Туризм у світовій економіці

2



УКООПСПІЛКА

Львівська комерційна академія 



Кафедра регіональної економіки



















Курсова робота

Туризм в світовій економіці



















Виконав студент 381гр.

Факультету МЕВ

спеціальності МЕВ

          Данков О. О.

Науковий керівник

        Скоропад І. С.













Львів 1999



Зміст





	Зміст	2

	План	3

	1. Індустрія міжнародного туризму	5

	1.1. Туризм і його розвиток в сучасних умовах	5

	1.2. Туристична індустрія і її складові	8

	1.3. Шенгенська угода	11

	1.4. Дисконтні картки, євровалюта і ін.	12

	1.5. Реалії світового туризму	15

	2. Становлення та регулювання діяльності фірми в міжнародному туризмі	20

	2.1. Структура та діяльність туристичної фірми	20

	2.1.1. Розрахунки ціни туристичного продукту.	25

	2.1.2. Організація виконання операцій міжнародного туризму.	27

	2.1.2. Страхування та оформлення віз	29

	2.2. Договірне оформлення операцій міжнародного туризму	31

	Висновки	33


План





Індустрія міжнародного туризму.

Туризм і його розвиток в сучасних умовах.

Туристична індустрія і її складові. 

Шенгенська угода

Дисконтні картки, євровалюта і ін.

Реалії світового туризму

Становлення та регулювання діяльності фірми в міжнародному туризмі

Становлення і регулювання

Розрахунки ціни туристичного продукту

Організація виконання операцій міжнародного туризму.

Страхування та оформлення віз

Договірне оформлення операцій міжнародного туризму 
ВСТУП



У багатьох державах світу туризм розвивається як система, що дає всі можливості для ознайомлення з історією, культурою, звичаями, духовними і релігійними цінностями даної країни і її народу, і дає прибуток у скарбницю. Не говорячи вже про те, що ця система “годує” дуже багато фізичних і юридичних осіб, так чи інакше зв'язаних із наданням туристичних послуг. 

Туристична діяльність у розвитих країнах є важливим джерелом підвищення добробуту держави. У 1995 році США від реалізації туристичних послуг іноземним громадянам одержали 58 млрд. $, Франція й Італія - по 27 млрд. $, Іспанія - 25 млрд. $

   В Україні з її багатою історичною спадщиною і безцінними рекреаційними ресурсами туристичний бізнес розвивається з переважною орієнтацією на виїзд. Багато діючих у нас туристичних фірм віддають перевагу перевезенням українців  за кордон у новомодні курорти Болгарії та до старовинних пам’яток історії Франції, Греції, і лише невелика їх частина працює на запрошення гостей в Україну. У сучасному світі в Україні з її економічними проблемами надходження грошей із сфери туризму могла б стати стабільним джерелом прибутку. 

Яка ж картина міжнародного ринку туристичних послуг зараз, як він у перспективі змінюється? В умовах, що створилися, ці питання представляються мені актуальними.



















1. Індустрія міжнародного туризму

1.1. Туризм і його розвиток в сучасних умовах



В даний час індустрія туризму є однієї з найбільших форм міжнародної торгівлі, що розвиваються динамічно, послугами. У останні 20 років середньорічні темпи росту числа приїжджих іноземних туристів у світі склали 5,1%, валютних надходжень - 14%. Відповідно до даних всесвітньої туристичної організації, у 1995 році у світі було зареєстровано 576 мільйонів приїжджих туристів, а надходження від міжнародного туризму досягло 372 мільярда доларів (без обліку надходжень від міжнародного транспорту). У цілому об'єми валютних надходжень від туризму за період із 1950 по 1995 рік зросли в 144 раз.

За прогнозами експертів, бурхливий розвиток міжнародного туризму буде продовжуватися і далі. За їх підрахунками, до 2000 року ця галузь стане головною експортною галуззю у світі. Очікується, що при збереженні таких темпів росту число міжнародних подорожей до 2005 року досягне 900 млн. чоловік, а в 2010 році складе порядку 937 млн. чоловік.

На думку різних аналітиків, в основі розвитку міжнародного туризму лежать наступні чинники: 

Економічний ріст і соціальний прогрес привели до розширення об'єму ділових поїздок і поїздок із пізнавальними цілями;

Удосконалювання усіх видів транспорту та здешевлення транспортних послуг;

Збільшення числа найманих робітників та службовців у розвинутих країнах і підвищення їх матеріального і культурного рівня;

Інтенсифікація праці й одержання працюючими більш тривалих відпусток;

Розвиток міждержавних зв'язків і культурних обмінів між країнами призвів до розширення міжособистих зв'язків;

Розвиток сфери послуг стимулювало розвиток сфери перевезень і технологічний прогрес в сфері телекомунікацій;

Послаблення обмежень на вивіз валюти в багатьох країнах і спрощення процесу переходу кордону;

Значення туризму у світі постійно зростає і це пов’язано із зростанням впливу туризму на економіки окремих країн. В економіці окремої країни міжнародний туризм виконує ряд важливих функцій: 

Міжнародний туризм - джерело валютних надходжень для країни і засіб для забезпечення зайнятості;

Міжнародний туризм розширює внески в платіжний баланс і ВНП країни;

Міжнародний туризм сприяє диверсифікації економіки, створюючи галузі, що обслуговують сфери туризму;

З ростом зайнятості в сфері туризму зростають прибутки населення і підвищується рівень добробуту нації.

Розвиток міжнародного туризму приводить до розвитку економічної інфраструктури країни. Таким чином, міжнародний туризм варто розглядати у співвідношенні з економічними відносинами окремих країн.

Міжнародний туризм входить у число трьох найбільших галузей, поступаючись нафтовидобувної промисловості й автомобілебудуванню, питома вага яких у світовому експорті 11% і 8,6% відповідно. У 1991 році сумарний прибуток країн світу від міжнародного туризму складав 7% від загального об'єму світового експорту і 3% від світового експорту послуг.

Значення туризму як джерела валютних надходжень, забезпечення зайнятості населення, розширення міжособистисних контактів зростає. Міжнародний туризм у світі нерівномірний, що пояснюється в першу чергу різними рівнями соціально-економічного розвитку окремих країн і регіонів.         

Найбільший розвиток міжнародний туризм має місце у західноєвропейських країнах. На частку цього регіону доводиться понад 70% світового туристичного ринку і біля 60% валютних надходжень. Приблизно 20% приходиться на Америку, менше 10% - на Азію, Африку й Австралію разом узяті.

Всесвітня організація з туризму у своїй класифікації виділяє країни, що є переважно постачальниками туристів (США, Бельгія, Данія, Німеччина, Голландія, Нова Зеландія, Швеція, Канада, Великобританія) і країни що приймають туристів (Австралія, Греція, Кіпр, Італія, Іспанія, Мексика, Туреччина, Португалія, Франція, Швейцарія, Болгарія, Україна, Єгипет, Кавказький регіон).

Подібний бурхливий розвиток міжнародних туристичних зв'язків спричинило створення численних міжнародних організацій, що сприяють поліпшенню роботи цієї сфери світової торгівлі. У їх число входять: спеціалізовані інститути системи ООН, організації, де питання розвитку міжнародного туризму обговорюються епізодично і не є головними в сфері діяльності; неурядові спеціалізовані, міжнародні, комерційні, національні і регіональні організації з туризмі.

Відповідно до Статуту Всесвітньої Організації з Туризму (ВОТ), цілями її діяльності є заохочення туризму як засобу економічного розвитку і міжнародного взаєморозуміння для забезпечення миру, добробуту, поваги і дотримання прав людини незалежно від раси, статі, мови і релігії, а також дотримання інтересів країн, що розвиваються, в області туризму.

ВОТ прийняла ряд декларацій в сфері міжнародного туризму, серед яких:

- Манільська декларація про туризм в світі (1980);

- Документи Акапулько (1982);

- Хартія про туризм і Кодекс поведінки туриста (Софія, 1985);            

- Гаагськая декларація по туризм (1989).

До числа організацій ООН, що займаються питаннями розвитку міжнародного туризму епізодично, відносяться: 

Конференція ООН про туризм і подорожі, економічної і соціальної Рада (ЭКОСОС);

Комітет ООН із питань утворення, науки і культури (ЮНЕСКО);

Міжнародна організація праці (МАРНОТРАТ);

Міжнародна асоціація транспортної авіації (ІАТА).

1.2. Туристична індустрія і її складові



Під туристичною індустрією розуміється сукупність виробничих, транспортних і торгових підприємств, що роблять і реалізують туристичні послуги і товари туристичного попиту.

З розвитком масового організованого туризму і переходом його на нову основу, що спирається на розвинуту туристичну індустрію і сучасні засоби транспорту, відбулися деякі зміни у формах організації міжнародного туризму. 

По-перше, істотно зросло число роздрібних фірм, що пропонують туристичні послуги (так звані турагенства), які найчастіше навіть не мають юридичної і господарської незалежності.

По-друге, змінився характер діяльності туристичних оптових фірм, що перетворилися в туроператорів, які пропонують повний комплекс послуг в вигляді інклюзив - турів.

По-третє, з'явилися великі корпорації, засновані на капіталі транспортних, торгових, страхових компаній і банків, що здійснюють операції по наданню туристичних послуг клієнтам.

Всі вищезгадані категорії фірм відрізняються одна від одної по функціях і характеру діяльності.

Туристичні агентства - це роздрібні фірми, що виконують роль посередників між туроператорськими фірмами й обслуговуючими підприємствами, з одного боку, і клієнтами-туристами, з іншого. Турагенства або організують тури, запропоновані туроператорськими фірмами, або займаються наданням окремих видів послуг індивідуальним туристам або групам осіб, встановлюючи безпосередні зв'язок із транспортними організаціями, готельними корпораціями, екскурсійними бюро. Продаж турів здійснюється за цінами, встановленим туроператорами і зазначеними у їх проспектах. За реалізацію інклюзив турів турагенства одержують визначену комісійну винагороду від туроператорів.

Реалізація окремих видів послуг здійснюється за цінами, встановленими їх виробниками, а за надання окремих послуг турагенства можуть встановлювати визначені націнки до роздрібних цін виробника. Більшість турагенств знаходиться в сфері впливу великих туристичних оптових фірм, авіаційних компаній, готельних корпорацій або торгових фірм.

Туроператорські фірми - це, насамперед оптові фірми, що виступають посередниками між підприємствами туристичної індустрії і турагенствами. Вони реалізують тури від свого імені через турагенства або безпосередньо клієнтам. У процесі організації поїздок туроператори встановлюють зв'язки з підприємствами, що надають послуги у розміщені, харчуванні, транспорті й з екскурсійними бюро. Часто туроператори орендують на основі довгострокових контрактів готелі чи інші засоби розміщення, літаки, автобуси, забезпечуючи їхнє максимальне завантаження й одержуючи значні знижки. 

Туроператорські фірми в залежності від виду транспорту, що використовується, підрозділяються на: ті, що спеціалізуються на використанні спеціально обладнаних літаків; автобусних екскурсій; залізничних екскурсій; морських круїзів і подорожей в одну країну або спеціалізовані тури.

Туристичні корпорації - це великі підприємства, що шляхом участі об'єднують широке коло фірм, що представляють різні види туристичних послуг. Вони в значній мірі монополізували ринок і перетворилися в потужні міжгалузеві виробничо - господарські комплекси, що включають підприємства самих різних галузей промисловості, що обслуговують туристичний бізнес (транспортні, банківські, страхові й інші компанії) і реалізують тури через широку мережу туроператорів і турагенства в різних країнах.

Обладнанні самими сучасними автоматизованими системами керування і зв'язку дозволяє їм оперативно вивчати і задовольняти потреби й інтереси туристів. Найбільшого розвитку подібні великі компанії досягли в розвинутих капіталістичних країнах. У Франції, наприклад, на частку 13 найбільших туристичних корпорацій доводиться 50% реалізованих турів, у Німеччині 3 найбільші туристичні корпорації “TUI”, “Nekkerman” і “ITS” зосередили у своїх руках 70% ринку.

Крім великих корпорацій, у дійсний час одержали широкий розвиток готельні комплекси, що дають туристам послуги не тільки по їх розміщенню, але і широкий комплекс інших послуг, наприклад, харчування в ресторані при готелі, надання залів для проведення нарад, придбання квитків на транспорт, виклик таксі, екскурсійне обслуговування, організація розваг, торгівля сувенірами й іншими товарами.

Найбільші готельні комплекси об'єднуються через автоматизовані системи керування і розподілу готельного фонду в так називані “ланцюги”, що дозволяє швидко і точно враховувати кожну індивідуальну угоду і з мінімальними витратами часу робити резервування місць у готелях, на транспорті без затримки видавати всю розрахункову документацію і здійснювати платежі. Усього у світі нараховується біля ста таких готельних “ланцюгів” із загальним числом номерів 1,6 млн. Головні з них - “Holiday Inn”, “Sharaton”, “Hilton”, “INTER-CONTINENTAL”.

Важливою особливістю сучасного етапу розвитку міжнародного туризму і зміни його організаційних форм є проникнення в туристичний бізнес транспортних, торгових, банківських, промислових, страхових компаній. Транспортні компанії надають як окремі види послуг, так і самостійно розроблені тури на основі готельної бази. Такі фірми організують обслуговування на основі ділових відносин із готельними й іншими підприємствами на звичайних умовах туроператора. Торгові фірми стали активно займатися реалізацією туристичних послуг приблизно з початку 70-х років. Це відноситься, в основному, до великих роздрібних концернів і до торгово - посилкових фірм.

Спочатку універсальні магазини, намагаючись поліпшити обслуговування клієнтури, здавали в оренду свої помешкання для діяльності турагенств. Надалі, у міру попиту, вони перейшли до практики організації у своєму складі формально не залежних туристичних фірм з обмеженою відповідальністю, що потім стали їхніми дочірніми фірмами. 

З метою швидкого і міцного завоювання ринку ці компанії почали калькулювати ціни на тури з розрахунком лише на мінімальний прибуток, що було можливо завдяки величезному капіталу торгових фірм. Промислові фірми, що представляють у першу чергу галузі, що обслуговують туристичний бізнес, на основі системи участі стали купувати і включати у свою структуру туристичні фірми. Помітно підсилилося проникнення банків і страхових компаній у сферу міжнародного туризму шляхом придбання усього або частини контрольного пакета акцій. Володіючи розгалуженою мережею філій і великого штату страхових агентів, банки і страхові компанії стали успішно здійснювати ці операції, одержуючи додатковий прибуток за рахунок економії на комісії, що виплачувалась турагенту. Тури, запропоновані банками, як правило, дешевше, ніж у турагентів. Крім того, банки і страхові компанії мають власні автоматизовані системи обліку і керування, у пам'яті яких закладені всі основні дані про вкладників і застраховані особи. Це дозволяє їм здійснювати цілеспрямоване розсилання реклами й інформації, пропонуючи клієнту такі тури, що можуть відповідати його інтересам і засобам.

1.3. Шенгенська угода



14 червня 1985 року в люксембургському місті Шенген державами Бенілюкса, Францією і Німеччиною була підписана угода про майбутнє поступове скасування паспортного контролю на своїх внутрішніх межах.

У червні 1991 року до Шенгенської угоди приєдналися Іспанія і Португалія, і був складений список країн, що обов'язково повинні мати відкритий візової режим. 17 грудня 1992 року був затверджений список із 120 країн, громадяни яких для перетинання меж повинні мати візу єдиного зразка (до них відноситься і Україна), був прийнятий бланк єдиної візи і 22 грудня 1994 року представники урядів цих країн підписали офіційний протокол про вступ у силу Шенгенської угод із 26 березня 1995 року. У 1997 році до Шенгенської угоди приєдналися Швеція і Данія. Саме з цього часу українські туристи, що виїжджають в одну з цих держав на термін менше трьох місяців, одержують Шенгенську візу, при більш тривалому перебуванні в країні потрібно отримати національні візи.

З одного боку, пересування по території семи європейських держав при оформленні однієї візи безумовно дуже зручно, але, з іншого боку, істотно подовжився термін (до чотирьох тижнів), протягом якого розглядається питання про видачу дозволу на виїзд. Це зроблено з тим, щоб посольства цих держав мали час посилати одна іншій запити на ту або іншу людину, що просить дозволу на в’їзд.

Існують також держави, в яких оформлення на в'їзд здійснюється безпосередньо на кордоні. До них відносяться Бахрейн, Єгипет, Кенія, Ліван, Мальта, Непал, Об'єднані Арабські Емірати і Туреччина.

Безвізовий в'їзд за запрошенням без оформлення закордонного паспорта дозволений у країни Східної Європи, Монголію, Кубу.

Українські громадяни мають право на в'їзд без оформлення віз у Колумбію, Малайзію, Еквадор, Кіпр, Польшу і ін. країни.

При оформленні документів в обов'язковості турфірми входить інформування туристів про вимоги прикордонних і митних служб.



1.4. Дисконтні картки, євровалюта і ін. 



Дисконтні картки, що випускаються банками, на відміну від кредитних і дебетових пластикових, що є платіжним засобом, не призначені для оплати, але дають своїм власникам права на найрізноманітніші знижки. У світі існує декілька глобальних систем дисконтних карток. Лідируюче положення займають “ETN”, “IAPA”, “COUNTDOWN”.

У умовах, коли конкуренція в туристському бізнесі й індустрії відпочинку і розваг дуже висока, власники готелів беруть участь у дисконтних програмах, тому що безкоштовна інформація про знижки, що дається в каталогах для власників карток, залучає потенційних клієнтів. Банківські структури також зацікавлені в поширенні карток. Вони видають їх як доповнення до кредитних карток, що емітуються, безкоштовно або набагато дешевше роздрібної ціни, тим самим розширяючи спектр послуг для своїх клієнтів.

Географія дисконтних карток дуже різноманітна, найбільше популярно “ETN-CARD”. Для мандрівників ця система є клубом, членство в який дозволяє зменшувати дорожні витрати. До перевагою використання карток “ETN” відносять:

- знижки для власників від 20 до 50% вартості у десятьох тисячах готелів у 175 країнах світу, у тому числі і в де-яких країнах СНД. У США у 400 готелях власник картки заплатить лише 50% від вартості номера;

- широку систему знижок у ресторанах (від 20 до 50%);                          

- зниження (до 1/3) тарифів при оплаті оренди автомобіля;              

- знижка при покупці авіа-, залізничних, автомобільних квитків у розмірі 3-10%;

- можливість безкоштовно одержати картки “ETN- Telecard” і “Sprint Fonecard”, що дозволяють вести телефонні переговори по пільгових тарифах.

При одержанні картки власнику видається ілюстрований каталог з адресами сервісних служб, що входять у систему. Обравши готель, власник замовляє знижку на резервування номера. Часто цю процедуру бере на себе сама дисконтна система.

Крім поширення дисконтних карток, банки реалізують дорожні чеки. Система дорожніх чеків схожа із системою акредитивів, але, на відміну від останніх, можна не тільки обмінювати в банку на гроші, але ними можна розраховуватися в магазинах, що їх приймають.

Дорожні чеки дозволяють забезпечити гроші від крадіжки, тому що платіжний документ стає дійсним тільки після звірення підпису власника з підписом на корінці книжки. На відміну від пластикових карток, для придбання чека не обов'язково мати рахунок у банку.

Дорожній чек ще називають туристським чеком, під яким розуміється платіжний документ, грошове зобов'язання виплатити позначену в ньому суму валюти його власнику.

У Європі з 1968 року широку популярність придбав еврочек - чек у євровалюті, що виписується банком без попереднього внеску клієнтом готівки  в рахунок банківського кредиту терміном до місяця. Чек оплачується в будь-якій країні-учасниці угоди “Еврочек”, до яких відносяться країни ЄС.

На світовому ринку порівняно недавно з'явився новий вид розміщення - тайм-шер. Це не продаж стандартної нерухомості і не розміщення в готелі, а середнє між ними - власність, обмежена по користуванню в часу. За одиницю часу приймається один тиждень.

Сьогодні тайм-шер-індустрія складається з двох частин:

- продаж клубів або апартаментів, розділених на тижні;

- обмін цих тижнів через єдиний центр по обміні, який зветься клубом для відпочинку, де власники можуть обмінятися своїми тижнями.

У світі нараховується п'ять обмінних організацій, серед яких лідирують “RCI” і “II” (Interval International).

Індустрія тайм-шер неухильно розвивається з початку сімдесятих років. З 1989 року світове число курортів, що працюють по системі тайм-шер, зросло на 600%, річний об'єм продажів тижнів збільшився на 300%. До 1994 року у світі було продано тайм-шерів на чотири мільярда доларів.

З ростом популярності тайм-шерів змінювалася і сама індустрія. Якщо в роки формування вона залучала в основному дрібних підприємців, то зараз нею займаються такі корпорації як “Хілтон”, “Марріот”, “Дісней”, “Шератон”, “Баррат”, “Вамлі”.

Сьогодні тайм-шер є однієї з найбільше галузей індустрії, що розвиваються швидко, відпочинку. Він вважається самою сучасною технологією в області між туризмом і нерухомістю. 

Курорти тайм-шер є в 75 країнах. Європа займає друге місце по розвитку тайм-шера після США. Багато країн, що приймають туристів, розглядають тайм-шер як істотний елемент усієї системи організації відпочинку. У більшості регіонів він розширює сезон канікул, сприяє тривалому економічному росту, поліпшує перспективи для інвестицій, підвищує зайнятість.

Як і будь-яка інша сфера господарської діяльності, індустрія туризму є дуже складною системою, ступінь розвитку якої залежить від ступеня розвитку економіки країни в цілому.







1.5. Реалії світового туризму



На ПРК доводиться понад 60% усіх прибуттів іноземних туристів і 70-75% поїздок, що відбуваються у світі. При цьому на частку ЄС доводиться біля 40% прибуттів туристів і валютних надходжень (див. табл. 1). З таблиці також видно, що другим найбільшим за кількістю доходів від туризму регіоном є Америка. Це пояснюється потужним розвитком туристичної індустрії. 

Таблиця 1:

Розподіл туристів і прибутків

від їхнього перебування в 1994 році.

Регіони, які відвідуються

Прийнято туристів

(млн. чоловік)

Прибуток

(млн. доларів)

Співвідношення до 93 р.

( %)









Прибуття

Прибуток

Весь світ

Європа

Америка

Східна Азія

Африка

Ближній Схід

Південна Азія

528,4

315,0

108,5

74,4

18,6

7,9

3,7

321,446

153,295

97,405

59,988

5,675

3,672

2,431

3,0

1,9

4,05

7,6

1,5

-4,0

7,0

5,1

0,6

8,9

14,0

-4,0

-12,0

11,2



Канадські фахівців зауважують, що функціонування економік індустріально розвитих країн, з одного боку, робило об'єктивно необхідним зміцнення мирогосподарських зв'язків і ріст виробничих витрат на підприємницькі переміщення, а, з іншого боку, - створювало працівникам матеріальні можливості для досугових переміщень, у тому числі і за кордон.

Якісний ріст індустрії туризму в окремих країнах відбитий у таблиці 2. Для оцінки застосовується метод рейтингових оцінок. У якості параметрів взято як абсолютні (число туристів, розмір прибутків і витрат), так і відносні (прибутки і витрати в розрахунку  на один туриста, що відвідав країну) показники.



Таблиця 2:

Рейтинг країн по показниках туристського сервісу.

Країна

Прийнято туристів

Прибутки

Витрати

 Питомі прибутки

 Питомі витрати

Підсумковий показник

 Австралія

27

15

14

2

3

9

 Австрія

6

6

8

22

17

8

 Багами

29

28

29

12

22

29

 Бельгія

22

16

11

5

4

7

 Бермуди

35

33

32

6

20

31

 Бразилія

30

29

23

3

12

20

 Великоб-

Ританія

8

5

3

15

7

2

 Угорщина

5

31

25

35

31

32

 Венесуела

36

35

20

10

20

30

 Німеччина

7

7

2

20

5

3

 Гонконг

16

11

20

13

20

17

 Греція

11

22

19

33

24

26

 Єгипет

26

26

30

23

28

34

 Індія

28

25

20

11

20

23

 Ірландія

24

27

18

24

16

25

 Іспанія

3

4

13

27

23

14

 Італія

4

3

4

19

14

4

 Канада

9

9

6

31

13

12



Однак у цьому аналізі варто враховувати ряд чинників, прямо не зв'язаних із туристичною сферою, але без врахування яких неможлива об'єктивна оцінка показників таблиці. До таких чинників відносяться розмір країни, чисельність населення й економічний потенціал країни.

Звичайно, найважливіший чинник, що визначає географію туризму у світі, - економічний. З погляду окупності капіталовкладень туристська індустрія входить у число економічних форвардів, що дають значний розмір доданої вартості. Туристичні послуги на світовому ринку виступають як “невидимий” товар, характерною рисою якого є те, що значна частина цих послуг робиться з мінімальними витратами на місці.

Узагальнюючи діяльність багатьох розвинутих країн у сфері туризму, Комісія ЄС опублікувала прогноз основних тенденцій розвитку туризму на період 1995-2000 роки. Зокрема, у ньому відзначається, що:                                           

У Європі потрібно буде витримувати жорстку конкуренцію за прибутки від туризму, що, в свою чергу, буде вимагати від європейської індустрії туризму підвищення якості наданих послуг.

Витрати на усі види подорожей і, у першу чергу, витрати на транспорт, будуть збільшуватися швидше, а ніж інші статті сімейного бюджету. Подорожі стануть більш частими, але менше тривалими, тому що витрати на одну поїздку знизяться. У цілому ж витрати на подорожі зростуть за рахунок споживання більш якісного відпочинку.

Число поїздок буде збільшуватися за рахунок міжконтинентальних подорожей із Європи в Америку, Азію й Океанію.

Сезонні зміни ринкової кон'юнктури в найближчому майбутньому перестануть бути проблемою для індустрії туризму, тому що вдалий маркетинг буде сприяти їхньому вигідному використанню. Для цього буде потрібно активне співробітництво між державами і приватними туристськими структурами.

Використання повітряного транспорту буде розширюватися швидше завдяки збільшенню числа зручних прямих рейсів.

Групи, включаючи сімейні, будуть зменшуватися і вибирати усі більш гнучку програму відпочинку.

В міру всі більш активного впровадження комп'ютерних систем бронювання будуть зменшуватися терміни бронювання.

Активніше інших будуть подорожувати дві вікові групи: люди літнього віку і молодь.

Буде продовжувати зростати попит на туризм, зв'язаний із відвіданням визначних пам'яток культури, а також з активним відпочинком.

Стан навколишнього середовища стане одним із домінуючих чинників у притягненні туристів, особливо в сільських і приморських районах.

Маркетингове сегментування ринку стане більш чітко вираженим. Пропозицію необхідно бутити налагоджувати під потреби кожної групи споживачів.

















 Чинники росту популярності регіонів



 	Географія ж міжнародного туризму буде визначати пріоритетні для туристів чинники принадності тих або інших регіонів, країн.



Таблиця 3:

Чинники росту принадності для туристів

окремих регіонів світу

Найбільше популярні країни регіону.



Чинники росту принадності

 Південно-американський регіон



 Бразилія

1. Широкий розвиток екологічних турів по Амазонії.

2. Екзотична природа.

3. Сучасна архітектура і дизайн столиці країни.

 Європейський регіон



 Франція

Англія

Німеччина

Фінляндія

Швеція

1. Висока концентрація історичних і культурних визначних пам'яток.

2. Спрощений візовий режим (можливість широкого спектра комплексних турів).

3. Високий рівень сервісу.

Україна, Росія, Болгарія

1. Висока концентрація історичних і культурних визначних пам'яток.

Спрощений візовий режим (можливість широкого спектра комплексних турів).

Досить невисокі ціни.

Середній рівень сервісу.

 Середземноморський регіон



 Кіпр











1. Вигідна система оподатковування.

2. Сучасна банківська мережа.

3. Добре налагоджена структура телекомунікацій .

4. Спрощена процедура створення офшорних компаній (10 днів).

5. Забезпечувана державою повна конфіденційності у всіх питаннях, що   стосуються  засновників компаній і банківських рахунків. 

Ізраїль









1. Ріст паломницького туризму.

2. Наявність широкого спектра оздоровчих центрів.

3. Тур по чотирьох морях.

4. Наявність молодіжних баз відпочинку.

5. Ріст ділових зв'язків.

 

Регіон у цілому

1. Розвинута інфраструктура туризму.

2. Високий рівень обслуговування.

3. Комфортний клімат.

4. Велика тривалість туристського сезону.

5. Сполучення відпочинку біля моря з оглядом визначних пам'яток.

Азіатський регіон



 Об'єднані Арабські Емірати 

1. Низькі ціни на електроніку і побутову техніку високої якості.

2. Високий рівень сервісу.

3. Мінімальні податки. Практика системи “TAX FREE”.

4. Великий досвід каргоперевозів.

5.Спрощена система візового режиму. 

Регіон у цілому

1. Екзотична природа і культура.

2. Політична стабільність.

3. Зручний транзитний шлях для туристів, що летять в Австралію й Океанію.

4. Головний напрямок “пляжного” відпочинку взимку.



Якщо порівняти таблицю 1 і 3, то можна визначити, які чинники найбільше приваблюють туристів. Основна маса туристів приходиться на Європу та Америку (відповідно до табл. 1). Відповідно до цого найбільше туристів приваблює історичні пам’ятки стародавньої культури, які найбільше сконцентровані у Європі, далі туристи їдуть подивитися на екзотику Південної Америки і технократичні міста – мегаполіси Півночі. Середземноморський регіон є досить розвинутим регіоном в плані туризму, он в останні часи дещо зменшилась його популярність. Азіатський регіон славиться своєрідною культурою і зимовим напрямком “пляжного” відпочинку. Наслідки азіатської кризи 1997 р. дещо болюче вразили економіку цих країн і вплинули  вцілому на кількість туристів.

































2. Становлення та регулювання діяльності фірми в міжнародному туризмі



2.1. Структура та діяльність туристичної фірми



Структура організації і керування туристичної фірми визначається задачами і стратегією компанії, але, як правило, має керівника, що здійснює загальне керівництво і розробляє загальну стратегію фірми, а також відділи посередницьких операцій, маркетингу і реклами, бухгалтерію.



  

                                   генеральний директор  



      відділ посередницьких операцій      відділ маркетингу і реклами         бухгалтерський відділ



Мал.2: Організаційна структура турфірми





Відділ по організації посередницьких операцій міжнародного туризму веде роботу з планування і здійснення туристичних поїздок на підставі дилерських договорів із туроператорами. На початку кожного сезону на підставі даних про попит і стан ринку, наданих відділом маркетингу, складається план набору груп з різних напрямків, запит пересилається туроператору на надання окремих турів на визначений період. Вся робота по забезпеченню договору: формування груп, добір керівників і гідів-перекладачів, надання необхідної інформації, списків груп при візовому оформленні і страхуванні здійснюється також цим відділом.

Контроль за роботою фірми здійснюється за допомогою бухгалтерського відділу, куди надходить інформація про наявність і рух коштів і здійсненні різних господарських операцій.

Маркетингова і рекламна стратегія, а також розробка туристичного продукту здійснюється відділом маркетингу.

У туристичному бізнесі, як і в будь-якому іншому виді діяльності, необхідно вивчення проблем попиту і пропозиції на ринках, тобто проведення маркетингових досліджень.

При наданні послуг фірма повинна орієнтуватися на потребі туристів, обумовленого за допомогою опитування потенційних клієнтів. Важливим джерелом інформації є й аналіз рекламних проспектів і листівок, що доставляються українськими і закордонними фірмами-партнерами і конкурентами.

Варто враховувати, що за цілями поїздки туризм класифікується на:

- курортний туризм із метою відпочинку і лікування;     

- екскурсійний туризм - знайомство з природними, історичними і культурними визначними пам'ятками;

- діловий туризм - для проведення ділових переговорів;

- науковий туризм - знайомство з досягненнями науки і техніки, участь у конгресах, конференціях і т.п.

По чисельності учасників розрізняють груповий і індивідуальний туризм.

При виборі свого сегмента на ринку туристичних послуг аналізуються наступні чинники:

Цілі поїздки: відпочинок бізнес, навчання, шопінг.

Географічні чинники: відпочинок на морі, розваги, інтерес до культурних і архітектурних цінностей.

Вікові і сімейні групи: школярі, студенти, дорослі, сім'я без дітей або з дітьми.

Економічні потреби і престиж: економія часу і зусиль при досягненні комфорту, прагнення належати до визначеної соціальної групи.  

 На рис. 3 відображена структура потреб туристів, що лежить в основі туристичної програми, яка показує, що організація турів на відпочинок повинна враховувати такі чинники, як місце відпочинку, престиж або, навпроти, економію засобів, а також вік туристів; при організації ділових поїздок і шоп-турів особливе значення має місце розташування країни туризму, а для турпоїздок із метою навчання до останнього добавляється й аналіз вікової  структури туристів.





                                                  Цілі туризму





         відпочинок                   Ділові                       навчання

        географія                       поїздки і                 географія

                                            шопінг-тури

            вік                                                                        вік

                                              географія

престиж      економія



Мал. 3: Сегментація ринку міжнародного туризму



Процес створення будь-якої туристичної програми починається з розробки загальних цілей, вироблення попередніх прогнозів, заснованих насамперед  на вивченні попиту споживачів і пропозиції конкурентів.

У діяльності туристичних фірм, особливо на етапі її виходу на ринок, велике значення надається правильно розробленій рекламній компанії.

Туристична компанія може бути спрямована на турагентів або на потенційних клієнтів. Інформація стосовна перших, поширюється насамперед на туристичних виставках, де представляють свої продукти всі самі великі компанії різних країн.

Дуже велике значення в туристичній рекламі мають спеціалізовані документи - листівки, брошури й ін.

Звичайно двухзіркові і більш високого класу готель випускає свої власні брошури, наявність котрих необхідно насамперед у курортних зонах, центрах спортивних заходів, архітектурних і культурних центрах.

Всі перераховані вище засоби використовують турагенти та туроператори, які також використовують проспекти курортних зон і відеорекламу, де відбивається насамперед своєрідність даної місцевості, культурні традиції й історичні пам'ятники. У даному випадку основною ціллю, що вибирається туроператором, є створення іміджу того або іншого регіону. Для цього використовується набір продуманих кадрів, що висвітлюють даний регіон із визначених позицій і відрізняють його від будь-якого іншого.

Рекламою різних туристичних зон і туристичних програм займаються насамперед туроператори: користуючись тим, що потенційного споживача володіє якоюсь інформацією, публікують невеликі оголошення в друкарських чорно-білих виданнях, що стосуються запропонованих послуг і рівня тарифів, причому для майбутніх клієнтів основним аргументом є низькі ціни.

Один з основних етапів - просування товару. На міжнародному рівні необхідна не просто реклама, а насамперед участь на міжнародних ярмарках і виставках, що дають можливість привернути увагу не до одного конкретного продукту, а до фірми в цілому. Розрізняють наступні види виставок:

- туристичні виставки загального призначення для професіоналів і публіки

- спеціалізовані виставки, що організуються по визначених критеріях, наприклад, що стосуються зимових видів спорту.             

- багатоцільові ярмаркові експозиції.

Основними туристичними центрами, що організують відомі у усьому світі ярмарки і виставки, є Брюссель, Мілан, Люксембург, Париж, Лондон.

Крім сегментації ринку і вибору маркетингової стратегії, необхідно враховувати, що туристичні послуги мають свій життєвий цикл, який формується  з декількох фаз (дивися рис. 4):

- розробки - період дослідження ринку, аналізу інформації, розрахунку вартості послуг на даний момент пошуку партнерів, налагодження зв'язків.

- “запуску” - період поширення рекламних оголошень, завоювання потенційних клієнтів, для якого характерний непостійний об'єм збуту і коливання ціни.

- зрілості - період, коли продукт стає відомим, з'являються постійні клієнти, число бажаючих скористатися послугами зростає, збільшується об'єм продажів.

- занепаду - період, коли попит на даний вид послуг падає завдяки появі нових удосконалених турів.













Рівень 

прибули











 

                                                                                                                           час            

розробка     запуск                зрілість              занепад                          (фази циклу)  

Мал. 4: Життєвий цикл туристичного продукту    



Необхідно ретельно аналізувати і продукти, що є маловідомими, новими для даного ринку, і добре відомі, для збуту яких потрібно зміна іміджу.

Крім того, для туризму характерні фази, що залежать від пори року. Вони засновані насамперед  на перевагах клієнтів, що можуть вибрати для відпочинку найбільше прийнятний для їх інтересів сезон (рис. 5).







        Країна   

  

     Франція

   

         Болгарія

 

       Індія  

   

       Кіпр



                                                                                Пора

                                Зима         Весна       Літо            Осінь                          року    (сезон)



Мал. 5: Зміна попиту на туристичні послуги

в окремих країнах в залежності від сезону















2.1.1. Розрахунки ціни туристичного продукту.



Вартість путівки містить у собі наступні статті:

вартість проїзду;

вартість харчування;

вартість проживання;

вартість трансферту;

вартість екскурсійної програми;

вартість оформлення візи;

вартість страхового поліса.    

Ціна ж туристичної путівки більше собівартості на величину витрат і доходу туристичної фірми.

Витрати, подані в цих статтях, діляться на постійні і змінні. До категорії постійних витрат відносяться:

- вартість проїзду;

- вартість трансферту;

- вартість страхового поліса;

- оформлення всіх необхідних документів.       

 Як правило, постійні витрати не залежать від тривалості туру і якості обслуговування.

 Частка готельного обслуговування і харчування в загальній вартості путівки складає 60 - 65%. Обидва ці елементи є змінними і залежать від зміни цін на дані види послуг, а також від сезонної градації, географічної зони розташування готелю, виду і класу обслуговування, договірних комерційних умов між турагенством і адміністрацією готельного підприємства.

На вартість готельного обслуговування і харчування впливає і тривалість проживання. Чим вона більше, тим нижче вартість одного туродня.

При розрахунку готельного обслуговування ціна проживання і харчування розбивається на тарифну сітку, що має діапазон 7 днів.

В даний час основна частина потоку туристів перебуває з укомплектованих груп. Це означає, що туристична фірма визначає оптову ціну поїздки для всієї групи. При цьому звичайно дається знижка для масової оптової угоди в залежності від об'єму опера - до 10%, по термінах і тривалості - до 5%, знижка в залежності від тривалості проживання туристів у готельному підприємстві - до 10%.

З оптової ціни можуть робитися додаткові знижки за участь фірми в рекламі і виданні рекламних проспектів по країні, окремому місту, окремому готелю, куди фірма відправляє туристів. Так, нерідко турфірма реалізує рекламні проспекти країни, рекламуючи в такий спосіб не тільки свої тури, але і країну в цілому.

Знижки можуть також робиться при попередній оплаті туристичного обслуговування.

У цілому ціна на туристичне обслуговування груп може бути нижче ринкової ціни для разових угод у середньому на 10-20%. 

Таким чином, на вартість путівки впливає чинник кількості запропонованих послуг. Туристу можуть бути надані або визначені види послуг по його виборі, або повний комплекс послуг. Повний комплекс послуг може бути наданий шляхом продажі так званих інклюзивів-турів (inclusive tour) або пекидж-турів (packadge tour).

При інклюзивах-турах, які застосовуються при авіаперевезеннях, вартість перевезення туристів до місця призначення й назад визначається на основі спеціально розроблених інклюзивів-тарифів, що можуть бути наполовину нижче звичайних. Тур включає також вартість розміщення туристів у готелі, харчування (повне або часткове) і інші послуги, надані на визначене число днів перебування туристів у країні призначення, які використовуються при групових і індивідуальних поїздках.

Загальний рівень рентабельності і ціни інклюзив-тура повинна бути не нижче звичайного тарифу вартості транспортування. Клієнту повідомляється паушальна (загальна) ціна інклюзив-тура без розбивки її на окремі види послуг.

При розрахунку вартості інклюзив-тура фірма включає в неї крім вартості туристичних послуг, власні витрати на утримання апарата фірми, витрати на рекламу, а також визначений прибуток. Незважаючи на це, загальна вартість інклюзив-туру для окремого туриста обходиться дешевше, ніж при індивідуальній поїздці без допомоги турфірми з таким же комплектом і рівнем послуг.

Пекідж-тури припускають надання клієнту повного комплексу послуг, що, однак, може і не включати транспортні витрати. Організуються вони по визначеної, заздалегідь рекламованій програмі. Структура турів варіюється в залежності від країни, складу туристів, їхньої купівельної спроможності, характеру, асортименту і якості послуг.

2.1.2. Організація виконання операцій міжнародного туризму.



Здійснення міжнародних туристичних операцій припускає визначені відношення між туристами - споживачами туристичних послуг і туристичних фірм - їхніми виробниками і реалізаторами (дистриб’юторами), а також відношення останніх із різними організаціями (банками, транспортними і страховими компаніями і т.п.), що забезпечують виконання цього виду міжнародних послуг.

Система відношень цих головних суб'єктів міжнародного туристичного бізнесу подана на схемі





                                                 турист

 

посольства, консульства               турагент                  банки



страхові компанії                      туроператор          державні органи

                                                                                			                                                                     

транспортні компанії          закордонні партнери





Мал. 6: Суб'єкти операцій міжнародного туризму



Робота туристичних фірм із туристами містить у собі:

- пропозиція туристу або групі туристів визначеного набору туристично-екскурсійних послуг;

- одержання від клієнта коштів  за путівку (тур); 

- перерахування коштів  визначеним організаціям за розміщення, проживання, екскурсійне обслуговування.

Договірні відношення туриста і туристичної фірми складаються як відношення покупця (замовника) і продавця (виконавця). При цьому варто підкреслити  особливий характер “продукт”, що купується в туристичної фірми. Вступаючи з ній у договірні відносини, турист розраховує одержати в остаточному підсумку необхідний йому набір послуг. Фірма ж дає йому, як правило, ще не самі послуги, а права (гарантії) одержання  у визначений час, у визначеному місці послуг, безпосередньо здійснюваних іншими фірмами, що не мають прямих договірних відношень із  даним туристом, але перебувають у договірних відношеннях із направляючою туристичною фірмою. Турист купує також і гарантії надання визначених видів послуг і самої направляючої фірми. Сукупність цих прав відображається в путівці, що є кінцевим “продуктом” діяльності туристичної фірми і відповідно предметом її реалізації.

Туроператорська діяльність - це діяльність по формуванню, просуванню і реалізації туристичного продукту, здійснювана на підставі ліцензії юридичною особою або індивідуальним підприємцем (туроператором).

Турагентська діяльність - діяльність по просуванню і реалізації туристичного продукту, здійснювана на підставі ліцензії юридична особа або індивідуальний підприємець (турагентом).

Взаємовідносини між туроператором і туристом частіше усього будуються на підставі агентського договору про надання першим другому права на реалізацію туристичного продукту, сформованого туроператором. Саме тому при організації турів туристичні фірми співпрацюють із страховими компаніями.













2.1.2. Страхування та оформлення віз



Страховий внесок входить у вартість путівки. Його розмір залежить від тарифу. Існують чотири різновиди тарифів, що грунтуються на:

- умовах посольств, що можуть визначити мінімальний розмір страхової суми, наприклад, для Західної Європи це приблизно 30 доларів США;

- терміні поїздки;

- кількості чоловік в групі (можливі знижки від 5 до 20%);

- вік (для людей старше 60 років страхова сума може бути збільшена в два рази).

На сьогоднішній день існують дві форми страхового обслуговування туристів.

Компенсаційна.

Передбачає оплату самим мандрівником усіх медичних витрат і відшкодування їх лише після повернення на батьківщину, що, як правило, незручно, тому що змушує туриста мати при собі значний грошовий запас на цей випадок.

Програма страхування багажу.

Сума страхового ліміту біля 2000 доларів. Вона виплачується по пред'явленні документів, що підтверджують, що багаж був втрачений або ушкоджений під час збереження або транспортування. Це найбільше поширений вид страхування, тому що тариф страхування багажу складає біля 50 центів у день.

Сервісна.

Страхування медичних витрат.

Юридичний і інформаційний ассистанс - забезпечення правової підтримки мандрівникам у випадку адміністративних або цивільних порушень, а також гарантія одержання необхідної інформації про найбільше зручні маршрути.

Страхування від нещасливого випадку.

Програма страхування цивільної відповідальності за нанесення збитку майну третіх осіб, нанесених туристом у результаті “ненавмисних дій”.

Страховий поліс - обов'язковий документ при турпоїздці. Більшість країн світу не видає візи без наявності спеціального страхового поліса. До них відносяться більшість розвитих країн: Австрія, Бельгія, Німеччина, Голландія, Данія, Іспанія, Норвегія, Франція, Швейцарія, Швеція, США.

Страховий поліс як документ, що гарантує оплату необхідного медичного обслуговування при настанні страхового випадку, обов'язково містить номер телефону фірми-партнера, по якому можна звернеться по допомогу, інформацію про страхувальника, страховику, умовах, вартості страховки і звільнення від (відповідальності) зобов'язань компанії у випадку війни, ядерних вибухів, дорожніх аварій, хронічних захворювань і т.д.

Туристична фірма пересилає постачальнику запит і гарантійний лист із термінами поїздки, найменуванням країни призначення, засобів пересування, що приймає фірми, кількістю туристів поіменно з указівкою номера паспорта і віку. 

Подібним способом оформляються і віза.

Існує декілька видів віз у залежності від цілей поїздки - туристичні, візи по приватному запрошенню, візи по діловому запрошенню.

Оформлення віз по приватних і ділових запрошеннях здійснюється в консульстві країни.  Випадки відмови у візі складають 5 - 7% від числа всіх що звернулися, причому відмова може бути переглянутий. Консульський збір за даний вид послуг складає 10-60 доларів США.

Оформлення туристичних віз здійснюється за допомогою виклику закордонної фірми на визначену кількість туристів за списком, заявленим раніше туристичним агентством. Після розгляду консульством видається віза, загальна для всієї групи або призначена для окремих туристів.

При розробці програм враховується не стільки вартість, скільки складність процедури оформлення.

Все описане характерно насамперед для США і Західної Європи, де до дозволу на в'їзд відносяться дуже суворо.

2.2. Договірне оформлення операцій міжнародного туризму



Система взаємовідносин між основними суб'єктами операцій міжнародного туризму юридичний оформляється різними договорами (контрактами).

У договір між туристичною фірмою і туристом, як правило, містить наступні типові умови:

- предмет договору (придбання туристом прав(гарантій) на тур, оформлених у виді путівки);

- вартість послуг фірми і форма їхньої оплати (наявними або переказ грошей на розрахунковий рахунок фірми);

- обов'язки туристичної фірми (по наданню туристичного продукту в повному об'ємі і якісно; по медичному страхуванню туристів; по оформленню для них посольських віз);

- відповідальність і звільнення від відповідальності сторін (у випадках форс - мажорних обставин, зміни якості наданих послуг, термінів їхній надання, відмови сторін від туру);

- обов'язки туриста (по оплаті, наданні необхідних документів для оформлення віз і т.п.).

У договорі з клієнтом доцільно відбити наступні дані: дату договору, терміни надання послуг, вид транспорту до місця відпочинку й назад, клас готелю, його найменування і місце розташування.

Договір між туроператором і турагентом у залежності від змісту відносин між турфірмами може бути декількох видів.

Агентські договори передбачають передачу виробником послуг туристичному агенту прав на продаж окремих видів послуг і інклюзивів-турів від імені і за рахунок туроператора. У договорі звичайно містяться чіткі інструкції з виконання покладених задач, територіальне обмеження сфери дії, встановлюються права й обов'язки сторін, а також порядок виплат комісійних винагород. Об'єм і характер вимог до агента неоднаковий і залежить від конкретних умов, що існують на національних ринках.

В угоду може бути внесений додаток, що зобов'язує агента не вступати в ділові відносини з іншими фірмами, а також додаток про монопольне право продажі окремих туристичних послуг. Подібна форма діяльності, з одного боку, дає можливість працювати, не маючи великих витрат на рекламу, маркетинг, організацію турів і одержуючи комісійні, але, з іншого боку, не дає можливості істотного розширення й одержання великих прибутків. Крім того, агент найчастіше занадто залежить від туроператора і по суті справи позбавлений самостійності.

Саме тому часто туристичні фірми купують путівки як готову продукцію, сформовану іншій компанією, і перепродають її дорожче. В обов'язки продавця входить бронювання місць у готелі, оформлення необхідних для поїздки документів, забезпечення туристичної групи гідом-перекладачем і інформування покупця про можливі зміни, а покупець здійснює набір, комплектацію і відправлення туристів, забезпечує надання їх списків у трьох екземплярах для оформлення документів і бронювання місць на транспорті і готелі, інформує туристів про вартість і порядок розрахунків.

У випадку не виконання зобов'язань і не дотримання термінів переводу вартості обслуговування або не надання анкет і списків громадян продавець має право анулювати поїздку, а покупець відшкодовує збитки.                       

 
























Висновки



В цій роботі я спробував розкрити причини, що формують міжнародний туризм, основні його реалії в сучасному світі, а також відобразив структуру і організацію діяльності окремої юридичної особи (турфірми, туроператора чи ін.) в сфері цієї діяльності.

Хоча туризм і є однією з найдавніших форм діяльності людини, його мала дослідженість вражає. Все більше галузей економіки прямо чи опосередковано починають працювати в структурі туризму, створюючи тим самим немалі прибутки. Гроші, які є в сфері туризму можна порівнювати з торгівлею нафтою.

Дивлячись на все вищезгадане слід зазначити, що необхідність розвитку туристичної діяльності (а саме – підвищення рівня обслуговування до світових стандартів, створення довгострокових закордонних зв’язків, перегляд законодавчої бази і ін.) в Україні є досить висока. Вищезгадана сфера міжнародної діяльності, при належному функціонуванні, може прискорити вихід України з важкого економічного становища, яке склалося на даний момент.
Список використаної літератури

		

Герчиков А. И. (1990) Маркетинг и международная коммерческое дело – М., Внешторгиздат 503 с.

Никонов А. (1995) Экспорт услуг и налогообложения. // Экономика и жизнь №42.

Travel&Tourism (1995) №14

Легорнев С.Ф. (1994) Туризм в экономике открытого типа. // Вестник московского Университета №2.

Добрецов А. (1995) Экспорт услуг  и международный туризм. // Экономика и жизнь. №42. 

Туризм: де відпочивають німці // Deutschland 1999 №3.

Герасименко В.Г. (1997) Основы турбизнеса – О.

Ильина Е.Н. (1998) Туризм – Путешествия – М., с. 43.

Маркова В.Д. (1996) Маркетинг услуг – М., с. 52.

Кириллова А.Т., Волкова Л.А. (1996) Маркетинг в туризме. // СПб., с. 56.

http://www.tour.com.ua

http://www.world-tourism.org















РЕЦЕНЗІЯ