Спостереження поведінки домашнього кота

Міністерство Освіти та науки України

Ніжинський Державний університет ім. М.Гоголя







Реферат

На тему

Спостереження поведінки домашнього кота











Виконала

студентка І курсу

групи П-11

факультету психології та соціальної роботи

спеціальності: практична психологія та клінічна робота

Аксьнової Анни

Викладач:Ковтун Алла Юріївна



















Ніжин – 2009 р.


Зміст



Кіт свійський

Легенди, забобони і кішки

Походження 

Історія одомашнення кішки

Будова кішки

Британська короткошерста

Забарвлення і характер

Що в кольорі тобі моєму?

Мотиви поведінки кішок

Хвостаті психотерапевти

Поведінка кішки 

Кішка відрізняється розумом і кмітливістю

П’ять типів поведінки котів

Котячі характери 

Мова кішок

Запобіжні засоби

Експерименти з мишкою

Харчування мого кота

Ігри мого кота

Як залежить поведінка кота від зміни пори року

Відносини між людиною та кішкою

«Обов’язки» кішки

Тільки факти

Висновок

Використана література


Кіт свійський



Свійська кішка

Біологічна класифікація

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Metazoa)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Хижі (Carnivora)

Родина: Котові (Felidae)

Рід: Кішка (Felis)

Вид: Лісовий кіт (F. silvestris)

Підвид: Свійський кіт

Триноміальна назва

Felis silvestris catus(Linnaeus, 1758)

Свійський кіт (Felis silvestris catus) — ссавець ряду хижих (Carnivora) родини котових (Felidae). Одна з найпоширених домашніх тварин. Згідно аналізу ДНК домашня кішка походить із території сучасної південно-східної Туреччини, Палестини та долини нижнього Нілу. Час появи — приблизно 130 тисяч років тому. Зазвичай, вага кішки від 2,5 до 4,5 кг, хоча зустрічаються види з вагою до 13 кг.[2]. Розмір від кінчика носа до кінчика хвоста — у середньому 50 см, нормальна температура тіла складає 38—39,5 °C. У домашніх умовах коти живуть десь 15—21 років. Найстаріший кіт живе у Англії — йому 41 рік. До цього котом рекордсменом був австралійський кіт по кличці Джоуі, що прожив 35 років. Існує багато порід кішок, серед яких і нова безшерста порода виведена в Україні — Український левкой.




Легенди, забобони й кішки



Існує багато легенд про появу кішки в людському житлі. Одна з них народилася в Індії. Колись давно кішка жила в лісі разом з тигром. Одного разу тигр занедужав. Кішка зрозуміла, що повинна знайти вогонь, щоб зігріти тигра. Вогонь був тільки в людини. Кішка прийшла в житло людини попросити вогню й побачила біля вогнища смачну рибу і рис. Вона не витримала, з'їла все й розтяглася біля вогню, забувши, навіщо прийшла. Та раптом згадала, схопила палаючу тріску й побігла назад, до лісу. Розпалюючи вогонь тигрові, кішка зрозуміла, що є зовсім інше життя, і назавжди повернулася до людини. З моменту появи кішки поруч із людиною її то обожнювали, то переслідували, приписуючи зв'язок з нечистою силою і чаклунство впереміш. Кішку шанували не тільки в Єгипті й Індії. У Китаї в образі кішки зображувався бог сільського господарства, у жителів Перу - богиня родючості, в Іландії шанувалося божество з котячою головою. Перші християни ставилися до кішок добре. Їх часто утримували при чоловічих і жіночих монастирях. Деякі дослідники вважають, що в період раннього серендьовіччя саме монастирі сприяли поширенню цих тварин. З кінця VIII ст. для котячого племені почалися лихі часи. Християнська церква вважала, що Сатана може набувати вигляду чорного кота. Обов'язковим атрибутом шабашів були кішки. Та й самі жінки - відьми начебто могли перетворюватися на кішок. Можливо, таке уявлення пов'язане з тим, що старі самотні жінки тримали кішок, були до них прив'язані. Папа Інокентій VII віддав наказ святій інквізиції переслідувати шанувальників кішок. Король Англії Джеймс І написав книгу про відьом і заснував посаду Шукача Відьом. Під катуванням або погрозою катування було знайдено безліч свідоцтв таємничих зв'язків між кішками й чаклунством. Під час семирічного процесу суду над орденом тамплієрів лицарів під тортурами змушували визнавати, що вони поклонялися ідолові з головою кішки. Диявола з чорних кішок виганяли за допомогою вогню. Щорічно протягом чотирьох сторіч у Мецу привселюдно спалювалися в залізних клітинах 13 ні в чому не винних тварин. Подібні церемонії відбувалися і в інших європейських містах. У день святого Іоанна (23 червня) у багатьох містах Франції на площах установлювали стовпи, навколо яких розводили багаття. На стовпах підвішували мішок або бочку з кішками. На очах у захопленої розвагами юрби тварин засмажували живцем. Вважалося, що вугілля й зола, які залишилися від тварин, приносять щастя. В Арденнах кішок спалювали в першу неділю посту. Тварин підвішували на кінці жердини й присмажували живцем. При цьому пастухи змушували худобу стрибати через багаття. Вони вважали, що після цього тварини не хворітимуть і не піддаватимуться відьомським чарам Подібні свята влаштовувалися в присутності королівських осіб, починаючи з Людовіка XI і закінчуючи Людовіком XV. Часто найшляхетніші особи самі розпалювали багаття. Жорстоким поводженням з кішками славився також іспанський король Філіпп II, звірства якого описані в романі Шарля де Костера «Легенда про Тили Уленшпігеля». У багатьох католицьких країнах, містах Європи (Вестфалії, Швейцарії, Іспанії, Богемії, Вогезах й інших) на християнські свята спалювали, закопували в землю, засмажували кішок живцем на очах цілого натовпу. У 962 році правитель Фландрії Бодуен III встановив в Іпрі «середи для кішок». Під час другого тижня посту виникла церемонія: двох або трьох кішок котячий кат скидав з високої вежі замку. Якщо тварині вдавалося вижити, глядачі переслідували її. Цей звичай проіснував багато років до початку XIX століття. У1938 році традиція відродилася, тільки живих кішок замінили плюшевими. Аналогічні церемонії відбувалися в різних містах і селах Німеччини в XVII столітті. Наприклад, у місті Шлезвіг-Гольштейні вибирали кішку і вважали її уособленням Іуди. Таку кішку у святу п'ятницю скидали з високої дзвіниці. У Польщі в перший день посту скидали з вежі в мішку або сумці кішку з попелом. Кішку використовували для покарання невірних дружин. У Туреччині й деяких районах Німеччини жінку, що порушила подружню вірність, зв'язували й садовили в мішок разом з кішкою. По мішку били ціпками, намагаючись влучити у кішку. Розлючена тварина дряпала й кусала жінку. Після закінчення покарання мішок кидали у вогонь. Іноді кішок використовували для досить дивних розваг. Так, у 1545 році в Брюсселі на честь королівських гостей вулицею йшов кортеж, що складався з візка з органом, у якому знаходилося 24 кішки. їхні хвости мотузками були прив'язані до клавіш. Хлопчик у костюмі ведмедя натискав на клавіші. При цьому тварини жалібно кричали. За ходом спостерігали Карл V з гостями й весь королівський двір. У середні віки селяни вірили в те, що кішка спить цілий день, щоб уночі в коморах і стайнях охороняти злих духів і попереджати їх про появу людини. Становище кішок почало змінюватися з розквітом епохи Відродження. У цей період церковна влада, її авторитет пішли на спад. Багато історичних і політичних діячів полюбили кішок,самі тримали їх і виступали на їхній захист. У провінції Дофін у Франції на період жнив сповивали кошеня, прикрашали стрічками й квітами та клали в тінь. Воно повинне було охороняти поранених під час жнив. Наприкінці кошеня розкутували й урочисто доставляли в село. Селяни вважали, що дух родючості може набувати подоби кішки. Але далеко не завжди кішці так щастило. Жителі міста Ам'єн після закінчення жнив убивали кота. У деяких районах кота клали під останній оберемок зжатого колосся і забивали ціпами для молотьби на смерть. У деяких районах Бретані вважалося, що якщо тіло дохлої кішки покласти біля яблуні, що перестала плодоносити, то вона почне цвісти. Однак при цьому в сусідніх садах дерева можуть загинути. Нерідко вважалося, що кішки можуть зупинити хворобу або запобігти її появі. Під час епідемії холери в Росії біля в'їзду в села живцем ховали 8 кішок, щоб відігнати хворобу. В окремих штатах США мертву кішку закопували в лісі неподалік від села, щоб у жителів не було бородавок. Збереглося безліч забобонів і прикмет, пов'язаних з кішками. У Сицилії покровителькою кішок вважалася свята Марта. Тому тварини могли вільно входити до церкви. У більшості країн вважається, що чорні кішки приносять нещастя й зустріч із ними не обіцяє нічого доброго. Наприклад, на Русі вважалося, що під час грози Ілля Пророк блискавками бореться з бісами — чорними кішками. Тому у негоду чорних кішок виганяли за двері, щоб блискавка не влучила в будинок. Але в Англії і Болгарії вважається, що кіт чорного забарвлення в подарунок—це знак особливої поваги й зустріч із ним — на щастя. В англійського короля Карла І була чорна кішка, яка, на його думку, благотворно впливала на його долю. Він боявся втратити улюблену тварину, змушував охороняти її. Та з часом кішка померла. Карл був у розпачі й проголосив: «У мене не буде більше в житті удачі!» Незабаром після смерті тварини короля заарештували, а кілька місяців потому йому відрубали голову. Фіни до чорних кішок ставляться нейтрально, зате з побоюванням — до сірих. В Японії особливо цінуються триколірні кішки. Японські моряки вірили й дотепер вірять, що така кішка здатна відганяти злих духів бурі. Мусульмани вірять, що триколірна кішка може вберегти будинок від пожежі. У багатьох країнах особливо щасливою вважали білу кішку. Людовік XV з ніжністю ставився до білих ангорок. У нього була така кішка, з якою він не розлучався. У старих будинках при руйнуванні стін іноді знаходили висохлі трупики кішок. Вони замуровувалися ще при будівництві, щоб відганяти злих духів. Кішок замуровували, вкладаючи їм у пащі трупики пацюків і мишей для відлякування гризунів. Мумію кішки знайшли при розбиранні однієї зі стій лондонського Тауера. Вік її становив понад 300 років. Кішки відіграють велику роль у весільних ритуалах. Так, у Силезії дівчата, які люблять гладити кішок, обов'язково вийдуть заміж за хорошу людину. Чоловіки ж, які люблять пестити кішок, залишаться неодруженими. У Гессені дівчина, що не піклується про кішку, буде безплідною. У Східній Пруссії вважалося, що коли на шляху Весільного кортежу трапляться дві кішки, то шлюб буде нещасливим. Фламандці вважали, що коли дівчина наступить на хвіст кішці, то чоловіка не знайде й залишиться одна. У деяких районах Німеччини молодятам дарували кішку, а у Франції кішку першою пускали в будинок молодят. У Росії кішку пускали першою в будинок на новосілля й ставили ліжко там, де вона лягала. У французькій провінції Севенна кішку, яка сама прийшла до оселі, необхідно добре прийняти й нагодувати. Вважалося, що така кішка принесе родині удачу й добробут. Здавна кішку вважають живим барометром. Якщо кішка лиже передню лапку, пригладжує лапкою шерсть на голові — бути гарній погоді Якщо лапкою миє вушка, лижеться — буде негода, сніг. Коли кішка ховає мордочку—бути морозу; скребе підлоту — на вітер, заметіль; лежить животом догори, вивертається — на тепло. Сьогодні майстри сучасної магії у своїх ритуалах використовують кішок, особливо чорних.



Походження



Зустрічається майже на всіх континентах, дикі кішки завжди привертали увагу людини досконалістю форм і поведінки. Сімейство котячих налічує близько 35 видів. В сімейство входять високоспеціалізовані хижаки, що досягли як би вершини еволюційного розвитку загону.





Схема родовідного древа сімейства котячих



Біля десятків мільйонів років нащадки початкових комахоїдних тварин розділилися на різні еволюційні гілки, в них вже простежується схожість з сучасними ссавцях. Одна така еволюційна гілка починається з невеликої групи тварин, які поступово змінили їжу комахоїдних перетворилися в м'ясоїдних. Це були міациди — предки всіх сучасних хижаків. Вони були схожі на комахоїдних родичів: невеликі в розмірах, коротконогі, з довгим тулубом і вузькими витягнутими мордами. Проте череп у них був крупнішим, передбачається, що їх мозок відрізнявся більшою складністю.

Надалі міациди, у свою чергу, стали предками інших тварин, точніше — десяти існуючих сімейств м'ясоїдних. Три з цих сімейств (вухаті тюлені, справжні тюлені і моржі) повернулися в морі і заново пристосувалися до життя в ньому. Ні в одному з семи сімейств (єнотові, ведмедячі, собачі, куньі, ніверровиє, гиеновиє і котячі), що залишилися на суші, не розвинулися такі фантастичні форми, як у їх морських родичів. Навпаки, вони стали швидшими і гострозоро, розвинули тонший слух і нюх, але в іншому не придбали особливих відмінностей. 

Три гілки сучасного сімейства котячих (дрібні кішки, крупні кішки, гепарди) почали розвиватися від загальних предків — неофелід. Приблизно в цей же час з'явилася ще одна бічна гілка котячих — палеофеліди, представлена двома групами — німравінамі і стародавніми шаблезубими кішками . Ці останні проіснували близько 30 млн. років, а потім з невідомих причин вимерли. 

Неофеліди продовжували розвиватися, і близько 20 млн. років тому з'явився Pseudaelurus величиною приблизно з рись, але дуже сильний і швидкий для свого зростання, так само, як сучасні кішки, міг полювати на дрібніших тваринах — швидких і спритних шаблезубих. потомки Pseudaelurus розділилися на дві чітко групи, що розрізняються: в першу входили предки швидких і гнучких сучасних кішок, в другу — важчі і імовірно повільніші могутні типи тварин, пристосовані до полювання на крупних травоїдних тих часів. До цієї гілки сімейства котячих належить, мабуть, самий прославлений зі всіх відомих викопних хижаків — Smilodon, знаменитий шаблезубий тигр льодовикового періоду. Біля найкрупніших з шаблезубих кішок довжина іклів перевищувала 20 см. Ці два сидячих у верхній щелепі кривих кинджала, коли паща закривалася, лягали з боків нижньої щелепи, і кінці їх стирчали під нею. Різні шаблезубі кішки прожили з такими іклами майже 40 млн. років. Вони вимерли вслід за гігантськими травоїдними (мамонтами, мастодонтами і ін.) — приблизно 10 тис. років тому.

Від неофелід відбулася і група примітивних крупних кішок, представником яких був Dinobelis . Розміром вони були з лева і зникли приблизно 1 млн. років тому. Вижила ж менш спеціалізована гілка сімейства котячих. Поступово нащадки цієї гілки почали розвиватися по трьох основних напрямах: дрібні кішки — різноманітні по зростанню і забарвленню хижаки (від домашньої кішки до пуми); крупні кішки, що включають левів, тигрів, леопардів і ягуарів; гепарди займали особливу гілку родовідного древа сімейства котячих.

Крупні кішки в більшості своїй виявилися і першими жертвами людини, всі їх види сталі рідкісними і в даний час узяті під охорону. Сильну дію в результаті корінної зміни місцепроживання випробували і дрібні кішки, більше половини їх видів внесена в міжнародну Червону книгу. На території колишнього СРСР мешкає 12 видів диких кішок: тигр, леопард, сніжний барс, рись, гепард, каракал, манул, оксамитовий кіт, далекосхідний лісовий кіт, очеретяний кіт, степова (плямиста) кішка і європейський лісовий кіт. Всі види диких кішок (за винятком північної рисі, очеретяного кота і кавказької лісової кішки) внесені в Червону книгу, на них повністю заборонено полювання. 

Кішка живе поряд з людиною вже близько 6 тис. років. Учені вважають, що всі породи домашніх кішок, зокрема ангорська, сибірська, бухарська, сіамська і ін., склалися в результаті штучного відбору. Затверджується, що всі вони походять від єдиного предка — північно-африкансько-переднеазіатськой степової кішки і одомашнення їх людиною відбулося в Єгипті близько 4 тис. років до н.е. 

У середні століття кішка набула значне поширення в Європі, де її використовували для боротьби з гризунами. При розселенні одомашнених кішок в Європі відбулося схрещування їх з європейською дикою кішкою, що привело у європейських короткошерстих особин до сіро-коричневого забарвлення, яке робить їх схожими на диких родичів, що часто зустрічається. 

Приручення домашніх кішок відбувалося різними шляхами. З одного боку, було поступове зближення людини з тваринами і насильне приручення молодят, з іншою — насильне приручення дорослих особин. В даний час в домашніх умовах живуть мільйони породистих і безпородних тварин. Проте багато і бродячих.

Без різне і неуважне відношення до домашніх тварин, тривала відсутність власників кішок на постійному місці проживання, бездушне відношення до них приводять до такого способу життя цих тварин. Вони знаходять притулок в самих різних укриттях від негоди: на горищах, в підвалах, тобто в теплих місцях. Їжу знаходять самостійно, і їх число зростає. Частина бездомних тварин, особливо в сільській місцевості, прямують в ліси, дичавіють і стають озлобленими. Вони підлягають вилову, оскільки можуть служити джерелом небезпечних хвороб.

З поміж домашніх, бродячих і здичавілих кішок існують і справжні дикі кішки. Вони поширені на всіх материках і крупних островах, окрім Австралії, Нової Гвінеї, Сулавеси, Антарктики, Гренландії і Мадагаскару. Якнайбільше їх в тропіках. В тайговій частині (Примор'я) мешкає бенгальський кіт . У диких кішок спосіб життя переважно смерковий і нічний. Основною їжею їм служать ссавці, що плазують, комахи, птахи і риба. Хоча дикі кішки не представляють особливої небезпеки для людини, проте можуть бути носіями, переносниками хвороб, загальних для них і людини. 

Домашня кішка відрізняється від дикої формою морди, розмірам скелета і травної системи, по циклах овуляції.

Ще до розселення в Європі кішка з Єгипту потрапила до Азії, де після схрещування з індійською степовою кішкою, що має довгу шерсть, сформувалася основна довгошерста порода кішок. За деякими даними, за 600 років до н.е. цей вид тварин розповсюдився в Китаї, де розлучалися довгошерсті кішки. В VI—IX в. кішки проникли до Японії. На Американський континент домашня кішка була завезена з Європи пізніше. 

Кішка стає безпосередньо об'єктом розведення з другої половини XIX в. Послідовними схрещуваннями з відібраних кішок створювали нові породи, які відрізнялися один від одного розміром, кольором, статурою і т.д.



Історія одомашнювання кішки



У питанні походження домашньої кішки залишається багато загадок. Дотепер невідомо, пішла вона від одного або декількох предків. Вихідним і, ймовірно, основним предком усіх порід і різновидів домашньої кішки прийнято вважати дику північно-африканську лівійську, або булану, кішку — Felis lybica. Вона відома ще як степова, краплиста, нубійська, що одержала свою назву від давньої держави Нубія, розташованої на території нинішнього Судану. Натуралісти описали її як вид наприкінці XIX століття. У дикому стані нубійська кішка збереглася й до наших днів. Територія її поширення велика: майже у всій Африці, від Середземномор'я до Китаю, включаючи територію Закавказзя й Середньої Азії, низин річок Уралу й Волги. Живе ця кішка в пустелях із заростями чорного саксаулу, у чагарниках поблизу водоймищ, у горах, передгір'ях, поблизу населених пунктів. Зовні кішка нагадує домашню, але більш сухорлява, з вузьким довгим тілом, високими ногами, тонким загостреним на кінці хвостом. Довжина її тіла приблизно 50 см, хвоста — 25 см. Масть — булана: тварина блідого рудувато-сірого кольору, живіт білуватий, хвіст із нижнього боку світліший, біля основи хвоста — три широкі чорні кільця, кінчик хвоста — чорний, звужений, як у більшості сучасних домашніх кішок. На тілі розташовані хвилеподібні поперечні темні смуги й місцями—дрібний чорний крап. Живиться в основному дрібними гризунами й птахами. Легко приручається, навіть доросла. Вважають, що європейська лісова кішка й деякі різновиди диких азіатських кішок (бенгальська) зіграли також певну роль у становленні сучасної домашньої кішки. У країнах Західної Європи та Малої Азії поширена дика лісова, або європейська, кішка — Felis silvestris. Відомий 21 підвид цієї тварини. Живе у високостовбурних лісах, заростях чагарнику й очерету вдалині від населених пунктів, але іноді може поселятися на горищах будинків. Влаштовує лігвище в покинутих лисячих і борсучих норах, у дуплах товстих дерев. Полює переважно ночами. За зовнішнім виглядом дика лісова кішка схожа на сіру домашню, але виглядає більшою, масивнішою і коротшою. Голова в неї об'ємиста, зуби міцні, ніс темно-рожевий. Хвіст товстий, пухнатий, із декількома чорними кільцями, немов підрублений на кінці. Шерсть густа й довга, з яскраво-жовтим підшерстям, чорними смугами та плямами, уздовж хребта проходить чорна смуга. У самця основний колір шерсті—темно-сірий, у самиці — трохи світліший. Живиться кішка не тільки дрібними гризунами та птахами, але й здатна впоратися із зайцем і навіть недавно народженими дитинчатами оленя й козулі. Кошенята народжуються сліпими, але розвиваються швидко. Виховані в неволі з дитинства, вони так і не стають до кінця прирученими. Дорослі тварини агресивні, прирученню не піддаються. Відчуваючи загрозу життю, кішка виявляє надзвичайну лють і може завдати серйозних каліцтв супротивникові, який набагато перевершує її за силою та розмірами. Чисельність дикої лісової кішки зменшується через вирубування лісів і гібридизацію з домашньою кішкою, особливо здичавілою. У зв'язку з цим дані про популяції дикої кішки суперечливі, хоча переважає думка, що такої вже не існує. Паралельно з одомашнюванням нубійської кішки в Індії і Афганістані була приручена індійська степова кішка — Felis silvestris irani. Ареал проживання цього виду простягався аж до гір Середньої Азії. За зовнішнім виглядом індійська степова кішка подібна до домашньої, але має інше забарвлення й більша за розміром. Імовірно, що ці кішки були одомашнені на два тисячоліття раніше від африканського виду. Свідчень про це майже не збереглося. В основному це зображення, пов'язані з релігією. В індійських легендах богиня, що оберігає немовлят, їде верхи на кішці. Степові кішки мають довгу шерсть, що, ймовірно, вплинуло на формування основної породи довгошерстих кішок. За деяким даними, за 600 років до н. е. цей вид тварин поширився в Китаї, де розводилися довгошерсті кішки. Точну дату одомашнювання назвати неможливо у зв'язку з тим, що це процес тривалий й історичні документи не завжди відбивають його. Можна лише сказати, що одомашнювавші кішки відбулося значно пізніше, ніж собаки, і пов'язане з виникненням і розвитком землеробства. Найдавніші відомості про кішок належать до VI-VII тисячоліть до н. е. Підтвердженням цьому є знайдені в Анатолії статуетки жінок, які годують кішок і граються з ними. Однак ці статуетки не дозволяють зробити висновки про одомашнювання або ж про одиничні випадки приручення тварин. До цього ж періоду належать знахідки зображень кішок у Єрихоні, Йорданії, Месопотамії, Індії. В 2750-2650 роках до н. е. на розписах гробниці Саккараха в Судані було знайдене зображення кішки в нашийнику, що є свідченням одомашнювання. Вважають, що вперше пухнастий дрібний хижак був приручений у Єгипті близько 5000 років тому. Перше свідчення про одомашнювання кішки в Давньому Єгипті, що підтверджується археологічними матеріалами, належить до 2500 року до н. е. Можливо, прирученням пійманої кішки на той час займалися африканські племена, що жили поруч із єгиптянами. Тому піщана кішка могла бути вже напівдомашньою. Так, серед ієрогліфічних написів у гробницях царів V і VI династій зустрічаються ієрогліфи зі значенням «кішка».Зображення кішок у Давньому Єгипті частіше зустрічаються в період Нового царства. Кішки шанувалися єгиптянами як священні тварини й були взяті під охорону. За шкоду, заподіяну священній тварині, суворо карали. Убивцю кішки забивали на смерть камінням, а кривдникові відрізали руку. Апогей культу кішки припав приблизно на 950-800 роки до н. е. Центром культу стало місто богині Баст у Нижньому Єгипті. Богиня Баст зображувалася звичайно у вигляді жінки з котячою головою і персоніфікувала радість та веселощі, вважаючися покровителькою родючості й материнства. Приблизно в 950 р. до н. е. фараон Шешонк І заснував у місті Бубастис столицю, і звідти культ богині Бастет поширився по всій країні. Там був побудований чудовий храм близько 300 м завдовжки, присвячений Бастет. У ньому жили тисячі кішок, за якими стежили; доглядав їх спеціально призначений жрець. На околицях Бубастиса й Бені-Хасана були розташовані котячі цвинтарі, куди з усієї країни привозили кішок на поховання. При розкопках тут було виявлено понад 400 тисяч мистецьки виготовлених мумій кішок. У церемонії бальзамування трупа тварини брали участь усі члени родини. Потім забальзамоване тіло передавалося в руки жерців для здійснення обрядів. Пишність похорону залежала від заможності власників тварини. В останню путь кішці клали іграшки, страви, статуетки кішок, також приносилися жертви богині Бастет. Жалобна процесія кілька днів спускалася вниз за течією Нілу до місця поховання. При цьому господарі на знак жалоби голили собі брови. Давні єгиптяни використовували кішок не тільки для ловлі мишей і пацюків, але й дресирували їх для лову птахів. На малюнках одного з поховань зображений мисливець із кішкою, що сидить у засідці, а також відбитий момент її нападу на птаха. У єгиптян одним із втілень бога Ра вважався кіт. У «Книзі мертвих» бог Ра у вигляді кота бореться біля дерева ішед (сикомор) зі змієм Імі-Ухенеф. У гробницях царів XIX і XX династій були виявлені написи, що вихваляють бога Ра таким чином: «Ти — великий кіт, месник богів». Кішок суворо заборонялося вивозити з країни. Однак вони все одно потрапляли в інші місцевості. Єгиптяни надсилали, вивідувачів для того, щоб повернути викрадених тварин додому. Однак, незважаючи на всі намагання єгиптян, кішки поширилися повсюдно. У Вавилоні кішки з'явилися лише в II тис. до н. е. Приблизно в VI-IV століттях до н. е. в байках Бзопа зустрічаються перші згадки про кішок. Грецькі купці привезли їх з областей, де зараз розташована Лівія. У V тис. до н. е. маленькі хижаки з'являються в Греції та на Апеннінах. Тут кішка вважалася предметом розкошу й утримувалася в будинках вельмож. Поступово вона витиснула всіх тварин, яких тримали для боротьби із гризунами (куниць, ласок й інших).З'явилася кішка й у Римській імперії У давньоримському місті Помпеї, засипаному під час виверження вулкану в 79 р. н. е., не було виявлено слідів утримання домашньої кішки. Але вже починаючи з IV століття, за відомостями археологів, кішки жили практично на всій території Римської імперії. Палладій у своїх працях, присвячених розведенню рослин та утриманню тварин (500 р. н. е.), давав вказівки щодо утримання кішок. Він рекомендував використовувати кішок на плантаціях артишоків для боротьби із гризунами, але попереджав про небезпеку нападу на курей. Він уперше ввів до вживання слово «каттус» замість старого латинського найменування кішки «феліс». Вважають, що від цього слова беруть початок англійське «кет», німецьке «катер» і «катце», українське «кіт», французьке «ша» (Chat).У Давньому Римі кішки вважалися символом волелюбності, тому не запобігли любові римських тиранів і кесарів. Наприклад, Спартак під час повстання звелів на бойових прапорах зобразити кішку як символ боротьби за волю. Можливо, антипатія пов'язана й із незначними розмірами тварин. При дворі воліли тримати ручних левів як символ влади. Винятковою повагою кішка користувалася серед осілих арабів. Значною мірою це було обумовлене прихильністю пророка Магомета до кішок. Він сказав: «Кішки не нечисті й не заважають молитві, вони подібні до пастирів». Улюблену кішку пророка звали Муесса. Вона часто відпочивала на його одязі. Одного разу, коли пророка покликали на молитву, він не захотів турбувати тварину й відрізав той шматок одягу, на якому вона лежала. У кочових бедуїнів кішка не знаходила застосування, тому вони зневажливо ставилися до неї, бачили в кішках втілення злих духів. Бедуїни більше цінували собаку як пастуха й сторожа. В арабській мові кішка має 19 найменувань, поступаючись у цьому лише левові. З поширенням християнства ставлення до кішки суттєво змінюється. Християни вважали кішку породженням зла, твариною диявола, пов'язували її з магічними обрядами. Церква, прагнучи повернути людей до Бога й загасити інтерес до магії, переслідувала при цьому не тільки кішок, але також їхніх власників. Особливо багато забобонів пов'язано з чорною кішкою, незмінним атрибутом відьом та їхніх магічних дій. Винищування кішок призвело до скорочення їхньої чисельності й, відповідно, до значного збільшення кількості гризунів, особливо пацюків. Із цим, найімовірніше, пов'язане поширення в Європі й Азії у середині XIV століття бубонної чуми, переносниками якої є пацюки. Лише в деяких місцях у цей період кішки не зазнавали переслідування. У другій половині VI століття папа Григорій Великий цінував кішок і дозволяв тримати їх у монастирях. Нічні любовні ігри кішок нагадували про заборонені мирські розваги, порушували спокій і сон ченців, тому в монастирях уперше почали каструвати котів. І донині на священній горі Афон у монастирях дозволяється тримати тільки кастрованих котів. До кінця XVIII століття репутація кішок як регуляторів чисельності гризунів була відновлена, і вони знову запанували на своєму колишньому місці — поблизу домівки — як зразкова свійська тварина. Подекуди вони охоронялися законом. Так, за законом кантону, прийнятому в 1780 році в Цюріху у Швейцарії, убивця чужої кішки виплачував її власникові штраф зерном. Розмір штрафу визначався в такий спосіб: кішку підвішували за хвіст так, щоб вона торкалася носом землі, і засипали зерном, яке повинне було повністю закривати висячу тваринку (такий закон існував у зводі законів короля Уельсу Хоуела Доброго в 936 році, майже такий самий закон є й у мусульман).В Європу кішка потрапила через Італію, Балкани та Причорномор'я. Тут вона зустрілася з місцевою дикою лісовою й із завезеними сюди родичами з азіатських країн. У результаті з'явилися Гібриди, які сприяли становленню сучасного екстер'єру кішок. До розселення в Європі кішка потрапила в Азію, де схрещувалася з індійською степовою. У Давньому Єгипті кішку порівнювали а левом, у Давньому Китаї — з тигром. У китайській мові існує чітке розрізнення назв домашніх кішок та диких. Дикі кішки називаються «Чи», а домашні — «Мао». Гарні домашні кішки цінувалися й коштували дуже дорого. Купуючи кішку, китайці радилися з експертами. За певними ознаками будови тіла визначалося, чи буде тварина добре полювати на мишей і пацюків. Більші надії покладали на кішок, у яких був важкий міцний корпус, велика кругла голова, великі й добре розвинені рухливі вуха. У Китаї були міста, які славилися розведенням кішок. Одне з таких міст—Сангпан. Тут виводили кішок з особливими мисливськими якостями. Ними відзначалися тварини, що мали прикметну рису—трохи сплюснутий хвіст. У результаті селекції кішок у Китаї дотепер існує порода з висячими вухами. Розводили кішок і за забарвленням. Найбільш популярними були строкаті, так звані триколірні кішки. Цінувалися й інші забарвлення. Наприклад, білі кішки з чорними хвостами. За законами Давнього Китаю кішка, що покинула хазяїна й пішла на іншу територію, стає власністю нового господаря. Тому кішок часто тримали в нашийниках на довгих повідцях. За очами домашньої кішки визначали час дня: якщо зіниця мала форму вузької лінії — це полудень, якщо схожа на кісточку фініка — ранок або вечір, якщо кругла — ніч. З Китаю кішки потрапили в Японію. Це відбувалося-разом з поширенням буддизму й припало приблизно на VI століття н.е. Японці відразу ж оцінили користь, яку приносять ці тварини. Спочатку кішок використовували для охорони бібліотек від мишей і пацюків. Тварини були рідкісними й дорогими. Імператор Іхійо (986-1011 р.) одержав у подарунок з Китаю пару молодих кішок. До них була приставлена свита, яка подавала на дорогому посуді їжу й питво. Спали тварини на шовкових подушках. На 19-й день 999 року, як повідомляють тексти «О-у-ку» й «Мукура-но-соші», у них з'явилося потомство — 5 кошенят. До кошенят була приставлена нянька. Деякі кошенята з наступних приплодів були подаровані найбільш шляхетним придворним або продані за великі гроші. Через високу вартість кішок їх постійно тримали на повідцях. При дворі імператора ці повідці виготовлялися із золотих ниток. Вважалося, що гризуни бояться одного вигляду тварини. Тому при нестачі засобів на придбання маленького хижака в будинку ставили його зображення, статуетку. З поширенням й розмноженням кішки втрачають цінність і шанування. Приблизно з XII століття їх почали пов'язувати зі злими силами. Ця ідея досягла апогею в XIV столітті, коли з'явилася легенда про величезну кішку Некомата, що живе в горах. Гігантська кішка мала роздвоєний на кінці хвіст, у якому концентрувалися хвороби. Це стало причиною того, що домашнім кішкам почали відрізати хвости, щоб захистити будинок від хвороб. Цінувалися кішки, що були безхвостими від народження. У 1602 р. японський імператор видає декрет, який захищає кішок від несправедливих звинувачень у тому, що вони — втілення нечистої сили, демонів. Пропонувалося спустити кішок з повідців, заборонявся їхній продаж. Цей декрет дозволяв кішкам вільно полювати на гризунів, розмножуватися й поширюватися. Існує легенда, що пояснює появу декрету. Імператор святкував у саду із придворними й гостями. Один китайський дипломат запитав, чому улюблена імператорська кішка увесь час на повідку. Імператор відповів, що немає необхідності її відпускати, тому що вона одним своїм виглядом наганяє жах на пацюків і мишей. У цей момент у дружини імператора впала сережка й закотилася в щілину. Миша намагалася вкрасти сережку Син імператора побачив це й розірвав повідець. Кішка кинулася на мишу, впіймала її й урятувала сережку. Розселення кішок у Росії відбувалося приблизно в той самий час, що й у Європі. Розкопки свідчать про те, що ці тварини потрапили туди не тільки з Заходу, але і з Півдня. У центральних і північних районах Росії (Москва, Новгород й ін.) знайдені останки кішок, які відносять до X-XIV століть. На півдні України виявлені останки кішок, що відносять до VII-VIII століть н. е. На Русі кішка здавна вважалася охоронницею домівки. Поряд із цим чорні кішки в казках були обов'язковими супутницями Баби-яги. Існував також такий негативний персонаж, як Кіт-баюн. На американський континент домашня кішка була завезена з Європи. Перша згадка про кішку в Новому Світі належить до 1626 року. Вона стала об'єктом мінової торгівлі. У Парагваї, наприклад, перші кішки коштували фунт золота. Кішки міцно вкоренилися в Америці й за популярністю навіть обійшли собак. Зараз кішки поширені всюди. Особливо багато їх в індустріальних країнах. Домашня кішка стає об'єктом розведення лише з другої половини XIX століття (на відміну від інших свійських тварин). У результаті послідовного добору з використанням методів селекції створювалися нові породи, що відрізняються одна від одної. Одними з перших селекцією зайнялися англійці, тому багато сучасних порід кішок мають британське коріння. Можемо припустити, що кішка на довгий час зайняла важливе місце у домівці людини. Тим більше що психологи стверджують: люди, у яких є кішки, живуть довше й щасливіші за інших.



Будова кішки



Анатомічні особливості

Череп у кішки короткий і круглий. Кости морди менше кісток черепної коробки. Хребетний стовп має 7 шийних, 13 грудних і 7 поперекових хребців. Крижова кістка полягає їх трьох зрощених хребців. 

Тулуб у кішки довгий і гнучкий. Кістки порівняно з розмірами тварини не дуже великі, відрізняються густиною і гнучкістю, яку ще збільшують не менше міцні м'язи і сухожилля, що сполучають їх досить вільно. Саме остання обставина додає кішкам неповторну грацію і витонченість рухів. Загальні пропорції тіла у всіх кішок дивно схожі, хоча і існує декілька явних відхилень. У всіх кішок довгий хвіст, виняток становлять рисі і деякі породи домашньої кішки типу мейнськіх. 





Анатомічна будова кісткової системи: 1— лицьова частина; 2— нижня щелепа; 3— черепна частина; 4— перший шийний хребець; 5— шийні хребці; 6— лопатка; 7— грудні хребці; 8— ребра; 9— поперекові хребці; 10— крижі; 11— таз; 12— хвостові хребці; 13— стегнова кістка; 14— велика і мала гомілкова кістки; 15— плесно; 16— пальці (лапа); 17— пясть; 18— променева і ліктьова кістки; 19— плечова кістка; 20— грудна кістка.



Кінцівки у більшості кішок середньої довжини і дуже сильні. Вони забезпечують могутній і стрімкий стрибок на здобич, але і служать надійним захистом завдяки гострим кігтям. Кішка може регулювати положення своїх кігтів і звичайно тримає їх втягнутими. В п'яти передніх і чотирьох задніх пальцях проходять кісточки. Вони необхідні кішці при полюванні і обороні. В таких випадках кігті за допомогою м'язів і сухожиль виходять з шкірястих «піхов», і, навпаки, кішки втягують їх, коли немає необхідності, і тому кігті не затупляются. На лапках у кішок є освіти у вигляді подушечок. Вони забезпечені потовими залозами і чутливими нервовими закінченнями і дозволяють кішці обережно, безшумно пересуватися.

Шерсть кішок буває різного кольору, хоча у більшості основний її тон пісочно-коричневий, ймовірно, для маскування. Чим крупніше вигляд, тим грубіше шерсть. Як м'яка, так і щільна шерсть росте на шкірі, що облягає тіло досить вільне, що оберігає тканини і органи при бійках. 

Слід також сказати про чутливі волоски, які представлені у вигляді вусів справа і зліва від носових отворів і надочноямкових волосків. Ці волоски і допомагають кішці відчувати навколишній її простір. Особливу роль в дотику виконує і все тіло кішки. 

Кішки володіють добре розвиненими щелепами. У молодих кішок у віці 4—5 тижнів з'являються молочні зуби, в 8 тижнів їх зростання завершується. Зміна молочних зубів на постійні відбувається приблизно у віці 4—6 місяців. Слід відрізняти ікла, що служать для оборони і що використовуються кішкою при лові здобичі, від іклів, які відносяться до корінних зубів і використовуються кішкою для відкусування їжі або її розриву на дрібні шматочки.

Мова покрита роговими сосочками. Окрім участі в їді мова виконує роль «щітки», яким кішка вправно чистить свою шерсть, вона також їм під час їжі вилизує дочиста кістки. 

У кішок однокамерний шлунок. За рахунок скорочення м'язів стравоходу що почалася перетравлюватися в ротовій порожнині їжа поступає в шлунок. Можливі і зворотні рухи неперетравленої їжі з шлунку при акті блювоти. Це спостерігається при захворюванні або частіше як прояв захисного рефлексу при поїданні недоброякісної їжі. Кишечник у кішки мочевидільні органи включають нирки і сечовивідні шляхи. У кішок сечовипускальний канал закінчується в передпіхві, у котів — на кінчику пеніса. Сеча виводить з організму продукти обміну речовин і отруйні речовини, що потрапили в нього, а також бере участь в регуляції сольового і водного обмінів. 

У чоловічих статевих органах відбувається утворення сперматозоїдів. В яєчниках у кішок утворюються яйцеклітини, які проходять по яйцепроводу в матку для дозрівання.

Фізіологічні особливості

У нормі температура тіла у дорослої кішки коливається від 38,0 до 39,5°С, у котенят ці показники бувають вищі. Кішку вже у молодому віці слід привчати до вимірювання температури. Термометр, змазаний вазеліном або яким-небудь жиром, обережно, щоб не заподіяти тварині болю, вводять в анальний отвір на 1/2—1/3 його довжини. Привчивши кішку до цього в ранньому віці, можна в подальшому встановити для неї індивідуальну температуру, реєструючи її протягом 10 днів. 

Пульс вимірюють натисненням пальця на стегнову артерію, що знаходиться на внутрішній стороні стегна, а також по серцебиттю, він складає 100—120 ударів в хвилину. 

Частота дихання рівна 20— 30, у молодих кішок цей показник вищий і досягає 40 дихальних рухів в хвилину. Не лякайтеся, якщо ваша кішка дихає з відкритим ротом. Це пов'язано із збудженням тварини або підвищенням температури навколишнього повітря. Кішка таким чином нормалізує свій теплообмін, допомагаючи потовим залозам справлятися із збільшеним навантаженням. 

Кішки володіють бінокулярним зором. Очі великі, немигаючі, розташовані спереду, по сторонах носа. Кішки повертають голову і дивляться прямо на те, що їх цікавить. Кішка порівняно з іншими домашніми тваринами володіє великими очима по відношенню до розмірів тіла. Очі мають особливість в будові, тому можуть заломлювати в нічний час світловий промінь, який виходить від якого-небудь джерела. Не раз кожний з нас спостерігав, як світяться в темноті котячі очі. Природно, що при повній темноті кішка не бачить. Розрізняють кішки і кольори, але сприйняття кольору у них не таке яскраве і чітке, як у людей. Кішка вважається нічною твариною, цим обумовлена щілеовидна форма зіниці, проникна на чутливу сітківку ока лише та кількість світла, яка потрібна для зору. У внутрішньому кутку ока можна побачити мигальну перетинку, або третє віко. Воно служить для очищення рогівки ока від пилу. 

Кішка володіє прекрасним відчуттям нюху. При взаємостосунках тварин між собою, при маркіровці самцями своєї території також виявляється відчуття нюху. Відомо, що запах валеріани надає на котів і кішок заспокійливе дію. При необхідності них легко можна зловити, скориставшися цим. До теперішнього часу повністю не вивчено питання про вплив валеріани лікарською на поведінку кішок. Володіючи сильним і своєрідним запахом, пряним і солодкувато-гірким смаком, вона діє на них магічно. Недаремно валеріана лікарська серед інших народних назв, таких, як валеріана аптечна, має і специфічне, як котяча трава, або котяче коріння. Встановлено, що препарати валеріани надають заспокійливе дію на нервову систему, причому кореневища, зібрані восени у фазі плодоношення, ваблять кішок. Вони здалеку по запаху знаходять їх, обнюхують і облизують. При цьому кішки стають спокійнішими, злегка напівсонними, ласкавими. 

Подвижні прямостоячі вушні раковини, а також величезну кількість нервових закінчень в слухових нервах наділювали кішку чудовим слухом. Слід враховувати і її здатність уловлювати джерело звуку в ультразвуковому діапазоні, що використовується при полюванні кішок на мишей, а також при спілкуванні котеняти з матір'ю. 

Більш оглядовим відчуттям дотику володіє кішка за допомогою волосків. Приємне відчуття викликає у кішки, коли її гладять по шерсті, вона і сама деколи шукає цієї ласки, але якщо погладжувати сильно або проти шерсті, це викликає відчуття незадоволеності і в хід будуть пущені зуби і кігті. Чутливі волоски, розташовані на лапках, дозволяють орієнтуватися в просторі, не натрапляти на різні перешкоди. Кожний спостерігав, як кішка трясе лапкою, наступивши на воду, бруд. Інформацію про це їй підказують лапи. Як вправно кішка розгулює по заборах, суччі дерев. І допомагає їй в цьому відчуття рівноваги, орган якого знаходиться у внутрішньому вусі. У разі падіння кішка здатна так скоректувати положення свого тіла, що приземлиться на лапи. Таку здатність наші вихованці успадковували від своїх предків. 

У 15 місяців кішка дорослішає і здібна до розмноження. У старих тварин помітні відповідні ознаки, наприклад випадання зубів, волос і т.д. Таким тваринним може бути 10—14 і навіть 18 років. Тривалість життя у кішки, як правило, від 10 до 12 років, але деякі живуть і до 20 років. Визначити вік кішки важко, оскільки при знаки сточування зубів, зміни кришталика, забарвлення шерсті не так міняються, як у собаки.

У молодої кішки через 4—5 тижнів прорізаються молочні зуби і через 8 тижнів з'являються всі. В 5—6 місяців відбувається зміна молочних зубів, яка закінчується в 9 місяців (мал. 2).




Мал. 2



Молочні зуби кішки включають шість різців, два ікла, у верхній щелепі по три, в нижній щелепі по два премоляра. По Гамбермелю, у кішки різці міняються до 5,5 місяців, ікла — премоляри —4,5, моляри — до 6 місяців. Гемер указує на наступну послідовність зміни зубів у домашньої кішки: спочатку міняються різці, потім ікла, причому зміна зубів нижньої щелепи випереджає за часом зміну зубів верхньої. Між різцями і іклами прорізується перший моляр верхньої щелепи, а далі перший моляр нижньої щелепи. Останніми корінними зубами, які міняються, є третій премоляр верхньої щелепи і четвертий премоляр нижньої щелепи. Доросла кішка має 30 зубів. На верхній і нижній щелепі по шість різців, два ікла, у верхній щелепі по чотири корінні зуби (три премоляра і один моляр), в нижній щелепі по три корінні зуби (два премоляра і один моляр). Кожний третій корінний зуб верхньої і нижньої щелепи найкрупніший.

Нижче наводяться основні біологічні показники кішки.

показник крові:

гемоглобін (в 100 мл), г 8—12 

еритроцити, млн/мкл 6—9 

лейкоцити, тыс/мкл 8—25 

нейтрофільні лейкоцити, % 60 

лімфоцити, % 30 

швидкість осідання еритроцитів, мм/ч 7—9 

швидкість згортання крові, мм/мін 2—3 

резервна щелочность, % 40 —50

тривалість вагітності, днів 56—60 

кількість потомства 4—6 

тривалість життя (в середньому), років 10—12



Британська короткошерста



Британська короткошерста - історія цієї породи налічує близько тисячі років.

Характер британців витриманий, спокійний, ніжний - це ідеальна кішка для будинку. Британці чудово вписуються в сім'ю, стаючи буквально її членом.

Сучасна британська кішка - це гармонійне, середніх або крупних розмірів тварина з добре розвиненим, масивним тілом на міцних, низьких лапах. З могутньою грудною кліткою, круглою головою і короткою товстою шиєю. Належачи до числа природних порід, британці володіють прекрасним здоров'ям. Британці завоювали високу популярність в усьому світі.



Забарвлення і характер



Коли в Інституті цитології і генетики З РАН в Новосибірську проводили досліди по одомашненню лисиць, виявилося, що, якщо вибирати з покоління в покоління тварин, що лояльно відносяться до людини, врешті-решт вони набудуть «собачі ознаки». У них будуть довгі відвисаючі вуха, укорочені хвости і плями на шкурі. У щурів, звичних сірих пацюків, в 30-м поколінні з'явилися білі плями різного розміру - від «краватки» до білого живота. Біля найласкавіших плями розрослися настільки, що темними залишилися тільки голова, шия і смужка шерсті уздовж хребта. При русі у зворотний бік, до агресивності, пацюки стали набувати вугільне забарвлення. Лисиці теж почорніли.

А ось у кішок все навпаки. Біолог Наталія МОСЬКОВКИНА, автор книги «Генетика і спадкові хвороби собак і кішок», відзначає, що «черниши» - найласкавіші звіри. Вони володіють хорошою вдачею і легко уживаються з будь-якою людиною.

Найрозумніші коти - це руді. Наприклад, якщо потрібно вивчати розсудливу або нервову діяльність організмів, співробітники біологічного факультету МІЛІГРАМУ набирають для роботи тільки «рижків». Вони найлегше навчаються і показують кращі результати в дослідах.

Але з рудим котом в звичному житті не так легко ужитися. Навіть щонайменша «іржа» на шкурі кішки додає її характеру зухвалість і самостійність. Це тварини з своєю думкою. А якщо кіт до того ж і смугастий, то це неслух серед неслухів і дуже підступний тип. Мабуть, за це їх і обожнюють.

А ось білі кішки не дуже популярні. Як правило, вони боязкі (можливо, через те, що часто страждають глухотою), образливі, але дуже ласкаві. Білий - дуже «мазкий» колір і в прямому, і у переносному розумінні: такі кішки частіше хворіють на заразливі хвороби.

Кішки з довгою шерстю куди більш домашні, ніж їх товариші з шерстю «спортивного» вигляду. Але найспокійніші і ледачіші - це персидці, які настільки флегматичні, що у них виникає проблема з туалетом і розмноженням.

Характер двобарвної кішки складається з поєднання відтінків, але в цілому їх характеризують як грайливих кішок. Трибарвні тварини, по прикметах, приносять щастя, а за вдачею нагадують маленьких собачок: обожнюють своїх господарів і готові слідувати за ними на край землі.



Що означає масть вашої кішки

Забарвлення

Характер

Білий

боязкий, ласкавий

Золотистий

спокійний, люблять, коли їх вичісують

Рудий

розумний, грайливий

Колор-пойнт (сіамський)

товариський, дуже прив'язується до господаря

Смугастий

винахідливий, шкодливий

Сірий

незалежний, волелюбний

Голубий

контактний, доброзичливий

Мармуровий

кокетливий, поступливий

Шоколадний

вимогливий, веселий

Димчастий

флегматичний, розсудливий

Черепаховий

зраджений, пустотливий

Чорний

добрий, слухняний





Що в кольорі тобі моєму?



Можуть собі дозволити пани з Туманного альбіону всякі дослідження по кішечках! Люблять звірину в Англії, що там говорити. Недавно цілий інститут з'ясовував зв'язок забарвлення з характером. Найпереважнішими забарвленнями у любителів кішок виявилися чисто чорний, білий і сірий. Інші популярні забарвлення — двокольоровий чорно-білий, теббі (смугастий або плямистий) і рудий. При вказівці улюбленого кольору котолюби керувалися різними мотивами, включаючи такі: "Такого кольору був мій перший кіт" (від любителя рудих кішок), "У них таємний вигляд, примарна, гіпнотична краса" (захоплення любителя чорних кішок), "Контрастність кольорів, цікавий малюнок" (у трибарвних кішок (каліко) і черепахових) і "Поєднання кольорів" (у чорно-білих двобарвних кішок). І ті ж самі кольори потрапляють іноді в розряд якнайменше улюблених забарвлень. На першому місці серед якнайменше улюблених виявилися чисто білі і цілком руді кішки, потім слідують сірі тигрові і чисто чорні. В цей же розряд якнайменше улюблених потрапили сірі (або голубі), руді смугасті і одноколірні, особливо бурі. Кішку улюбленого кольору респонденти схильні називати "пустотливою", а кішку нелюбимого забарвлення частіше називають "непередбачуваною". Описуючи свою власну кішку, характеризують її звичайно як "доброзичливу", потім йдуть епітети "грайливий" і "пустотливий".

Деякі зв'язують характер своїх кішок з селекцією або її підлогою, що цілком можливе, оскільки забарвлення іноді залежить від підлоги.

Близько половини брали участь в опиті заявили, що забарвлення кішок впливає на їх характер не більше, ніж колір волосся на характер людини. Більшість упевнена, що розуміння з боку людей, хороший обіг, індивідуальний підхід і навколишнє середовище має більший вплив на характер кішки, ніж її забарвлення. "Тільки я уявлю собі, що спіткав характер цих мяучек, як з'являється один з них і рушить всі мої теорії, — пише одного з читачів. — Вони дуже розумні і моторні, щоб можна було начепити на них ярлик".

Проте декілька ветеринарних лікарів і селекціонерів, які постійно мають контакти з великою кількістю кішок, вважають, що зв'язок між забарвленням і особою існує. На думку одного ветеринара, чорно-білі кішки, однорідно чорні і сірі теббі всі входять в категорію кішок з дуже хорошим характером. Вони кращі за інших справляються із стресами, і взагалі це кращі домашні компаньйони. Головне — це реабілітація безвинно винуватих чорних котів!

На трибарвних кішок, каліко, обрушується більш всього скарг власників з приводу проблем з туалетом і агресивної поведінки в будинку. Вони, на думку іншого ветеринара, агресивніше за інших поводяться і на прийомі у лікаря.

"Деякі кішки, що найагресивніше поводяться в клініці, — продовжує цей лікар, — в той же час незвичайно ласкаві удома. Проте поєднання забарвлення-характер повною мірою виявляється в стресових ситуаціях, таких, як візит до лікаря".

Білі кішки з голубими очима можуть бути боязкішими порівняно з іншими, тому що погано чують або зовсім глухі.

Селекціонер з великим стажем написав, що бурі, голубі і сріблясті плямисті теббі (торбі) носять, напевно, найкрасивіші шубки, але характер їх не піддається опису. Сріблясті відносно спокійні, але дуже хвилюються в незвичайних ситуаціях. Їх неможливо вичесати або покупати. Золотисті більш поступливі.

Черепахові або "черепашки" з білим, а також каліко (два останні забарвлення генетично однакові) всі собакоподібні, незалежні, вимогливі і зраджені.

Бурі теббі (макрель або класичні) ласкаві, грайливі і поступливі, легко миряться з вичісуванням і купанням. Довгошерсті м'якші, ніж короткошерсті. Це, напевно, ідеальні домашні вихованці.

Голубі кішки (теббі, одноколірні або з білим) доброзичливі, легко йдуть на контакт, що дуже до речі, оскільки їх шерстка має схильність звалюватися і вимагає постійного відходу. У двобарвних кішок якість шерсті визначає домінантний колір. У них найм'якший характер, їх легко купати і вичісувати. Оскільки для підтримки хорошої форми їх слід купати щонайменше раз на 10 днів, вони мають менший попит, ніж кішки інших забарвлень.

Будь-яка кішка з рудизною в забарвленні буде зухвалою. Як правило, чим більше за рудий колір, тим важче з кішкою домовитися. Вони вимагають до себе максимум увага, а якщо його не одержать, можуть і помститися.

Протилежної думки про рудих смугастих кішок дотримується учасниця опиту, у якої трьох рудих котів. Цю думку вона поширює на всіх рудих кішок, які їй зустрічалися в житті. На її думку, це добрі, ласкаві тварини, що завжди проявляють добру волю, не здатні ні на які гидоти. Вони постійно поряд з вами — на руках, на колінах, на вашому боку. Так вони виражають свою любов до вас.

Ще один селекціонер пише: "Я помічала, що руді кішки або кішки з рудизною в забарвленні грайливіші і пустотливіші. Сиами з коричневими мітками досить агресивні — так само, як чорні кішки. Якби я не бачила забарвлення кішки, я могла б його визначити по її характеру".

Не знаю, як там англійці розумно вибирають собі котів, а у нас, здається, всі набагато простіші: підібрала дитина котеняти на смітнику, притягнув додому, нагодували, вимили — і тоді-то знайшли, якого кольору і якої породи новий мешканець в будинку.



Мотиви поведінки кішок



Ви любите свою кішку. Вам подобається, як вона згортається у вас на колінах, коли ви читаєте, як вона муркоче вам у вухо, поки ви дивитеся телевізор, і біжить зустрічати вас, коли ви повертаєтеся додому. Але дещо в ній вам не подобається. Можливо, вам не подобається, що вона їсть ваші кімнатні рослини, накидається на ваші кісточки, використовує ванну як туалет або кожний ранок будить вас в чотири години. Яка б ні була проблема, вам це зовсім не приносить задоволення. Але ви не дуже багато думаєте про це, тому що всі знають: кішку дресирувати не можна - адже правда?

Це не так. Кішки виключно добре піддаються дресируванню, просто їх не можна дресирувати так само, як собак. Щоб зрозуміти, як потрібно дресирувати кішку, ви перш за все повинні зрозуміти, що в поведінці кішок є передбачені, неминучі, обумовлені інстинктом спонуки. Якщо ви даватимете цим спонукам позитивний вихід, ця поведінка не дратуватиме вас. Якщо ж ні, приготуйтеся до того, що ви гарячитиметеся.

Що ми маємо на увазі? Ми маємо на увазі, наприклад, що у всіх кішок є потреба що-небудь дряпати. Це природжена особливість їх поведінки, яка служить для безлічі цілей, таких, як фізична вправа, позначка своєї території, підтримка кігтів в хорошій формі.

Те, що ваші кішки будуть що-небудь дряпати, вам гарантовано. Якщо ви дасте їм що-небудь, що вони дряпатимуть і одержуватимуть при цьому задоволення, то вони зосередять свої зусилля на цьому предметі. Якщо не дасте, вони знайдуть що-небудь інше - звичне це буває що-небудь дороге, на зразок фасонних деталей дверей або оббивки вашого дивана.

Намагатися карати їх за те, що вони дряпають речі - все одно що лаяти пташку за те, що вона літає. Лайте скільки хочете, але тварина все одно буде продовжувати, тому що воно повинне це робити. Найкращий спосіб справитися з цією неминучою проблемою - запропонувати вашому улюбленцю прийнятний вихід, в даному випадку, стійку для царапанья. Зробіть це, і тоді за допомогою невеликих зусиль, уваги і похвал з вашої сторони ваша кішка незабаром з радістю зосередиться на цьому предметі. У мене в квартирі за дверима коштує колоди діаметром 10-12 см і заввишки 2м, щільно виток до витка обмотане мотузком. Об нього Швайка і точить свої кігті.

Мотивами поведінки кішок є деякі їх передбачені потреби. Ці потреби - в полюванні, в їжі, у встановленні і захисті своєї території, в грі, в розмноженні, в пошуку безпеки і в спілкуванні - є основою величезної різноманітності котячої діяльності.

Як тільки ви зрозумієте, яка з цих потреб відповідальна за ті або інші особливості поведінки вашого чотириногого товариша, це відкриє вам прямий шлях до того, щоб спрямувати його зусилля в потрібну сторону. Давайте розберемо ці потреби одну за іншою.

Полювання

Кішки - тварини-хижаки, від кінчиків вусів до кінчиків лап. Для більшості з них підкрадатися, кидатися і вбивати - найбільша насолода. Є кішки, які демонструють слабкий мисливський інстинкт або взагалі ніякого, але вони - виключення. Карати кішку за те, що вона полює - даремне заняття. Натомість подумайте, як запобігти цьому (замкнути кішку, підвісити дзвоник, укріпити вище годівниці для птахів) або спрямувати зусилля кішки в іншу сторону - на інтенсивну гру. Якщо кішка вбиває дрібних тварин, переводить невеликих домашніх тварин, атакує ваші кісточки - все це можна приписати її хижацькій потребі.

Їжа

Кішок, які є унікальними і індивідуальними істотами, їжа стимулює в різному ступені. Але багато хто з них із задоволенням пообідає, якщо знайдуть їжу. Як тільки вони взнають, що робочий кухонний стіл береже немало чудових секретів, - готуйтеся боротися з цим. Випрошування їжі, набіги на кухонний стіл, перекидання відра для сміття, нявкання рано вранці, що означає вимогу "погодуй мене!" - все потрапляє в цю категорію.

Встановлення і захист своєї території

Ці спонуки особливо сильно виявляються у некастрованих котів. Чим більше за кішок живе у вашому будинку або проходить через двір, тим більше вірогідність те, що інстинкт захисту території візьме верх. Якщо кішка скоює сечовипускання і дефекацію в недозволених місцях, дряпає речі і б'ється з іншими кішками - все це відноситься сюди. Між іншим, те ж саме роблять кішки, коли на їх території з'являється собака. Звичайно кішка швидко розправляється з ними, вчіплюючись їм в ніс - цей прийом добре спрацьовував у кішок протягом багатьох сотень років. 

Гра

Хижаки, які добре харчуються, яким мало що загрожує і біля яких багато вільного часу, використовують гру, щоб підтримувати на належному рівні свої мисливські навики і просто щоб проводити час. Якщо їх грою ніхто не керує, вони можуть накидатися на іграшки, грати в "хокей" зі всякими дрібничками, розгойдувати шнур підйомних жалюзі, рвати папір і іншими способами демонструвати в основі своїй нешкідливе, але іноді сильно дратівливе поведінку.

Спілкування

Більшість проблем між кішкою і людиною розвивається через нерозуміння основ котячої натури і через дурне людське переконання в тому, що кішка може перестати бути кішкою. Рішення завести кішку - це не рішення володіти кішкою. Як в духовному, так і в моральному плані ми ділимо з нашими тваринами своє життя. Ми не можемо володіти ними, як яким-небудь предметом меблів. Ми контролюємо їх, а вони контролюють нас - кожний своїм власним способом відповідно до своєї натури. Адже наші кішки не просять нас перестати бути людьми, хоча, можливо, і попросили б, якщо б могли. І ви теж не можете просити їх перестати бути кішками. Радість, яку дають нам кішки як наші друзі, виходить з того, що ми приймаємо їх такими, які вони є, і знаходимо в цьому задоволення. А задоволення тут дійсно є, причому у величезній кількості.



Хвостаті психотерапевти



Глави з книги Ольги Арнольд

Волохаті сімейні терапевти

..."За що ми їх любимо?" Десь я почула ще один варіант відповіді на нього: ми любимо братів наших менших тому, що це єдині істоти, які нас не критикують. Мені здається, що це найбільш близьке до істини. І дійсно, що б ми не зробили - вони нас обожнюють, не міркуючи і не засуджуючи. Можна покласти чудово пса, що відчуває себе, на операційний стіл (подумаєш, якась там пухлина, вона ж не болить!), можна кинути його на чужих людей, а самому виїхати - він все пробачить і буде щасливий знову вас побачити. Собаки, за рідкісним виключенням, абсолютно не злопам'ятні. І коли ти скоюєш якусь непристойну провину - а хто з нас без гріху? - тільки в собачих зраджених очах ти не прочитаєш докору із цього приводу.

І, можливо, саме тому наші милі хвостаті члени сім'ї виступають в ролі домашніх психотерапевтів. Таким чином, ми нарешті дісталися до головної теми цієї книги. Втім, я не затримуватимуся на добре відомих фактах, як, наприклад, на тому, що кішка в будинку допомагає господарю позбавитися гіпертонії або що наявність собаки знижує ризик повторних інфарктів. Хоча факт фактом, але механізм цього явища розглянути все ж таки цікаво...

Ви втомилися на роботі, посварилися, повертатися додому вам довелося в переповненому автобусі, який до того ж застряг в пробці, та і зарплату, як завжди, затримали... На жаль, картина, знайома багато чим. І тут вас зустрічає ваш улюблений кіт, який ніколи не пропустить моменту вашого приходу; він тре об ваші коліна, він мурличе, він заглядає вам в очі... І ви миттєво відключаєтеся від своїх неприємностей, відволікаєтеся від всіх пережитих за день стресів. Непомітно для себе ви скидаєте напругу і розслабляєтеся. І, відповідно, у вас тут же знижується артеріальний тиск, якщо воно було до цього підвищено.

До речі, кішки - це тваринні, володіючі унікальною здібністю до розслаблення. Постежте за граціозними рухами котеняти - така витонченість досягається за рахунок того, що жоден його м'яз не затиснений, працюють тільки ті м'язи, які беруть участь в тому або іншому русі. Одного разу на заняття аутогенним тренуванням, яке я проводила в кризовому стаціонарі, забрела лікарняна кішка. Як відомо, в наших лікарнях присутність так "негігієнічної" тварини, яким звичайно вважають кішку (і недаремно, до речі, без глистів вони обходяться украй рідко) строго заборонено - як, наприклад, і в продуктових магазинах, - але кішки про це чомусь не знають і чудово там існують, по-господарському користуючись безкорисливою любов'ю санітарок і прибиральниць. Так от, місцева киця самого пролетарського вигляду, тигрової масті, але пухнаста і чистенька, з упевненим виглядом зайшла у відкритий хол, де сиділи мої пацієнти, напружені як струна - вони недавно до нас поступили і не мали ще уявлення про те, як треба розслаблятися. Не зупиняючись, кішечка пройшла на середину, де сиділа я, і уляглася на килим біля моїх ніг. Ніколи в житті у мене не було так прекрасного навчального посібника - що до того ж дійшов мене на власних лапках! Як вона потягувалася, як привабливо влаштувалася відпочивати затишним м'яким колобком! Я думаю, що того дня, дивлячись на неї, хворі набагато більше дізналися про релаксацію, ніж з моїх лекцій.

Котячі взагалі схильні до спокою і «розслабусі»". Пригадайте хоча б фільми про Африку; судячи з них, улюблене проведення часу "царя звірів" - сон; на екрані перед нами раз у раз предстає ідилічна картина - ситно пообідавши, все левове сімейство мирно вдається до безтурботного сну. Звичайно, ніякі хижаки їм не загрожують, сил і часу на полювання у них йде зовсім трохи, то чом би у вільний час не поніжитись? Що ж до наших домашніх кішок, то здобувати їжу їм не доводиться, тому часу на повний, глибокий відпочинок у них залишається більш ніж достатньо.

До речі кажучи, і людина, і домашні тварини легко заражається настроями інших. Якщо ви нервуєте і метушитеся, наприклад, перед від'їздом, то напевно в цій суєті вам під ноги раз у раз попадатимуться ваші чотириногі вихованці сім'ї - вони теж нервують, на вас дивлячись, і кидаються по квартирі. По щастю, заразливі буває не тільки хвилювання або пригнічений стан духу, але і спокій і гарний настрій. Є люди, які однією своєю появою вносять в будинок або робоче приміщення радість - настільки могутні витікаючі від них "хвилі прекрасного настрою", якщо можна так виразитися. Але, на відміну від двоногих, які далеко не все і не завжди володіють достатнім запасом енергії і оптимізму, щоб позитивно впливати на оточуючих, наші чотириногі друзі практично завжди покращують нам настрій.

Позитивні емоції не тільки приємні, але і корисні. При переживанні їх в організмі продукуються ендорфіни і енкефаліни, які впливають на "рецептори задоволення" в головному мозку - і заразом налагоджують гомеостаз, регулюють життєдіяльність організму. Недаремно існує так звана "сміхотерапія", коли людину лікують виключно позитивними емоціями. Американський дослідник і письменник Норман Казінс буквально підняв себе на ноги - у нього був колагеноз, захворювання, що майже завжди закінчується смертю хворого - проглядаючи комедії і діснеєвські мультики мало не всі протягом доби. Щоб посміятися, спостерігаючи за нашими домашніми вихованцями, не потрібно навіть володіти розвиненим відчуттям гумору - настільки бувають вони смішні, зворушливі і забавні самі по собі. До речі кажучи, іноді сміх викликає не саму по собі їх поведінку або зовнішній вигляд, а то, що ми бачимо себе в них, як в дзеркалі. Правда, ведуть вони себе нехитріше, ніж ми, і їх прийоми видні здалеку. Біля кожного з нас повно веселих історій про своїх вихованців - а якщо не своїх, то про тварин своїх рідних і друзів. Якщо ви їх проаналізуєте, то майже завжди виявиться, що вони здаються нам забавними саме тому, що в карикатурній формі ми бачимо в своїх чотириногих друзях людські риси - і мова тут зовсім не тільки про мавп, так на нас схожих.

Собака або кішка завжди відчуває настрій господаря, та і взагалі будь-якої людини, з якою вона тісно спілкується. Це легке перевірити - похничьте повиразніше, і будь-який нормальний пес тут же кинеться вас слиняво заспокоювати. Глаша одного разу трохи не зірвала мені сеанс гіпнозу - добре знайома їй пацієнтка в стані гіпнотичного трансу заплакала, як і належить в той момент за сценарієм, і моя надзвичайно емфатична собачка кинулася її утішати - добре, що я вмудрилася перехопити її в саму останню мить. До речі, емпатія - це здатність відчути в переживання іншого, поставити себе на його місце, співпереживати йому. Хорошим психотерапевтом без неї стати просто неможливо; так от, у наших чотириногих членів сім'ї звичайно дуже розвинені не тільки інтуїція, але і емпатія.

Вивчивши господаря, домашні улюбленці тонко відчувають, коли можна підійти до нього і підлащуватися, а коли краще взагалі не попадатися на очі. У однієї моєї знайомої, схильної до різких змін настрою, живе кішечка, яка може годинником грати з своєю господинею в її "хороші дні", зате в "погані" ховається і ледве чи цілодобово не попадається їй на очі.

Колись я писала про те, що негоже тримати свого чоловіка на прив'язі - все одно, чи на строгому ошийнику, на ланцюзі або на довгому повідці. Судячи з мого досвіду - і психотерапевтичному, і особистому - ніякий мотузочок не врятує, якщо чоловік хоче піти з сім'ї, набагато надійніші узи невидимі, емоційні, які зв'язують не тіла, а душі. Можливо, мені так здається ще і тому, що я дуже ціную свободу - і свою, і своїх близьких - і будь-яке невиправдане посягання на неї мені неприємне. Собака є собака - треба ж їй гарненько рознюхати все навколо, поспілкуватися з представниками свого вигляду, помітити територію. Те, що їх цікавить, нам здебільшого незрозуміло.

Взагалі наші брати менші сприймають мир інакше, по-іншому, ніж ми. І окрім звичних органів чуття, вони володіють ще надзвичайною інтуїцією. Саме цим своїм мало не надприродним чуттям розуміють, що у господаря болить і де. Особливо відрізняються по цій частині кішки - вони майже все як одна "медичні", на відміну від собак, які далеко не всі володіють дарма цілительства.

Моя приятелька Мила, взнавши, про що я пишу, сплескала руками: - Я чудово розумію, що ти напишеш і про мене - тільки, благаю, зроби так, щоб мене не взнали!

Вітамін, її ставний сибірський кіт, вночі звичайно спить у неї на грудях або пахвою. Але після бурхливо відсвяткованого дня народження він влаштувався у неї на лобі - і вранці, не дивлячись на його солідну тяжкість, вона встала з легкою головою, неначе напередодні нічого зайвого собі не дозволила! Мила - пані позитивна, непитуща, і їй якось невтямки, що не тільки її, але і інших, персон куди більш негативних, коти і кішки позбавляють від неприємних ознак похмілля.

Особливо добре волохаті лікарі діють на невротиків - вони знімають симптоми, пов'язані з нервовими стресами, різні болі спазматичного характеру - все одно, судин або шлунку. Як, власне кажучи, і хороші екстрасенси-люди. Багато хто затверджує, що їх кішки або собаки володіють прекрасними здібностями лікувати радикуліт - я охоче в це вірю. Але, як і серед лікарів, які, як відомо, бувають хорошими, бувають поганими, а бувають просто видатними, серед чотириногих цілителів зустрічаються в цьому відношенні особи і менш більш здатні, а іноді і просто унікальні.

Біля однієї моєї колеги жив удома чудовий пес, ердель на ім'я Ерік, якого її чоловік називав "антиїнфарктином". Коли він приходив з роботи, то хвилин п'ятнадцять обнімався з Еріком - і стресів і утомленості як ні бувало. Одного разу господиня Еріка, повертаючись разом з ним з прогулянки, впала, сильно ударилася головою і навіть на коротку мить знепритомніла. Прийшовши додому, вона всілася на диван в напівнепритомністю стані, із сльозами на очах; їй було дуже погано. Тоді Ерік уперся їй в плечі передніми лапами, перекинув її на спину і улігся на неї передньою частиною тіла. Вона заснула, проспала півтора години і прокинулася бадьора, свіжа і відпочила, неначе з нею нічого і не трапилося. Пес же, якої весь цей час провів в цій незручній позі, насилу сповз з дивана на підлогу, розпластався на килимі і так нерухомо лежав години три, не в силах навіть підняти голову, не те що поїсти. Враження було таке, що він передав улюбленій господині всю свою енергію і життєві сили. Я не можу цього пояснити з позицій чисто раціональних, але - що є, тобто. Якщо серед людей бувають "енергетичні вампіри", то наші брати менші, навпаки, завжди підкачують нас своєю енергією, притому абсолютно безкорисливо.

Але рани тілесні ми абияк і без чотириногих вилікуємо, а ось рани душевні - зовсім інша справа. В цьому випадку спілкування з нашими домашніми вихованцями може виявитися просто безцінним. Я сама особисто знаю декількох жінок різного віку, яким в переломні моменти життя допомагало повернутися до нормального життя поява в будинку чотириногого улюбленця.

Кілька років тому у моїх хороших знайомих помер собака, не дивлячись на всі зусилля ветеринарів; про цю псину - бассеті по імені Ваблячи - ходили легенди. Серед собак рідко зустрічаються такі шкідливі створення. Наприклад, якщо господар увечері затримувався - все одно, на двадцять хвилин або на дві години - то Ваблячи його зустрічала на порозі, кидала на нього докірливий погляд і тут же, на його очах робила купку. А знаменита історія з свіжими простирадлами! Одного разу в експедиції Манін господар розжився чистою і навіть накрохмаленою білизною, що в польових умовах рівносильне чуду; коли він пізно увечері повернувся з душу, передчуваючи рідкісну насолоду, то знайшов під ковдрою Ваблю, яка, виявляється, теж розділяла пристрасть свого господаря до чистоти. Правда, уявлення про це у неї було вельми своєрідне - перш ніж забратися в ліжко, вона вивалялася в свіжіше коров'ячому коржику. Мені Ваблячи запам'яталася в основному тому, що дуже любила валятися в пилі посеред дороги і абсолютно не реагувала на автомашини, яким вона заважала проїхати. Водій міг сигналити скільки завгодно - хвилин через п'ять відчайдушного бібіканья вона здивовано піднімала голову, як би запитуючи: "Це ви мені?" - але не рухалася з місця. Врешті-решт її або об'їжджали по узбіччю, або волоком відтягали убік. Ще Ваблячи відрізнялася прямо-таки раблезіанськім апетитом - просто дивно, як в собаці середніх розмірів уміщався цілий таз шашлику!

Здавалося б, осоружна псина - чого про неї шкодувати? Проте її господарі довго горювали, і я їх чудово розумію - Ваблячи дійсно була якщо не видатної, то особою, що запам'ятовується і дуже оригінальною. Наступного року в експедиції мені її не вистачало. Це був характер! І особливо переживала Ліда, яка свого часу, після чергової капості з собачої сторони, називала Ваблю не інакше, як "мій хрест". Адже Ваблячи з'явилася у неї удома в найважчий для неї рік, після трагічної смерті батьків, і допомогла їй вижити і вистояти.

До речі, слово "з'явилася" я спожила зовсім не випадково. Якщо Ліда сама вибрала і купила породистого цуценя, то часом до людей в найкритичніший момент їх життя собаки були самі. Наприклад, за Олей, що тільки що дізналася про зраду чоловіка і що повернулася до матері, ув'язалася молоденька дворняжка; вона увійшла вслід за нею до квартири і там і залишилася. У жінки, що зневірилася, навіть і думки не виникло її прогнати. Дворняжка, якої назвали Матільдою, стала вірною супутницею Олі, що так і не пробачила блудного чоловіка, але що незабаром знайшла надійнішого і вірнішого чоловіка, вона стала справжнім членом їх сім'ї. І такі просто містичні випадки - далеко не рідкість; я, з своїм раціональним розумом, не знаходжу ним наукового пояснення.

Втім, будь-який чотириногий домашній улюбленець за сумісництвом - сімейний психотерапевт, який знімає напругу, що час від часу виникає в будь-якому будинку. Він як би служить посередником між подружжям, між батьками і дітьми - посередником, який полегшує взаєморозуміння, який робить все, щоб в будинку була доброзичлива, тепла атмосфера.

Проте далеко не завжди собака або кішка приносить в будинок щастя, це залежить не від них. Є люди, яким тварини просто протипоказані - як і вони ним. Здебільшого винуваті в цьому ми, "царі природи", які проектують на них свої недоліки і комплекси. Але про це ми поговоримо пізніше. А зараз давайте звернемося до іншого питання - який домашній вихованець відповідає вам і вашому характеру.



Поведінка кішки



Своєрідна вдача кішки, якщо порівнювати його з поведінкою собаки, не завжди влаштовує людину, і часто у виборі домашнього улюбленця виграє пес. Тільки зрозумівши особливості котячого характеру, можна полюбити цю тварину всім серцем.

Взаємостосунки людини і домашньої кішки вельми своєрідні. Кішка, при всьому турбуванні про неї і любові людини, не стає його рабом і зберігає свою індивідуальність, залишається особою.

Кішка потребує тісного контакту з господарем: вона любить погладжування, лежання на колінах, «розмови». Але при цьому вона сама «командує парадом» — контакт можливий лише при її на це бажанні. У кішки, довгий час позбавленої можливості спілкуватися з господарем, виникає стрес. Тому, розмовляючи з кішкою, говоріть їй якомога більше ласкавих слів, не забуваючи погладжувати її. Із сторонніми людьми або кішками тварина поводиться по-різному: з людиною кішка прагне встановити відносини за допомогою різних символів (див. Словник «котячих символів»); з тваринами — за допомогою різних звуків, рухів тіла, очей («котячий звуковий словник» теж достатньо багатий).

Крім того, біля кожної окремо узятої кішки є і свої, тільки їй властиві норми поведінки.

Кішки, як і всі розумні істоти, володіють негативними властивостями. Перш за все це періодичні прояви агресивності, часто пов'язані з неправильним змістом кішки. Хоча кішка — тварина незлобна, і її агресивна реакція найчастіша буває оборонною, все ж таки поступово ці прояви закріплюються і входять в звичку. Позбавитися цього допомагають заспокійливі препарати, а також кастрація. Іноді можливі прояви страху і тривоги, які теж можна зняти за допомогою ласки і заспокійливих засобів.

Позитивною особливістю кішок є їх вірність тому місцю, яке стало їх житлом. Консервативність в основі котячої природи визначає її тягу до осідлості, і кішка нерідко повертається до свого колишнього житла, якщо господар міняє місце проживання.

Кішка на відміну від собаки — індивідуалістка, вона не любить підкорятися, виконувати накази, словом, чому-небудь навчатися. Тому примусове дресирування неможливе, якщо у кішки немає інтересу до тих або інших вправ. Далеко не кожну кішку вдається навчити ходити в шлеї і на повідці, а тому примушувати її робити це не стоїть. Морочлива справа — привчити кішку до чистоти. Котенята одержують перші навики гігієни від кішки-матері, до місячного віку вони вже самостійно освоюють свій «туалет». Кішку не можна часто карати, та і робити це треба вельми обережно, уважно спостерігаючи за реакцією тварини на ті або інші дії. Іноді навіть варто перейти від методу покарання до методу заохочення.

До інших особин котячого роду ці тварини відносяться терпимо, якщо ті нічим їм не загрожують.

Своє житло і територію в безпосередній близькості від нього кішка вважає своїм особистим володінням. Свій район кішка намагається розширити за рахунок сусідніх територій, позначаючи ароматичною речовиною, що виділяється залозами в області анусу.

Пошаною і взаємною терпимістю визначаються відносини двох або декількох кішок, що живуть в одному будинку. Їм властиво піклуватися один про одного, «цілуватися», спати разом, залицятися за котенятами. Навіть коти, що виросли в одному будинку, не конфліктують. Коли кішки знаходяться в зграї, «колективі», вступають в дію свої закони — тут принцип верховенства однієї тварини над іншою.

Нерозв'язною загадкою є котячі «збори». Встановлено, що вони не мають нічого загального з вибором партнера для шлюбного періоду або перерозподілом ролей в зграї. Про це свідчить миролюбний вид тварин, що сидять кружком, а деяких — навіть впритул один до одного (при цьому вилизують і чистять шерсть сусіду).

Дивовижне також відчуття часу і уміння дотримувати розпорядок дня. Причому поведінка живе в будинку і обмеженої в просторі кішки відрізняється від поведінки кішки, володіючою свободою переміщення.

Спить кішка досить багато — на це у неї йде дві третини життя.

Одним з найсильніших є мисливський інстинкт. Кішка володіє великим терпінням в очікуванні здобичі. Вона — природжений ловець мишей, але пристрасть до полювання не завжди продиктована відчуттям голоду. Навіть кішка, що приймає пищу від людини, любить пополювати і приносить здобич в будинок господаря як подарунок.



Кішка відрізняється розумом і кмітливістю



Для будь-якого власника його вихованець якщо і найрозумніший, то вже точно хитрий і жахливо кмітливий і меткий. І в той же час навіть тварина з "сімома п'ядями в лобі" може привести у відчай нездатністю зрозуміти прості речі.

Так відбувається тому, що поняття інтелекту ми приміряємо "на себе". В деяких відносинах кішки, звичайно, дурніше за людей, та зате вони можуть робити багато що, чого не уміють люди. Я упевнена, що кішки володіють інтелектом, оскільки легко пристосувалися жити з обожнюючими їх людьми і так само легко виживають в диких умовах. І якщо рахувати здібність до виживання проявом інтелекту, то у кішок він достатньо високий.

Котячий інтелект можна представити у вигляді окремих компонентів, одні з них - природжені, інші - придбані.

Більшість навиків закладається з народження, але деяким треба вчитися. Доведено, що фізичні рухи, необхідні для полювання, у котенят природжені, а ось самому мистецтву полювання вони повинні навчатися. Кішки по рівню розвитку інтелекту знаходяться десь посередині між двома крайнощами. Перша - це абсолютна нездатність пристосуватися до умов, що змінилися, друга, навпаки - легке засвоєння нових знань і умов (до цього схильні мавпи і дельфіни). Проте кішки легше навчаються тому, що може стати в нагоді їм на полюванні, оскільки вони є виключно м'ясоїдними тваринами.

Мозок новонародженого котеняти функціонує вже при народженні і стрімко розвивається в перші п'ять місяців життя. В середньому через два роки кішки досягають піку в розвитку розумових здібностей. Навчання, проте, може продовжуватися все їх котяче життя.

Кішки вчаться спостерігати і наслідувати точно так, як і це робимо ми з вами. Дослідження показали: якщо кішка спостерігає, як інші кішки звалюють перешкоди і перестрибують бар'єри, здобуваючи їжу, вона навчатиметься цим прийомам набагато швидше, ніж кішка, що не має таких вчителів.

Маленькі котенята вчаться навикам полювання біля своєї матері. Метод проб і помилок теж є навчанням. Спроби котеняти дістати блискучі прикраси з новорічної ялинки можна розглядати як втілення цього методу: спочатку він намагається стрибнути з підлоги на ялинку; коли це йому не вдається, він влізає абикуди вище, наприклад на шафу, і стрибає з нього, намагаючись схопити лапами іграшку. Але якщо ялинка встояла, і іграшка не стала його трофеєм, то залишається одне з двох: або ви відволікаєте чим-небудь його увагу, або рано чи пізно він доб'ється свого.

Кішки - непогані винахідники. Якщо кішка, якої ви помістили в клітку, одного разу приловчиться відкрити клямку, то будьте упевнені, що вона повторюватиме це і надалі. Іноді кішки, в буквальному розумінні, дресирують своїх господарів, примушуючи їх виконувати певні дії в потрібний їм час.

Більшість кішок володіє розвиненішим "інстинктом повернення", а також кращою пам'яттю, ніж собаки. Значна частина котячого мозку управляє їх гімнастичними здібностями. Відповідальність за рівновагу і рух несе мозочок, який у кішок значно більше, ніж у інших ссавців, а велика частина кори головного мозку займається обробкою величезної кількості інформації, що поставляється "супердетекторами": вухами, очима і вусами.

А ще ваша кішка відноситься до одних з найталановитіших і різносторонніх "співаків" серед тварин - в їх мові більше 16 різних звуків. І уважний господар дуже швидко починає розбиратися у відтінках голосу і настрою свого чотириногого друга.

Кішки чутливі до вашого настрою і дарують вам любов і увагу. Адже їм байдуже, хто ви і як виглядаєте, повний ви або худий, багатий або бідний, здоровий або хворий. Більш того, серед всіх домашніх тварин кішки - найніжніші і ласкавіші створення. Тому зовсім не дивно, що багато людей вважають за краще залишатися удома з кішкою, ніж йти на ризик спілкування з собі подібними. Звичайно, багато хто з нас занадто олюднює кішок, але ж так важко залишатися неупередженими по відношенню до цих розумних і загадкових створень.

Коли зоопсихологами була складена анкета для характеристики прихильності людей до кішок, опитали 900 чоловік. 99% опитаних вважали кішок членами своєї сім'ї і використовували слово "любов", щоб описати свої відносини з ними. 90% щодня розмовляють з кішками, а 87% повідомили, що кішки сплять з ними в одному ліжку.


П'ять типів поведінки кішок



Американські фахівці виділяють п'ять основних проблем, що виникають при вихованні кішки. До якого типу відноситься Ваша?

1. Капризний і агресивний кіт, що робить все, що хоче. Витоки такої поведінки - в дитинстві, коли він не знав слова не "можна". Що робити? Частіше брати котеня на руки. Ніколи не бити його - це не допоможе, а, навпаки, озлоблюватиме. Якщо він випускає кігті, просто припиніть гру і при цьому скажіть не "можна". Запам'ятайте: войовничість кота часто обумовлена просто страхом. Бувають кішки, що плюються. Ви можете відповісти їм тим же. Якщо не допоможе, скористайтеся пульверизатором. У випадку, якщо кішки дуже часто шиплять, застосуйте цей же засіб. Іноді тварини поводяться дуже агресивно, дряпаючи гладку поверхню, як би намагаючись щось закопати. Це буває від страху, що вони втратили контроль над ситуацією. Запропонуйте їм який-небудь старий килимок. Або ж загорніть тварину цілком в зігрітий рушник. Це теж зменшить страх, як і ласка, любов і турбування... Друга можлива причина агресивної поведінки кота - захист території. Це буває частішим, якщо у вас живуть два або більше тварин. В таких випадках потрібно терпляче привчати кішок один до одного, без закритих дверей! На худий кінець окропіть, обох кішок одним і тим же одеколоном.

2. "Неотесані" кішки, які відмовляються користуватися ванною, мітять все навколо, зціплюють речі із столу. Тут слід перш за все подумати про медичні причини. Якщо все гаразд, розміркуйте, чи добре коту живеться. Може, він привертає до себе увагу, тому що озлоблений, самотній і нещасний? Заходи любов і турбування. Прийшовши з роботи, спочатку поспілкуйтеся з котом, а потім вже з дружиною (чоловіком). Може, він на щось злиться? Або на когось? Кішки не люблять людей, перед якими вони випробовують страх, тому вони мітять перед ними. Радимо повісити над улюбленим місцем меченія на мотузку фольгу. В яку була загорнена риба. Це відверне тварину. Або спробуйте погодувати кота на тому місці, де він мочиться.

Якщо вам так і не вдалося встановити причини такої поведінки, спробуйте наклеїти навкруги "фатальної" території липку стрічку або окропіть навколо білим оцтом. Тільки не тикайте кота туди носом! Зробіть ванну бажаної для кішки: чистої, з хорошим абсорбентом.

3. Кіт-плакса.

Перше, що хочеться тут же зробити - це узяти його на руки. Потім, слухаючи годинником його ор, хочеться прибити його. Якщо це, звичайно, не хвороба. Кіт кричить, відчуваючи себе кинутим. Значить, ви стали надавати йому менше уваги. Який вихід? Забезпечте йому затишне улюблене місце; зробіть це до того, як він заволає; якщо це трапиться вночі, бризніть на нього водою.

4. Кіт-руйнівник.

Кішки цього типу прагнуть порвати все, що трапляється їм на шляху. Проявіть терпіння: він не відразу засвоїть, що не можна дерти все підряд. В квартирі повинен бути предмет, на якому тварина змогла б сконцентрувати свою увагу, наприклад, дошка для царапанья. Рослини, до яких він живить особливу симпатію, тримайте подалі. Краще створіть йому власний сад. Елементарний котячий сад овес, що росте в мисці. Можна також вирощувати пшеницю або петрушку.

Як відучити кота стрибати на меблі? Можна запропонувати простий метод - столи і стільці з подушкою-сюрпризом із стопки книг, картони або жерстянки, які звалюються на кота при щонайменшому дотику до заборонених меблів. Або поставте всюди балончики від дезодоранта: кішки жахливо бояться, що вони бризнуть. Крім того, вони загрозливо погойдуються, коли стрибуни скоюють свої піруети.

Жування дротів - смертельно небезпечна звичка. Потрібно побризкати їх білим оцтом або обмазати кашкою з тютюну. Але заздалегідь перевірте, як реагує ваш кіт на ці запахи.

5. Кішка-примадонна.

Симптоми: їсть з вами одночасно, але тільки краще з того, що їсте ви. Прихильно дозволяє піклуватися про себе. Одним словом, зіпсована кішка-сноб. Що треба мати на увазі? Більшість кішок в змозі перейти на нову дієту протягом трьох днів, якщо ви визнаєте, що це кращий варіант. Вони можуть і поголодувати декілька днів, нічого страшного не відбудеться!

Заходи для перевиховання примадонни: не годуйте з свого столу, маскуйте нову їжу, підмішуйте до улюбленого блюда, поступово збільшуючи дозу, гартуйте своє серце: кішка дивитиметься на вас благаючими очима. Годуйте кішку строго по годиннику. Можна навіть дзвонити в дзвоник. Почастіше пестьте тварину.



Котячі характери



Що ми знаємо про характер кішки? Ну кінцеве те, що це найзагадковіші і незалежні створення в світі. Чи так це насправді? Ті, хто поуважніше придивлявся до кішок, можуть сказати з упевненістю, що кожна з них - це неповторна індивідуальність і що їх характери надзвичайно різноманітні. Проте, як і всі звіри, і навіть люди, кішки по темпераменту підрозділяються на чотири несхожі групи : холерики, сангвініки, флегматики і меланхоліки. Розподіл на ці групи обумовлений чисто фізіологічними процесами співвідношення збудження і гальмування в центральній нервовій системі. Якщо ви правильно зумієте визначити темперамент своєї кицьки, то зможете уникнути грубих помилок в її вихованні.

Холерики

Це тварина з підвищеною збудливістю, активні, темпераментні, товариські, але при неправильному вихованні можуть бути надмірно агресивними, з ними часто трапляються непередбачувані припадки люті, що створює проблеми не тільки удома, але і в поїздках, скажімо, на виставку. Але саме з холериків при умілому підході зростають зраджені, веселі і життєрадісні тварини, здатні в певних обстаятельствах постояти за своїх господарів. При вихованні холериків слід відмовитися від частих покарань, гучних вигуків, різких шумів і звуків. З ними треба бути підкреслено спокійними і незворушними. До виставок потрібно привчати з трьох-чотиримісячного віку, - тоді вони, коли стануть дорослими, легше сприйматимуть нову обстановку. Кішку-холерика до кота краще приводити в перший же день тічки, і бажано до одного і того ж кота. Проте знайомити її з ним треба тільки через один-два дня після того, як вона на новому місці добре освоїться. Кішку з котенятами варто турбувати тільки у разі крайньої необхідності, інакше вона може почати тягати котенят. Племінному коту-холерику треба виділити для в'язок окреме приміщення. А молодого кота не зводити з так званими "важкими" кішками. Холерики дуже рухомі тварини, для них в будинку бажано обладнати "спортивний комплекс".

Сангвініки

Це кішки урівноваженого темпераменту, достатньо спокійні, веселі, легко вступаючі в контакт зі всіма членами сім'ї і кішками решти. Вони не образливі і за ними легко залицятися. Тварини з подібним темпераментом ідеальні для змісту будинку. Але як вибрати таке котеня серед інших котенят? Вони звично найміцніші, але найкрупніші, їх рухи впевнені, вони не полохливі і охоче йдуть на контакт з людиною, спокійно їдять в його присутності. Вони майже не нявкають, не пищать, багато грають і дуже охоче муркочуть, їх можна ласкавим словом легко відвернути від іграшки. Потрапляючи в нові умови, вони не забираються під шафу, а сміливо йдуть обстежувати незнайому територію.

Флегматики

Це тварини з дещо загальмованими реакціями. Спокійні, поступливі, терплячі, здатні багато стерпіти від дітей, проте схильні до малорухливого способу життя. Вони дуже пристосовані до життя в городчких квартирах і можуть годинником сидіти на одному місці, пожвавлюючись тільки з приходом господаря. Головне, не дати їм залеться, обпливти жиром. Організатором ігор повинен стати господар. Цю "важливу роботу" охоче виконують діти. Допомагають в цьому іграшки з ласою начинкою, які потрібно довго катати, перш ніж витягнути з них вітамін у вигляді "цукерочки". Особливо важливо рухатися вагітним кішкам, щоб надалі не виникло ускладнень при пологах. Коти, не дивлячись на флегматичність, є хорошими виробниками і миттєво перетворюються з приходом обраниці. Своєю унікальною наполегливістю, терпінням і видимою байдужістю вони ламають опір будь-якої котячої пані і здатні покрити кішок, з якими інші коти справитися не можуть. Але тут теж своя небезпека - якщо цим тваринам дати залежатися і ожиріти, то вони можуть стати просто байдужими до протилежної підлоги. При вихованні флегматиків, щоб привчити їх до місця і порядку, мало просто словесного несхвалення. Виляск складеною газетою, який не заподіє особливої шкоди фізичному стану тварини, емоційно дуже дієвий, а окрик і прочуханка повинні неминуче слідувати за провиною, тоді, згодом, достатньо буде простої команди для припинення непристойних дій.

Меланхоліки

Це тварини з нестійкою психікою, дуже чутливі, емоційні, причепливі до господаря, ревниві і деколи образливі, соромливі і полохливі. Їх відданість не знає меж. Виховання таких кішок вимагає великої уваги і терпіння. Буває достатньо дрібниці, щоб їх образити. Через ревнощі вони важко уживаються з іншими тваринами і не підходять для вмісту у великих розплідниках. З ними завжди треба бути ласкавими, спокійними, прагнути не підвищувати голосу. Коли вони вимагають до себе уваги, треба відкладати справи і займатися ними, почастіше розмовляти з ними, оскільки вони дуже тямущі. В нагороду ви одержите чуйного зрадженого друга, який завжди знатиме, в якому ви настрої і підтримає вас в скрутну хвилину. Кішки-мами дуже люблять своїх котенят і важко переживають розставання з ними, тому хоча б одне котеня повинне залишитися з мамою довго. Коти можуть настільки любити своїх господарів, що виявляються поганими виробниками, оскільки часто бувають байдужі до кішок, що приходять на в'язки, хоча і з кішками таке теж трапляється. Ці тварини досить часто полохливі, і з цим завжди треба вважатися.



Мова кішок



Мова тіла

Кішки славляться своєю незалежністю і тим, що поодинці здобувають прожиток. На відміну від своїх дальніх родичів - собак - вони не об'єднуються в зграї, щоб захищати один одного або разом полювати. Тому у них і не могли виробитися правила соціальної поведінки в групі.

Проте вони все ж таки спілкуються з іншими кішками, і не тільки з сексуальними партнерами або своїми котенятами. Є у них і те, що ми назвали б "дружнім спілкуванням". У кішок розроблена ціла мова - учені налічують 25 різних візуальних сигналів, які можуть бути застосовані в 16 поєднаннях; самі ж кішки, без сумніву, розрізняють набагато більше тонких нюансів. Але якщо ми навчимося розуміти хоча б основні, базові вирази з котячої "мови жестів", то і це допоможе нам набагато краще розуміти, що відчувають і що хочуть "сказати" наші кішки.

Багато елементів поведінкового репертуару кішок виявляються в грі. Котенята і навіть дорослі кішки самозабутньо розігрують перед нами пантоміму, зображаючи полювання, бійку або залицяння, - цілу гамму поведінкових проявів. Гру можна прирівняти до племінних танців, в яких програються або навіть проживаются сцени війни або полювання, - це і навчання, і обряд. В більшості випадків кішки, яким доводиться жити разом, легко знаходять спільну мову, а їх відносини можна назвати спокійними і дружніми. Ну а якщо між ними виникають тертя, то у вас з'являються шанси ближче познайомитися зі всім репертуаром!

Положення голови, вух, очей і вус може багато що сказати про настрій і стан кішки. Численні лицьові м'язи роблять котячу мордочку дуже виразної, а положення голови і саме по собі здатне повідати нам, шукає кішка контакту або прагне уникнути його. Коли голова витягнута вперед, кішка налаштована на контакт або намагається зрозуміти настрій іншої кішки або господаря: краще всього це помітне, коли ви приходите додому і кішка спрямовується до вас в надії, що її приголублять і погодують!

Конфліктну ситуацію упевнена в собі тварина зустріне з піднятою головою, якщо ж у нього всерйоз агресивні наміри, то голову опустить. Підлегла кішка теж може пригнути голову, проте у випадку, якщо вона сильно перелякана і готується захищатися, її голова буде піднята! Відсутність інтересу, байдужість виявляються такою позою: голова опущена, підборіддя опущено, очі дивляться убік. Як бачите, дуже нелегко розібратися в настрої кішки тільки по положенню голови - можна дійти абсолютно невірних висновків! Але якщо при цьому звернути увагу на положення всього тулуба, то ми одержимо достатньо підказок, щоб правильно оцінювати ситуацію.

Нелегко розібратися в настрої кішки тільки по положенню голови - можна дійти абсолютно невірних висновків! Але якщо при цьому звернути увагу на положення всього тулуба, то ми одержимо достатньо підказок, щоб правильно оцінювати ситуацію.

Мова звуків

"А як розмовляє кішечка?" - питаємо ми у малюків. "Няв", - відповідають вони. "А що говорить собачка?" - "Гав-гав". Що ж, "гав", мабуть, непогано передає основний сигнал, до якого вдається собака, вимагаючи нашої уваги. А ось одне звукосполучення "няв" явно дуже бідно і нездатний описати величезну різноманітність звуків, що є в лексиконі кішок.

Дослідження, направлені на вивчення тонкості котячого словника, початі порівняно недавно. Різні фахівці по-різному класифікують звуки, а ми розглянемо їх в контексті наших взаємостосунків з улюбленцями.

Щоб розібратися в різноманітних звуках і інтонаціях, які використовує кішка в спілкуванні, доведеться серйозно і уважно потрудитися. Звичайно ми інстинктивно розуміємо, про що "говорить" з нами кішка, і не стільки судимо про це по звуках, скільки здогадуємося по її зовнішньому вигляду і обставинам, чого вона хоче: чекає, щоб її погладили, "натякає", що настав час вечері, або просто веде дружню бесіду. Розумна кішка полегшує нам задачу розуміння: вона підійде до порожньої миски, до дверей або почне скребти у вікно, бажаючи, щоб її випустили погуляти. Якщо ж ви всерйоз хочете розрізняти звуки, які видає ваша кішка, запишіть на магнітофон голос кішки і свої тлумачення: як ви розумієте значення різних сигналів. Прослуховуючи запис пізніше, коли голос не підкріплений мовою тіла і рухів, ви знайдете, що вам вже значно складніше зрозуміти навіть найзвичніші котячі "вирази", заклики або прохання.

Кожна кішка має свій в розпорядженні свій неповторний репертуар звуків і жестів. Треба помітити до того ж, що кішки куди краще налаштовані на розуміння нашої мови, ніж ми - на розуміння їх сигналів.

Вони адаптують те, що говорять, до того, як ми це розуміємо. Іноді створюється враження, що кішки привчають нас до сприйняття тих або інших звуків. Якщо ми правильно реагуємо на якесь особливе нявкання, вони це помітять і удадуться до нього ще і ще раз. Так репертуар сигналів, корисних в спілкуванні з людьми, розширяється, у міру того як ми засвоюємо матеріал. Часто у кішок знаходяться для нас "слова", яких вони не використовують в розмові з іншими кішками і навіть з іншими людьми в нашій сім'ї.

Кішки різних порід не тільки тяжіють до різних вокальних сигналів (кішки орієнтальних порід, наприклад, відомі своєю балакучістю), вони по-різному розставляють акценти або по-різному вимовляють "слова" (відрізняється ж вимова у жителів різних регіонів). Ми часто можемо відрізнити голос своєї кішки від всіх інших, але різні кішки доповнюють свій лексикон різними характерними звуками: вони воркують, курликають, скулять і навіть поклацують. Це можна порівняти з тим, як по-різному гавкають собаки різних порід.

Якось пропала Бін, наше сіамське котеня. Я обійшла всю округу, шукала скрізь, голосно звала її по імені - все безрезультатне. На інший день, годинника в шість ранку, я почула голосок, який доносився з сусідського сарая. Це, без сумніву, був її голос, а лунав він з-під старого столу, що засуває в дальній кут. Бін забралася туди ще напередодні і не могла вибратися. Кожного разу, коли я звала, вона відповідала з наростаючою силою, допомагаючи мені шукати. Природна балакучість нашої крихти врятувала їй життя.

У кішок налічується 16 основних типів голосових сигналів. Хоча, звичайно, насправді їх, не помітних для нашого вуха, набагато більше. Серед них є навіть ультразвукові. Ультразвук недосяжний для наших вух, але зовсім не для котячих, чутливих до набагато ширшого спектру частот.

Поки котенята ще зовсім малі, мама використовує в спілкуванні з ними зовсім невеликий набір звуків. Регулярно заглядаючи в котячу "дитячу", можна на цих простих прикладах більше взнати і краще розібратися в спілкуванні кішок. Мати використовує певні звуки, щоб виразити незадоволеність, ласку або подать сигнал небезпеки, а у кожного котеняти є власний, індивідуальний сигнал біди. Досягнувши віку 12 тижнів, котенята опановують мовою в повному об'ємі, причому на відміну від людських немовлят, яким, щоб освоїти мову, необхідно чути і повторювати звуки мови, котеня здатне використовувати всі можливі варіанти котячої "мови", навіть якщо глухий від народження.

Кішки можуть видавати звуки, не припиняючись дихати, - і на вдиху, і на видиху. Отже, природа вироблюваних ними звуків дещо не така, як у нас. Мова виконує у них менш важливу роль у формуванні різних звуків, які зароджуються глибше в горлі. Струмінь повітря на різній швидкості проходить через голосові зв'язки, розташовані в гортані. Фонетичні варіації звуків досягаються за рахунок зміни напруги м'язів горла і рота. Голосові сигнали служать переважно для спілкування на близькій відстані, за винятком, звичайно, самих волаючих випадків - закликів про допомогу, котячих концертів в період залицяння і диких завивань котів-суперників, які намагаються врегулювати свої територіальні проблеми.



Запобіжні засоби

Муркотання вимірюється муррометром за шкалою від I до V.

Друга шкала індикаторів – позометр. Оскільки деякі Об'єкти взагалі не мурчат, дана система допомагає провести на основі одних тільки візуальних сигналів оцінку задоволення, аналогічно рівню мурчанія.

I-II Мопед – Відчувається лише небагатьма масажистами, в основному, тими, на кому тонкий одяг.

1-2 – Приємне розслаблення



III Харлей-Девідсон – Відчувають майже всі масажисти. Супроводжується майже непомітним рухом Об'єкту.

3 – М'яка насолода



IV Корвет – Відчувається всіма без виключення масажистами. Відбуваємося помітна зміна пози Об'єкту. Шерсть трохи підіймається.

4 – Достаток



V Самоскид – Чутно навіть крізь подушку. Можливі травми від кігтів. Майже ніхто з масажистів на місці не всиджує.

5 – Досконале блаженство





Запобіжні засоби



Перш ніж приступити до повномасштабного пещення, масажисту слід пям'ятати про наступні когтеопасних моменти:







Не варто ошарашувати Об'єкт дуже вже енергійними рухами (Виняток становить Хлопавка).



Не намагайтеся застосовувати прийоми проти шерсті, якщо не було інших інструкцій.



Якщо ви все ж таки зачепили кігте небезпечну крапку, НІКОЛИ не відсмикуйте руку різко.





Експеремент з мишою в банці з кришкою



У бабусі ми спіймали мишку і дали нашому коту, але спочатку закрили банку кришкою. Кіт ходив навколо цієї банки, намагався скрізь банку дістати мишу, але в нього не виходило. Тоді він почав дряпати банку і кусати кришку, в результаті Більчик перекинув банку і почав задніми та передніми лапами дерти кришку, та постійно облизувався. І в нього очі були такими великими, як 5 копійок, а вуса розправлені.



Експеремент з мишею в банці без кришки



Ми зняли кришку з банки, і почали дивитися на реакцію кота. Він швидку пригнув до банки, та почав пхати передні лапи з розпущеними кігтями в цю банку. А мишка почали бігати по банці від лапи кота, то під низ то вбік. Це Більчику явно не сподобалося і він почав всовувати в отвір в банці морду, він напевно гадав, що він зможе так до неї дістатися. Потім він здогадався перекинути банку, але мишка не вибігла залишилася в банці на дні.


Експеримент з мишею, коли ми її забрали



Коли ми забрали банку з мишею, то киця почала дуже голосно нявкати та бігати за нами, не даючи проходу, забрала банку я, а мама пересадила мишу в іншу банку. Ми дали стару банку, але без мишки, ця банка у кота інтересу не викликала, він понюхав її, потім запустив туди в банку лапу, покрутив нею, потім розвернувся і пішов.



Експеримент з мишею в новій банці з кришкою



Ми поставили банку з мишею, яку перед цім закрили кришкою, кіт сидів і дивився за мишею, як раптом миша почала дертися по банці до кришки та зависла там. Кіт не зрозумів куди вона ділася і почав наматувати кола навколо банки, а коли зрозумів де вона, сів біля банки і почав розгублено дивитися на неї, не знаючи, що робити.



Експеримент з мишею, коли ми випустили її з банки



Ми випустили мишу на вулицю, з банки, та почали спостерігати над поведінкою кота. Кіт миттєво кинувся за нею, одним стрибком, та придавив передніми лапами. Потім відпустив, миша побігла, Більчик знову її наздогнав, трішки придавив та почав підкидати її в гору, миша намагалася втекти принаймні близько 4-5 разів, але кіт її ловив. Доки вона була жива (могла рухатися) він з нею грався, а коли завмерла, та не рухалася, він її декель кА разів підкинув лапою, а вона не втекла, Більчик понюхав її, подивився на неї ще декілька хвилин, розвернувся та пішов(їсти він її не став, миша була для нього лише забавкою). Та коли кіт відійшов метрів на 2-2,5, миша почала рухатися, ми були в шоку, вона швиденько поповзла в кущі, киця як це побачили кинулась за нею. Та не розрахувала в стрибку і врізалася в кущ аґрусу. Під кінець дня кіт був в не дуже гарному роз положенню духу, нікому не дозволив себе погладити, всіх кусав, шипів, урчав і залишався в гордій самоті. Це свідчить про те, що його заділо, що його обдурила якась маленька мишка. Мабуть кіт був не голодний, якщо залишив мишу живою, це залишилося загадкою для мене.

Наш котик Більчик, потрапив до нас досить несподівано. 15 травня позаминулого року загинув наш кіт Мурзик, від підшкірного кліща, який прожив у нас більше 13 років. Нового кота ніхто заводити не хотів. Але випадково коли я з моєю подругою поїхали в Київ, на ринок Петрівка, за книгами, я побачила жінку, яка продавала котенят. Вона стояла з великою корзиною, де спали шестеро котенят з мамою-кішкою, а сьомого жінка тримала на руках. Це котеня було саме менше, худюще білого кольору з блакитними очима. Такими засмученими, і самотніми, що я не змогла пройти мимо нього і я його забрала. Мені стало дуже його жаль.

Батьки: мама-кішка – породи британської короткошерстої, а тато – звичайний дворовий кіт.

Мій Більчик – короткошерстий, напівбритан був дуже голодний і попросив їсти, ми купили йому булочку, а він з’їв половину, хоча сам був розміром з долоню. Після цього заспокоївся і заснув, проспав аж до самого Ніжину.

Приїхавши до дому, він ні разу не плакав по своїй мамі, мабуть йому там було не дуже гарно.



Харчування мого котика



Харчування кішок, що є унікальними і надзвичайними істотами, їжа стимулює у різному ступені.

Саме цікаве те, що якщо нас немає вдома і коли ми прийшли киця просить їжу, коли починає їсти у нього з очей течуть сльозинки, таке буває часто. А коли він тільки з’явився у нас то сльози у нього бігли десь півроку.

А коли їв старався з’їсти швидко, що аж давився і озирався по сторонам.

Якщо Більчик хоче їсти по він застрибає на стілець в кухні, вмощується та починає муркотіти, чекаючи доки на нього зернять увагу і дадуть їжу або застрибає на коліна і починає лащитись, а дивиться так у очі, що не можеш нівчому йому відмовити.

Їжу приймає 2-3 рази на день: вранці в 6-7 годин, та ввечері о 17,18 годині, і обов’язково в 21-21,30 – в цей час він їсть сире яйце, яке дуже любить.

Дуже любить м'ясо. М'ясо просить стрибаючи на коліна. Їсть маленькими порціями через 10 – 15 хвилин до повного насичення.

Полюбляє їсти солодкі сухарики, так смішно бере шматочок в рота і починає трусити головою, та хрумтить, любить молоко топлене скільки його не нальєш буде пити до тих пір поки не вип’є все. Ф особливо полюбляє все солодке згущене молоко правда на першому місці.

В їжі дуже при вередливий: двічі з однієї мисочки він пити не буде.

Якщо їсти не давати то йде з кухні, відвертається і надувшись. Дуже не любить коли на нього кричать: втікає, ховається.



Ігри



Хижаки, що добре харчуються, яким мало, що загрожує і у яких багато вільного часу використовують гру, щоб підтримувати на належному рівні свої мисливські навички, і просто проводити час. Якщо не керувати Білий полюбляє ганяти по кімнаті пластмасові стаканчики, іноді носить їх в зубах. Іноді полюбляє гратися гілочкою з виноградного грона, підкидаючи її в повітря, ловлячи, зносивши її в зубах, ганяючи її лапами, як футболісти грають у футбол, по кімнатах.

Дуже часто любить гати горішки волоські. Горіхи лежали в солом’яній вазі в залі, кіт заскочив на стіл, та перевертає лапами цю вазу, викидаючи горішки додолу, а потім розганяє їх по всій кімнаті, а іноді і по квартирі, а у вазі нічого не залишається.

Ми все по збираємо - покладемо в вазу, і все починається спочатку, Більчик любить горіхи діставати сам, бо коли ми кидаємо горішок він чомусь ним не грається.

А особливо Більчик любить підшучувати над нами: коли всі сплять і спід ковдри виглядає нога, полюбляє її ловити, якщо ногу заховати то починає засовувати передню лапу з розпущеними кігтями під ковдру.

Хрущі в нього симпатії не викликають, до них відноситься байдуже, без інтересу, і скоро про нього забуває.

Але якщо в кімнаті літає метелик, то це вже велика радість: очі робляться широкими, вуса настовбурчує і починає підстрибувати, б’ючи лапкою метелика, або намагається його спіймати в польоті двома лапами. Зловивши з’їдав його.

Спостерігала я ще за тим як Більчик ловив «зайчика» від дзеркальця.

Випадково дзеркало спіймало відбиток лампи і ми почали водити «зайчиком» по стінці кімнати, спостерігаючи його реакцію. Кіт зреагував, почав за ним слідкувати і бігати за ним з кресла на диван, бігаючи туди сюди, доки не втомився, бо продовжувалося це довго. Коли ми давали йому іграшку не справжньої мишки, він з нею не грався, а навпаки злякався.

9 травня 2009року ми котика забрали до бабусі. В літній кухні бабуся завжди ставила мишоловку, на всякий випадок. І саме тоді Більчик спіймав маленьке мишеня. Він довго грався ним. Спочатку давав змогу втікати, ат отім здоганяв, тоді придушив , що не тікала мишка, підкидав лапами, сидячи на задніх. Так продовжувалося протягом 30 хвилин.

Любить ще гратися з квітами, що ростуть в вазонах, наприклад, циперус – його він з’їв першим. А от диффенбахія йому подобається гратися листочками, розпускає кігті та дере великі і тільки велике листя. Фікуси йому не сподобалися після його «гри» з ними йому було не дуже добре. Хамедорею мами він теж скоро доїсть, вона йому дуже подобається особливо якщо перевернути горщик та з’їсти корінь. А от ще він любить гратися з букетами квітів в вазі. Зривати пелюстки з них та гратися ними на підлозі і розкидати по всій квартирі, залежно від настрою.



Як залежить поведінка мого кота від зміни пори року?



На зиму коли тільки починає холодати у кота збільшується час сну, він починає довше спати, більше їсти, набирає вагу, а шерсть стає густішою, а головне він перестає линяти – тобто стає менш рухливим, лінивим, старається сховатися в тепле місце. Мій кіт любить спати взимку на стільці біля батареї, буває обіймає її лапами, тулиться в неї носом, гріє спочатку животик, потім спинку. Рідко сидить на підвіконні в кухні, та спостерігає за природою. Взимку старається спати з кимось із родини. А коли іде лапатий сніг намагається його зловити через скло вікна, дере лапою скло.

З приходом весни як це було цього року на початку березня та в квітні Більчик оживився, почав линяти, схуд, погано почав їсти, став більш грайливим, а головне почав «співати» нам свої арії, особливо в ночі сяде під дверима(він у нас домашній на вулицю не ходить) і починає нявкати, та так голосно, що ми всі просинаємось, а коли встаємо і проганяємо його та ідемо по кімнатам то він починає налітати нам н ноги та гриво кусати. Постійно сидить на вікні щось видивляється в ньому. Весною теж намагається спати з нами, особливо влягтися так, щоб йому дісталось більше ковдри. А коли влітку йде сильна гроза з громом то він заривається під ліжко і сидить там до тих пір поки не перестане гриміти. Сидячи на підвіконні просуває ніс в щілину і нюхає свіже повітря.

Літом коли дуже жарко намагається зовсім не витикатися з прохолодного місця, а вилазить на «світ Божий» лише ввечері коли падає температура на вулиці. В цю пору року особливо сильно худне, втрачає апетит, їсти починає тільки з ранку або ввечері. Вдень п’є лише воду. Влітку полюбляє в жарку погоду залазити в раковину в ванній або в кухні. Літом намагається спати подалі від інших, прохолодній ванні чи балконі. Не любить сидіти на руках,бо дуже жарко. Дуже любить купатися сам лізе в ванну і чекає коли буде литися вода.

Осінь для нашого кота це пора відновлення сил. В цей час Більчик сильно гладшає стає якимсь спокійним, урівноваженим, починає інтенсивніше гратися з нами. Краще їсть, а особливо не співає арій, а це так чудово. Менш агресивний. Лагідний, треться об ноги, таке відчуття, що це не дорослий кіт, а маленьке котеня. Дуже довго сидить на підвіконні, і відігнати його неможливо.

Наш кіт – домашній.

На вулицю ми його не випускаємо, і тому якщо іноді вискакує в двері, то спускається по сходам до першого поверху, але біжить вниз тільки тоді, коли за ним хтось вийде-боїться, якщо ніхто не виходить –сидить, починає нюхати територію, ходить туди сюди на півзігнутих кінцівках.

Вперше Більчик вискочив на вулицю, коли йому було десь півроку. Він вистрибнув через кватирку, з другого поверху, вдома нікого не було ми з мамою були на випускному вечері. Прийшли додому вранці а кота ніде не має. Мама вийшла на вулицю, почала його звати - і ось повзе наш Білий на пів зігнутих, сірий від бруду, переляканий, забіг в квартиру і десь 2 доби відсипався отримавши такий сильний стрес опинившись на вулиці сам.

Але якщо б кіт гуляв на вулиці-він би пристосувався і не боявся.

Якщо ми у бабусі – Більчик без боязні ходить навкруги.

Вдома він хазяїн, ходить впевнено, високо задравши хвіст.

Якщо нашкодить, то хвіст опущений, прижатий, постать невпевнена. Розуміє, що зробив шкоду, вуха опускає, голову нахиляє і втікає і ховається.



Відносини між людиною і кішкою



Вони бувають, як правило, дуже тісними. І в той же час будуються вони досить своєрідно. Кішка відмінно розуміє, що її хазяїн піклується про неї, створює для неї сприятливі умови життя. Але при встому цьому вона вміє зберегти свою індивідуальність, людська турбота не перетворює її в раба, не деформує її особистість.

Кішка постійно відчуває потребу в тісному контакті з людиною: їй подобається лежати в хазяїна на колінах, "розмовляти" з ним. Але й у цьому виявляється її індивідуалізм - така потреба виникає тільки тоді, коли в кішки з'являється відповідне настрій, коли вона сама хоче такого контакту.

Кішка всіляко намагається установити з людиною контакт, повідомити йому про свої бажання, наміри, настрої, звернути на себе увага. Кішка має великий арсенал способів вираження своїх почуттів і бажань, маючи, крім виразних відтінків голосу, виразну міміку і своєрідні жести. Якщо людина розуміє ці знаки, між ним і кішкою встановлюються дуже близькі відносини, виникає дійсне взаєморозуміння.

До чужих відноситься по різному:

До бабусі вкрай негативно, коли вона намагається його погладити, то він її кусає і дуже сильно. Навіть не дозволяє їй брати його на руки, обов’язково чи поцарапає чи вкусить, напевне він відчуває, що моя бабуся не може терпіти котів. А коли вона сказала, щоб ми позбулися Більчика, в цей час він спав, він прокинувся і так подивився спід лоба на бабусю, тоді ми всі посміялися, а коли вона виходила з квартири вчепився в ногу, так він їй відплатив за образу.

Дівчата, що приходять до мене, викликають у Білого справжній інтерес, то він плигне їм на руки, то починає тертися об ноги.

А нашого сусіда кіт просто обожнює, тільки сусід зайшов в квартиру, як Білий падає йому в ноги та починає об них тертися, качатися і голосно муркотіти.

Мамина подруга дуже любить котів, коли заходить до нас, кіт іноді крутиться біля неї, лащиться, стрибає на коліна, а іноді і може вкусити. А до нас він теж відноситься з гонором!

9 травня, мА мої іменини мій батько випив багато спиртного, і почав гладити Білого, тому не сподобався запах спирт, він просто кинувся на нього і почав кусати, та дряпатись, тепер наш тато не п’є, бо боїться, щоб його не покусав кіт.

Взагалі він гарно відноситься до нас, він нас облизує, лащиться, а коли комусь погано то йде до того.

Ми підкормлюємо сусідського кота, хазяїн якого помер, а син в квартирі не живе. Тихон часто хоче зайти до нас в квартиру, але тут сидить Більчик і починає спочатку його нюхати, а потім шипіти.

А ще Тихон любить залазити на наш підвіконник по дереву, то тут Більчик починає відстоювати свою територію: інтенсивно дряпає скло вікна, ходить по підвіконні в зад перед, голосно вурчавши.

Сусідська кішка Лапа – сіамка часто шипить і б’є нашого кота.

А загалі відносини з собі подібними для нас ще не вивчені, тому що Більчик не ходить на вулицю, він домашній.

До нас відноситься, як до членів своєї родини: облизує руки, лице.

Але як щось не подобається то може і вкусити; не любить коли його відганяють від вхідних дверей, коли відігнавши не пильнуєш його, то може кинутись на ногу і вкусити.

Не любить коли його випадково заділи – зразу помста.

Коли не має мами в дома – кіт ходить по кімнатам та шукає її, при цьому голосно нявкаючи і дуже радий коли вона приходить, зразу підбігає до неї. Ми вже по його поведінці знаємо коли вона прийде: за 5 – 3 хвилини до її приходу кіт всідається біля дверей.



«Обов’язки» кішки



Кішка повинна захищати людину від кімнатних рослин.

Кішка постійно повинна підтримувати людину в формі, примушуючи її постійно рухатися по квартирі, нагинаючись піднімати та збирати ручки, олівці, панчохи, тощо.

Кішка повинна міцно тримати ручку або олівець, доки людина намагається писати.

Кішка постійно повинна робити ревізію в холодильнику, навіть якщо людина цього не бажає. Тим паче, якщо не бажає — тоді там щось ховає, і з цим треба ретельно розібратися, а потім вже притягувати людину до відповідальності.

Кішка повинна слідкувати за модою. Якщо зараз в моді DVD-системи, тоді й сучасний кіт має йти бік о бік з епохою, періодично зазирати в найсучаснішу апаратуру, намагаючись зрозуміти що це за голубий дріт і для чого він потрібний.

Кішка повинна в ночі кожну годину перевіряти, чи не заповзла під ковдру до людини якась змія.

Кішка час від часу повинна тренувати себе на випадок непередбаченого циркового виступу. Для цього вона має періодично влаштовувати польоти під стелею вдома, стрибки з гардини на люстру й навпаки, а також різноманітні заплигування.

Кішка повинна пам’ятати, що вуха і ніс перед сном людина миє рідко, тому, коли людина лягає спати, кішка має, видершись йому на голову, вилизати повністю і ніс, і вуха.

Кішка повинна допомагати людині розстеляти постіль, уважно спостерігаючи, щоб під простирадлом не лишилося жодних предметів.

Кішка повинна пам’ятати, що сон в людини — це даремна втрата часу, тому, побачивши сплячу людини, необхідно в той же час її розбудити, зістрибнувши зі шафи йому на живіт, та ще краще на голову.

Кішка повинна відганяти від людини погані сни. Якщо кішка помітить, що людина ворушиться у ліжку, вона неодмінно має стрибнути людині на голову і почати відганяти погані сни та жахіття.

Кішка повинна відучувати людину від такої шкідливою звички, як хропіння. Для цього досить засунути лапу або ж свій пухнастий хвіст у відкритий рот людини яка хропить.

Кішка повинна щоранку нагадувати людині старе прислів’я: “Хто рано встає, тому Бог дає”. І чим раніше встане людина, тим більше їй (та водночас і котові) дасть Бог.

Кішка повинен сама час від часу влаштовувати вологе прибирання в домі. Для цього достатньо витягти з кухонної раковини губку для миття посуду і, перетягнувши її у кімнату, розшматувати дрібні частинки — так зручніше робити прибирання.

Кішка повинна ділитися з людиною всім, що в нього є. Постійно віддавати частину хутра на утеплення одягу та підлоги, та також викидати половину їжі з чашки.

Кішка повинна співати пісні доставляючи людині радість. Навіть якщо пісні сумні.

Кішка повинна перевіряти, чому хтось не закрив шафу чи тумбочку і не засунув ящика.

Кішка повинна знати що і де лежить у всіх коробках та пакетах. І власному досвіді переконатися, наскільки воно там убодно і добре знаходиться.

Кішка повинна під час сну людини заглушати наружний шум, голосним муркотінням під вухом.

Кішка повинна витирати пилюку та збирати на себе бруд, проникаючи в усі важкодоступні місця.

Кішка повинна відсипатися за людину, усіх її родичів, друзів й сусідів разом узятих.


Тільки факти



Коти ніколи не нявкають один з одним. Цей звук призначений спеціально для людей.

Кішка за своє життя може мати більше 100 котенят.

Одна пара кішок і їх нащадки за 7 років можуть “виробити” 420 000 котенят.

“Товариські” коти ходять за Вами з кімнати в кімнату, щоб контролювати Ваші дії.

У котів потіють лише подушечки лап.

Коти можуть видавати близько 100 різних звуків. Для порівняння - собаки лише близько 10.

Найбільш фантастичний рекорд був встановлений в Аргентині кішкою, на ім’я Mincho, яка залізла на дерево і не спускалася, поки не померла через шість років.

Падаючі коти завжди діють однаково. Спочатку вирівнюється голова, потім спина, потім ноги, а в кінці вигинається спина, щоб пом’якшити приземлення.

Якщо кішка дере меблі, спробуйте додати цьому місцю аромат лимона або апельсина. Кішки ненавидять ці запахи.

Чим більше ви говорите з котами, тим більше вони говорять з Вами.

Малюнок поверхні носа котів унікальний, як і відбиток пальця людини.

Жираф, верблюд і кіт це єдині тварини-іноходці, при ходьбі у них йдуть спочатку ліві лапи, а потім праві. Така ходьба гарантує швидкість, спритність і тишу.

Єгиптяни голили брови, як ознаку трауру, коли втрачали улюблену кішку.

Котяче вухо повертається на 180 градусів. У кожному вусі у кота 32 мускули, щоб управляти вухом вони використовують дванадцять або більше м’язів.

Скільки років вашій кішці за людськими мірками? Якщо вашій кішці 3 роки, це відповідає людському 21 року. Якщо 8 років, то по-людськи - 40 . Якщо 14, то 70 людських років.

Середній термін життя домашнього кота 15 років, тоді як для диких - від 3 до 5 років.

За даними Ліонського університету в світі близько 400 мільйонів домашніх котів. Пальму першості віддають Австралії, де на 10 жителів доводиться 9 котів. На Азіатському континенті перше місце за Індонезією, тут більше 30 мільйонів пухнастих звірів, а в Європі - за Францією, жителі якої мають під своєю опікою 8 мільйонів котів. В той же час є країни, наприклад Перу, Габон, де домашній кіт майже не зустрічається.

Щороку американці витрачають чотири мільярди доларів на їжу для котів. Це на один мільярд доларів більше, ніж вони витрачають на їжу для грудних дітей!

Якщо кішка біля Вас, і її хвіст тремтить - це найбільше відчуття любові, яке вона може виразити. Коли хвіст починає опускатися, значить, настрій змінився - можна відійти, вона не образиться.

Коти махають своїми хвостами, коли стоять перед вибором, при цьому одне бажання блокує інше. Наприклад, якщо кіт стоїть в дверному отворі, і хоче вийти, а на вулиці йде дощ, хвіст гойдатиметься із-за внутрішнього конфлікту. Кіт хоче вийти, але не хоче промокнути. Як тільки він прийме рішення (залишитися удома, або вийти під дощ), хвіст негайно припинить розгойдуватися.

Коти труться об людину, щоб “перебити” чужі запахи.

Якщо зіниці розширені, не дивлячись на яскраве освітлення, кішка чимось дуже зацікавлена або в грайливому настрої.

Котам, щоб бачити, вистачає 1/6-ї світла, необхідного людині. Їх нічний зір дивний! У темноті очі кота використовують навіть світло, яке відбилося від сітківки.

Коти, на відміну від собак, не можуть сфокусувати погляд на близько розташованих предметах, тобто коти далекозорі, а собаки короткозорі. Фактично, краще всього кішка бачить на відстані від 75 см до 2-6 метрів.

Чутливість кішки до гучності звуку в 3 рази вища, ніж у людини!

Коти сприймають звукові частоти в діапазоні від 50 до 60 кГц. Собака реагує на звук частотою близько 40 кГц. Людина здатна уловлювати звуки частотою 20 кГц.

Коти відчувають запахи в 14 разів сильніше, ніж люди!

Окрім носа, коти можуть уловлювати запахи за допомогою так званої “трубки Якобсона”, розташованої на верхньому піднебінні за передніми різцями. Кіт користується нею, коли повністю зосереджується на якомусь особливо цікавому запаху, втягуючи в себе повітря, злегка підвівши верхню губу і ніс.

Догляд за шерстю заспокоює, нейтралізує агресивність, що зароджується. Якщо кішка не може вирішити, яку дорогу вибрати, їй слід обдумати свою поведінку. У стану невпевненості є універсальний рецепт: у сумнівних випадках - вилизуйся!

Туалет повинен стояти у відокремленому місці, щоб кіт не соромився і далеко від миски з їжею, оскільки коти не люблять бруднити біля того місця, де вони їдять.

Ніколи не годуйте котів собачим кормом. Потреба котів в протеїнах в п’ять разів більша, ніж у собак.

Коти люблять висоту. Також люблять висоту леопарди і ягуари, які сплять на деревах.

Якщо кішка падає, то її внутрішнє вухо, що управляє балансом, допомагає їй приземлитися на лапи.

У котів в середньому 12 рухливих вуса з кожного боку морди. В основі вусів є велика кількість нервових закінчень, тому кіт за допомогою них отримує інформацію про все, що його оточує: про предмети, про вітер, про температуру і так далі. Якщо котові видалити вуса, він може погано орієнтуватися в просторі, наприклад, погано полювати і взагалі відчувати себе невпевнено.

Вуса допомагають котам визначити, чи пролізуть вони в отвір!

Якщо вуса у кішки дивляться вперед, - вона чимось дуже зацікавлена. Або в сутичках хоче злякати суперника. Якщо вуса дивляться назад - кішка злякана, вона уникає дотиків.

Нервовий стан у кішки видають вуха - вони у неї дрібно сіпаються, хоча сама кішка може спокійно сидіти і спостерігати. Можна навіть, чіпаючи кішку в такому стані, добитися від неї шипіння і удару лапою.

При нападі когось коти щільно притискують вуха до голови. Це для оберігання від зубів і кігтів противника. Якщо кіт нападає сам, то вуха він опускає горизонтально і в сторони, утворюючи трикутник.

Котячі бійки короткі, але дуже люті і жорстокі. Головна їхня зброя в бійках - зуби.

Коли ми гладимо кота, у нас знижується частота серцебиття і кров’яний тиск. А люди з сердечно-судинними захворюваннями мають шанс прожити довше, якщо у них є кіт, на відміну від тих, хто не має ні кота, ні собаки


Висновок



Виходячи із написаного вище можна зробити висновок, що Більчик відноситься до котів характер якого залежить в деякій мірі від середовища, в якому він знаходиться, наприклад, він у нас домашній і живе в квартирі, тому коли він виходить на вулицю відчуває себе не комфортно, боїться, ходить на зігнутих лапах; а в дома він – хазяїн території, також від забарвлення: біле забарвлення – він боязкий, ласкавий та капризний, за темпераментом – холерик, за типом поведінки відноситься до « капризного та агресивного ».

Мотивом поведінки є його передбачені потреби – це потреби в полюванні, їжі, встановленні та захисту своєї території, грі, в пошуку безпеки і спілкуванні з собі подібними та людьми, - є основою величезної розмаїтості котячої діяльності.


Література



		Брюс Фогл "Поведінка кішки"

		Ольга Арнольд «Мохнаті сімейні терапевти»

		А. Зоріна, І. І. Полєтаєва – Зоопсихологія та елементарне мислення тварин

		К. Лоренца: «О поведении животных»

		Д. Мак – Фарленд «Поведение животных»

		Лоренц К. Человек находит друга

		Фабри К. Э. Основы зоопсихологии.

		Хайнд Р. Поведение животных

		Хрестоматия по зоопсихологии и сравнительной психологии: Уч. пособие/Ред. Н. Н. Мешкова, Е. Ю. Федорович. М