Князь Олександр Ярославович Невський

Реферат

«Князь Олександр Ярославович Невський»






Зміст



Вступ

Дитинство

Початок князювання

Боротьба зі шведами і лицарями орденів

Льодове побоїще

Олександр і Орда

Перепис руських земель

Висновок

Список використаної літератури




Вступ



Князь Олександр Ярославович Невський був канонізований православною церквою, а зусиллями російських і радянських істориків став однією з головних фігур російської історії. Говорячи про нього, мимоволі хочеться пригадати одне вислів: «Міф, повторений тисячу разів, стає правдою».

А Невський був потрібен усім. Московським князям, починаючи від Івана Калити, був потрібен святий і великий предок для обґрунтування своїх претензій на володіння Руссю. Петру I він знадобився для обґрунтування війни зі Швецією та будівництва Санкт-Петербурга, а для чого знадобилося знімати в 1938 році фільм «Олександр Невський», а через 6 років засновувати орден його імені, навряд чи потрібно пояснювати.

Ці міфи виконали свою роль, але одночасно вони заплутали історію Росії XIII століття. І щоб розібратися в ній, потрібно спиратися тільки на достовірні джерела і очевидні логічні міркування.




Дитинство



Олександр Ярославович народився в 1219, чи в 1220, або в 1221 році. За деякими даними відбулася ця подія 30 травня. Олександр був другим сином князя Ярослава Всеволодовича (близько 1191-1246) і Ростислави - Феодосії, дочки Мстислава Мстиславовича Удалого. Дідом по батьківській лінії був Всеволод Юрійович Велике Гніздо.

На жаль, нам мало відомо про перші роки дитинства, але, безсумнівно він виховувався як і всі юні княжичі в стародавній Русі - віддавалися за звичаєм на виховання годувальницям або дядькам з боярського стану, які повинні були ходити за ними і оберігати їх.

Згодом згадуються як вихователів Олександра і брата його боярин Федір Данилович і суддя був Єгояким.

З молодих років князя навчали грамоти. За збереженим пам'ятників того часу ми можемо добре уявити собі, які уроки і настанови викладалися тоді юнакам. Поряд з книжковими навчаннями приділялася велика увага і фізичного виховання: верхової їзди, стрільби в ціль, військовим ігор.

Після військових ігор починалися «лови» (полювання). Все це разом і ігри, і полювання повинні були розвинути і зміцнити фізичні сили.

Так формувався моральний і фізичний зміст майбутнього князя Олександра Невського.



Початок князювання



У 1228 році брати Олександр та Федір (1219 народження) були поставлені батьком княжити в Новгороді. Але в лютому 1229 зібрали новгородці віче і відіслали обох братів додому, або, кажучи мовою того часу «показали шлях». Замість них новгородці запросили князя Михайла Всеволодовича Чернігівського, який, незважаючи на по батькові, не був братом князю Ярославу, а припадав лише далеким родичем. Тут мала місце дуже хитра інтрига. Михайлу допомагав великий князь Юрій Всеволодович, рідний брат Ярослава. Але 30 грудня 1230 Ярослав Всеволодович з дружиною був затверджений у Новгород.

Побувши там всього два тижні, він знову залишив княжити Олександра і Федора, а сам поїхав княжити в Переяслов- Залеський. Можна здивуватися: кинути великий і багатий Новгород? Але тут має місце різниця між статусом князя в Новгороді і на решті території Русі. У вільному Новгороді Ярослав міг бути тільки міністром оборони, якого в будь-який момент могло прогнати віче, а в Переясловлі-Заліському він був «і Бог, і цар, і військовий начальник».



Боротьба зі шведами і лицарями орденів



Ще до приходу татар на Заході з'явилася страшна загроза Русі - Римом. Католицька церква вирішує підпорядкувати собі Русь, використовуючи для цього німецьких і шведських феодалів. Римський папа бажаю не звернення язичників у християн, а прагнув отримати нові країни, які платять десятину Риму. Якщо б лише релігійне завзяття вело хрестоносців на Схід, то руські князі могли б стати їх природними союзниками у зверненні язичників і мусульман на півночі, сході і півдні.

Для того, щоб добиватися своїх цілей, Рим заохочував утворення так званих «Орденів». Данина Риму орден платив справно, але владу папи залишалася номінальною.

У нас прийнято вважати лицарями добре вихованих мужніх і чесних людей. Але ордени представляли собою зграї негідників і розбійників. Звичаї лицарів-ченців навіть сьогодні не можна показати в кіно.

Але перш ніж схрестити мечі з Лівонським орденом, Олександру Ярославовичу, який князював у Новгороді, довелося зайнятися шведами.

Достовірні дані про силу шведського війська відсутні, хоча у працях наших істориків з'являються такі числа - п'ятитисячний військо і 100 кораблів Біргера.

Князь Олександр, якому було близько 20 років, швидко зібрав дружину і рушив на човнах по Волхову до Ладозі, де до нього приєдналася Ладозька дружина.

Ярл Біргер перебував у повному невіданні про рух новгородської раті і вирішив дати відпочинок на південному березі Неви.

15 липня 1240 «о шостій годині дня» (через 6 годин після сходу сонця по давньоруському часу, тобто в 11 годин ранку), руське військо раптово напало на шведів. Олександр Ярославович особисто поранив списом в обличчя Біргера. Раптовість нападу і втрата командувача вирішили справу, шведи стали відступати до кораблів.

З настанням темряви велика частина шведських кораблів пішла вниз за течією Неви, а частина захоплена.

Втрати русичів виявилися дуже малі - 20 осіб. Цей факт, а так само відсутність згадок про Невській битві в шведських хроніках, дали привід деяким Руссо - ненависникам звести битву до рівня малої сутички. Але загибель двадцяти добірних ратників при раптовому нападі - не така вже й мала втрата. Крім того, на боці росіян повинна була брати участь та іжора. Після битви православних росіян і язичників Іжорою ховали в різних місцях і за різними звичаями (Іжори кремували тіла своїх одноплемінників). Тому руські учасники битви за все скоріше не знали скільки було вбитих серед Іжори.

Але в будь-якому випадку, Невська битва стала шведам хорошим уроком!

Новгородці зустріли князя і його дружину церковним дзвоном. Але через кілька тижнів владолюбна князь і неспокійні громадяни вільного Новгорода посварилися і Олександр Ярославович разом з дружиною відправився в Пререясляв–Залеський.

Але час для сварки з князем Олександром новгородці вибрали невдало. У тому ж 1240 року лицарі мечоносці під командуванням віце-магістра Андреаса фон Вельвена почали великий наступ на Русь. Разом з німцями йшов й перебігли до них князь Ярослав Владіміровіч1 (Ярослав Володимирович - удільний князь Дорогобузька, син Володимира Мстиславовича, в 1232 році, посварившись з князем Ярославом Всеволодовичем біг до німців у Оденпе). Німці взяли Ізборськ. Псковське військо вийшло назустріч німцям, але було розбите. Загинув і псковського воєводу Гаврила Гореславовіч. Німці не задовольнилися псковські землі і разом з чухонців напали на Новгородську волость.

У такій ситуації новгородцям потрібен князь з своєю дружиною. До князя Ярослава Всеволодовича були терміново відправлені посли просити дати в Новгород Олександра. У результаті Ярослав Всеволодович поступився Олександра, але були виставлені дуже жорсткі умови.

У 1241 році Олександр приїхав до Новгорода. Для початку Олександр пригадав городянам старі образи і повісив багатьох крамольників. Потім взяв в облогу Копор'є, де німці побудували могутню фортецю, і взяв її. Частина полонених німців князь відправив до Новгорода, а частина відпустив (напевно, за хороший викуп). Але від подальших дій проти лицарів утримався до прибуття суздальської дружини на чолі зі своїм братом князем Андрієм.

У 1242 році брати взяли Псков. В ході штурму загинуло 70 лицарів. Із Пскова Олександр рушив на володіння Лівонського ордена, але загін російських потрапив у засідку й був розбитий.

Отримавши звістку про загибель свого авангарду, князь Олександр відвів своє військо на лід Чудського озера поблизу урочища Узменя.



Льодове побоїще



На світанку суботи 5 квітня 1242 німецько-чухонське військо побудувалося зімкнутою фалангою у вигляді клину; в Європі часто такий лад називали «залізною свинею». У вершині кута перебували найкращі лицарі ордена. Німецький клин пробив центр руського війська, окремі ратники почали тікати. Однак русичі завдали сильні флангові контрудари і взяли противника в кліщі. Німці почали відступ. Російські гнали їх майже 8 кілометрів, до протилежного Соболіцкого берега. У ряді місць лід ламався під стовпилися німцями, і багато хто з них опинилися у воді.

Про льодове побоїще 1242 написано безліч книг, в яких наводяться докладні деталі битви, карти, схеми. Але до цих пір залишається безліч запитань, серед яких найбільш важливі - скільки ж німців виявилося на льоду озера, де конкретно проходило битва, хто став переможцем у битві?

Так новгородський перший літопис повідомляє, що в бої було вбито 400 лицарів, а 50 взято в полон. Західні історики ставлять під сумнів достовірність літописі. Якщо літописець вважає ці 450 чоловік лицарями, то це велике перебільшення, оскільки в той час, коли сталася битва, два ордени мали трохи більше ста лицарів.

Лівонська хроніка, написана в останньому десятилітті XIII століття, говорить, що в битві загинуло тільки двадцять лицарів, а шестеро потрапили в полон. Однак не слід забувати, що кожного лицаря на війні супроводжувало до декількох десятків кінних воїнів у важких обладунках. Усього швидше, літописець під лицарями на увазі добре озброєних кінних воїнів.

Місце битви історики шукають з середини XIX століття. Причому, одні вважають місцем битви західний берег Чудського озера, а інші - західний берег Псковського, деякі називають різні місця Теплого озера.

З десяти істориків, що займалися цим питанням, тільки естонець Паклар виробляв спеціальні дослідження на місці, інші ж намагалися знайти рішення сидячи у своїх кабінетах. У результаті, ймовірні місця битви розкидані на ділянці довжиною близько ста кілометрів!

І найголовніше. Суздальський літопис відводить головну роль у Льодовому побоїщі не Олександр, а Андрію Ярославовичу і його дружини: «Великий князь Ярослав посла сина свого Андрія в Новгород Великий в допомогти Олександрова на німці і перемігши за Плескова (Псковом) на озері і сповнений багато полонених і повернувся Андрій до батька свого з честю ».

Ці дані підтверджуються німецької «римованої хронікою»:



І поскакав король Олександр,

З ним багато інших

Російських з Суздалля.

У них було луків без числа,

Дуже багато блискучих збруї.

Їх прапори багато розшиті,

Їх шоломи славилися своїм сяйвом.



У хроніці ніхто з русичів, які брали участь у битві, крім короля Олександра, ніхто не згадано. З тексту випливає, що хроніст ніколи не був на Чудському озері і інформацією володіє досить посередньо.

Олександр і до бою, а також після був добре відомий німцям, на відміну від Андрія. Але лицарям, які билися на Чудському озері, з розповідей яких писав хроніст, запам'яталися не натовпу новгородських мужиків, а ковані суздальська рать.

Ні підставі вважати, що новгородські ополченці могли побити лицарське військо, так як новгородська вольниця завжди не любила вставати під князівські стяги, а так само ні в «Житі Олександра Невського», ні в літописі немає відомостей про участь вольниці в Льодовому побоїщі. Справа вирішила суздальська рать в «блискучих обладунках». І про них довго потім пам'ятали биті хрестоносці. Передавати ж свою дружину іншого князя, а самому кудись ховатися, на Русі прийнято не було. Так що вести Суздальцев міг тільки одна людина - князь Андрій Ярославович.

Після битви на Чудському озері Олександр повинен був їхати у Володимир попрощатися з батьком, що відправлялися в Орду. У його відсутність німці надіслали до Новгорода з поклоном послів, які казали: «Що зайшли з мечем, Воть, Лугу, Псков, Летголу, від того від усього відступаємося. Скільки взяли людей ваших у полон, тими розміняє: ми ваших пустимо, а ви наших пустите ». Німці відпустили так само заручників псковських. Світ був укладений на сприятливих для Пскова і Новгорода умовах.



Олександр і Орда



У 1247 році «Андрій - Князь Ярославич до Татарів до Батиєва, і Олександр князя поїхав по братії ж до Батиєва» - повідомляє літописець. Приводом для цієї поїздки послужила загибель Ярослава Всеволодовича, (Плано Карпіні писав, що монгольська «Ханшу» наказала отруїти князя Ярослава, щоб завойовникам було «вільніше і остаточно заволодіти його землею»), яка значно ускладнила обстановку в Північно-Східній Русі. Почалася боротьба за велике князювання між його синами. Олександр та Андрій активно включилися в боротьбу.

У Північно-східній Русі тривали усобиці. Рішенням великого монгольського хана володимирський стіл в обхід свого старшого брата отримав Андрій Ярославович. Причину цього слід шукати в загострилися відносини між Батиєм і великим монгольським ханом. Мабуть, князя Олександра, першим з російських князів, які приїхали в Орду, вважали в ставці великого хана Батия прихильником і тому вважали за краще віддати велике княжіння Андрію.

На початку 1249 Олександр та Андрій Ярославович повернулися на Русь. Андрій сів на великокняжий престол у Володимирі, а Олександр, погостювавши кілька місяців у брата, від'їхав до Новгорода.

Незатишно жилося Олександра в Новгороді, де його ненавиділа значна частина городян. І ось в 1252 році Олександр відправився на Дон до сина Батиєва - Сартака зі скаргою на брата, який забрав у нього старшинство і не виконує своїх обов'язків щодо татар (спочатку 50-х років, коли Андрій Ярославович зміцнився на великокнязівському столі, їм була зроблена спроба надати Орді відкритий опір). Олександр отримав старшинство і натовпи татар під начальством Неврюя вторглися в землю Суздальську. Таким чином Олександр доніс татарам на свого брата. Сартак послав Неврюя на Русь. Татари розорили десятки великих і малих руських міст. Так Олександр став великим князем Володимирським.

При Олександр Ярославич посилилася великокнязівська влада зробила ряд кроків до об'єднання Північно-Східної Русі. Великому князеві вдалося домогтися успіхів у цьому напрямку. Але розгромивши своїх суперників і визнавши залежність від хана Ординського, Олександр

Ярославович почав поширювати свою владу на інші руські землі (Тверь, Новгород, Псков). Незалежно від його намірів підпорядкування цих земель об'єктивно означало поширення на них влади ординського хана. Боротьба Новгорода, Пскова, Твері проти підпорядкування володимирській великокнязівської адміністрації (проводила політику підтримки татар) була фактично боротьбою проти встановлення іноземного іга.



Перепис руських земель



Взимку 1257 найбільш впливові російські князі. Олександр Ярославович був у їх числі. Під час цієї поїздки і було вирішено питання про проведення в Північно-Східній Русі татарської перепису. Татарська перепис 1257-1259 рр.. стала важливою віхою в оформленні монголо-татарського панування над феодальними руськими князівствами, до певної міри завершує процес становлення ярма.

Ще у 1253 році для перепису Русі був посланий з Центральної Монголії Бецік - Берке, але опір російського народу не дозволило тоді провести «число». Це було зроблено тільки тоді, коли була розгромлена антитатарські угруповання на чолі з великим князем Андрієм Ярославичем, здобутий Південна Русь і посилилася великокнязівська влада могла забезпечити проведення перепису та безпека переписувачів і складальників данини.

З самого початку подій простежується пряма участь в переписі великого князя Олександра. Коли до Новгорода приїхали посли татарські, великий князь жорстоко розправився з незадоволеними. Однак, незважаючи на розправу і пряме сприяння великокнязівської адміністрації, провести у 1257 році перепис в Новгороді не вдалося.

Тільки через рік новгородці дали згоду на проведення перепису. Послужило цьому те, що великий князь зосередив для походу на непокірний Новгород російські полки (володимирські, новгородські, суздальські) і новгородці погодилися на проведення перепису під загрозою княжого війська. Олександр сам узявся за справу (за перепис), щоб ввести нове обкладання і у своїй землі.

Закінчивши перепис татари поїхали, поїхав і Олександр, залишивши в Новгороді свого сина Димитрія.

У 1262 по Русі прокотилися повстання, спрямовані проти баскаків (чиновників, які збирали данину).

У 1263 Олександр Невський їде в Орду. За однією з версій він хотів умовити хана організувати каральну експедицію на Русь у зв'язку з повстанням 1262. За іншою - Олександр поїхав для переговорів про участь російських військ у поході золотоординців у Персію.

Олександр провів кілька місяців у хана Берке, а потім відправився додому. По дорозі великий князь захворів і 14 листопада 1263 помер у Городці на Волзі. Перед смертю князь постригся в ченці під ім'ям Олексія.




Висновок



«Якщо про монарха говорять, що він добрий - значить, він ні до біса не годиться!» - Сказав Наполеон.

Князя Олександра Ярославовича Невського, незважаючи на всі його недоліки, потрібно вважати великою людиною, особистістю. Участь у Льодовому побоїщі, на думку багатьох істориків - спірне, але ніхто й ніколи не зможе відібрати лаври перемоги Ярославича над лицарями Лівонського ордена і шведами!

Його ненавиділи і боялися. Шанували і заздрили. Він умів підпорядкувати собі людей, іноді, звичайно, використовуючи не дуже приємні методи. Умів повести в бій, у нього була хватка військового командира (хто ще може нею похвалитися в двадцять років?)! Мати стільки ворогів, але при цьому стільки років перебувати біля керма влади, вже за це можна поставити пам'ятник.

Можливо, через багато років наші улюблені історики знайдуть ще досі невідомі факти і знову історію будуть перекроювати і переміряти.

Але я вважаю, що Росії потрібен сильний, відомий предок, на якого будуть дорівнювати наші діти. Так нехай його ім'я буде Олександр Невський!




Список використаної літератури



1. Заічкін І., Почкаев І. Російська історія. - М.: Думка, 1992 р.

2. Каргалов В.В. Русь і кочівники. - М.: Віче, 2008

3. Матузова В.І., Назарова О.О. Хрестоносці й Русь. - М.: Індрик, 2002

4. Феннел Джон. Криза середньовічної Русі 1200-1304 рр.. - М.: Прогрес, 1989

5. Хитров М. Святий благовірний великий князь Олександр Ярославович Невський. - М.: Друкарня І.Д. Ситіна і К0, 1893

6. Шірокрад А.Б. Русь і Орда. - М.: Віче, 2008