Планування і прогнозування національної економіки

2



УКООПСПІЛКА

Полтавський університет споживчої кооперації України



















Реферат на тему: 

Планування і прогнозування національної економіки































Полтава 2009


зміст



	Вступ	3

	1. Сучасний підхід до проблеми планування і прогнозування національної економіки	4

	2. Методологічні принципи прогнозування	6

	Висновок	8




Вступ



Національна економіка є системою суспільного відтворення країни, що історично склалася, взаємозв'язаною системою галузей і видів виробництв, що охоплює форми суспільної праці, що існують в народному господарстві. Національна економіка складається з ряду крупних сфер: матеріальне і нематеріальне виробництво, невиробнича сфера. 

Найважливішою складовою частиною національної економіки є матеріальне виробництво, в якому створюються необхідні для життя і розвитку суспільства засобу виробництва і предмети споживання. У матеріальне виробництво входять такі галузі, як промисловість, сільське господарство, будівництво, транспорт, торгівля, зв'язок. Найбільшою галуззю матеріального виробництва є промисловість, що складається з двох груп галузей, - добувною і оброблювальною. 

Світовий досвід показує, що при становленні ринкової економіки відбувається структурна перебудова національної економіки, міняється її збалансованість. Тому розробляються і здійснюються заходи по плануванню національної економіки, виходячи з їх раціональності, доцільності по відношенню до народного господарства в цілому або окремим економічним структурам. У макроекономічному плануванні особливу роль грає економічне прогнозування, оскільки дає можливість вірогідного бачення досліджуваного об'єкту в майбутньому. Економічний прогноз може стати надійною основою для ухвалення державних рішень. Державне регулювання економічних процесів обумовлене об'єктивною необхідністю забезпечення суспільного контролю за розвитком соціально економічних процесів і положенням держави як носій законодавчої і адміністративної влади. 


1. Сучасний підхід до проблеми планування і прогнозування національної економіки



Впродовж багатьох десятиліть макроекономічне планування зарубіжними дослідниками протиставлялося централізованому плануванню, а ринок - плану. Вважалося, що для розвинених капіталістичних країн, що використовують систему ринкових відносин, властиво макроекономічне планування, а радянській економіці - централізоване. При цьому особлива роль централізованого планування бачилася в тому, що за допомогою складання і реалізації поточних і перспективних планів в життя утілювалися пріоритети і вирішення державних органів управління і директив правлячих партій. Не дивлячись на те, що за останні роки відбулися радикальні зміни в економіці і політиці колишніх соціалістичних країн, відношення до централізованого планування залишилося тим самим: воно ототожнюється з командно-адміністративною системою господарювання. Перехід до ринкової структури економіки асоціюється з обов'язковим руйнуванням системи централізованого планування. Це рекомендують країнам, перехідним до ринкової економіки, і МВФ, і Міжнародний банк реконструкції і розвитку. Причому ці рекомендації перетворюються на обов'язкові умови у разі звернення за кредитами. Уряди даних країн приймають документи і програми реформ, по яким координуючим і регулюючим механізмом економіки повинні стати ринок, а не план. 

У сучасній ринковій економіці немає єдиної моделі планування, яка була б придатна для всіх економічних систем. Ключові чинники, що визначають вид планування, залежать від співвідношення державного і приватного впливу на суспільно-політичні і соціально-економічні процеси. У сучасній зарубіжній літературі виділяються наступні типи макроекономічного планування: директивне (адміністративно-командне), индирективное, регулятивне, індикативне і стратегічне. 

Регулятивне планування характерне для змішаної економіки. На господарській арені в даному випадку виступають два головні суб'єкти: держава і приватний сектор економіки. При цьому долі державної і приватної власності або однакові, або один з секторів є переважаючим, але урізаний іншим сектором. У такій системі взаємодіють план і ринок, при цьому державний сектор спланований централізований, а приватний - індивідуально. Державний сектор впливає на приватний і направляє його розвиток за допомогою податкової і кредитної систем. Приватний сектор надає сприяння державному у виконанні планових нормативів. Взаємодія між державним і приватним секторами може здійснюватися як на основі обов'язкового дотримання важелів економічного механізму, так і на договірних принципах. 

Стратегічне планування. Воно орієнтоване на довгострокову перспективу і визначає основні напрями соціально-економічного розвитку країни. При цьому уряд вибирає пріоритети розвитку національної економіки, що веде роль в реалізації яких повинно грати державу. При цьому метою стратегічного планування можна вважати забезпечення економічного потенціалу країни, достатнього для стійкого розвитку національної економіки. У промислово розвинених країнах стратегічне планування виявляється у великій увазі до розвитку освіти, науки, наукоємких галузей промисловості. 

Економічне прогнозування є системою наукових досліджень про можливі напрями майбутнього розвитку економіки і її окремих сфер. У макроекономічному плануванні воно грає особливу роль, бо дає можливість імовірнісного бачення досліджуваного об'єкту в майбутньому. Наукове прогнозування виступає формою наукового передбачення. Воно, як правило, передує розробці соціально-економічних і науково-технічних програм і планів. 


2. Методологічні принципи прогнозування 



- принцип вариативности прогнозів. Міра і характер дії держави на экономику - не єдині елементи сценаріїв економічного прогнозування. Набути чинності можуть, наприклад, прогноз погодних умов, що визначає врожайність сільськогосподарських культур, прогноз настання хвороб і так далі В принципі таких варіантів прогнозів може бути дуже багато, тому слід розумно обмежувати їх число. 

- принцип соціальної спрямованості і пріоритетів суспільних потреб. Даний принцип означає, що плани розвитку економіки повинні бути направлені на задоволення кінцевих потреб суб'єкта. У пріоритетному порядку повинні розвиватися галузі економіки, направлені на людину. 

- принцип підвищення ефективності суспільного виробництва або принцип оптимальності. Це означає, що в прогнозах повинні відбиватися досягнення науки і техніки. Вони повинні орієнтувати господарюючих суб'єктів на вдосконалення структури виробництва, підвищення об'єму продукції, що випускається, ефективніше використання наявних ресурсів. 

- принцип пропорційності і збалансованості. Він означає, що прогнози повинні бути збалансовані по ресурсах і можливостях економіки, вони повинні відображати пропорції, що склалися, і орієнтувати економіку на формування прогресивних пропорцій, зрушень в економіці. 

- принцип поєднання галузевого і регіонального аспекту прогнозування. Це означає, що в прогнозах повинні бути відбиті основні напрями розвитку галузей економіки і в той же час повинен використовуватися територіальний підхід до прогнозування з тим, щоб забезпечити комплексне використання ресурсів, які має в своєму розпорядженні даний регіон. 

- принцип пріоритетів. Він означає, що зі всього різноманіття галузей, виробництв необхідно виділити головні і направити на їх розвиток ресурси, пов'язати цілі розвитку економіки з ресурсами. 

- принцип безперервності. Він припускає безперервність процесу прогнозування, взаємну ув'язку довгострокових, середньострокових і короткострокових прогнозів. 

- принцип комплексності або системності. Він припускає розгляд економіки як системи і в світлі системного підходу виявити системні властивості об'єкту, забезпечити комплексність рішення соціально-економічних, організаційних, науково-технічних і ін. проблем, оптимізувати структуру і характер розвитку системи. 

- принцип адекватності. Він означає, що прогнозовані цифри повинні відображати об'єктивний стан економіки, вживані моделі прогнозування повинні відповідати процесам і тенденціям розвитку реальної економіки. 

До методологічних принципів прогнозування слід віднести формування комплексу, системи прогнозів. Для сучасної внутрішньополітичної обстановки наший країни не можна удаватися тільки до реалізації одного прогнозу, наприклад економічного прогнозу переходу до ринку, необхідне опрацьовування і складання політичного прогнозу, прогнозу розвитку національних суверенітетів, демографічного і так далі Комплексність в змозі забезпечити велику надійність виконання прогнозів. Для методології сучасного прогнозування характерним є те, що вона повинна бути ретельно адаптована до нових для народного господарства ринкових механізмів. 

У прогнозований період передбачається закласти основи формування нового постіндустріального суспільства і розвивати механізм дії соціально орієнтованої ринкової економіки. 

У найближчому п'ятилітті (2001-2005 рр) найважливішою ціллю є створення умов для стійкого соціально-економічного зростання на основі підвищення ефективності реального сектора економіки, рівня забезпеченості населення товарами і послугами, розвитку виробничої і соціальної інфраструктури, формування сприятливого місця існування. 


Висновок



Структурні зміни відбуваються нерівномірно, різними темпами. Якщо одні країни енергійно приступають до перетворень, то в інших, наголошуються незначні зміни. Метою перетворень є не тільки встановлення ефективної економічної структури народного господарства, але і припинення спаду виробництва, вирішення соціальних проблем і зрештою – формування ринкових відносин. Це досягається шляхом ліквідації збиткових виробництв, створенням нових високоефективних робочих місць, переорієнтацією виробництва на випуск експортної конкурентоздатної продукції, а також величезним вкладенням фінансових коштів, в т. ч. іноземних інвестицій. 

Для ліквідації загальної незбалансованості необхідне енергійніше проведення ринкових реформ, формування оптимальної структури народного господарства адекватною внутрішнім потребам кожної країни і запитом світового ринку. 

Для сучасної внутрішньополітичної обстановки нашій країні не можна удаватися тільки до реалізації економічного прогнозу переходу до ринку, необхідне опрацьовування і складання політичного прогнозу.