Проблема безробіття в США

Вступ



Рівень безробіття є одним з основних показників ефективності економічної системи країни. Вивчення цієї проблеми дозволяє економістам виявити закономірності розвитку безробіття, її динаміки і структури. Базуючись на одержаних знаннях, держава будує свою політику у сфері соціального страхування і регулюванні економічних процесів.

Метою написання даної роботи є виявлення закономірності розвитку ринку праці США. Розглянути причини «перегріву» ринку трудових ресурсів, результату цього явища для окремих соціальних груп і економіки країни в цілому.

В ході дослідження були вирішені наступні задачі:

	1.розглянуті теоретичні аспекти безробіття;

2.виявлені соціально-економічні наслідки даного явища;

3.проаналізована динаміка рівня безробіття в США;

4.розглянутий вплив НТП на ринок праці США;

5.підведені підсумки і розглянуто стан ринку праці США на порозі століть.

Для досягнення даної мети в роботі написано два розділи. В першому розділі: 

	1.проаналізовані поняття безробіття.

2.показаний зв'язок рівня безробіття і ВВП.

3.прослідила динаміка рівня безробіття в США.

На підставі аналізу першого розділу, в другому розділі розглянуті:

	1.вплив ІР на стан ринку праці США.

2.стан ринку праці США на початку XXI століття.

Для написання даної роботи використовувалися джерела:

- підручники і навчальні посібники (Макконел, Брю; Агапова, Серегин; Менкью Р.)

- значне число статі з журналів («питання економіки», «Світова економіка і міжнародні відносини», «Людина і праця», «Праця за рубежем», «Управління персоналом»).


1. Теоретичні аспекти аналізу безробіття



"Безробіття - це не просто відсутність грошей у людини, а одна з форм духовної смерті"

Папа Римський Іоанн-Павло II



Економісти вивчають безробіття для визначення її причини, а також для вдосконалення заходів державної політики, що впливають на зайнятість. При цьому при вивченні економічного зростання вони абстрагуються від безробіття, припускаючи, що економіка досягає повної зайнятості. Під повною зайнятістю ми розуміємо використання всіх придатних для цього ресурсів. Робітники не повинні вимушено виявлятися без роботи: економіка повинна забезпечувати заняття для всіх, хто хоче і здатний трудитися. Насправді не все працездатне населення постійно має роботу: всім ринковим економікам властивий певний рівень безробіття.

Щодня деякі робітники звільняються або їх звільняють, а деякі безробітні знаходять роботу. Ця постійна притока в ряди безробітних і відтік з них визначає частку робочої сили, що знаходиться в стані безробіття. Розглянемо модель динаміки робочої сили, яка показує чинники, що визначають природний рівень безробіття. Хай 

L - означає робочу силу 

Е - число зайнятих (люди, що мають роботу, а так само зайняті неповний робочий день або тиждень)

U - число безробітних (ті, хто не має роботи, але активно шукають її і готові приступити до роботи негайно)

Сукупність зайнятих і безробітних утворює робочу силу. Особи, що не мають роботи і активно її не шукаючі, вважаються вибулими з складу робочої сили. До їх числа відносяться особи працездатного віку, потенційно мають нагоду працювати, але з яких-небудь причин не працюючі: що вчаться, пенсіонери, люди без певного місця проживання, домохазяйки, ті, хто зневірився знайти роботу і припинив її пошуки і т.д. До складу робочої сили також не включаються особи, що знаходяться тривалий час в інституційних установах (психіатричних лікарнях, в'язницях і т.д.).

Таким чином, сукупна робоча сила є сумою числа працюючих і безробітних. Оскільки будь-яка працездатна людина є або працюючою, або безробітним, то:



L = E + U  (1)



Таким чином, сукупна робоча сила є сумою числа працюючих і безробітних. Рівень безробіття буде рівний U/L.

Для концентрації уваги на чинниках, що визначають рівень безробіття, припустимо, що розмір сукупної робочої сили незмінний. Хай s - показник рівня звільнення робітників, тобто зайнятих, яка щомісячно втрачає роботу; f - показник рівня трудовлаштування, тобто частка безробітних, які щомісячно знаходять роботу. Припустимо, що обидва ці показника постійні, і переконаємося, що вони визначають рівень безробіття.

Якщо рівень безробіття не міняється, тобто якщо ринок праці знаходиться в стійкому стані, то число найнятих на роботу повинне дорівнювати числу звільнених з роботи. Оскільки fU- є число людей, найнятих на роботу, а sE - число людей, що втрачають роботу, ці дві величини повинні бути рівні:



fU= sЕ  (2)



Перетворимо дане рівняння, щоб знайти стійкий рівень безробіття. Оскільки E = L - U, тобто число зайнятих рівне сукупній робочій силі за вирахуванням кількості безробітних. Це означає, що 

		

		fU = s(L - U)  (3)

Розділимо обидві частини рівняння на L 



fU/L = s (1 - U/L)  (4)



Потім виділимо U/L:

	

	U/L = s/ (s + f)  (5)



Це рівняння показує, що рівень безробіття U/L залежить від показників рівнів трудовлаштування і звільнення. Чим вище рівень звільнення, тим вище безробіття. Чим вище рівень трудовлаштування, тим нижче безробіття.

Таким чином, з моделі природного рівня безробіття виходить простий і дуже важливий висновок. Будь-яка економічна політика, направлена на зниження природного рівня безробіття, повинна сприяти або зменшенню рівня звільнення, або збільшенню рівня трудовлаштування.

Відповідно, будь-яка політика, що впливає на вказані показники, міняє і природний рівень безробіття. Крім того, виділяють наступні типи безробіття:

- фрикційне безробіття пов'язано з пошуком і очікуванням роботи. Це безробіття серед осіб, для яких пошук місця роботи, відповідного їх кваліфікації і індивідуальним перевагам, вимагає певного часу. Інформація про вакансії і претендентів не вчинена, і її розповсюдження вимагає відомого часу. Територіальне переміщення робочої сили також не може бути моментальним. Частина працівників звільняється за власним бажанням у зв'язку із зміною професійних інтересів, місця проживання і т.д. Тому фрикційне безробіття має переважно добровільний і короткочасний характер: у цієї категорії безробітних є «готові» навики до роботи, які можна продати на ринку праці.

- структурне безробіття пов'язано з технологічними зсувами у виробництві, що змінюють структуру попиту на робочу силу. Це безробіття серед осіб, професії яких виявилися «застарілими» або менш необхідними економіці унаслідок науково-технічного прогресу. Структурне безробіття має переважно вимушений і більш довготривалий характер, оскільки у цієї категорії безробітних немає «готових» до продажу навиків до роботи і отримання робочих місць для них пов'язано з професійною перепідготовкою, зміною місця проживання, що нерідко супроводжується.

Поєднання фрикційного і структурного безробіття утворює природний рівень безробіття (або рівень безробіття при повній зайнятості), відповідний потенційному ВВП. Цей тип безробіття ми розглянули вище.

- циклічне безробіття є відхиленням фактичного рівня безробіття від природного. В період циклічного спаду циклічне безробіття доповнює фрикційну і структурну; в періоди циклічного підйому циклічне безробіття відсутнє.

Основними причинами існування природного рівня безробіття є наступні:

1) збільшення пошуку роботи в умовах системи страхування по безробіттю. Виплата посібників з безробіття відносно знижує стимули до швидкого трудовлаштування - збільшується час на пошук відповідної роботи, на перепідготовку і т.д. В довгостроковій перспективі це сприяє досягненню більшої збалансованості структури робочих місць і структури робочої сили. В той же час збільшення посібників з безробіття і терміну їх виплати сприяє зростанню чисельності безробітних і підвищенню рівня безробіття. 

2) Стійкість (жорсткість) заробітної платні породжує «безробіття очікування». Безробіття очікування виникає в результаті перевищення рівня реальної заробітної платні над її рівноважним значенням.

«Жорсткість» заробітної платні приводить до відносного браку робочих місць: працівники стають безробітними тому, що при даному рівні заробітної платні пропозиція праці перевершує попит на працю, і люди просто «чекають» можливість одержати роботу по фіксованій ставці оплати.

Рівень безробіття різний в різних демографічних групах. Зокрема, рівень безробіття серед молоді значно вище, ніж в інших вікових групах.

Тенденція до збільшення природного рівня безробіття в довгостроковому періоді пов'язана з:

1) збільшенням частки молоді у складі робочої сили;

2) збільшенням частки жінок у складі робочої сили;

3) більш приватними структурними зсувами в економіці.

Зв'язує коливання безробіття з коливаннями ВВП Закон Оукена:



(Y- Y*)/Y* = - β (u - u*), де  (6)



У - фактичний об'єм виробництва;

Y* - потенційний ВНП;

u - фактичний рівень безробіття;

u* - природний рівень безробіття;

β - емпіричний коефіцієнт чутливості ВНП до динаміки циклічного безробіття.

Коефіцієнт у встановлюється емпіричним шляхом і різний в різних країнах. Нерідко його значення потрапляють в інтервал від 2 до 3, що свідчить про значні втрати ВНП, викликані циклічним безробіттям.



(У - Y-1)/Y-1 = 3% -2(u -u-1), де (7)



У - фактичний об'єм виробництва в поточному році;

Y-1 - фактичний об'єм виробництва минулого року;

u - фактичний рівень безробіття в поточному році;

u-1 - фактичний рівень безробіття минулого року.

Якщо фактичний рівень не змінився по відношенню до показника попереднього року, то темп зростання реального ВВП складає 3% в рік. Цей темп обумовлений приростом населення, накопиченням капіталу і науково-технічним прогресом. При кожному збільшенні рівня безробіття на один відсоток (по відношенню до показника минулого року) темп зростання реального ВВП знижується на 2%.

Таким чином, безробіття - це негативне явище для економіки країни, але разом з тим кожній економічній системі властивий так званий природний рівень безробіття. Він є фрикційним і структурним безробіттям в сумі і не робить негативного впливу на зростання ВВП.

Безробіття є макроекономічною проблемою, що надає найпрямішу і сильну дію на кожну людину. Втрата роботи для більшості людей означає зниження життєвого рівня і завдає серйозної психологічної травми. Тому недивно, що проблема безробіття є предметом політичних дискусій. Багато політиків використовують так званий «індекс нещастя». "Індекс нещастя" був винайдений в 1970-х в США Артуром Оканом для оцінки економічної ситуації під час «нафтових шоків». З тих пір дещо змінилося...

Традиционно індекс був арифметичною сумою рівнів інфляції і безробіття. Але з десяток з гаком років тому ця формула дещо змінилася. Модернізований індекс окрім безробіття і інфляції включає також процентні ставки, дефіцити бюджету і поточного рахунку платіжного балансу і темпи зростання ВВП.

Безробіття приносить великі проблеми як самій людині, що залишилася без роботи і прагнучому її одержати, так і суспільству, економіці в цілому. Витрати безробіття - це те, в що вона обходиться, що є платнею за неї. Платня може бути економічною, соціальною.

1) Соціальні витрати. По-перше, знижується або навіть стає нульовим рівень їх грошових доходів. По-друге, проблеми з грошовими надходженнями породжують проблеми з об'ємом і якістю споживання. Безробіття негативно позначається на рівні економічного добробуту людини, сім'ї. По-третє, безробіття нерідко приводить до втрати кваліфікації. Підтримка якогось рівня професійної кваліфікації у ряді випадків можлива тільки за умови систематичної практики. По-четверте, нерідко нова робота, яку вдається одержати, виявляється менш вигідною, ніж попередня, однієї з причин чого може бути і зниження рівня кваліфікації в період безробіття. По-п'яте, безробіття приносить значні психологічні проблеми. Міняється психологічний стан людини - з'являється пригніченість, відчуття неповноцінності, життєва незадоволеність, нервозність. Можуть виникати стреси, розлади здоров'я. Бурхливо росте число самогубств: 32 % смертельних випадків - добровільний відхід з життя.

2) Економічні витрати. Це, по-перше, недовироблення ВВП. Реальний об'єм національного виробництва виявляється меншим потенційного, тобто того, який могло б мати суспільство при повному використовуванні ресурсів праці, які має свій в розпорядженні.

По-друге, безробіття викликає певну соціальну напругу в суспільстві. І чим вище її рівень, тим значніше ступінь цієї напруги. Безробіття чревате проявами масових протестів в суспільстві, політичними конфліктами, вона, в цілому, несе загрозу стабільності суспільства. Безробіття, безумовно, негативно позначається і на сімейних відносинах.

По-третє, підвищення рівня безробіття може ускладнити криміногенну ситуацію в країні, сприяти зростанню злочинності і. тим самим, зниженню ступеня безпеки громадян. Економічні і психологічні проблеми, які виникають у безробітних, можуть підштовхнути їх до протиправних дій. З другого боку, підвищення ступеня безпеки зажадає від платників податків або збільшення податкових внесків, або їх перерозподіл на користь правоохоронних органів із збитком, як правило, для інших сфер бюджетного фінансування.

Таким чином, можна бачити, що безробіття складає серйозну особисту і суспільну проблему. За її рішення відповідальність несуть самі працівники, підприємці, держава. Ринок праці - основний регулятор зайнятості. Разом з тим, рішення проблеми досягнення повної зайнятості вимагає активної участі держави.

Рівень безробіття (Unemployment Rate, UNR) розраховується у вигляді відношення



UNR=(LF-EF)/LF



де LF - робоча сила (Labor Force), а EF - чисельність зайнятих (Employed Force).



Графік показника Labor Force Participation Rate, США  (№20)



Графік №1






 

   



                         















             1987    1988    1989   2000   2005   2004    2005  2004   2005   2006    2007    2008    2008

Графік № 2



З вище приведених даних видно, що хоча і мовиться про економічне зростання в США в довгостроковому періоді, рівень безробіття не був однозначним. На ринку праці спостерігалися протягом 90-х рр. як спади, так і збільшення попиту на працю.

Підводячи підсумки глави, необхідно відзначити, що показником, вказуючим на оптимальне використання трудових ресурсів, є природний рівень безробіття. Проте, в деякі періоди часу ринок праці США показував відмітки нижче даного рівня. Аналізу наслідків цього явища присвячений другий розділ.




2. Аналіз ситуації на ринку праці США



Різні країни прагнуть економічного зростання, повної зайнятості і стійкого рівня цін і вважають ці цілі основним напрямом свого макроекономічного розвитку. Протягом більшої частини історії промислово розвинені країни, включаючи США, демонстрували значне зростання. Технічний прогрес, швидке нарощування виробничих потужностей, зростання і вдосконалення виробничих навиків робітників і інші чинники сприяли зростанню не тільки абсолютних значень реального ВВП, але і реального ВВП на душу населення США.

Проте в довгостроковому плані навряд чи можна говорити про постійне стійке зростання економіки США. Періоди зростання уривалися періодами економічної нестабільності. Це означає, що тенденція стійкого довгострокового зростання уривалася і ускладнювалася періодами як безробіття, так і інфляції. Ці ускладнення часто пов'язують з діловими циклами.

Термін діловий економічний цикл означає наступне: один за іншим протягом декількох років підйоми і спади ділової активності. Окремі цикли відрізняються один від одного за тривалістю і інтенсивністю. Проте всі вони проходять одні і ті ж фази:

1. Пік. В цій крапці економіку відрізняє повне використовування ресурсів, а виробництво працює на повну або майже повну потужність. Ділова активність досягає тимчасового максимуму.

2. Спад - період скорочення загального об'єму виробництва, доходів, зайнятості і торгівлі, який продовжується шість і більше місяців. Такий спад характеризується масовим зниженням ділової активності в багатьох секторах економіки.

3. Низька точка спаду (депресія) характеризується тим, що виробництво і зайнятість досягають найнижчого рівня.

4. Підйом або пожвавлення - виробництво росте, а ступінь використовування ресурсів збільшується, наближаючись до рівня повного використовування.

Початок зрілої фази економічного підйому США на рубежі 2004-2005рг. супроводжувалося характерним для цієї частини циклу уповільненням економічного зростання.

Реальний приріст ВВП, що підвищився в IV кварталі 2004р. до 5,1% в річному численні, в I кварталі 2005р. впав до 2,7%, а в II - до 0,5%. В подальші два квартали економічне зростання частково відновилося - приблизно до 3% і в середньому за 2005р. склав теж біля 3% проти 4,1% в 2004р., виявившись навіть дещо вищий рівня (2 - 2,5%), який Федеральна резервна система (ФРС) вважає оптимальним неінфляційним темпом приросту.

Заминка в економічному підйомі в середині 2005р. погіршила показники безробіття, підвищивши її рівень з 5,4% робочої сили на початку року до 5,7% в II кварталі. В той же час положення на ринку праці як і раніше визначалося циклічним зростанням попиту на робочу силу. За 2004р. чисельність зайнятих в економіці збільшилася більш ніж на 2 млн. людина, забезпечивши річний приріст реальних грошових доходів населення (за вирахуванням податків), як і в попередні 2 роки на 3,5%.

На ринку праці продовжувалися тенденції, що діяли протягом останні 15 років і пов'язані із структурною перебудовою виробництва на базі сучасної НТР і розвитком зовнішньоекономічних зв'язків США. Зайнятість розширялася переважно у сфері послуг і торгівлі. За 1983-2005рр. ця сфера забезпечувала 80% всього приросту зайнятості в економіці, і в 2005р. на неї доводилося близько половини загальної чисельності зайнятих, яка за цей період збільшилася на 19,7 млн. людини.

Майже третина приросту припала всього на 10 професій - це вчителі (приріст зайнятості склав 30%), інженери і вчені-комп’ютерщики (130%), конторські службовці (29%), касири (45%), молодший медичний персонал (47%), прибиральники (27%), офіціанти (24%), продавці в роздрібній торгівлі (16%), працівники громадського харчування (50%), водії грузовиків (22%). Попит таким чином концентрувався з одного боку на висококваліфікованих і високооплачуваних фахівцях, а з іншою - на дешевій малокваліфікованій робочій силі. Це привело до посилення відмінностей в оплаті праці і рівні життя населення.

Економічний підйом США, що загальмувався в 2005р., в 2006 знов набрав темп. В цілому за 2006р. приріст ВВП в цінах 2004р. склав 2,4% проти 2% в 2005р.

При тому, що в 2006р. зниження темпів зростання зайнятості при збереженні колишніх темпів зростання зайнятості економічно активного населення (0,7%) розширило масштаби безробіття в 28 країнах ОЕСР, США вдалося дещо скоротити питому вагу осіб, що не мають роботи (з 6 до 5,9%).

В 2006г. в США було створено 2,5 млн. робочих місць, в 2007р. - ще 2 млн., а всього за ці роки - більше 14 млн. Вперше з початку 90-х років зайнятість дещо збільшилася в оброблювальній промисловості, але як і раніше менше ніж у сфері послуг. Частка зайнятих в галузях матеріального виробництва скоротилася до 23,9% проти 29,3% в 2004р. (30,5% в 1980г.), тоді як в галузях нематеріального виробництва підвищилася відповідно до 73,3% проти 72,5% (65,9%).

Високий попит дав надію знайти роботу особам, що вже зневірилися в її пошуку, а так само жінкам-домохазяйкам. В результаті підвищився показник участі населення в трудовій діяльності, особливо жінок. Так, число працюючих жінок збільшилося до 63,2% їх чисельності проти 61,7% в 2004р. Загальний показник участі населення на ринку праці підвищився відповідно з 66,4% до 66,8%.

Разом з можливостями працевлаштування, що розширилися, стимулююче вплив надавала реформа державної системи соціального забезпечення, відповідно до якої з 2006р. істотно обмежувалися соціальні виплати працездатним непрацюючим дорослим. Разом з тим було збільшено фінансування державних програм змісту дошкільних установ - на 4 млрд. доларів за 2004 - 2006рр.

Тривалий економічний підйом сприяв скороченню вимушеної часткової зайнятості і частки тривало безробітних. Помітно зріс попит на працю молоді 16 - 19 років і старше 55 років. Рівень безробіття в цілому знизився з 5,6% робочої сили в I кварталі 2006р. до 4,6% в кінці 2007р. - найнижчий показник за четверть століття.

В теж час багато осіб, зайнятих у виробництві, продовжували відчувати нестабільність свого положення. Значною мірою це пояснювалося структурною перебудовою економіки, що продовжується. Активний в цілому попит на робочу силу поєднувався з високими темпами ліквідації робочих місць (0,5 млн. в рік). Крім того, працедавці все частіше перекладали своїх співробітників з трудових угод на контракти, звичайно припускаючі погіршення умов оплати праці. Так, майже 2 млн. людей з 8,3 млн. трудящих за контрактом, до цього працювали за трудовими угодами (2005р.), 410 тис. з них були перекладено на контракт в примусовому порядку.

«Критичною зоною» світового ринку праці сталі в 2008 році країни тихоокеанського регіону. Наприклад, рівень безробіття в Японії зріс майже на четверть, досягнувши рекордного за весь післявоєнний період рівня.

В 2008р. про стійкий розвиток сфери зайнятості в США свідчить той факт, що її скорочення відбулося, не дивлячись на значне збільшення попиту на працю в результаті економічної активності окремих груп робочої сили, в першу чергу молоді і жінок. Кінець 90-х років відзначений новою хвилею притоки молоді на ринок праці, відправною точкою якого став післявоєнний бум народжуваності.

Підйом викликав масове створення робочих місць (з 2005 по 2008рр. їх приріст склав 18 млн.) і довів до рекорд низького рівня безробіття (4,3% в 2008р січні.). Цей рівень безумовно нижче за так званий «інфляційний поріг» безробіття. В 2008р. зростання реальної заробітної платні склало 2,5% і було щонайвищим за останні два десятиріччя. При цьому споживацький попит обгонив зростання не тільки фундації праці, але і всіх грошових доходів населення.

Всупереч очікуванням вказані тенденції поєднувалися з рекорд низькими показниками інфляції (2 і 1,9% відповідно в 2008 і 2007рр. і менш 1% за три квартали 2008р.).

Надзвичайне поєднання показників зростання, що склалося, суперечило минулому досвіду і основним постулатам кейнсіанскої і неокласичній економічній теорії, згідно яким розсмоктування безробіття і зростання доходів в період підйому неминуче супроводжуються зростанням державного боргу і розкручуванням інфляції, що примушує підвищувати процентні ставки щоб уникнути перегріву економіки.

В динамічному американському відтворюванні 90-х років є і зворотна сторона у вигляді впливу глобалізації економічних зв'язків на стан ринку праці в США.

Глобалізація світової економіки - це взаємозалежність економік різних країн світу, що збільшується, унаслідок зростання трансграничних переміщень товарів і послуг, експорту капіталів, інтенсивного обміну інформацією і технологіями, міграції робочої сили.

Доктор економічних наук, професор А.І. Неклесса пише: «наростаючий імпорт дешевих товарів і ресурсів часто є не що інше, як оборотна сторона закріплення соціальної аберації у ряді районів земної кулі, а також обмежень вільного пересування, що множаться, на ринку праці. І отже, фактичного експорту надексплуатацій».

Чи можна затверджувати, що експортуючи висококонкурентні товари і технології, розвинені країни одночасно повністю звільняються від своїх власних соціальних проблем, вирішуючи їх «за чужий рахунок»? Мабуть, це твердження справедливе (не випадково крива зростання безробіття в Росії в ці роками є майже дзеркальне віддзеркалення кривої зайнятості в цей період в США), але тільки певною мірою. В США глобалізація не тільки не вирішує всі соціальні проблеми, але і створює нові.

Отже, як наголошувалося вище, протягом 90-х рр. ситуація на ринку праці не була однозначною. З одного боку, відбувалося скорочення «армії» безробітних, з іншою - працівники, зайняті в оброблювальній промисловості, не були захищені від втрати роботи.

Прийнята в 2005р. в США «Нова експортна стратегія» напряму пов'язувала створення нових робочих місць в країні з розвитком зовнішньої торгівлі. Саме в стимулюванні експорту уряд бачив засіб підтримки високого рівня зайнятості. Основний акцент робився на торгівлі високотехнологічними товарами (традиційна для США підтримка виробників сільськогосподарської продукції хоча і зберігалася, проте її частка була скорочена).

Вибрана стратегія вельми ефективно здійснювалася аж до 2008р. Левова частка із створених в країні за останні сім років 14 млн. робочих місць припала на галузі, орієнтовані на зовнішню торгівлю.

Аж до 2008р. скорочувалося число масових звільнень і осіб, що втратили роботу. Це важливий факт, якщо пригадати, що в попередні десятиріччя крупні компанії вдавалися до масштабних скорочень.

Благополучний стан ринку праці був напряму пов'язаний із зростанням експорту в цей період, стани зовнішніх ринків. Тому таку тривогу серед фахівців викликали азіатський і латиноамериканський кризи.

Повідомлялося, що в результаті скорочення попиту на американські товари оброблювальна промисловість втратила більше 170 тис. робочих місць. Особливо постраждали такі галузі, як машинобудування, авіабудування, виробництво напівпровідників, виробництво комп'ютерної техніки. Скоротився вивіз сільськогосподарської продукції. В результаті в 2008р. в США в порівнянні з попереднім роком збільшилося число масових звільнень і ліквідованих робочих місць. Масові звільнення відрізнялися на підприємствах компаній «Боїнг», «Ексон Морив», «Джонсон і Джонсон».

Таким чином, подальша реалізація експортної стратегії містить в собі і необхідність розробки певного комплексу заходів по захисту внутрішньої зайнятості від можливих несприятливих подій в країнах-імпортерах, бо стабільність ринку праці служить для США серйозним чинником загальній соціально-економічній стабільності. На це указують дані опитів громадської думки: друге місце в рейтингу найважливіших зовнішньополітичних цілей Сполучених Штатів (після боротьби з введенням наркотиків) займає «збереження робочих місць для американців», визначивши «запобігання розповсюдження зброї масової поразки».

Зростання залежності кількісних параметрів зайнятості від зовнішніх чинників - лише одне із слідств процесу глобалізації.

Глобалізація світової економіки тісно переплітається з мережною інформацією суспільства і комерціалізацією всесвітнього кіберпростору, інструментальний представленого глобальною мережею Інтернет. Починаючи з серединою 2000-х років інтенсивність подібної комерціалізації різко зросла і привела до формування в розвинених країнах масового електронного ринку (e-commerce) і «нової економіки», що базується на ньому. Сьогодні вони стали найважливішими атрибутами інформаційного суспільства (постмодерна), і формують нову філософію всього господарського простору цього суспільства.

З одного боку, економіка постмодерна відображає бізнес-пріоритети епохи споживача, що прийшла на зміну епохам масового виробництва і якості, а з іншою - предстає як інноваційна економіка, товари якої створюються на перетині різних сфер наук і техніки.

За другу половину 20-го століття (з 1950 по 2008 рр.) у всіх розвинених країнах значно збільшилося середнє число (редукованих за якістю) років навчання дорослого населення, у тому числі в США з 11,3 до 19,6-20%. При цьому абсолютна першість США по числу років навчання (дорослого населення) в порівнянні з групою провідних західно-європейських країн і Японією зросла більш ніж удвічі (приблизно з 2,1 до 4,3 років).

Йдеться в цілому про істотний прогрес передових країн в справі розвитку інтелектуальних продуктивних сил, формування значного і за абсолютними і відносними розмірами речового багатства і інноваційно-інформаційної сфери, що порівняно швидко росте.

Здавалося б, швидке розповсюдження ІТ в США вже в 80-ті роки повинне було привести до певного підвищення темпів економічного зростання і продуктивності праці.

Ряд західних економістів затверджує, що в США сформувався феномен так званої «нової економіки». Він означав перехід після декількох десятиріч зростання ВВП до істотного підвищення економічної динаміки, продуктивності праці, при низьких рівнях інфляції і безробіття. Ці метаморфози пов'язують із структурними перетвореннями 90-х років, бурхливим розгортанням в країні ІР і збільшенням доходів американців.

Економіка постмодерна несе з собою ризики, пов'язані із зміною миру праці - потрібні працівники, що володіють багатофункціональними здібностями і гнучким кваліфікаційним потенціалом. Ці вимоги, з одного боку, формують економіку», що «навчається, а з іншою - збільшують армію безробітних традиційної кваліфікації. постмодерн з його глобалізацією - не просто новий економічний феномен, змінюється весь контекст соціального досвіду. Породжуються нові конфлікти і нова стратифікація суспільства на основі інтелектуальних здібностей.

Вельми серйозні зміни відбуваються в професійно-кваліфікаційній структурі і в структурі доходів. Вплив інформаційних технологій на сферу праці США можна назвати справді революційним.

США випереджає всі розвинені країни по витратах на виробництво інформаційних технологій і дослідження в цій області. Скажімо, в 2008 році американці витратили на ці цілі 4,5% ВВП.

Про швидкість розповсюдження інформаційних технологій свідчить, зокрема, динаміка кількості користувачів Інтернетом в країні. В 2005 році їх налічувалося 22 млн., в 2008 році - 110 млн., в 2000 році - 133 млн. Об'єм продажів через «глобальну павутину» перевищив 300 млрд. доларів (такий же об'єм продажів всієї автомобільної промисловості США)

Ці процеси тісно пов'язані із змінами як в масштабах зайнятості в різних професіях і появою принципово нових видів діяльності, так і в характері праці, рівні необхідної кваліфікації. Власне, інформація - серйозний виклик всій сфері праці, перевірка її на здатність адаптуватися до нових умов, визначуваним науково-технічним прогресом.

Для ринку праці одним з результатів розповсюдження ІТ став брак висококваліфікованих кадрів. За оцінками, в 2004 році попит на висококваліфікованих фахівців на 20% перевищував їх пропозиція. В США цей попит задовольнявся головним чином за рахунок іноземних учених і інженерів. З 1985р. по 2006р. 75% захистили докторські дисертації в природних і точних науках були іноземцями, і більшість з них вважала за краще залишитися в США.

Змінилися і принципи організації праці. Колишня прихильність до робочого місця стала необов'язковою, рівно як і жорсткий часовий режим праці. На зміну їм прийшли робота вдома, графіки гнучкого робочого часу.

Розглянемо більш детально зміни, що відбулися в 2005 році в структурі зайнятості.

Якщо всього працюючих на декількох роботах в 1970 році було 5,2% від загального числа найманих працівників, то в 2005 році їх стало 6,2%. Число зайнятих неповний робочий час (від 1 до 30 годин в тиждень) склало в четвертому кварталі 2005 року 4,4 млн. людей. Дуже показова динаміка зміни структури неповної зайнятості, вираженої у відсотках від числа всіх працюючих.


Таблиця №1

Період

1968-1969 рр.

1978-1979 рр.

1988-1989 рр.

2005р

Всі наймані працівники

15,2

17,6

18,3

19,0

Добровільно

12,7

13,9

13,8

15,3

Вимушено

2,6

3,7

4,5

3,7

У віці 16-19 років

51,7

54,4

64,1

68,1

Добровільно

45,7

45,7

54,2

61,2

Вимушено

6,0

8,7

9,9

6,9

Чоловіки старше 19 років

5,4

6,9

8,5

8,8

Добровільно

3,8

4,5

5,1

5,7

Вимушено

1,7

2,4

3,4

3,1

Жінки старше 19 років

23,5

24,7

23,8

23,9

Добровільно

20,2

20,1

18,7

19,9

Вимушено

3,2

4,5

5,1

4,0



Як видно, загальні дані можуть приховувати різноспрямовану динаміку різних соціально-демографічних груп по відношенню до добровільної і недобровільної неповної зайнятості. Стійкою тенденцією значного зростання добровільної неповної зайнятості протягом майже 13-річного періоду характеризується лише молодь, у якої незалежно від статусу (що вчаться різних форм навчання, представники сімей з низьким або високим доходом) неповна зайнятість - засіб економічної самостійності.

Утворення великого числа робочих місць, що припускають неповну зайнятість, свідчить про «перегрів» ринку праці.

При скороченні робочого часу до 3 - 5 робітників годинника в день відповідно скорочується розмір заробітної платні при підвищенні загального числа тих, хто її одержує.

Як правило, перехід на такий режим - результат кризового скорочення робочого часу. Цей режим дозволяє підприємствам зберегти кваліфікаційний досвід персоналу і не допустити той, що масового вивільняється працівників. В документах МАРНОТРАТНИК ці випадки розглядаються як часткове безробіття.

Отже, на формування ринку праці США в ці роки зробили вплив такі процеси як глобалізація і масове упровадження ІТ. Це викликало з одного боку сплеск структурного безробіття, з другого - зростання числа зайнятих у сфері обслуговування. В цілому ж сформувався «перегрів» ринку праці, викликаний активною державною політикою, направленою на скорочення числа незайнятих громадян.

Під час першої адміністрації Буша проблеми в області зайнятості і трудових відносин не були такими актуальними, як питання зовнішньої політики. В місці з тим, державне регулювання сфери праці і зайнятості служило основоположним напрямом внутрішньої політики США.

В цілому, на початку XXI століття в США наголошувалися досить високі показники зайнятості. Так, в 2006р. жовтні. рівень безробіття досяг рекорд низької відмітки за останні шість років і склав 4,4% або 6,7млн. людей. Фактично можна говорити про досягнення повної зайнятості. Це поняття припускає якийсь «природний» рівень безробіття, який визначає економічну доцільність використовування трудових ресурсів.

Протягом 70 - 80-х рр. ХХ століття природний рівень безробіття розглядався в межах 6 - 7%, а в періоди циклічних спадів він був значно вище. Під час економічної кризи в 2005р. американська економіка втратила 2,9 млн. робочих місць (з них 2,3 млн. - в оброблювальній промисловості), а рівень безробіття в 2005р. в червні. підскочив до рекордних (за останні 10 років) 6,4%. Проте вже в кінці 2005 - початку 2006рр. було створено більше 400 тис. нових робочих місць, ситуація в економіці поступово стала поліпшуватися і безробіття до початку 2005р. опустилося до 5,2%. Всього ж в 2004 - 2006рр. було створено більше 6,6 млн. робочих місць.

Криза 2005 - 2005рр. показала, що на порядку денному стоїть питання про доповнення технологічного лідерства США зростанням ефективності їх економіки, що має на увазі зниження витрат, або, іншими словами, скорочення надмірних робочих місць. Разом з тим, перенасиченість американського ринку праці не викликає сьогодні ніякого сумніву.

Під час II адміністрації Буша проблемам зайнятості і безробіття надавалася значна увага. Частково це було викликано тим, що згідно даним Бюро перепису населення США, 12,6% американців в 2005р. знаходилися нижче офіційне риси бідності. Не дивлячись на те, що загальна кількість бідних в 2005р. не змінилося в порівнянні з попереднім роком, кількість людей, що живуть в глибокій бідності, збільшилася.

Під глибокою бідністю мається на увазі рівень доходу, який на 50% менше прожиткового мінімуму. Річний дохід, що відповідав прожитковому мінімуму в 2005р. складав 19 971 доларів для сім'ї з 4-х чоловік, 15 575 доларів - для сім'ї з трьох чоловік, 12 755 доларів - для сім'ї з двох чоловік і 9 973 долари для однієї людини. Також за останній час виріс інший важливий показник бідності - число американців, що не мають медичної страховки.

Взагалі кажучи, почало XXI століття ознаменувалося різким зростанням безробіття, рівень якої в 2004р . досяг 5,8%, а в 2005 - 6% (порівняно з 4,9% в 2005р вересні.). Але і в ці роки рівень безробіття в США був значно нижче, ніж в Німеччині (9,3%), Франції (9,6%), Італії (8,5%). 

В перші роки XXI століття продовжився процес виводу за територію США деяких галузей оброблювальної промисловості, що почався ще в кінці попереднього сторіччя, - автомобільної, електронної, хімічної і ін. Протягом 2000 - 2005рр. на 500 найбільших компаніях, розташованих на території США, щорічно втрачали робочі місця близько 500 тис. людина. Проте, про ефективність американського ринку праці говорить той факт, що в перші роки нового тисячоліття, в порівнянні з попередніми періодами, більш високий відсоток втратили роботу незабаром працевлаштувався.

Таким чином, сучасна ситуація, що склалася на американському ринку робочої сили, дозволила переглянути деякі теоретичні уявлення про природний рівень безробіття, або про безробіття при повній зайнятості. Тепер такий рівень безробіття визначається як що не «викликає прискорення інфляції» і розглядається в межах 5%.


Висновок



На підставі проведеного дослідження можна зробити наступні висновки:

1.Рівень безробіття є дуже важливим показником ефективного функціонування економіки. Зокрема, він робить вплив на зростання продуктивності праці і, як наслідок, зростання ВВП. Проте ні в одній економічній системі не може існувати повна зайнятість (як нульовий рівень безробіття). Безробіття впливає на всі сфери життя суспільства і є одним з основних критеріїв його добробуту.

2.Самим оптимальним для країни є природний рівень безробіття, оскільки перенасичення ринку праці (як видно на прикладі США) породжує нові проблеми. Такі, як скорочення часу робочого дня, скорочення робочого тижня, збільшення розриву в доходах різних соціальних груп.

3.Сильний вплив на функціонування ринку США в ці рр. надали такі процеси як інформаційна революція і глобалізація ринку праці. Активне упровадження в роботу підприємств досягнень НТП викликало хвилю структурного безробіття. У зв'язку з чим, відбулося «вливання» великої кількості робочої сили ряди малокваліфіковані галузі і сферу обслуговування.

4.Проте, така «структурна перебудова» кадрів мала і позитивні результати. Перш за все, це зародження якісне нової (мобільнішої) робочої сили. Викликало підвищення якості освіти в країні.

5.На початку ХХI століття почалося «розвантаження» ринку праці США, що викликало різкий сплеск безробіття. Ми вважаємо, що цей процес багато в чому пов'язаний з концентрацією уваги уряду на розвитку технологічної першості країни і посилення її впливу в світі. У зв'язку з цим, рівень безробіття скорочувався «штучно», всупереч економічним законам.