Інвестиції в основний капітал

Реферат

Інвестиції в основний капітал




Зміст



	Інвестиції в основний капітал	3

	Список використаної літератури	13




Інвестиції в основний капітал



Інвестиційна діяльність підприємств є одним з найбільш складних і ризикових видів бізнесу. Її результати мають значний вплив на ефективність підприємництва в цілому. До суттєвих чинників, що не сприяють його розвитку в Україні, слід віднести: недостатню економічну ефективність інвестиційних проектів, низьку інвестиційну привабливість підприємств, слабкий державний захист капіталу інвесторів, відсутність ринкової інфраструктури і дієвих механізмів щодо здійснення інвестицій та повернення капіталу [10, с. 84].

Інвестиції – одна з найбільш часто використовуваних в економічній системі категорій як на макро-, так і на мікрорівні. Однак, незважаючи на виключну увагу дослідників до цієї ключової економічної категорії, наукова думка досі не виробила універсального визначення інвестицій, яке відповідало б потребам як теорії, так і практики, а також було б адекватним з позицій конкретного суб’єкта їх здійснення – держави, підприємства, домогосподарства тощо.

Практика економічно розвинених країн свідчить, що стійке зростання економіки в умовах глобальної економічної конкуренції зумовлене високим рівнем впровадження у виробництво новітніх технологій та розробок. При цьому приріст виробництва забезпечується шляхом формування сприятливого інвестиційного клімату, який дає змогу посилити приплив зовнішніх та внутрішніх фінансових ресурсів, зокрема у високоефективні інноваційні продукти. Фінансування інноваційних розробок розглядається як чинник соціально-економічного зростання країни [10, с. 87].

Формуванню позитивного інвестиційного клімату в Україні заважають наявність адміністративних аспектів регулювання інвестиційної діяльності, недосконала законодавча база, політична нестабільність у країні та низький рівень захищеності інвесторів. Вирішення саме цих питань сприятиме істотному поліпшенню інвестиційного клімату в Україні та збільшенню обсягів інвестицій в її економіку [9, с. 37].

Інноваційна діяльність у державі є одним із головних напрямів розширення та збільшення капітальних інвестицій, впровадження нових технологій на підприємствах на основі науково-технічного прогресу, що зумовлює регулювання розвитку економіки, істотне підвищення її ефективності. Сьогодні економічні умови спонукають виробника докорінно переглянути технічні, технологічні, інноваційні та фінансові ресурси, систему оподаткування та процеси демонополізації [5, с. 116]. Перед українськими підприємствами постають питання відтворення основних фондів та виробничих потужностей. Дані про інвестиції в основний капітал подані в таблиці 1.



Таблиця 1.

Інвестиції в основних капітал [4].

Показники

Роки



2003

2004

2005

2006

2007

2008

2009

1. Інвестиції в основний капітал у фактичних цінах

32573

37178

51011

75714

93096

125254

188486

2. Зростання інвестицій до попереднього року, млн. грн.

8944

4605

13833

27703

13382

32158

63232

3. Зростання інвестицій до попереднього року, -

137,8

114,1

137,2

148,4

122,9

134,5

150,5



Дані таблиці 1 свідчать про те, що інвестиції в основний капітал щорічно зростали. Якщо в 2009 році вони дорівнювали 188486 млн. грн., то 2003 року становили 32573 млн. грн., тобто зросли на 155913 млн. грн., або у 5,8 рази. Індекси інвестицій в основний капітал до попереднього року підтверджують вищезазначені висновки. Останніми роками спостерігалися вагомі вкладення інвестицій в економіку України, так, 2009 року порівняно з 2008 роком інвестиції збільшилися на 63232 млн. грн., або на 50,5 -, 2006 року порівняно з 2005 роком – на 32158 млн. грн., або на 34,5. Інвестиції в основний капітал за видами економічної діяльності наведено в таблиці 2.


Таблиця 2

Інвестиції в основний капітал за видами економічної діяльності у фактичних цінах, млн. грн. [4].

Показники

Роки

2009 р. до 2003 р.





2003

2004

2005

2006

2007

2008

2009

млн. грн.

-

Усього В тому числі:

32573

37178

51011

75714

93096

125254

188486

155913

578,7

Сільське господарство, мисливство та лісове господарство

1617

1930

2141

3381

5016

7309

9519

7902

588,7

Промисловість

13651

15112

19726

28191

35031

44804

64341

50690

471,3

Будівництво

1109

1823

2502

4675

4929

6300

9107

7998

721,2

Оптова й роздрібна торгівля, торгівля транспортними засобами, послуги з ремонту

1285

2019

3276

5322

7614

11655

17779

16494

1383,6

Готелі та ресторани

469

446

677

1074

1508

1483

2614

2145

457,4

Транспорт та зв'язок

7452

7004

10230

15015

16887

20328

31709

24257

325,5

Фінансова діяльність

530

891

977

1245

1964

2383

4165

3635

785,8

Операції з нерухомістю, здавання у найм та послуги юридичним особам

4545

5549

7716

11238

15334

24026

39415

34870

867,2

Колективні, громадські та особисті послуги

686

763

1230

1954

1826

2854

4061

3376

592



Дані таблиці 2 свідчать, що інвестиції в основний капітал у сільське господарство, мисливство та лісове господарство в 2009 порівняно з 2003 роком зросли на 7902 млн. грн., або в 5,9 рази; інвестиції в промисловість за ці роки – на 50690 млн. грн., або в 4,7 рази; інвестиції в будівництво – відповідно на 7998 млн. грн., або в 7,2 рази; інвестиції в оптову й роздрібну торгівлю, торгівлю транспортними засобами та в послуги з ремонту – на 16494 млн. грн., або в 13,8 рази; готелі та ресторани – на 2145 млн. грн., або в 4,6 рази; транспорт і зв'язок – на 24257 млн. грн., або в 3,3 рази; інвестиції у фінансову діяльність – на 3635 млн. грн., або в 7,8 рази. Інвестиції в основний капітал, пов'язаний з операціями з нерухомістю, здавання у найм та послуги юридичним особам, збільшились на 34870 млн. грн., або в 8,7 рази; інвестиції в колективні, громадські та особисті послуги в 2007 році порівняно з 2001 зросли на 3376 млн. грн., або в 5,9 рази [4].

Недостатню увагу, на превеликий жаль, науковці приділяють вирішенню питань активізації інвестиційної діяльності за рахунок як зовнішніх, так і внутрішніх джерел підприємств, удосконаленню економічної політики щодо цільового фінансування інвестиційних розробок з боку органів державної влади, а також формуванню та розвитку інфраструктури інвестиційного ринку.

Проблеми зростання інвестицій в основний капітал, відсутність джерел їх фінансування вимагають вивчення на високому науковому рівні. У зв'язку з тим, що Україна починає перехід до інвестиційно-інноваційної моделі розвитку, потрібно обумовити умови та чинники її формування, а також оцінити рівень їх готовності до розвитку [6, с. 46].

Міжнародна практика реалізації інвестиційних пріоритетів свідчить, що відсутність необхідних обсягів фінансування створює додаткові труднощі для результативного формування інноваційної моделі розвитку національної економіки. Визначенню ролі впровадження інновацій як одного з ключових чинників збільшення конкурентоспроможності держави, дослідженню й аналізу динаміки основних показників інноваційної діяльності промислових підприємств України, проблем і напрямів розвитку відповідних галузей економіки у країнах Європейського Союзу присвячено наукову статтю О.Л. Притикіної, Ю. М Стасюка та О. В. Щипачової. Структурну динаміку як чинник інноваційного розвитку національної економіки розглянуто О. Завгородньою, [6, с. 47] а грошово-кредитну політику держави та інноваційну діяльність банків проаналізував Б. Луців. Інвестиції в основний капітал за джерелами фінансування подаю в таблиці 3.




Таблиця 3

Інвестиції в основний капітал за джерелами фінансування в Україні за 2003–2009 роки у фактичних цінах, млн. грн.* [4].

Показники

Роки

2009 до

2003 р.





2003

2004

2005

2006

2007

2008

2009

млн. грн.



Усього

32573

37178

51011

75714

93096

125254

188486

155913

578,7

У тому числі за рахунок:



















Коштів державного бюджету

1749

1863

3570

7945

5077

6846

10458

8709

597,9

Коштів місцевих бюджетів

1332

1365

2095

3544

3915

5446

7324

5992

550,1

Власних коштів підприємств та організацій

21770

24470

31306

46685

53424

72337

106520

84750

489,3

Коштів іноземних інвесторів

1413

2068

2807

2695

4688

4583

6660

5247

471,3

Коштів населення на індивідуальне житлове будівництво

1415

1573

1822

2577

3091

5110

8549

7134

604,2

Кредитів банків та інших позик

1400

1985

4196

5735

13740

19406

31182

29782

2227,3

Інших джерел фінансування

3494

3854

5215

6533

9161

9354

3737

243

106,9

Джерело: складено заданими Державного комітету статистики [11].



З таблиці 3 видно, що джерела фінансування інвестицій в основний капітал щорічно зростають. Так, у 2007 році порівняно з 2001 інвестиції за рахунок коштів державного бюджету збільшилися на 8709 млн. грн., або у 6 разів. Слід зауважити, що за рахунок централізованих фінансових ресурсів доцільно фінансувати життєво важливі для країни інноваційні проекти.

Основне джерело фінансування інвестицій в основний капітал у 2007 році порівняно з 2001 роком – це власні кошти підприємств, які збільшилися на 84750 млн. грн., або у 6 разів. Проблемам ефективного використання власних коштів та накопиченню присвячені дослідження деяких науковців. На важливості залучення та використання внутрішніх інвестицій, особливо на рівні регіонів, акцентує свою увагу В. Кифяк [12]. Він визначив напрями ефективного використання місцевих фінансових ресурсів, проаналізував питання, що пов'язані з розвитком фінансової інфраструктури, а також запропонував заходи щодо інтенсивного залучення національного капіталу у виробничу сферу [6, с. 48].

Проблеми економічного розвитку регіонів України тісно пов'язані з підвищенням їхньої інвестиційної привабливості як для залучення іноземних інвестицій, так і для міжрегіонального перерозподілу інвестиційних ресурсів. Деякі науковці приділяють особливу увагу вирішенню цих питань. Зокрема, роль місцевих органів влади у створенні сприятливого інвестиційного клімату в Україні вивчається О. В. Шаповаловим, інвестиційна привабливість регіонів висвітлюється Л. О. Петковою, вплив інвестицій на економічне зростання досліджено Г. О. Харламовою [9, с. 120].

За рахунок коштів населення на індивідуальне житлове будівництво інвестиції зросли на 7134 млн. грн., або у 6 разів; за рахунок інших джерел фінансування – лише на 243 млн. грн. Кошти іноземних інвесторів зросли на 5247 млн. грн., або у 4,7 рази. 

На Україні слід створити Агентство із залучення іноземних інвестицій. До речі, в світі такі агентства є головним інструментом залучення іноземних інвестицій. Зважаючи на обмеженість джерел фінансування та недоступність більшості з них для організацій науково-технологічної галузі та відсутність задовільної для фінансово-кредитних установ застави, брак належних обсягів власних інвестиційних ресурсів для здійснення проектів технічного переоснащення та реконструкції виробничих потужностей, особливої ваги набуває пошук і використання нових джерел, форм і методів фінансового забезпечення інноваційної та інвестиційної діяльності [12, с. 55]. Так, поряд із традиційними банківськими технологіями з'являються нові, такі як лізинг, франчайзинг, факторинг, форфейтинг, особливості застосування яких широко висвітлені в економічній літературі [6, с. 48].

Сьогодні, коли Україна знаходиться у кризовому стані, банківська система не впливає активно на розвиток реального сектора економіки, а обсяги кредитних ресурсів не відповідають сучасним потребам українських підприємств. Як і в попередні роки, переважає банківське кредитування видів економічної діяльності зі швидким обігом коштів, що мають короткий виробничий цикл. Основним позичальником виступає роздрібна та оптова торгівля.

Обсяги та динаміка залучення прямих інвестицій не відповідають потребам вітчизняної економіки, їхня частка щорічно коливається у межах 4 ВВП, тоді як у Казахстані – близько 30, Естонії – понад 90. На одного українця припадає лише до 120 дол. США іноземного капіталу, а в Угорщині, Чехії, Естонії та інших країнах – понад 2 тис. дол. [12, с. 56].

Отже, основними правилами, на підставі яких повинна будуватися система фінансування інновацій, мають бути: цільова орієнтація системи – її поєднання із завданням швидкого й ефективного впровадження сучасних науково-технічних досягнень; обґрунтованість, логічність і юридична захищеність прийомів і механізмів; вибір джерел фінансування; можливість охоплення максимально широкого кола техніко-технологі-чних новинок та напрямів їх практичного використання. Витрати організацій на виконання власними силами наукових та науково-технічних робіт за видами робіт подано в таблиці 4.



Таблиця 4

Витрати організацій на виконання власними силами наукових та науково-технічних робіт за видами робіт у фактичних цінах, млн. грн.* [4].

Роки

Усього

У тому числі

Питома вага обсягу виконаних науково-технічних робіт у ВВП, -









фундаментальні дослідження

прикладні дослідження

науково-технічні розробки

науково-технічні послуги





2003

2275,0

353,3

304,9

1317,2

299,6

1,11

2004

2496,8

424,9

343,6

1386,6

341,7

1,11

2005

3319,8

491,2

429,8

1900,2

498,6

1,24

2006

4112,4

629,7

573,7

2214,0

695,0

1,19

2007

4818,6

902,1

708,9

2406, 9

800,7

1,09

2008

5354,6

1141,0

841,5

2741,6

630,5

0,98

2009

6700,7

1504,0

1132,6

3303,1

761,0

0,93



Таблиця 4 відображає збільшення витрат організацій на виконання наукових робіт із 2275,0 млн. грн. у 2003 році до 6700,7 млн. грн. у 2009 році, витрати збільшилися на 4425,7 млн. грн., або в 3 рази. Витрати на фундаментальні дослідження зросли на 1151,1 млн. грн., або в 3,7 рази. Прикладні дослідження зросли на 827,7 млн. грн., або в 3,7 рази. Ці роботи можуть також сприяти істотному вдосконаленню наявних об'єктів. Науково-технічні розробки зросли на 1985,8 млн. грн., або в 2,5 рази. Витрати на науково-технічні послуги зросли на 461,4 млн. грн., або в 2,5 рази [4].

У процесі розроблення інноваційно-інвестиційної стратегії необхідно визначити пріоритетність використання доступних інвестиційних ресурсів та здійснити їх кількісну оцінку. Коли система має надлишкові фінансові ресурси, то держава може вдатися до фінансування проектів із тривалим терміном реалізації або з вищими показниками ефективності. Коли ж фінансових ресурсів бракує, то питанню відбору об'єктів інвестування слід приділяти особливу увагу, а також залучати інші джерела інвестування. Отже, оцінка інноваційно-технологічного потенціалу підприємства, з урахуванням запропонованого поділу стадій життєвого циклу виробу на технологічні складові, уможливить розв'язання проблем, що виникають у [10, с. 158]. Такий підхід сприятиме ефективному процесі виробництва на кожному з його етап використанню внутрішніх фінансових ресурсів підприємства. 

Оцінку фінансового забезпечення інноваційної діяльності в Україні необхідно проводити з урахуванням технічного рівня основних засобів, які використовуються, рівень їх зношування, а також те, що економіка держави потребує інвестицій взагалі та інвестицій в інновації. Треба забезпечити інвестиції в поточний розвиток і, крім того, сформувати інвестиції для майбутнього розвитку.

Україні також потрібно визначитися з вибором моделі розвитку своєї фінансової системи. З двох відомих у світі моделей – американської, яка передбачає переважання в структурі джерел фінансування коштів приватних інвесторів, і німецької, яка передбачає використання коштів власних фінансових груп, – перша, більшою мірою орієнтована на залучення іноземних інвестицій, припускає лібералізацію фінансового ринку і диверсифікацію власності, а друга орієнтована на накопичення банківського капіталу і встановлення банківського контролю за виробництвом [10, с. 173]. В Україні світова фінансова криза 2008 року створює можливості для використання першої моделі, бо внутрішніх фінансових ресурсів недостатньо, а банківська система не може упоратися з обов'язками трансформування заощаджень населення в інвестиції [6, с. 49].

Розрахунок потреби в інвестиційних ресурсах треба здійснювати, використовуючи досвід, накопичений розвиненими країнами.

Отже, в Україні для спрощення процедури розрахунку та забезпечення фактично цільового фінансування доцільно чітко визначити перелік інноваційно-активних підприємств та розрахувати обсяги необхідних для їх розвитку інвестиційних ресурсів. Подальшого вивчення потребують питання формулювання засад державного управління інноваційно-інвестиційною системою, кількісного виміру показників, що характеризують її функціонування, визначення механізмів розробки та забезпечення реалізації інноваційно-інвестиційної стратегії країни.

Напрями реформування державної інвестиційної політики мають охоплювати наступні аспекти:

в інвестиційну сферу впроваджувати державні цільові програми, спрямовані на поліпшення інвестиційного клімату;

основним джерелом інвестування мають стати кошти підприємств і організацій у вигляді прибутку;

здійснювати банківське кредитування галузей і виробництв, визначених як пріоритетні;

в інноваційну сферу впроваджувати державні програми, спрямовані на поліпшення інвестиційного клімату, та формувати інноваційну модель економіки.



	
Список використаної літератури

	

		Закон України «Про інвестиційну діяльність» від 18.09.1991 № 1560-XII (із змінами і доповненнями) // Відомості Верховної Ради України (ВВР). – 1991. – №47. – С. 646.

		Закон України «Про режим іноземного інвестування» від 19.03.1996 № 93/96-ВР (із змінами і доповненнями) // Відомості Верховної Ради України (ВВР). – 1999. – №19. – С. 80.

		Гончаров А.Б. Інвестування. Навчальний посібник для самостійного вивчення дисципліни. – Харків: ВД «ІНЖЕК», 2003. – 336 с.

		Капітальні інвестиції [Електронний ресурс] // Державний комітет статистики України. — Режим доступу: http: //www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ

		Кириченко О.А., Єрохін С.А. Інвестування: Підручник. – К.: Знання, 2009. – 573 с.

		Лемішко О.О. Інвестиції в основний капітал та їх вплив на економіку України // Фінанси України. — 2007. — № 7. — С. 46-61.

		Пересада А.А. Інвестування: Навч.-метод. посібник для самост. вивч. дисц. / А.А. Пересада, О.О. Смірнова, С.В. Онікієнко, О.О. Ляхова. – К.: КНЕУ, 2001. – 251 с.

		Пересада А.А. Основы инвестиционной деятельности. – К.: Либра, 1996. – 344 с.

		Пересада А.А. Інвестиційний процес в Україні. – К.: Лібра, 1998. – 392 с.

		Федоренко В.Г., Гойко А.Ф. Інвестознавство: Підручник / За наук. ред. В. Г. Федоренка. – К.: МАУП, 2000. – 408 с.

		Федоренко В.Г. Інвестування: Підручник. – К.: Алерта, 2008. – 448 с.

		Федоренко В.Г. Страховий і інвестиційний менеджмент. – К.: МАУП, 2002. – 344 с.