Виникнення і первісний розвиток фізичної культури і спорту

ТЕМА



«Виникнення і первісний розвиток фізичної культури і спорту




Зміст



Вступ

1. Виникнення фізичної культури і спорту

2. Фізична культура і спорт в державах стародавнього світу

2.1 Фізична культура у Стародавній Греції

2.2 Фізична культура в країнах Стародавнього Сходу

2.3 «Царський період» (8-6 ст. До н. Е..)

2.4 «Період республіки» (6-5 в.в до н. Е..)

2.5 «Імператорський період» (31 рік до н. Е.. - 476 р. н. Е..)

Висновок

Список літератури




Вступ



Історія фізичної культури і спорту вивчає виникнення і розвиток засобів, форм, методів, теорій і систем фізичного виховання на різних етапах існування суспільства. Будучи важливим розділом науки про фізичну культуру і спорт, історія розглядає їх як частину всієї людської культури. На основі об'єктивно діючих закономірностей розвитку людського суспільства простежується еволюція фізичної культури з найдавніших часів до наших днів.

Науково-теоретичною основою історичної науки про фізичну культуру і спорт є діалектичний і історичний матеріалізм.

Застосування діалектичного матеріалізму дозволяє розглядати весь хід розвитку фізичної культури і спорту у взаємному зв'язку обумовленості з іншими сторонами життя суспільства. Показуючи фізичну культуру і спорт в безперервному русі, зміні, історія розглядає їх розвиток як результат боротьби нових ідей зі старими. Діалектичні закономірності дають нам можливість скласти наукове уявлення про поступальний розвиток фізичної культури протягом всієї історії суспільства.

На основі законів історичного матеріалізму розвиток фізичної культури і спорту розглядається в залежності від конкретної суспільно-економічної формації, географічного середовища, національних особливостей. Історичний матеріалізм дозволяє розкрити класову природу фізичної культури, зрозуміти, що її справжніми творцями і творцями є народні маси, а не окремі особистості.

Історія фізичної культури та спорту - захоплююча наука. За час свого існування вона накопичила величезна кількість цікавих матеріалів, що наочно показують розвиток фізичної культури.




1. Виникнення фізичної культури і спорту



Проблеми життя людей у первісному суспільстві, їх економічного укладу та культури здавна цікавили вчених різних країн. Одні за основу розвитку людського суспільства брали духовні, інстинктивні та біологічні мотиви (К. Бюхер, К. Гросс, Г. Спенсер, К. Дім). інші виходили з умов матеріального життя первісного суспільства, трудової діяльності людей, розглядаючи людину як біосоціальна істота. Марксистсько-ленінська наука дала також можливість розглядати походження і первісний розвиток фізичного виховання і спорту з матеріалістичних позицій.

Виникнення фізичної культури як частини загальнолюдської культури зумовлено матеріальної життям первісного суспільства, причому цей процес протікав при взаємодії характеру і рівня первісного виробництва (полювання, рибальства, збиральництва), що становлять об'єктивний фактор, і свідомість людини, яка є фактором суб'єктивним.

Сучасна наука встановила, що полювання на великих тварин повинна бути віднесена до самого раннього періоду становлення людського суспільства. Колективне полювання - явище соціально обусловлене: загоничі повинні були погоджувати свої дії з діями інших учасників полювання. При цьому потрібно було проявити велику фізичну силу, спритність, витривалість, завзятість і увагу. У процесі колективного полювання посилювалася активність людини, накопичувалися навички, так необхідні у боротьбі за існування.

Людина протягом багатьох тисячоліть знаходився в умовах «змагання» в силі, швидкості, спритності і витривалості з багатьма видами тварин. Полювання, збирання, рибальство виробляли фізичну стійкість, знижену чутливість до травм розвивали спостережливість, поповнювали практичні знання. Виготовлення та застосування мисливських знарядь також вимагали належного фізичного розвитку людини, певних рухових навичок. Первісна техніка поступово змінювалася - збільшувалася швидкість рухів у зв'язку з вживанням метальної зброї. Археологія свідчить, що слабка технічна озброєність змушувала людини в період палеоліту діяти колективно.

Проте лише одна потреба в хорошому фізичному розвитку ще не могла призвести до появи фізичних вправ. У прадавньої людини на відміну від тварин існував соціальний спосіб передачі досвіду (люди зберігали знаряддя і передавали з покоління в покоління навички їх виготовлення і використання). Саме це призвело стародавньої людини до того, що він звернув увагу на явище упражняемости в процесі праці. Фізичні вправи були не тільки засобом підготовки до майбутньої діяльності, але і служили для передачі досвіду, були направлені на узгодження рухових актів, співпраці, вироблення плану спільних дій. Досвід застосування фізичних вправ фіксувався і закріплювався в наочних образах первісного мистецтва. Здатність до мислення дозволила людині встановити, зокрема, зв'язок між попередньою підготовкою і результатами полювання. З цього моменту і починається поступове відділення ряду рухових актів від виробничої основи і перетворення їх у початкові фізичні вправи. Зазначені дії протікали поза прямого виробничого процесу (навчання стрільбі на точність попадань в різні зображення тварин відомо з археологічних джерел). При цьому мисливець усвідомлював реальну дійсність, а правильність своїх рухів зіставляв з справжнім полюванням, бачачи безсумнівну користь у попередній підготовці.

Аналогічну роль грав і ритуал, який у цьому випадку також виконував функцію підготовки майбутньої діяльності. Ритуал надавав належне психологічний вплив: тонізувати сили учасників майбутньої полювання, мобілізував волю мисливців.

Виникнення фізичних вправ слід віднести до самого раннього, дорелігіозному періоду в історії людського суспільства, коли його раціональні, «змістовні» дії ще не були обтяжені магічними актами. Практичні знання людини виникли значно раніше релігії, вони передавалися з покоління в покоління (знаряддя праці, видобуток вогню та ін.) Здатність до абстрактно-теоретичного мислення, при якому людина могла обганяти хід подій і тим самим передбачати результати своїх власних дій, допомагала створити умови, при яких людина впливала не на об'єкт природи (звір під час полювання, перешкоду та ін), а не на модель (зображення). Майбутній процес праці, зміна зовнішньої природи як би відходять на другий план, висуваючи на перше місце вдосконалення власної природи людини. Таким чином, дії людини були спрямовані вже всередину себе.

фізичний культура спорт стародавній


2. Фізична культура і спорт в державах стародавнього світу



2.1 Фізична культура у Стародавній Греції



У розвитку фізичної культури Стародавня Греція зіграла дуже велику роль. Не тільки за часів існування давньогрецьких держав, але й у подальшій епосі, аж до нашого часу, з фізичної культури Греції запозичується багато, починаючи від фізичних вправ і до організації змагань, у тому числі олімпійських ігор.

У чому ж причини такого високого розвитку фізичної культури в Стародавній Греції? Говорячи про історичне значення рабовласницького ладу, Ф. Енгельс писав: «тільки рабство зробило можливим в більшому масштабі поділу праці між землеробством і промисловістю і таким шляхом створило умови для розквіту культури стародавнього світу - для грецької культури». Фізична культура у Стародавній Греції розвивалася як складова частина античної культури, починаючи з самих ранніх періодів її історії. Ще в умовах родового ладу грецькі племена приділяли велику увагу фізичному вихованню, а також різним змагань. Сила, спритність, витривалість, хоробрість цінувалися дуже високо, так як це значно підвищувало боєздатність воїнів, а грекам доводилося вести тривалі війни для встановлення свого панування на Балканському півострові і в басейні Егейського моря. Виходячи зі своїх релігійних уявлень, греки вважали, що і боги дуже люблять фізичну силу і прояв її в змаганнях, тому змагання атлетів дуже рано стають частиною релігійних обрядів.

У давньогрецьких поемах «Іліада» і «Одіссея», як зазначалося вище, докладно описуються різні змагання атлетів в бігу, стрибках, метанні диска, боротьбі, кулачному бої у зв'язку з якими або значними подіями. Не дивно, що в більш пізню епоху фізичне виховання, як і змагання атлетів, набуло в давньогрецьких полісах (містах-державах) велике державне значення.

Оскільки Стародавня Греція не був об'єднана в одну державу, в кожному полісі було небагато, і це змушувало греків дбати про виховання і військово-фізичної підготовки кожного з них. Найбільша увага приділялася молоді, для чого і створюються організовані системи виховання. Завдяки гарній фізичній і вольової підготовки грекам вдалося тримати в покорі в декілька разів перевищує їх за чисельністю кількість рабів. «Моє багатство - моє спис, мій щит, мій славний шолом і фортеця мого тіла. Завдяки їм я маю все, що потрібно, і тримаю в покорі своїх рабів »- приблизно так звучать слова в одній з пісень спартанських воїнів.

У період розквіту давньогрецької культури (5-4 ст. До н. Е..) Найбільш виділялися Афіни і Спарта. Але якщо Афіни були державою прогресивним, з бистро - розвиваючась економікою і культурою, то Спарта була консервативним державою, багато в чому зберіг традиції родового ладу, з веденням натурального господарства, з опорою виключно на військову силу. Цим визначалися і відмінності у системі виховання. Так, у Спарті з самого раннього віку приділялася велика увага фізичний гарт дитини. Як пишуть античні автори, кожного новонародженого батьки зобов'язані були приносити на огляд до спеціально уповноваженим (геронтам). Здорових і міцних дітей залишали живих, а слабкі підлягали знищенню.

Інакше виглядала система виховання в Афінах. Цьому місту-державі потрібні були не тільки фізично сильні, але й освічені громадяни, які вміють вести торгівлю, управляти кораблями, спілкуватися з представниками інших держав. Велике значення в Афінах надавалося і естетичному вихованню, співу, музики.

Що стосується інших грецьких держав, то вони, як правило, вступаючи в союз з Афінами або Спартою, багато в чому наслідували їм у вихованні підростаючих поколінь. Головною метою фізичного виховання в усіх грецьких державах була підготовка воїна, засоби ж цього виховання були однотипними.




2.2 Фізична культура в країнах Стародавнього Сходу



Джерелами наших знань про фізичну культуру країн Стародавнього Сходу є, перш за все, пам'ятки матеріальної культури, різні зображення на стінах храмів, палаців і могильників, деякі пам'ятники давньосхідної писемності і частково свідчення античних авторів. Проте цілісної картини про що існували в той час системах фізичного виховання у нас поки немає. Найбільш повні дані ми отримуємо з історії Стародавнього Єгипту, почасти Ассирії і Перської держави. Деякі відомості є про розвиток фізичної культури в Індії та Китаї.

Характерною рисою фізичної культури країн Стародавнього Сходу була її військова спрямованість. Широко застосовувалися різні військові вправи, також верхова їзда, боротьба, плавання, полювання і деякі інші види фізичних вправ, близьких до військової справи. Так, наприклад, у Єгипті, в містечку Бені - Гассан, могильнику вельможі виявлені зображення численних прийомів вільної боротьби та фехтування на палицях.

Збереглося дуже багато пам'яток з зображеннями царського полювання на диких звірів. Це полювання не мала практичної цінності, але вона повинна була прославляти силу і сміливість монарха, не боявся небезпеки.

Разом з тим в країнах Стародавнього Сходу серед народу широко були поширені різні акробатичні вправи та інші видовищні види фізичних вправ. Сила і спритність цінувалися дуже високо, інтерес до прояву фізичних сил у населення завжди був великим. Користуючись цим, але духовенство пов'язувало фізичну культуру з релігією, найчастіше перетворюючи змагання в частина релігійних обрядів.



2.3 «Царський період»



Крах патріарха і періоду військової демократії створило в Італії умови для розвитку фізичної культури на класовій основі. Малюнки на вазах і в місцях поховання етрусків, виявлені в ході розкопок, зберегли сліди змагань з легкої атлетики, боротьби та плавання в історичний період, що передував Стародавньому Риму. Подібні ж пам'ятники збереглися з життя грецьких колоній у південній Італії з тією різницею, що тут були поширені гімназії та палестри грецького типу. Таким чином, фізична культура Риму складалася з особливостей, що відрізняли фізичну культуру населяли Італію греків, які створили свою державу етрусків і латинських племен латинян. Спортивні ігри, що проводилися союзом, були найтіснішим чином пов'язані з ритуалами, покликаними забезпечити родючість, успіх в бою, із залишками тотемізму, родовими культурами, поклонінням сімейним божествам і шанування предків. Згідно з переказами, в програму змагань входили біг, перегони колісниць, фехтування і боротьба. Образ головного бога покровителя, ритуал і самі ігри зі зміною співвідношення сил набували поступово все більш «римський» характер. На іграх 8-7 століть до нашої ери сусідні народи були присутні тільки в якості гостей. В історії описаний випадок, коли сабинян запросили на культові змагання і пограбували їх.



2.4 «Період республіки» (6-5 в.в до н. Е..)



В кінці шостого століття до н. е.. влада етрусків ослабла. Рим прогнав останнього короля етрусків і став республікою. За часів завойовницьких походів поступово змінювалася структура суспільства, а разом з нею мінявся і характер римської фізичної культури. З арени цирку зникли подання, під час яких молоді патриції і плебеї демонстрували вміння володіти зброєю. Представники чоловічої статі кращі свої роки проводили у військових таборах. Внаслідок цього відпала необхідність в організації звичайних вправ і змагань. Колишні гімнастичні традиції були забуті або перекочували у військові табори в якості елементів військової підготовки.

У вищих колах, хоча й не повсюдно, зберігся звичай вправлятися в бігу, стрибках, з гантелями. У сферістеріумах, побудованих поряд з палацами патриціїв, проводилися оздоровчі вправи з м'ячем. Оволодіння мистецтвом плавання також входило в число етичних норм. Багато відомих римські громадяни - серед них Цицерон той чи інший час проводили в грецьких гімнастичних залах. У той же час увага середніх шарів і т.зв. античного пролетаріату було залучено лише до ігрових майданчиків.

У період занепаду республіки гладіатори використовувалися в боротьбі за владу, здійснювали вбивства. Супротивники Юлія Цезаря єхидно зауважували, що вже за часів еділам було стільки гладіаторів, що завдяки їм тримав «у страху» весь сенат.



2.5 «Імператорський період» (31 рік до н. Е.. - 476 р. н. Е..)



Зі зміною політичної формації, а одночасно і життєвого укладу в епоху імперії в історію римської фізичної культури настала нова глава. Фізична культура із засобу міжпартійних баталій перетворилася на предмет «турботи» імператорської влади і стала виконувати репрезентативні функції. Імператори будували величезні купальні, посеред яких під відкритим небом розміщувалася майданчик для відвідувачів. Представники найбільш заможних верств тут проводили значну частину часу, спілкувалися між собою. Крім плавання, кожен тут виконував найбільш приємні для нього рухові вправи. Одні танцювали, робили пробіжки, боролися, піднімали тяжкості, інші розважалися, граючи в м'яч і настільні ігри. Уявлення про гімнастичних вправах в римських купальнях ми можемо отримати з листа Сенеки своєму другові, в якому він нарікає на панувала там обстановку.

Були в Римській імперії і прагнення з боку панівного класу культивувати змагання за грецьким зразком. Під час консульських свят влаштовувалися змагання в бігу, верхової їзди і веслування за участю громадян Риму. Серпень спробував відновити троянські ігри в цирку. Більш вдалою виявилася спроба Доміціана, чиї гри, засновані в 86 році, проіснували аж до розвалу західної Римської імперії.

Своєрідне розвиток фізичної культури в Стародавньому Римі представляє собою цінний досвід в історії культури. Вона зароджувалася як ритуальне обрамлення військових вправ, служила засобом згуртування народних мас.




Висновок



Історія фізичної культури та спорту - дисципліна ідеологічна, що надає великий виховний вплив. Для того щоб розуміти особливості розвитку фізичної культури і спорту в наші дні і всю складність міжнародних спортивних відносин потрібно добре знати особливості розвитку фізичної культури в суспільних формаціях, що передують нашого часу, розуміти загальні закони їх розвитку. Вивчення історії фізичної культури первісного суспільства має велике значення пізнавальне та науково-теоретичне значення, оскільки мова йде про матеріалістичному розумінні причин її виникнення на ранніх щаблях розвитку людського суспільства!

Ми бачимо як фізична культура змінювала життя людей в різні епохи. Спорт і фізичні навантаження допомогли розвитку людини: від первісного до людини наших днів.




Список літератури



1. Кун, Л. Загальна історія фізичної культури і спорту [Текст] / Кун, Л. - М.: Budapest, 1978. - 211 c.

2. Історія фізичної культури і спорту [Текст]: навч. для інститутів фізичної культури / під редакцією Столбов, В.В. - М.: Фізкультура і спорт, 1983 - 359 c.