувають економічні зв'язки з країнами СНД та зарубіжними країнами, особливо з сусідніми прибалтійськими державами та державами, що не мають виходу до моря. Одними з головних завдань є розвиток рибопромислового комплексу, будівництво нових, технічних більш сучасних риболовецьких судів. Для цієї мети необхідно фінансова підтримка з державного бюджету. Калінінградській області як одному з економічно і стратегічно важливих суб'єктів Федерації дана велика самостійність при вирішенні соціально-економічних питань та експортно-імпортних зв'язків.

Створена вільна економічна зона «Янтар».


2. Природно-ресурсний потенціал



Весь комплекс корисних копалин обумовлений геологічною будовою території Калінінградської області, розташованої на східному схилі Балтійської западини північно-західної частини Руської платформи. Найбільш перспективні родовища нафти. Нафта високоякісна: легка, малосмолиста і смолиста, парафінистих. Всього відкрито 14 нафтових родовищ.

З п'ятьма родовищами нафти пов'язані родовища попутного горючого газу. У 1984 році річна видобуток досяг 1,53 млн. тонн. В даний час видобувається 750-760 тис. тонн нафти.

У 1954 році в регіоні виявлено кам'яна сіль. Запаси кам'яної солі Гусевського родовища, складають - 16 млрд. тонн. Географічне положення області створює реальні перспективи освоєння родовища і постачання солі в північно-західний економічний район Російської Федерації, країни Прибалтики і Скандинавські країни. Солі басейну можуть бути використані і як сировина для хімічної промисловості (хлор, каустична і кальцинована сода).

З важливих копалин, розвіданих в області, слід зазначити фосфорити. Фосфорити, поряд з такими елементами, як калій, залізо, марганець, є найважливішим джерелом життєдіяльності рослинного і тваринного світу. Фосфорні мінеральні добрива мають велике значення в підвищенні родючості сільськогосподарських земель. На важливою корисною копалиною в регіоні відноситься бурштин. Запаси бурштину Калінінградської області становлять 90% всіх світових запасів.

Добре розвідані запаси бурого вугілля. Вугілля придатні як енергетична сировина, сировина для комплексної переробки з метою виробництва гірського воску, вугле - лужного реагенту, угле - гумінових і органо - мінеральних добрив, паливних брикетів та інших продуктів вуглехімії.

У регіоні багаті родовища цегельних і керамзитових глин, піщано-гравійного матеріалу. Глини придатні як сировини для приготування звичайного та саману. Піщано-гравійний матеріал використовується для отримання фракційного гравію і виробництва щебеню, а також для будівництва та ремонту автомобільних доріг і залізниць.

В області розвідані численні поклади торфу. Сумарні запаси родовища торфу - 2,5 -3,0 млрд. м3. У невеликій кількості торф експортується в інші країни.

На суші, а також на дні Балтійського моря відомі прояви залізних руд, кольорових і рідкісних металів. 


3. Населення та трудові ресурси



В даний час чисельність населення в регіоні складає понад 930 тис. чоловік. Населення області багатонаціональне. В області проживають громадяни близько 100 національностей. У формуванні населення області знижується роль природного приросту, зростає роль міграції. З 1992 року спостерігається різкий спад природного приросту населення.

У сучасних економічних умовах різке зниження народжуваності пояснюється відсутністю чіткої демографічної політики, заохочення народжуваності. На жаль, соціальні виплати на дітей настільки низькі, що вони абсолютно не стимулюють збільшення кількості дітей у сім'ї, а отже, потрібно бути готовим до низького рівня народжуваності протягом досить тривалого часу.

Частка людей пенсійного віку в загальній чисельності населення досягає 20,2 - 20,3%. Кожен дев'ятий житель області має вік понад 65 років.

Чисельність економіки активного населення області в останні роки скорочується. Кількість зайнятих у різних секторах економіки тільки за останні три роки скоротилося на 35,3 тис. чоловік.

Найбільше скорочення чисельності працюючих в період з 1992 по 1996 рік відбулося в промисловості: з 122,2 до 90,4 тис. осіб, тобто на 26%.

В умовах скорочення зайнятості зростає чисельність безробітних. Число осіб, які отримали статус офіційного безробітного, з 1992 по 1996 рік збільшилася майже на 24 тис. осіб.

Основна частина безробітних - жінки. У 1992 році жінки становили 80% від загального числа безробітних, в 1995 році - 64%. Кожен третій безробітний - молодь у віці 16-29 років.


4. Структура і розміщення провідних галузей господарства



4.1 Рибопромисловий комплекс



В області створено потужний рибальський флот і рибопереробна промисловість. Лов риби ведеться у водах Балтійського моря і Атлантичного океану. Основні промислові риби - салака, тріска, кілька, вугор. Працюють рибоконсервні комбінати і холодильні установки.

Рибопромисловий комплекс відіграє провідну роль у господарстві Калінінградській області. Рибна промисловість до 1992 року розвивалася як соціально орієнтована галузь, що мала потужну державну підтримку, насамперед, у вигляді виділення капітальних вкладень на будівництво дорогого флоту і створення берегової інфраструктури.

Протягом останніх 45 років аж до 1992 року створювався потужний океанічний рибогосподарський комплекс загальноросійського значення, що обумовлювалося стійкими потребами населення Росії в харчовій рибо продукції, наявністю незамерзаючих портів, близькістю Калінінграда до багатих промисловим районам в Атлантиці і Тихому океані.

До 1990 року рибопромисловий комплекс включав в себе 25 великих підприємств і організацій, що утворюють єдину технологічну ланцюг: рибо добувні і рибопереробні, машинобудівні, судноремонтні та транспортні підприємства, наукові установи та вищі навчальні заклади. Промисловість мала у своєму розпорядженні близько 300 крупно-і середньотоннажними рибальськими, обробними, транспортними і обслуговуючими судами. Виробничі потужності комплексу з урахуванням доступною для рибальства сировинної бази в Атлантиці і Тихому океані дозволяли добувати щорічно 800 тис. тонн риби і випускати 500-600 тис. тонн харчової продукції.

Станом на початок 1997 року в рибопромислового комплексу налічувалося 214 різних судів промислового, транспортного і допоміжного флоту. При цьому мале підприємництво мало у своєму розпорядженні 69 судів. У період з 1990 року по 1997 рік включно списано 77 судів.

Темпи скорочення улову риби, морепродуктів в Калінінградській області вищі, ніж у середньому по Російській Федерації. Знизилася і значення області в загальних обсягах улову риби, морепродуктів з 9,8 (1991 р.) до 6,4% в 1996 році.

До 1992 року Калінінградська область мала один з найбільш потужних рибодобувних флотів у колишньому СРСР. У зв'язку з різким подорожчанням паливно-енергетичних ресурсів, руйнуванням централізованого матеріально-технічного постачання, припиненням державної фінансової підтримки рибної галузі експлуатація потужного флоту у віддалених районах лову стала практично неефективна.

За рахунок нелегального експорту морських біологічних ресурсів в останні роки державі завдано збитків у розмірі 35 млрд. доларів США (в цілому по Російській Федерації). Бюджети всіх рівнів не отримують відповідних податкових надходжень. У портах Норвегії тріска з російських судів приймається за ціною 1700 доларів за тонну, а з норвезьких судів - 3000 доларів.

Росія підписала договір з Норвегією, згідно з яким норвезька сторона представляє Росії повну інформацію про всі російських судах, які здійснюють вивантаження рибної продукції в портах цієї країни.

Обсяги видобутку тріски в Балтійському морі незначні через слабку технологічної оснащеності флоту і недосконалості знарядь лову.

Так, в 1997 році в російській економічній зоні п'ятьма шведськими судами за два тижні було виловлено 200 тонн тріски. Тридцять калінінградських судів видобули 111 тонн. Шведські судна оснащені потужними траловими лебідками і видобувають тріску на глибинах від 100 до 50 метрів, а калінінградських - можуть працювати на глибинах від 4 до 50 метрів.

До складу рибопромислового комплексу входять науково-дослідні, проектно-конструкторські організації, КДТУ, Всеросійський інститут підвищення кваліфікації, Балтійська державна академія рибопромислового флоту, Калінінградський морський коледж і морехідна школа. У Калінінграді на початок 1990 року було сконцентровано близько 40% науково-технічного потенціалу рибної галузі колишнього СРСР. У вищих і середніх навчальних закладах навчалося понад 5000 студентів та курсантів за 12 спеціальностями.

Вихід з кризового стану рибопромислового комплексу області має найважливіше значення для всієї економіки регіону. Практично належить заново створити нову структуру рибної галузі, об'єднавши рибодобувні і рибопереробні підприємства, підприємства судноремонту, берегової інфраструктури, а також організувати централізований збут продукції і сформувати єдину політику розвитку рибної промисловості в регіоні. Нові підприємства комплексу будуть, безумовно, формуватися в умовах подальшого реформування економіки. Багато великотоннажні судна необхідно замінити на судна малого флоту з тим, щоб вести видобуток риби, морепродуктів в найближчих промислових районах і на Балтиці. Неминучі відповідні зміни і на великих рибопереробних берегових підприємствах, а також в інших організаціях комплексу. При цьому розраховувати на великі фінансові централізовані ресурси не доводиться.



4.2 Машинобудівний комплекс



Машинобудівні підприємства дають країні саморозвантажувальні вагони - думпкари для перевезення вугілля та руди, баштові крани, автонавантажувачі, дорожньо - будівельні махаяни, суднове устаткування. Є підприємства з ремонту суден, виробництва папероробної, торговельного та комунального обладнання. Отримала розвиток електротехнічна промисловість, що спеціалізується на виробництві мікродвигунів, світлотехнічної та електрозварювальної апаратури.

Машинобудування і металообробка були до початку 90-х років провідною промисловою галуззю Калінінградській області.

Машинобудування представлено трьома основними галузями: електротехнічна промисловість, суднобудування і машинобудування для легкої і харчової промисловості.

Значне зниження обсягів виробництва машинобудівної продукції обумовлено змінами геополітичного положення області, розривом господарських зв'язків щодо поставок сировини, комплектуючих виробів і необхідного устаткування, а також зростанням транспортних витрат.

Відмінними особливостями машинобудівного комплексу регіону є нерозвиненість внутрішньо обласної кооперації між підприємствами, висока інтегрованість на внутрішньоросійському ринку, відсутність власної надійної сировинної бази, насамперед металів та енергоресурсів. Скорочення обсягів виробництва на провідних підприємствах промисловості області негативним чином позначається на стані машинобудівного комплексу Росії в цілому. З 42 працюючих в колишньому СРСР машинобудівних підприємств, 18 перейшли до країн Балтії та СНД.

Серйозні проблеми машинобудівного комплексу - ефективне використання основних фондів. Рівень використання обладнання не перевищує 60-70%. Знос основних виробничих фондів складає 50-55%.

Не вирішені і численні проблеми розвитку науково-технічного прогресу, впровадження ресурсозберігаючих технологій і засобів малої механізації, скорочення обсягу ремонтних робіт.

В якості основних шляхів розвитку комплексу можуть стати: освоєння і випуск нових видів продукції, обладнання; підвищення надійності та її конкурентоспроможності не тільки на внутрішньому, але й на зовнішньому ринку; збільшення обсягів виробництва товарів народного споживання; використання ресурсозберігаючих технологій. 


4.3 Лісопромисловий комплекс



У господарському комплексі області чільне місце займає целюлозно-паперова і деревообробна промисловість, яка працює на привозній деревині з Республіки Карелія і Архангельської області. У Калінінградській області чотири целюлозно-паперові комбінати, декілька меблевих фабрик. Всеросійське значення має виробництво паперу для глибокого друку.

Лісопромисловий комплекс після рибної промисловості та машинобудування займав провідне становище в економіці області.

Лісові ресурси Півночі і Північного Заходу Росії дозволяють забезпечити потреби целюлозно-паперової промисловості Калінінградській області у повному обсязі. До 1992-1993рр. деревина в область поставлялася в основному з Архангельської та Вологодської областей, республіки Комі. Однак у зв'язку з різким зростанням транспортних витрат на доставку деревини з вказаних областей, потенційними постачальниками деревини слід розглядати Литву, Латвію, Білорусію, Польщу. В даний час деревина надходить в область в основному з Литви, Латвії і північно-західних регіонів Росії.

Мінливість кон'юнктури ринку світового ринку і, перш за все, європейського, на продукцію целюлозно-паперової промисловості надає першорядний вплив на динаміку розвитку промисловості області. Це обумовлюється тим, що більша частина продукції підприємств поставляється в зарубіжні країни.

Кон'юнктура цін на товарну целюлозу, папір і картон змінюється відповідно до зміни циклів ділового розвитку целюлозно-паперової промисловості. Основні фактори, що впливають на ціни, - баланс попиту і пропозиції, рівень використання потужностей промисловості, стан запасів продукції (перш за все в країнах Скандинавії).

Деревообробна промисловість в області не отримала широкого розвитку і тому асортимент продукції, що випускається неширокий - пиломатеріали, фанера клеєна. Найбільш розвинене виробництво дерев'яної і картонної тари, яка поставляється для рибопереробної промисловості. Розвиток підприємств деревообробки, перш за все тарних і меблевих, має забезпечити внутрішні потреби області: рибопромислового та будівельного комплексів. Такий підхід доцільно зберегти і при розгляді перспектив розвитку меблевого виробництва.



4.4 Агропромисловий комплекс



Сільське господарство області, погодившись з природно-кліматичними умовами, спеціалізується переважно на тваринництві, що дає три чверті всієї валової сільськогосподарської продукції. Провідне місце займає розведення великої рогатої худоби м'ясо-молочного напрямку. Скотарство спирається на розвинену кормову базу: багаторічні культурні пасовища, високопродуктивні сінокоси, посіви кормових культур.

Землеробство в області носить допоміжний характер, забезпечуючи тваринництво кормами, торгову мережу картоплею, овочами і фруктами. Відповідно до тваринницької спеціалізацією більше половини посівних площ зайняті під кормові культури, 45% посівних площ використовується під зернові культури.

Природні умови в цілому сприятливі. Протягом тривалого часу можна використовувати пасовище.

У період з 1991р. по 1997р. відбувається падіння сільськогосподарського виробництва, але разом з тим зросла питома вага продукції, виробленої в особистих підсобних господарствах громадян. У господарствах населення (без селянських господарств) у 1996году вироблено 46% м'яса, 51% молока, 26% яєць від загального обсягу виробництва по області в цілому.

Станом на 1 січня 1997 року в області було чотири тисячі селянських господарств. Селянськими господарствами вироблено 1,5 тисяч тонн м'яса, близько 8 тисяч тонн молока.

Постановою губернатора області на початку 1997 року була затверджена регіональна цільова програма розвитку селянських (фермерських) господарств і кооперативів на 1997-2000рр. За оцінкою адміністрації області, в результаті реалізації програми обсяги виробництва сільськогосподарської продукції в 2000 році зростуть більш ніж в чотири рази.

Основною метою розвитку сільського господарства області повинно стати підвищення ефективності виробництва та забезпечення продуктами харчування всього регіону. Важливе значення набуває державне регулювання, головне завдання якого - підтримка виробників сільськогосподарської продукції при несприятливій кон'юнктурі ринку товарів. Не меншу роль відіграє і стимулювання селянських (фермерських) господарств та особистих підсобних господарств громадян за рахунок надання техніки, кредитного забезпечення і т.д.

Розвинена промисловість по видобутку та обробки бурштину. У районі селища Янтарний розвідані і експлуатуються найбільші в світі і єдині в Росії родовища бурштину. На комбінаті, розташованому в цьому селищі, виготовляються бурштиновий лак, діелектричні ізолятори, вироби прикладного мистецтва, що відправляються в багато районів країни і на експорт.

Великий розвиток отримали м'ясна і маслоробна промисленность, переробна місцеву сировину.

Профілюючі галузі сільського господарства - молочно-м'ясне скотарство, м'ясне та беконне свинарство і птиціництво. Область має багатими природними кормовими угіддями - луками і пасовищами. За посівної площі перше місце займають зернові; сіють головним чином озиму пшеницю, жито та ячмінь. На другому місці - однорічні та багаторічні трави і коренеплоди. З технічних культур віз-закладати буряк на корм худобі. В останні роки велика увага приділяється садівництву.


5. Територіальна організація в промисловості



До 80-х років значних відмінностей в динаміці соціально-економічного розвитку за багатьма показником не спостерігається.

Але з початку 80-х років становище області у порівнянні з Росією в цілому трохи погіршується. З часу проведення економічних реформ розрив у показниках соціально-економічного розвитку збільшився.

У період з 80-х років і по теперішній час спостерігається збільшення питомої ваги населення, зайнятого у сфері обслуговування. Т.ч., відбувається переміщення трудових ресурсів з галузей матеріального виробництва у невиробничу сферу.

У промисловості Калінінградській області в 1970 - 1990 рр.. переважали машинобудування і металообробка, харчова, лісова, деревообробна і целюлозно-паперова галузі. Найбільше значення мала рибна галузь.

До 1992 р. провідними були рибна і целюлозно-паперова галузі, а також машинобудування і металообробка.

У період 1992-1996 роки. Випуск промислової продукції скорочувався більш високими темпами, ніж у Росії, практично по всіх видах.

Скорочення ділової активності в реальному секторі економіки Калінінградської області не могло не позначитися на параметрах рівня життя населення.

У 1992-1996 р. зберігалася висока інфляція в економіці. Високі темпи зростання цін поряд з іншими, факторами блокують зростання реальних інвестицій, реальних доходів населення, знецінюють фінансові ресурси органів державної влади та управління, організацій, посилюють розшарування громадян за рівнем доходів.

За виробництвом м'яса, молока, на душу населення в рік Калінінградська область в 1980 р. перебувала на 30 і 18 місцях, а в 1994 р. вже на 43 і 31. т.ч. знизилася ефективність сільськогосподарського виробництва.

Але отримуючи продукти харчування по імпорту з Польщі та Литви в 1994 р., область займала більш високе місце від загального числа регіонів Росії. Частка імпортних продуктів харчування досягала 50-60% від загального їх споживання в області.

З 1991 року знижується роль Калінінградського регіону в Росії за рівнем виробництва, промислової та сільськогосподарської продукції, крім випуску целюлози, а також улову риби і морепродуктів.

За кількістю легкових автомобілів в особистій власності громадян (на 1 тис. чоловік) в 1994 р. область знаходиться на 7 місці. (У 1990 році була на 30 місці). Це пояснюється тим, що використовуючи можливості територіального розташування області, калінінградці купують автомобілі для подальшого їх продажу в центральних районах Росії.


Висновок



Якщо уважно проаналізувати ситуацію щодо розвитку економіки регіону після 1992 року, то стає очевидно, що розвиватися в самостійно економіка цього регіону не зможе.

Найбільш важливим стратегічним завданням, що стоїть перед регіоном, є усунення енергетичної залежності від сусідніх держав. Для цього треба буде реконструювати і відновити невеликі електростанції на території області.

Для приведення ринкових структур регіону у відповідність з реформуванням економіки і новими геополітичними умовами необхідно:

- Єдність загальнодержавних політико-економічних інтересів федерального центру і регіону. Чітка регламентація прав і відповідальності федерального центру і регіону на період проведення економічних перетворень в країні

- В якості другого стратегічного напрямку в області реформування і функціонування регіональної економіки слід вважати проведення структурної перебудови народногосподарського комплексу регіону.

У зв'язку з цим необхідно забезпечити розвиток пріоритетних галузей регіону, пов'язавши процес приватизації і структурної перебудови галузей в єдине ціле.

- Створити в регіоні розгалужену ринкову інфраструктуру, підтримувати і розвивати мале підприємництво. За попередніми розрахунками при створенні сприятливих умов і інтенсивному розвитку мале підприємництво може стати найближчим часом домінуючому, сприяючи при цьому виходу економіки з кризи.


Список використаної літератури



1. Більчак В.С., Захаров В.Ф. Регіональна економіка. - М.: Академія, 2002.

2. Концепція соціально-економічного розвитку Калінінградської області М.: Юніті, 2001 р.

3. Костомаров В., Балтійський регіон і параметри безпеки. Бурштиновий край. - М.: Лань, 2003 р.

4. Лавров С., Приходько С., Проблеми створення зон спільного підприємництва. / / Питання економіки. - 2000. - № 6.

5. Морозова Т.Г., Победин М.П., Шишов С.С. Економічна географія Росії. - М.: ЮНИТИ, 2001.

6. Рекреаційний комплекс Калінінградській області. - М.: Юрайт, 2003.

7. Федоров Г.М., Економічний і соціальний розвиток Калінінградського регіону та зарубіжних постсоціалістичних країн Балтійського регіону. - М.: Владос, 2001.