Чорнобильська АЕС

Чорнобильська АЕС - перша АЕС на Україні, поблизу м. Чорнобиля. Загальною потужністю 4 млн. квт. Першу чергу (2 реактори по 1 млн. квт.) уведений у дію в 1975р., другові (2 реактори) в 1983р. 26 квітня 1986р. в 1 ч. 23 хв. На 4-му реакторі ЧАЕС відносити зривши, що привів до найбільшого техногенно-екологічній катастрофі сучасності, створив ситуацію, вплив якої буде позначатися на житті не одного покоління.

Внаслідок державних заходів цей блок було поховано в спец. саркофазі. А в 2001р. Було закрито.

Чорнобильська катастрофа по своїх наслідках впливу на житті людей і природу ставиться до екологічних катастроф планетарного масштабу.

От гіркі факти:

високу дозу опромінення одержали 20 млн. чіл.;

загинули десятки тисяч від променевої хвороби;

нанесено матеріальний збиток 4,8 млн. чіл.;

зміна місця проживання торкнулася 200 тис. чіл.;

заражено Територію на 130 тис. м2.

Сильно постраждала територія, що перебуває в безпосередній близькості від 4-го блоки. Від потужного опромінення короткоживущими ізотопами загинула частина хвойного лісу. Померла хвоя була рудого цвіту, а сам ліс таїв у собі смертельну небезпеку для всіх, хто в ньому перебував. Після опадання хвої з голих галузей переглядали рідкі зелені листи берези - це говорило про більшу стійкість листяних дерев до радіації. У хвойних дерев, що вижили, улітку 86 р. спостерігалося ингибирование росту, некроз крапок росту, ріст сплячих бруньок, уплощение хвої, голки їли по довжині нагадували соснові . Разом з тим спостерігалися компенсаторні реакції:  збільшення тривалості життя хвої у відповідь на зниження митотической активності й ріст сплячих бруньок у зв'язку зі смертю крапок росту.

Весь мертвий ліс площею в трохи га був вирубаний, вивезений і назавжди похований у бетоні. У лісах, що залишилися, передбачається заміна хвойних дерев на листяні. У результаті катастрофи загинули всі дрібні гризуни. Зник з особи землі цілий біоценоз хвойного лісу, а зараз там - буйне різнотрав'я випадкової рослинності.

Вода так само піддана радіоактивному забрудненню, як і земля. Водне середовище сприяє швидкому поширенню радіоактивності й зараженню більших територій до океанічних просторів.

У Гомельській області стали непридатними для використання 7000 колодязів, ще з 1500 довелося кілька разів откачивать воду.

Ставок-Охолоджувач піддався опроміненню понад 1000 бер. У ньому скопилася величезна кількість продуктів розподілу урану. Більшість організмів, що населяють його, загинули, покрили дно суцільним шаром біомаси. Зуміли вижити лише кілька видів найпростіших. Рівень води в ставку на 7 метрів вище рівня води в ріці Прип'ять, тому й сьогодні  існує небезпека влучення радіоактивності в Дніпро.

Варто звичайно сказати, що зусиллями багатьох людей удалося уникнути забруднення Дніпра шляхом осадження радіоактивних часток на побудованих багатокілометрових земляних дамбах на шляху проходження зараженої води ріки Прип'ять. Було також відвернене забруднення ґрунтових вод - під фундаментом 4-го блоки був споруджений додатковий фундамент. Були споруджені глухі дамби й стінка в ґрунті, що відтинають винос радіоактивності із ближньої зони ЧАЕС. Це перешкоджало поширенню радіоактивності, але сприяло концентрації її на самої ЧАЕС і навколо її. Радіоактивні частки й зараз залишаються на дні водойм басейну Прип'яті. В 88 р. приймалися спроби очищення дна цих рік, але у зв'язку з розвалом союзу не були закінчені. А зараз таку роботу навряд чи хто-небудь буде робити.

Аварія на ЧАЕС привела до викиду з активної зони реактора 50 Мки радіонуклідів і 50 Мки  радіоактивних інертних газів, що становить 3-4% від вихідної кількості радіонуклідів у реакторі,  які піднялися з токовищем повітря на висоту 1200 м. Викид радіонуклідів в атмосферу тривав до 6 травня,  поки зруйновану активну зону реактора не закидали мішками з доломітом, піском, глиною й свинцем. І все це час в атмосферу надходили радіонукліди, які розвіялися вітром по усьому світі. Окремі мелкодисперсные частки й радіоактивні гази були зареєстровані на Кавказі, у Середній Азії, Сибірі, Китаї, Японії, США. 27 квітня в Хойниках радіаційне тло становило 3 Р/год ! Вистачить і п'яти днів, щоб щоб занедужати хронічною променевою хворобою. 28 квітня на більшій частині північної Європи, зокрема в Данії спостерігалося підвищення радіаційного тла на 10% від вихідного рівня . Складні метеорологічні умови й висока летючість радіонуклідів привели до того, що радіаційний слід сформувався у вигляді окремих плям.    

Поряд із сильним забрудненням попадалися ділянки зовсім не забруднені. Випадання радіоактивності спостерігалося навіть у районі Балтійського моря у вигляді довгого вузького сліду. Сильному радіоактивному забрудненню піддалися Гомельська й Могилевская області Білорусії, деякі райони Київської й Житомирської областей України, частина Брянської області Росії. Але основна частина радіонуклідів осіла в так званої 30-кілометровій зоні й до півночі від її. 

У викидах було виділено 23 основних радіонукліда. Більша частина з них розпалася в плині декількох місяців, опромінюючи при цьому всі навколо дозами, у кілька десятків і сотень раз переважаючих фонові. Із цих нуклідів найнебезпечніш йод-131, що має період напіврозпаду 8 сут і обладающий високою здатністю включатися в харчові ланцюги. Однак його вплив короткочасно, і зараження їм людині легко уникнути шляхом проведення йодопрофилактики (тобто в молекули організму включається тільки «нормальний» йод, а радіоактивному як би вже й місця немає й він спокійно виводиться з організму) і зниження споживання продуктів, що перевищують санітарні норми змісту його. У перші місяці після аварії було категорично заборонене вести яку-небудь господарську діяльність на забрудненій території, тому з боку йоду небезпеки зараження продуктів харчування не виникло, вона полягала лише в альфа-  і  бета- випромінюванні. 

З долгоживущих ізотопів, які краще назвати среднеживущими, найбільш значимими є стронцій-90 і цезій-137 з періодами напіврозпаду відповідно 29 і 30 років.

Вони володіють рядом особливостей поводження в організмі, шляхів надходження й способів виведення з організму,  різні продукти мають різну здатність концентрувати їх у собі. Так, в 90 р. у Хойническом районі Гомельської області Білорусії зміст цезію-137 у м'ясі в 400 разів; у картоплі - в 60 разів; у зерні - в 40-7000 разів (залежно від виду й місця виростання); у молоці - в 700 разів, а стронцію - в 40 разів було вище норми.

Стронцій-90. В організм попадає з їжею й водою. Як і кальцій відкладається переважно в кісткових тканинах, які містять у собі життєво важливі кровотворні органи. Тому стронцій-90 дуже небезпечний для людей. Для того щоб вивести його з організму, знадобиться 18 років.

Цезій-137.  Попадає в організм людини з їжею. У живих організмах він може заміняти калій, і поширяться по всім організмі, дуже небезпечний для людей.

Що ж можна сказати про таких долгоживущих ізотопи, як калій-40, плутоній-239 і інших, викиди яких також мали місце, періоди напіврозпаду яких обчислюються тисячами й мільйонами років, про їхню участь у забрудненні навколишнього середовища сказано досить мало. Можна лише сказати, що радіоактивний калій так само активно вступає в метаболізм, як і стабільний його ізотоп, а плутоній, потрапляючи в легені, навіть у дуже малих концентраціях, здатний викликати рак їх.

Нукліди плутонію. Найнебезпечнішим для людини є вдихання плутонію, що накопичується в легенях. Плутоній може попадати в організм людини з їжею й водою. Він відкладається в костях.

Криптон-85. Є продуктом розподілу. Після розведення він попадає в атмосферу. Криптон практично не розчинний у воді. Радіаційний вплив на людину відбувається переважно через опромінення шкірного покриву. Крім того, нагромадження в атмосфері криптону сприяє потенційній небезпеці зміни електропровідності повітря, що може викликати глобальний наслідок.

Але що ж було зроблено для того, щоб очистити заражені території від радіонуклідів, щоб більше не піддавати людей цієї небезпеки? Адже віддалені наслідки хронічної дії малих доз радіації - маловивчена область знання, майже нічого не відомо про вплив цього фактора на потомство. Одне можна сказати, що як завгодно малої не була доза, вона обов'язково дасть про себе знати. 

Дезактивація територій полягала в одному - змиві радіоактивного пилу з поверхонь предметів. Це, звичайно, важливо й необхідно, але хто подумав про те, куди це все змивалося, про землю, і так уже зараженої? Навіть більше того, 30-ти кілометрова зона була оголошена своєрідною «лабораторією», полігоном наукових досліджень для вивчення впливу радіації на природу, отже не приймалося ніяких спроб по дезактивації ґрунтів. За межами 30-кілометрової зони таких робіт також не проводилося, хоча науці відомі способи виведення радіонуклідів із ґрунтів. Основним принципом таких робіт є переклад радіонуклідів у рослини з наступним їхнім викосом і похованням. Іони в ґрунтах можуть існувати у двох видах : у розчинному й адсорбованому. В адсорбованому виді вони недоступні для рослин. Сорбционная здатність ґрунтів залежить від типу ґрунтів, наявності в них тих або інших речовин, оводненности й багатьох інших факторів. Сорбція велика при наявності органічних речовин у ґрунті. Вона значно знижується при низьких значеннях рн, при наявності комплексонов, а також атомів-аналогів, якими авляются для З,Y і Рє - Fe і Al, для Sr і Cs - Са й К. Адсорбовані ж іони легко витісняють один одного відповідно до поруч активності металів. Стронцій витісняється іонами заліза й міді, до того ж сам має достатню рухливість у ґрунтах. Цезій практично не витісняється, але за даними Куликова И.В. і ін. [7] десорбируется водними рослинними екстрактами й ЭДТА. Його рухливість збільшується в ґрунтах з високим змістом К и Са. Ця проблема вимагає додаткових досліджень.

Радіоактивний йод зробив свою чорну справу. У перші місяць-два він приводив до опромінення щитовидної залози. Потім радіоактивний йод зник через свій розпад.

В організм людей радіоактивний йод попадав спочатку із вдихуваним повітрям, пізніше - з молоком і молочними продуктами. Потрапивши усередину, він активно захоплювався із крові щитовидною залозою, приводячи до місцевого опромінення в дозах, здатних вплинути на функції цього органа. На жаль, високі дози на щитовидну залозу одержали багато тисяч людей. При цьому сильніше дорослих від опромінення щитовидної залози постраждали діти.

Після опромінення щитовидної залози тимчасово порушується вироблення нею гормонів, що регулюють важливі сторони життєдіяльності організму. У деяких функція щитовидної залози може порушитися надовго, привести до довгостроково, що протікає захворюванню.

Як уберегтися від захворювання щитовидної залози? Одна з мір - профілактичний прийом таблеток або рідин, що містять звичайний йод, зрозуміло, у запропонованих кількостях. Щитовидна залоза насичується стабільним йодом, отчого знижується захоплення нею йоду радіоактивного.

Опромінення всього тіла, а також таких органів, як легені й кістки, за рахунок долгоживущих радіонуклідів, почалося незабаром після аварії, створиться радіаційний ризик віддалених наслідків дня проживаючих там людей.

Є можливість погіршення стану здоров'я за рахунок інших причин, викликаних аварією. Неминуче позначаються на здоров'я обмеження споживання місцевих свіжих овочів і фруктів, обмеження перебування дітей на свіжому повітрі, особливо в лісі, на ріці, переселення з рідних місць. А психологічне потрясіння, викликане аварією?

Аварія нанесла величезний економічний збиток, що спустошив і гаманець охорони здоров'я. Все це теж шкідливі наслідки аварії для здоров'я, хоча безпосередньо вони не викликаються опроміненням. Розуміти дійсну причину важливо, зрозуміло, нс для "теорії", а для вироблення розумних дійових заходів по зм'якшенню наслідків цієї катастрофи.

Радіаційний ризик імовірність того, що опромінення приведе в майбутньому до наслідків, які відразу з'явитися не можуть, наприклад, до ракового захворювання в опроміненої людини або вроджених порушень здоров'я в його потомства. Рак не може розвитися відразу після опромінення, а лише через багато Хто I'оды. Шкідливі наслідки в нащадків теж, зрозуміло, проявляються ніяк не раніше їхні народження, а те й багато пізніше. Звідси й назва цих наслідків: "віддалені". Опромінення геноцид для всіх наступних поколінь.

Наслідку внутрішньоутробного опромінення плода проявляються у вигляді розумової відсталості.

Особливо чутливий до випромінювання дитячий організм. Обстеження в Брянській області показали, що 70-80% дітей страждають від сильних головних болів, незвичайної утоми, занепаду сил.

Навіть і зараз тяжке враження залишають спустілі села із забитими вікнами й здичавілими свійськими тварина, дорожні знаки, що попереджають про радіоактивну небезпеку... Жителям не можна одне, не можна інше: є свої овочі й фрукти, пити молоко від своєї корови, збирати ягоди й гриби. Холодом віє від слів: зона твердого контролю, зона відселення зона відчуження... Не залишає почуття тривоги особливо за дітей: адже випромінювання не можна не бачити, не чути, не сприймати.

Радиомедики затверджують, що хвороби, викликувані ядерним розпадом, пов'язані із психічним станом, нервовим потрясінням, острахом занедужати (радіофобія).

Життя й здоров'я людини вищі цінності, і треба робити все можливе, щоб поліпшити здоров'я людей. Але тільки ресурси будь-який, навіть самої багатої країни завжди обмежені.

У ряді районів Брянської й Калузької областей, подвергшихся радіоактивному впливу в результаті аварії на Чорнобильської АЕС, усе ще відзначається перевищення змісту радіонуклідів у продуктах харчування й, у першу чергу, у молочних продуктах і дикоростучих плодах. Організовано систему постійного контролю за якістю продовольства, зокрема, зміст радіонуклідів у харчових продуктах і сировині в Брянській і Калузькій областях.

У забезпеченні радіаційно-гігієнічного благополуччя населення актуальними є питання зниження дозовых навантажень за рахунок медичних рентгенологічних досліджень і природних джерел радіації.

Після аварії на ЧАЕС навколо її була виділена 30-км зона. Географічно вона являє собою коло площею більше 2,8 тис. км2, у центрі якого перебуває атомна станція.

З метою запобігання виносу радіоактивності за межі зони відселення на інші території країни вона закрита для вільного проїзду й доступу в неї сторонніх осіб. В'їзд у зону й в'їзд із її транспортних засобів і людей здійснюється по спеціальних пропусках через контрольно-пропускні пункти. Зона відчуження обгороджена й має автоматичні засоби контролю.

Кількість проживаючих на забруднених територіях на Україні - 3200000 чоловік. За 14 років умерерло понад дванадцят з половиною тисяч ліквідаторів. Кількість померлих і вмираючих від украдених із зони радіоактивного метала й будматеріалів невідомо. Скільки вони проживуть невідомо. Скільки вони виручили грошей за це теж не відомо. Майбутнє «саркофага, що розпадається,» - об'єкта «Укриття» - невідомо.

На нижніх рівнях об'єкта «Укриття», відомого за назвою «саркофаг», виявили топливодеющие маси. Ніхто не знає кількості, місця їхнього розташування й стану цих мас, що перебувають під саркофагом.

Вирішили що потрібно, якнайшвидше захистити спорудження від ґрунтових вод. Відповідні проекти були, але от до їхньої реалізації так ніхто й не приступився. Виявилося, що за 15 років так і не був вивчений стан об'єкта «Укриття».

Потрапити туди практично неможливо. Ніхто не ризикне проникнути до серцевини саркофага, де за одне відвідування можна одержати річну дозу радіації.

Відомо, що усередині «саркофага» відбуваються реакції радіоізотопів, виділяються тепло, газ, можливо, синтезуються новій, невідомі науці,  речовини. Саркофаг « пихкає» і протікає в ґрунт, у воду, В остаточному підсумку в Дніпро, з якого п'ють дві третини України.

Один цікавий об'єкт - ставок- охолоджувач, що перебуває в 6 км від ЧАЕС, на правом бережу ріки Прип'ять. У мулі на дні ставка втримується паливо, що уже частково розчинилося. Його радіоактивність становить від 3 до 16 млн. хлоры. Це дуже значна цифра. Але цьому об'єкту не представили статусу могильника. Найменший поворот русла Прип'яті, і все потрапить у Дніпро. Плутоній осяде на дні Чорного моря, де й буде розпадатися  24 тис. років.

Про містечко, де до аварії жили фахівці - ядерники, зовсім забули. Щоб не займатися містом, його пропонують зробити пам'ятником аварії планетарного масштабу.

У Прип'яті вже 16 років ніхто не живе. Даху будинків роз'їла корозія, і в деяких місцях з них вода вже доходить до підвалів. Є всі ознаки того, що у випадку обвалення будинків, будівельний пил, упереміш із радіонуклідами, вітер рознесе далеко за межі «зони». По суті, відбудеться радіоактивне вторинне забруднення. Якої території - вирішує вітер. 

Так звані малі дози радіації, що впливали на людей протягом майже 15-ти років, на думку багатьох учених, небезпечніше боле серйозних доз. Ефект від «малих доз» небезпечніше, тому що організм не включає проти них захисні механізми. Нагромадження в костях людей плутонію, трансуранових елементів приводить до генетичної нестабільності, до аномалій, які можуть передаватися в спадщину. Фактично, зараз, майже всі жителі, подвергшихся зараженню районів, носять у собі мініатюрний реактор, палива в якому з кожним роком стає усе більше.

На думку фахівців, нині в заражених районах виникла нова популяція людей, тварин і мікроорганізмів, з підвищеною чутливістю до радіації, хімічним речовинам і навіть до медичного лікування.

Мова йде не тільки про збільшення числа вроджених каліцтв або ракових захворювань. Це крайні крапки радіаційного впливу. Для всього миру куди небезпечніше те, що з покоління в покоління в людей, що випробовують впливи «малих доз», буде спостерігатися катастрофічне зниження імунітету. Одночасно цим поколінням прийде зштовхнутися з мутирующими мікроорганізмами. На тлі цього можливе виникнення самих дивовижних і принципове нових захворювань. Україна має всі шанси стати всесвітнім розсадником зарази.

Цікаво, що й сама ліквідація наслідків Чорнобильської катастрофи. В 1986р. на палаючий реактор, у якому температура становила тоді 3000 градусів, з вертольотів скидали свинець. Свинець змішувався із цезієм-137 і випаровувався. Зараз у дітей прилягаючих областей України, Росії й Білорусії в костях і внутрішніх органах перебуває не тільки цезій, але й свинці. За словами Коновалова, ніяких ознак зменшення кількості радіонуклідів на заражених територіях не спостерігається. 

Завдяки непоінформованості широкої аудиторії й виступу компетентних осіб (Изрогин, Велихов і ін.) У травні 1986р. радіація асоціювалася винятково з радіоактивним йодом. Йод, що попадає в атмосферу, сідає на овочі й трав'яний покрив. Йод, що втримується в рідинах і які скидають у водоймища на ядерних підприємствах накопичується в рибі або рослинах. Шляхи проникнення йоду в організм людини різні: З повітрям, що ми вдихаємо, при вживанні овочів, риби або молока - і, поглинений людиною, вона концентрується в основному щитовидної залізі. Зруйновані активні зони реактора викидають ще багато інших радіонуклідів, у тому числі:

У постраждалих районах за останні роки спостерігався ріст числа захворювань верхніх дихальних шляхів, шлунково-кишкового тракту, ендокринної системи, порушення дії імунітету, психічних розладів, хвороб системи кровообігу, різних порушень вагітності. Виявляється ряд неспецифічних порушень цитологічн, біохімічних, іменних, які можуть бути зв'язані як з дією радіації, так і з погіршенням екологічної обстановки й стресових ситуацій.

Про собенное занепокоєння органів охорони здоров'я на місцях викликає стан щитовидної залози в дітей, які постраждали від дії радіоактивного йоду. Скрізь поширена гіперплазія щитовидної залози.

При хронічному впливі ионизующего випромінювання через ряд послідовних поколінь очікується приблизно 10-кратне збільшення рівня мутацій, порівняно з ефектом, що спостерігався в 1-м поколінні, що становить 400-3400 випадків спадкоємних аномалій при дозі один бер за покоління й на один мільйон наворожених.

Таким чином, неможливо говорити про безпечне постійне проживання населення на зараженій території.

Звернемося до цифр:

Із зони забруднення була евакуйовано: 10 тис. людина подвергшихся опроміненню. Разом з тим участі в ліквідації наслідків брали 800 тис. людина. З 30 чоловік першими бросившимися в пекло, 28 померло від гострої променевої хвороби. З персоналу в 237 чоловік, що перебували в зоні аварійного блоку вмерло від гострої променевої хвороби 28 чоловік. Усього від початку аварії по сьогоднішній день умерла 300 тис. людина й вимирання триває. 



Рівень смертності в забруднених районах.

(число померлих на 1000 населення)



1993

1995

1996

1997

1998

Гордеевский район

20,8

18,2

18,6

19,1

19,6

Злынковский район

20,1

21,1

22,8

21,1

21,3

Климовский район

16,5

15,9

16,8

21,1

17,1

М.Клинцы

13,2

13,1

12,7

13,9

13,9

Клинцовский район

24,2

19,5

18,7

21,9

22,8

Красногорский район

17,4

15,4

19,9

17,3

18,6

М.Новозыбково

13,9

13,4

16,7

13,6

13,1

Новозыбковский район

22,7

22,6

20,2

23,0

22,1

Стародубский район

25,0

22,8

24,3

31,4

30,8

По забруднених територіях

16,6

15,7

16,6

17,2

16,5

Усього по області

15,9

15,9

15,5

16,2

16,3

Медичний аспект:

Радіація викликає різного роду несприятливі зміни в організмі людини. До найближчих наслідків відносять гостру променеву хворобу (ОЛБ) і хронічну променеву хворобу (ХЛБ), до віддалених - злоякісні пухлини, променеву катаракту, зниження тривалості життя, атеросклероз і інші явища, що є ознаками старіння організму. ОЛБ виникає при дозах більше 2 Гр, отриманих одномоментно або протягом декількох днів, ХЛБ - при опроміненні малими дозами 0,1 - 0,5 сгр/сут після нагромадження сумарної дози 0,7 - 1 Гр, тобто через 140 - 1000 днів. 

Дози до 1 Гр характеризуються відсутністю ознак променевої хвороби, відзначаються лише минущі реакції з боку окремих систем, при 1 - 2,5 Гр приблизно половина людей занедужують ОЛБ. При дозах до 3 Гр видужують без медичної допомоги всі захворілі, понад 3 Гр - занедужують всі, без медичної допомоги видужати не можуть.  6 Гр - мінімальна абсолютно смертельна доза, що приводить до смерті через поразки кісткового мозку (з 100 стовбурних клітин умирають 99), хоча в літературі відзначені окремі випадки виживання при дозах від 6 до 10 Гр, що характеризуються вираженим ушкодженням кишечника. При 10 - 20 Гр смерть наступає через 8-16 днів від поразки слизової шлунково-кишкового тракту, при 20 - 80 Гр розвивається судинна форма поразки, смерть наступає через 4-7 днів при мозковій і менингиальной симптоматиці. При дозах більше 80 Гр летальний результат наступає через 1-3 дня від поразок ЦНС (церебральний синдром), що супроводжуються колапсом і судорогами.

Відомо пагубний вплив радіації на дітородну функцію. Однократне опромінення насінників у дозах    0,1 - 0,2 Гр приводить до тимчасової стерильності з наступним повним відновленням, дози від 2 Гр і вище приводять до майже повної стерильності, відновлення функції наступає тільки через кілька років. Насінники значно краще витримують разове опромінення, чим пролонговане.  Однократне опромінення в дозі більше 3 Гр приводить до необоротної стерильності яєчників, менші дози не викликають ніяких змін. Більші дози, розтягнуті в часі, також не впливають на дітородну функцію жінки.

Реакції на опромінення з боку серцево-судинної системи характеризуються змінами зовнішнього шару судинної стінки за рахунок переродження коллагена. Спостерігаються зміни міокарда після локального опромінення в дозах 5 - 10 Гр, миокардиофиброз (від 4,5 Гр) - порушення мікроциркуляції внаслідок облітерації (злипання стінок) капілярів, еритема. 

Важкі поразки центральної нервової системи при дозах від 10 Гр проявляються у віддалений термін після опромінення. При дозах 0,1 - 1 Гр змінюються біоструми мозку, умовно-рефлекторна діяльність, опромінення мозку дітей приводить до слабоумства. При місцевому опроміненні ділянки тіла в області периферичного нерва виникають парези кінцівок, що зв'язують із ушкодженням навколишній нерв судин і порушенням його харчування. Впливі вузького пучка випромінювання безпосередньо на нерв не викликає змін його структури й функцій. 

Дія випромінювання на зір виражається в конъюнктивитах (від 5 Гр) і катаракті, що виникає при дозах більше 6 Гр. Максимально стерпна шкірою доза місцевого рентгенівського випромінювання - 10 Гр, при більших интенсивностях виникають дерматити й виразки. Опромінення обох бруньок у дозах більше 30 Гр за 5 тижнів може викликати необоротний хронічний нефрит. Дія випромінювання на кістяк виражається в уповільненні загоєння переломів. Малі дози опромінення (10 Гр за кілька тижнів) хрящової тканини дітей можуть зупинити ріст костей.

Як уже було відзначено, вплив радіації приводить до прискорення старіння організму. В основі старіння лежать зміни ДНК клітин, накопичені з віком у результаті мутагенної дії факторів середовища й хімічних агентів, що утворяться в результаті життєдіяльності клітини (ПРО2, ВІН, Н2ПРО2 і ін.). Ці речовини викликають ушкодження інших клітинних структур (наприклад, переокислювання ліпідів мембран), у тому числі й систему репарації клітини. У результаті знижується її ефективність і вона сама може викликати ушкодження ДНК. Т.о., у процесі старіння утворяться такі ж хімічні агенти й відбуваються подібні процеси в клітині, як і в результаті радіоактивного впливу, тому його сміло можна вважати одним з факторів процесу старіння.

З віком у клітині збільшується кількість ушкоджень мітохондрій, зменшується кількість АТФ, знижується швидкість синтезу й самовідновлення фосфоліпідів, знижується концентрація рецепторів нейромедиаторов і гормонів, уповільнюється розподіл клітин . У загальному можна говорити про зниження життєдіяльності клітин.

Кількість лейкоцитів у віці 90 років становить близько 4 тис./мкл. У глибокій старості кількість лімфоцитів знижується на 24%. Кількість тромбоцитів до старості також зменшується.