Напрямки міжнародного співробітництва в галузі охорони природи

Реферат на тему:

НапрямкИ міжнародного співробітництва в галузі охорони природи


Зміст



Вступ

1. Міжнародне співробітництво в галузі охорони навколишнього середовища

2. Основні напрями міжнародного співробітництва в галузі охорони навколишнього середовища

3. Форми міжнародного співробітництва в галузі охорони навколишнього середовища

Висновок

Список використаної літератури


Вступ



Міжнародне співробітництво - всі напрямки і форми міждержавних і міжорганізаційних контактів - в області охорони навколишнього природного середовища з 70-х рр.. розвивалося дуже активно. Воно стало більш інтенсивним як по лінії прямого політичного співробітництва держав, так і по лінії економічного, культурного та науково-технічного співробітництва в рамках урядових і неурядових організацій на всіх рівнях.

Ставлення держав, організацій, політичних діячів, вчених, представників усіх професій і верств населення до охорони навколишнього середовища стало більш кваліфікованим, науково обґрунтованим, збалансованим. Це проявилося в тому, що в численних міжнародно-правових актах, прийнятих за останні десятиліття, в рішеннях і резолюціях міжнародних організацій, конференцій, нарад, у планах, проектах і програмах спільної діяльності, а також у конкретній практичній природоохоронної роботі регулярно приділяється належна увага як захист окремих природних об'єктів та екологічних систем, так і розробці та здійсненню заходів всебічної охорони природного середовища в цілому.

Міжнародне співробітництво Російської Федерації в області охорони навколишнього середовища розвивається в рамках міжнародних організацій, багатосторонніх конвенцій та угод, а також двосторонніх договорів та угод з країнами СНД, ближнього і далекого зарубіжжя.

У 2003 р. Російська Федерація приєдналася до Конвенції ООН по боротьбі з опустелюванням. Підготовлено та підписано ряд міжурядових і міжвідомчих угод в галузі природокористування та охорони навколишнього середовища з країнами СНД і далекого зарубіжжя, в тому числі: Рамкова Конвенція по захисту морського середовища Каспійського моря; Міжурядову угоду з КНР про співробітництво в галузі вивчення і освоєння Світового океану. Співпраця з Програмою ООН з навколишнього середовища (ЮНЕП) здійснювалося в рамках проектів третьої фази програми Глобального екологічного за такими ключовими напрямками: стійкі органічні забруднювачі (СОЗ), деградація земель, біорізноманіття та біобезпека, міжнародні води.

На зустрічі міністрів навколишнього середовища країн "вісімки" (25 27 квітня 2003 р., Париж, Франція) прийнято спільне комюніке по ряду питань: про практичні заходи, спрямовані на вирішення проблем Африки; про забезпечення безпеки судноплавства; про посилення взаємодії в рамках глобальних і регіональних природоохоронних конвенцій та угод. На саміті країн "вісімки" (31 травня - 3 червня 2003 р., Евіан, Франція) розроблені і прийняті План дій по воді, націлений на комплексне управління та ефективне використання водних ресурсів; План дій з науки і технологій з метою сталого розвитку, спрямований на збереження біорізноманіття і стале управління лісами.

Співпраця в рамках Європейської економічної комісії ООН (ЄЕК ООН) здійснювалося в рамках процесу "Довкілля для Європи". На Загальноєвропейської Конференції міністрів навколишнього середовища "Довкілля для Європи" (20 23 травня 2003 р., Київ, Україна) прийняті Міністерська Декларація, рамковий документ щодо Екологічної стратегії для країн Східної Європи, Кавказу та Центральної Азії, а також базові елементи стратегії освіти в стійкого розвитку.

Продовжувалося співробітництво в рамках Ради Баренцева / Евроарктіческого регіону (СБЕР) та Ради держав Балтійського моря (СГБМ). Російська делегація брала участь у Конференції з навколишнього середовища і сталого розвитку в Північній Європі (27 29 серпня 2003 р., Лулео, Швеція). За підсумками конференції прийняті Декларація СБЕР і Декларація СГБМ, затверджено перелік екологічно значимих інвестиційних проектів у "гарячих точках" російської частини Баренцева регіону, фінансування яких здійснюється НЕФКО / Амапа, а також схвалено стратегія та план дій по "чистому виробництву".


1. МІЖНАРОДНЕ СПІВРОБІТНИЦТВО У ГАЛУЗІ ОХОРОНИ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА



В даний час існує більше 100 міжнародних організацій, що активно займаються проблемами охорони навколишнього середовища.

Республіка Узбекистан є активним учасником та членом багатьох з них.

Найбільший внесок у вирішення цих проблем вносить Організація Об'єднаних Націй (ООН) та її спеціалізовані установи, як організації універсальні і найбільш представницькі.

ООН була створена в 1945р. Республіка Узбекистан стала членом ООН у березні 1992р.

У функції Генеральної Асамблеї ООН входить формування політики та напрямки природоохоронної діяльності ООН в цілому і визначення тематики міжнародного співробітництва. У 1971р. на XXVI сесії була прийнята резолюція програмна «Розвиток і навколишнє середовище». Резолюція Генеральної Асамблеї ООН, прийнята 16 грудня 1976 р. визначила:

• коло природоохоронних повноважень ООН;

• відповідальність за вирішення проблеми навколишнього середовища глобального характеру;

• керівну роль у вирішенні міжнародних проблем охорони навколишнього середовища;

• організацію відповідних форумів і розробку договорів у галузі охорони навколишнього середовища на глобальному рівні;

• здійснення керівництва фондом навколишнього середовища;

• надання допомоги країнам, що розвиваються у вирішенні проблем охорони навколишнього середовища.

З метою практичної реалізації заходів з охорони навколишнього середовища Генеральна Асамблея прийняла програму ООН з охорони навколишнього середовища (ЮНЕП) і заснувала ряд спеціалізованих органів: Економічний і соціальний Рада (ЕКОСОР); Організація Об'єднаних націй з питань освіти, науки і культури (ЮНЕСКО); Міжнародне агентство з атомної енергії (МАГАТЕ); Міжурядова морська консультативна організація (ИМКО); Всесвітня Організація охорони здоров'я (ВООЗ); Продовольча і сільськогосподарська організація (ФАО); Всесвітня метеорологічна організація (ВМО).

Економічний і соціальний Рада (ЕКОСОР) веде дослідження і складає доповіді з міжнародних питань охорони навколишнього середовища, дає рекомендації щодо будь-яких аспектах цієї проблеми, державам - членам ООН і зацікавленим спеціалізованим установам.

Регіональні проблеми охорони навколишнього середовища є об'єктами діяльності відповідних підрозділів ЕКОСОР:

• Європейської Економічної Комісії (ЄЕК), Узбекистан є її членом з липня 1993р.;

• Економічної Комісії ООН для Африки (економ);

• Економічної Комісії ООН для Західної Азії (ЕКООНЗА);

• Економічної і соціальної Комісії ООН для Азії і Тихого океану (ЕСКАТО), Узбекистан є її членом з липня 1992р.

ЮНЕСКО почала свою діяльність у 1946р. Її членами є більшість країн світу, в тому числі Республіка Узбекистан з жовтня 1993р. Діяльність ЮНЕСКО зосереджена на організації досліджень в галузі навколишнього середовища та її ресурсів. Вона брала активну участь у створенні Міжнародного союзу охорони природи (МСОП) і інших природоохоронних організацій. У 1970р. Генеральна конференція ЮНЕСКО схвалила довгострокову міжурядову і міждисциплінарну програму «Людина і біосфера» (МАБ), в основі якої лежить всебічно вивчення структури і функціонування біосфери та її екологічних районів, систематичні спостереження за змінами біосфери в результаті впливу людини, аналіз впливу цих змін на людину і надання необхідної інформації з цих питань. До здійснення цієї програми було підключено близько 100 країн, 80 з яких створили національні комітети. Академія Наук Республіки Узбекистан активно бере участь в її реалізації.

Програма ООН з охорони навколишнього середовища (ЮНЕП) була створена Генеральною Асамблеєю в 1972р. Керівним органом програми є Рада керуючих, що складається з представників багатьох держав. Діяльність Ради керуючих зосереджена на розробці таких програм: Здоров'я людини і чистота навколишнього середовища; Населені пункти та життєве середовище; Сухопутні екосистеми й управління ними; Навколишнє середовище та її розвиток; Океани; Управління навколишнім середовищем; Міжнародне природоохоронне право; природоохоронну освіту.

Для фінансування вищевказаних програм Генеральна Асамблея заснувала спеціальний фонд навколишнього середовища.

У 1975р. ЮНЕСКО і ЮНЕП у відповідності до рекомендацій конференції ООН (Стокгольм, 1972р.) Почали здійснення міжнародної програми з освіти в галузі охорони навколишнього середовища (МПОС). Для обговорення цієї проблеми в жовтні 1977р. була скликана міжурядова конференція в Тбілісі (Грузія), рекомендації і заключна декларація якої заклали основу, уточнили цілі і визначили педагогічні принципи освіти з питань навколишнього середовища, а також основні напрямки, що визначають її розвиток на національному і міжнародному рівнях.

Відповідно до прийнятої на конференції декларації основною метою екологічної освіти є досягнення розуміння спільнотами та окремими особами складності характеру природного навколишнього середовища і сфери, створеної людиною, а також придбання знань і практичних навичок для усвідомленого і ефективної участі у вирішенні проблем навколишнього середовища - управлінні її якістю.

Тбіліська міжурядова конференція з освіти в галузі навколишнього середовища ознаменувала новий етап у розвитку міжнародної діяльності з охорони природи. У числі 41 рекомендації, прийнятої на конференції, 28 були звернені до країн і їх урядам.

Втілюючи в життя рекомендації Тбіліської конференції, освіта в галузі навколишнього середовища було включено в перелік цілей наступних середньострокових і довгострокових планів ЮНЕСКО, включаючи підготовлену їй у березні 2001р. мультимедійну Програму «Освіта для Сталого Майбутнього», а також справжню інтерактивну навчально-освітню Програму «Екологія, Охорона навколишнього середовища і Сталий розвиток».

МАГАТЕ (Міжнародне агентство з атомної енергетики) створено в 1967р. Його членами є понад 100 держав, у тому числі і Республіка Узбекистан із січня 1994р. Агентство здійснює програму «Ядерна безпека та захист навколишнього середовища».

ВООЗ (Всесвітня організація охорони здоров'я, створена в 1947 р.) - Більше 150 держав, включаючи Узбекистан з травня 1992р.

ВООЗ приділяє велику увагу:

• проблем забруднення атмосфери,

• уніфікує методи вимірювання, які застосовуються в різних країнах, для порівнянності та надійності результатів,

• розробляє рекомендації за показниками якості повітря, які можна використовувати для встановлення національних стандартів,

• аналізує законодавства щодо боротьби із забрудненням повітря, прийняті в державах - членах ООН,

• збирає і поширює інформацію з його рівням і розробленим рекомендацій, спрямованих на боротьбу із забрудненням повітря.

ИМКО (Міжурядова морська консультативна організація) створена в 1948р. в рамках ИМКО розробляються технічні та організаційні норми запобігання забруднення морів.

Діяльність ФАО (Продовольча і сільськогосподарська організація) (1945 р.) пов'язана з охороною земель, водойм, лісів і тваринного світу.

МСОП (Міжнародний союз охорони природи), створений в 1948 р. об'єднує різні урядові та громадські організації. Природоохоронні організації РУз співпрацюють з МСОП з 1995р. Науково-технічні наради та конференції, організовані МСОП, стали найбільшими міжнародними природоохоронними форумами.

Близько 20 промислово-розвинених країн, у тому числі Великобританія, США і Канада, об'єднані в Організацію Економічного Співробітництва та Розвитку (ОЕСР), а десять держав Західної Європи - в Європейське економічне співтовариство (ЄЕС). Ці організації, поряд з різними економічними питаннями, також розробили відповідні рекомендації, спрямовані на охорону навколишнього середовища.

Велику роль у сприянні процесам охорони навколишнього середовища грають Міжнародні Конвенції, наприклад, Конвенція ООН по зміні клімату (Узбекистан приєднався до неї в грудні 1995 р.), Конвенція по боротьбі з опустелюванням (серпень 1995 р.), Конвенція про біологічне різноманіття (травень 1995 р.) , Конвенція про міжнародну торгівлю видами дикої фауни і флори, що перебувають під загрозою зникнення (липень 1997 р.) і безліч інших.

навколишній середовище охорона резолюція

2. ОСНОВНІ НАПРЯМКИ МІЖНАРОДНОГО СПІВРОБІТНИЦТВА В ГАЛУЗІ ОХОРОНИ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА



Міжнародне співробітництво СНД в галузі охорони навколишнього середовища розвивається на основі двосторонніх угод з США, Францією, Великобританією, Бельгією, Фінляндією та іншими країнами. Ці угоди передбачають проведення спільних робіт із запобігання забруднення повітря і вод Світового океану. Велика увага в угодах приділяється розробці законодавства, правових та адміністративних заходів, пов'язаних зі збереженням та підтриманням якості навколишнього середовища.

Багатостороннє співробітництво з питань охорони навколишнього середовища засновано на участі СНД у Програмі ООН з навколишнього середовища (ЮНЕП) і в роботі таких міжнародних неурядових організацій, як Рада Економічної Взаємодопомоги (РЕВ), Міжнародна рада наукових спілок (МСНС), Всесвітня організація охорони здоров'я (ВООЗ) , Глобальна система моніторингу навколишнього середовища (ДСМД), Міжнародний союз охорони природи (МСОП) і ін.

Міжнародне співробітництво сприяє більш швидкому рішенню глобальних і міжрегіональних природоохоронних проблем.



3. ФОРМИ МІЖНАРОДНОГО СПІВРОБІТНИЦТВА В ГАЛУЗІ ОХОРОНИ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА (НА ПРИКЛАДІ ОЗЕРА БАЙКАЛ)



Об'єктивна необхідність збереження і відновлення екосистеми озера Байкал є основним рушійним механізмом всебічного розширення міжнародних контактів. Ця діяльність здійснювалася згідно з федеральним, республіканським та міжнародним правовим актам, угодам, договорами.

При цьому міжнародне співробітництво мало і має різні форми і аспекти, але це різноманіття в кінцевому підсумку зводилося до єдиної цільової задачі по забезпеченню гарантій безумовного заощадження природного феномену - озера Байкал.

Деякою точкою відліку цієї діяльності є проведена у вересні 1994 р. міжнародна конференція «Байкальський регіон як світова модельна територія сталого розвитку», яка мала особливу актуальність.

З ініціативи Світового банку проведені наукові дослідження з розробки генерального плану розвитку екотуризму на Байкалі (1994-1995). Основною метою цього плану було отримання максимально можливої економічної ефективності при мінімальному впливі на природне середовище.

На наступному етапі була завершена розробка проекту «Управління природними ресурсами та збереження біорізноманіття в басейні оз. Байкал »(2001), який фінансувався Світовим банком.

У рамках російсько-американського проекту (проект Девіса) «Комплексна програма політики землекористування на російській території басейну озера Байкал» проведена дослідна робота, що охоплює проблеми використання земельних ресурсів на основі стійкості і збереження екосистем.

Більш довготривалий характер набувають науково-пошукові роботи в області розробки Байкальської компоненти проекту Глобального екологічного фонду за сприяння Госкомекологіі Росії за рахунок фінансування Світового банку (1998-2001).

Основним завданням проекту є збереження унікальної екосистеми озера Байкал і всього природно-історичного комплексу його улоговини. Проектний документ складається з п'яти підкомпонентів: міжрегіональна діяльність; модельний проект в Іркутській області; модельний проект в Республіці Бурятія; модельний проект в Читинській області; програма місцевих ініціатив (малі гранти).

Не менш важливі природоохоронні завдання покладалися на виконання програми ТАСІС Європейського співтовариства з Байкальського регіону (1997-2000). Одним з основних переваг проекту було те, що в процесі його виконання надавалася можливість основним виконавцям за допомогою закордонного відрядження познайомитися з практикою роботи західноєвропейських організацій у сфері державного управління з різних напрямків, включаючи управління природними ресурсами та якістю навколишнього середовища.

Навчання передбачало вдосконалення державного управління, в контексті переходу до ринкової економіки з акцентом на особливу увагу до охорони навколишнього середовища.

Перерахований перелік напрямів міжнародного співробітництва свідчить про те, що це більшою мірою проявляється в галузі науково-дослідної діяльності. Спроби перейти у площину конкретних природоохоронних заходів, на цьому етапі стримуються недостатньою ступенем обізнаності зарубіжних інвесторів про сучасний стан екосистем озера Байкал.

Ще більш стримуючий ефект робить недостатня розвиненість громадських структур в Росії, зокрема, в Байкальської регіоні, здатних до кардинального розв'язання проблем природокористування та збереження природних комплексів, а також прояв стриманості зарубіжними інвесторами в контактах з державними органами влади.

Озеро Байкал і його екосистема мають планетарне значення, в силу чого його збереження є турботою всього світового співтовариства. Багато передові вчені поділяють цю думку, тому міжнародна співпраця в області рішення байкальських проблем буде розширено з найрізноманітніших аспектів.


Висновок



Міжнародне співробітництво в галузі охорони навколишнього середовища протягом минулих десятиліть, безсумнівно, прогресувало. Воно розширилося, охопивши всі країни і народи, стало більш глибоко пов'язаним із всебічним розвитком суспільства. Зросла наукова обгрунтованість природоохоронної діяльності урядів і міжнародних організацій. Співпраця виросло в організаційному відносини. Природоохранительное співробітництво стало невід'ємним елементом життя міжнародного співтовариства на сучасному етапі.

Можна виділити наступні принципи права охорони навколишнього середовища:

• принцип суверенітету держави над своїми природними ресурсами;

• запобігання забруднення природного середовища; оголошення природного середовища в межах міжнародних територій загальним надбанням людства;

• свобода дослідження природного середовища;

• співпраця в надзвичайних обставинах.

Основні напрями міжнародного співробітництва в галузі охорони навколишнього середовища - власне охорона навколишнього середовища та забезпечення її раціонального використання.

Об'єктами міжнародного захисту є:

• атмосфера Землі, навколоземний і космічний простір;

• світовий океан;

• тваринний і рослинний світ;

• охорона навколишнього середовища від забруднення радіоактивними відходами.


Список використаної літератури



1. Регіональна економіка / За редакцією М.В. Степанова - М., Инфра-М, 2001. - 463 с.

2. Регіональна економіка / За редакцією С.С. Тягово - Ростов-на-Дону. Фенікс, 2001. - 320 с.

3. Скопин А.Ю. «Економічна географія Росії»: підручник - М.: 2005. - 365 с.

4. Економічна географія Росії. Підручник. ізд. перераб. і доп. / За загальною редакцією В.І. Вадятін.

5. М.В. Степанова.-М.: ИНФРА - М.: Російська економічна академія, 2005.-568 с.

6. Екологічна географія Росії: Навчальний посібник для вузів / Під редакцією Морозової Т.Г. - 2-е вид. Перераб. і доп. ЮНИТИ-ДАНА, 2003. – 441 с.

7. Іметхенов А.Б. Екологія, охорона природи та природокористування / А.Б. Іметхенов, А.І. Куликов, А.А. Атутов. - Улан-Уде, 2001. - С. 345-362.

8. Ісмаїлова Е.Ю., Трунцевскій Ю.В., Савич Н.Є. Екологічне право. - М.: АТ «Центр ЮрИнфоР», 2003.

9. Лопашенко Н.А. Екологічні злочину: Коментар до глави 26 КК РФ. - Спб.: Юридичний центр Прес, 2002. - 802 с.

10. У контрольній роботі використана інформація з мережі «Інтернет», пошук здійснювався за допомогою пошукової системи www.yandex.ru, де використовувалися посилання на журнали: Науково - популярний журнал «Безпека навколишнього середовища». Науково-технічний журнал "Захист навколишнього середовища».

11. Для підготовки даної роботи були використані матеріали з сайту http://websites.pfu.edu.ru/IDO/ffec/.