Біологічне різноманіття людських рас

Размещено на http://www.

Размещено на http://www.

























Біологічне різноманіття людських рас




Зміст



Вступ

1. Визначення поняття «раса»

2. Раса і нація

3. Історія класифікацій

4. Класифікація людських рас

5. Сучасний расизм

Висновок

Література






Вступ



Сучасний расовий вигляд людства утворився в результаті складного історичного розвитку расових груп, що жили відокремлено і змішувати, еволюціонували, що зникали. Для нас представляє особливу важливість вивчення всього того, що ми можемо дізнатися про людські раси, щоб зрозуміти те, що ж насправді визначає людську расу. Навіть без сторонньої підказки, спостерігаючи, можна переконатися, що люди в світі розділені на різні групи. Члени кожної з них певним чином більш близько пов'язані один з одним, ніж з членами іншої групи. З цієї причини вони і схожі один на одного більше, ніж на інших.

Розділ антропології - расознавство - узагальнює дані з вивчення антропологічного складу народів земної кулі в цьому і минулому, тобто за освітою і поширенню рас на Землі; розглядає проблеми класифікації рас, їх походження, розселення по земній кулі, розвитку і взаємодії у зв'язку з конкретною історією людських популяцій, спираючись на дані морфології і фізіології, генетики та молекулярної біології. Основними проблемами цього розділу є історія формування рас, взаємини між ними на різних етапах історичного розвитку, розкриття причин і механізмів расової диференціації.

Велике місце в расознавства займає дослідження розмежувальних расових ознак, їх спадкоємності, залежно від навколишнього природно-географічної та соціально-культурного середовища, статевих відмінностей, вікової динаміки, географічних варіацій і епохальних змін. Дані расознавства використовуються для спростування псевдонаукових расистських концепцій та формування правильного уявлення про відмінності в морфологічному зовнішності людей.

Мета моєї роботи - дати визначення поняттю раса, систематизувати і поглибити знання про людські раси.

Порівняльне вивчення людських рас дуже важливо для вирішення проблеми походження людини сучасного виду і в першу чергу для вирішення питання про те, в одному або в декількох місцях виник людський рід. Відмінності у зовнішності людей різних географічних областей відзначалися завжди. Про існування рас люди знали ще до нашої ери. Тоді ж були зроблені і перші спроби, пояснити їхнє походження. Найбільш древні того свідчення ми знаходимо на фресках і барельєфах давнього Межиріччя і Єгипту і багатьох інших. Одним із завдань расознавства є пошук єдиної системи опису цього розмаїття - ми хочемо бачити об'єктивну наукову картину подібності та відмінності расових варіантів безвідносно до того, живемо ми в Європі, Америці, Азії чи Африці, знати причини цієї схожості та відмінності.

людська раса антропологічний




1. Визначення поняття «раса»



Походження терміна «раса» точно не встановлено. Можливо, що він представляє собою видозміну арабського слова «ras» (голова, початок, корінь). Є також думка, що термін цей пов'язаний з італійським razza, що значить «плем'я». Слово «раса» приблизно в тому сенсі, як воно вживається тепер, зустрічається вже у французького вченого Франсуа Берньє, який опублікував у 1684 р. одну з перших класифікацій людських рас.

Раси існують переважно в соціальному сенсі і являють собою одну з форм соціальної класифікації, яка використовується в тому чи іншому суспільстві. Проте в біологічному сенсі чіткого підрозділу на раси не існує. Антропологія не заперечує існування виразного морфологічного і генетичного різноманіття людства. Різні дослідники в різні періоди під «расою» мали на увазі різні поняття. Хрісанфова Є.М. і Перевізників І.В. [8] наводять кілька визначень:

Раса є сукупність людей, що володіють спільністю фізичного типу, походження якого пов'язане з певним ареалом (Рогінський, Левін, 1978).

Раса - це комбінація спадкових характеристик з певною спадковістю, за допомогою якої члени однієї раси відрізняють себе від іншої (Залер, 1931).

Раса - це група людей, яка має спільні фізичні риси (Кун, 1939).

Раса - це велика популяція індивідів, у яких значна частина генів загальна і яку можна відрізнити від інших рас за загальним для них генофонду (Фогель, Мотульський, 1990).

Суть поняття, у всіх цих визначеннях залишається незмінною. Термін визначає одиницю внутрішньовидової структури сучасного людства, яка виділяється по певному набору (комплексу) спадково обумовлених ознак і займає певний ареал. З точки зору основ сучасної систематики, раси відповідають рівню підвидів, безсумнівно, належать до одного єдиного біологічного виду Homo sapiens. Відмінність же рас від підвидів тварин, пов'язані з громадською природою людини. Специфічність раси людини полягає в тому, що вона характеризується поєднанням ознак не у індивідуумів, а у груп людей, що живуть на певній території, і тому один з найважливіших прийомів расового аналізу - виявлення географічного розподілу расових ознак. Расові варіанти, на відміну від усіх інших внутрішньовидових варіантів, приурочені кожен до певної території або ареалу даної раси; в даний час зв'язок з ареалом іноді не виявляється з повною виразністю, проте вона завжди мала місце у більш-менш далекому минулому.

Раси відрізняються один від одного фізичними ознаками - кольором шкіри, волосся, очей, формою волосся, рисами обличчя, зріст, формою черепа та ін. Ці ознаки не мають скільки-небудь істотного значення для життєдіяльності людини. Фізичні особливості, за якими одна раса відрізняється від іншої, спадкові і порівняно мало змінюються в результаті безпосереднього впливу середовища.

Таким чином, раси - це історично сформовані угруповання (групи популяції) людей різної чисельності характеризуються подібністю морфологічних і фізіологічних властивостей, а також спільністю займаних ними територій.



2. Раса і нація



Враховуючи відсутність прямого зв'язку між біологічними і соціальними ознаками, варто ясно розрізняти різні способи класифікації людських груп.

Етнос визначається як історично склалася на певній території стійка між покоління сукупність людей, що володіють не тільки загальними рисами, а й відносно стабільними особливостями культури (включаючи мову) і психіки, а також усвідомленням своєї єдності і відмінності від усіх інших подібних утворень (самосвідомість), фіксованому в самоназві [8, с.261].

Основною умовою виникнення етносу є спільність: самосвідомості - свідомості своєї єдності і відмінності від усіх інших подібних утворень, території, мови, культури. Додатковими умовами можуть бути спільність релігії і близькість в расовому відношенні. Нерідко етнос складається з різномовних елементів. Для більш стійкого існування етноси прагнуть до створення своєї соціально-територіальної організації (держави, автономії).

Поняттю етносу відповідає ряд: плем'я - народність - нація. Нації виникли з народностей з розвитком капіталістичних відносин. При цьому можливо, що з однієї народності утворюється кілька націй, і навпаки, одна нація утворюється з декількох народностей. Визначаючи свою приналежність до тієї чи іншої групи, люди говорять про національність. Одна з найпростіших форм соціальної етнічної організації людей - плем'я. Більш високий рівень соціальної організації називається народністю (або народом), які об'єднуються в нації. Представники одного племені або інший невеликий етнічної групи зазвичай належать до одного антропологічного типу, оскільки є в тій чи іншій мірі родичами.

Нація - етнічна категорія більш високого рангу, ніж народ, звичайно включає кілька народів. Об'єднання людей на основі єдиних стандартів літературної мови, школи та засобів масової інформації. Іноді розглядається як суто політична категорія (об'єднання).

Нерідко між поняттям "нація" і поняттями "народ", "етнос" ставлять знак рівності. У дійсності ж етнос і нація - явища, які відносяться до різних соціальних сфер. Сутність етнічної спільності найбільш яскраво проявляється в етнічних процесах: етнічної асиміляції, етнічного злиття, етнічного включення та етнічного розщеплення. Вони відбуваються стихійно і багато в чому незалежно від свідомості і волі людей. Сутність же нації найбільш чітко виражається в національних рухах, які представляють собою діяльність мас людей, спрямовану до досягнення певних цілей, причому частіше за все політичних. Кожне таке рух має певну програму. Національні рухи на відміну від етнічних процесів відносяться до сфери політики. Вони являють собою один з видів політичних рухів. Нація в цих рухах виступає як певна громадська, перш за все політична, сила, з якою треба рахуватися.

Розрізняються між собою поняття «нація» і «раса». Людей об'єднує в нації спільність мови, території, економічного життя, культури, психічного складу. На відміну від нації, раса є сукупність людей, що володіють спільністю фізичного типу, походження якого пов'язане з певним ареалом. Національні характеристики не бувають незмінними. З цієї причини вони не успадковуються і не можуть бути ознакою раси.

Таким чином, слід розрізняти поняття раси і нації. Перша відноситься до категоризації, тобто зовнішньому визначенням, і пов'язана з процесами вилучення, тоді як етнічність має справу з груповою ідентифікацією. При цьому членство в етнічній групі є звичайно добровільним, а членство в расовій групі - ні.



3. Історія класифікацій



Про існування рас люди знали ще до нашої ери. Тоді ж були зроблені і перші спроби, пояснити їхнє походження. Однак, перші наукові класифікації з'явилися порівняно пізно. Прагнення систематизувати представлення про фізичні типи народів, що населяють земну кулю, датуються XVII століттям. Спираючись на розходження людей у ​​будові особи, кольору шкіри, волосся, очей, а також особливості мови і культурних традицій, французький лікар Франсуа Берньє вперше в 1684 році розділив людство на чотири раси. За сучасною термінологією - європеоїди, негроїди, монголоїди й лапоноїди.

Подібну класифікацію пропонував Карл Лінней, в класифікації якого четвертої була не лапоноїдної, а американоїдна раса (індіанці). Принципи виділення рас були тоді ще невизначені: в характеристику рас К. Лінней включав не тільки ознаки зовнішності, але також темперамент (люди Америки - холерики, Європи - сангвініки, Азії - меланхоліки і Африки - флегматики) і навіть такі культурно-побутові риси, як крій одягу і т.п.

У схожих класифікаціях Ж. Бюффона та І. Блюменбаха додатково виділялися південноазіатська (або малайська) раса і ефіопська раса. Вперше було висловлено припущення про виникнення рас від єдиного варіанту внаслідок розселення в кліматично різні області Землі. І. Блюменбах вважав центром РАСО освіти Кавказ.

У подальшому расові класифікації ускладнювалися і доповнювалися. У межах великих рас стали виділятися малі, але ознаками такого виділення в системах XIX ст. часто служили риси культури та мову.

В даний час існує велика кількість расових класифікацій. Вони відрізняються за принципами побудови і використаних даними, включеним групам і покладеним в основу ознаками. Богатенка Д.В. і Дробишевський С.В. [4] умовно ділять всі класифікації на дві великі групи:

1. Створені на основі обмеженого набору ознак;

2. Відкриті, число ознак в яких може довільно змінюватися.

До першого варіанту класифікацій відносяться багато з ранніх систем. Такі схеми: Ж. Кюв'є (1800 р.), що розділяло людей на три раси за кольором шкіри; П. Топінара (1885 р.), що виділяв також три раси, але визначав додатково до пігментації ширину носа; А. Ретціуса (1844 р.), чотири раси якого розрізнялися за поєднанням ступеня виступу особи і головному покажчику.

Однією з найбільш розроблених схем такого типу є класифікація рас, створена польським антропологом Я. Чекановським. Проте невелика кількість використаних ознак та їх склад неминуче призводять до умовності таких схем. У кращому випадку вони можуть достовірно відобразити лише найзагальніші расові підрозділи людства. При цьому випадковим чином можуть зближуватися дуже далекі групи, що різко відрізняються по безлічі інших ознак.

До другого варіанту класифікацій, побудованих на основі відкритого набору ознак, відноситься більшість расових схем. Найважливішим принципом їх створення є географічне положення рас. Спочатку виділяються основні (т.зв. або великі раси, або раси першого порядку), що займають величезні території планети. Потім всередині цих великих рас проводиться диференціація за різними морфологічними ознаками, виділяються малі раси (або раси другого порядку). Іноді виділяються і раси більш дрібних рівнів (вони дуже невдало називаються антропологічним типом).

Існуючі расові класифікації відкритого типу можна розділити на дві групи:

1. Схеми, що виділяють невелику кількість основних типів (великих рас);

2. Схеми, що виділяють велику кількість основних типів.

У класифікаціях з невеликою кількістю основних типів їх число коливається від двох до п'яти. Схеми з великим числом варіантів передбачають існування шести, восьми і більше основних рас. Практично у всіх схемах обов'язково виділяються як мінімум три загальні групи (три великі раси): монголоїди, негроїди і європеоїди, хоча назви цих груп можуть змінюватися.



4. Класифікація людських рас



Спроби побудувати все більш і більш повну та об'єктивну класифікацію людських рас посіли значне місце в антропологічній літературі з початку ХХ століття. У нашій країні найбільш відомі три класифікації. Одна наведена в підручнику «Антропологія» Я.Я. Рогінского і М.Г. Левіна, друга запропонована Г.Ф. Дебецем, третя розроблена В.В. Бунаков.

Перша має досить сувору структуру: три великі раси поділяються на малі раси, проміжки між великими заповнені шістьма проміжними расами. У назвах дотриманий географічний принцип.

Класифікація Г.Ф Дебеца найбільш близька до генеалогічного древа людини. Все людство автор розділив на негро - австралоїдной, европеїдну і монголоїдну великі раси, причому більше зблизив перші дві. Кожна з них ділиться на дві основні гілки, настільки складно переплетені один з одним, що часом важко сказати, до якої великий раси належить той чи інший конкретний антропологічний тип. Однак, ця схема вкрай складна і практично не уявляємо в текстовому або табличному вигляді.

В.В. Бунак представляв расову диференціацію у вигляді дерева (Бунак В.В., 1980). Його "стволи" і "гілки" він поділяв на основі уявлень про давнину і глибині розбіжності окремих антропологічних варіантів

В якості прикладу я наведу класифікацію Я.Я. Рогінского і М.Г. Левіна як одну з найбільш відомих. При побудові класифікації враховувалися: ступінь морфологічного подібності рас, їх географічне поширення і по можливості старовину їх формування, причому остання в ряді випадків за відсутністю матеріалу встановлювалася і використовувалася лише може бути.

Расова схема, опублікована в підручнику антропології Я.Я. Рогінского і М.Г. Левіна [6], виділяє три великі раси, кожна з яких поділяється на п'ять проміжних (малих рас):

• екваторіальна або австрало негроїдна:

австралійська

веддоідная

маланезійская

негрскіх

негрілльская (центральноафриканська)

бушменську (південноафриканська)

• євразійська або європеоїдна:

індо-середземноморська

атланто-балтійська

Біломорсько-балтійська

середньоєвропейська

балкано-кавказька

уральська

• азіатсько-американська або монголоїдна.

північноазіатський

арктична (ескімоської)

далекосхідна

Південноазійська

Американська

Проміжне місце між екваторіальній і євразійської великими расами займають дві раси: ефіопська і південно-індійському; між євразійською та азіатсько-американської розміщуються також дві раси - Південно-Сибірська і уральська; нарешті, особливе місце по значній частині ознак проміжне між американською та австралійської займають полінезійська і Курильських раси. Питання про походження цих проміжних форм дозволяється різному для кожної з них.

Треба відзначити, що багато антропологи не згодні з угрупованням ряду рас у схемі Я.Я. Рогінского і М.Г. Левіна. Наприклад, поруч виявилися австралійська і бушменську раси, загальних расових рис у яких практично немає. Творці цієї класифікації ясно розуміли умовність запропонованої схеми та особливо відзначили її у супроводжує тексті. Проблема єдиного масштабу відстаней між расами одного порядку обговорювалася авторами, але не могла бути повністю вирішена на малось тоді матеріалі (як, втім, не може бути вирішена і зараз).

При великій кількості різних класифікацій у дослідників існує якесь «мовчазне» згоду з багатьох окремих антропологічним типами та їх угруповання в більш великі підрозділи.

Таким чином, можна бачити, що створення расової класифікації було б вельми складним завданням. Тоді як основні, або великі, раси збігаються у більшості класифікацій, кінцеві поділу класифікацій часто помітно відрізняються. Загальноприйнятою расової класифікації не існує, і це є очевидним наслідком безперервності біологічної мінливості.




5. Сучасний расизм



Довгий час ніхто не сумнівався в бутті рас. Але в останнє десятиліття значне число американських антропологів виступило з твердженнями, що в дійсності ніяких рас не існує і що визнання реального буття рас є не що інше, як расизм. Навчання, що визнають існування рас, оголошуються "науковими расистами", переслідуються, виганяють з університетів, позбавляються роботи. Однак, існування рас людини є безсумнівним фактом. І у визнанні цього немає абсолютно нічого расистського. Расизм починається лише там і тоді, де одна з рас оголошується вищої, а інші - нижчими.

Расизм - сукупність антинаукових концепцій, основу яких складають положення про фізичну і психічної нерівноцінності людських рас, вирішальний вплив расових відмінностей на історію і культуру суспільства, споконвічному поділ людей на вищі і нижчі раси.

Як і будь-яка неправдива концепція, расизм ґрунтувався на роздуванні, абсолютизації певних моментів дійсності, що й дозволяло йому видавати себе за істину. Найзначніше розцвів расизм в середині XIX ст. в Англії та Америці, а також у Франції та Німеччині. Він з'явився ідеологічної підтримкою работоргівлі і колоніального захоплення земель Африки, Америки, Азії, Австралії та Океанії. Расисти стверджували, що між фізичною будовою людини та її інтелектуальними, психічними, соціальними якостями є безпосередня прямий зв'язок. Нібито спочатку виникли "чисті" раси, а пізніші змішання тільки "псували кров" деяких "невезучих" груп. Виходячи з цього, расисти довільно ділили раси на "вищі" і "нижчі", відносячи себе, природно, до самої "вищої". У XIX ст. "Вищої" расою зазвичай вважалася "арійська" - білява довгоголових північноєвропейська. "Нижчими" расами вважалися всі інші, але особливо негроїдна раса, оскільки основний потік рабів йшов із Західної Африки, та й зовні екваторіали здавалися найбільш відмінними від європейців.

Расисти виділяють "вищі" і "нижчі" раси. Однак Загальна декларація прав людини проголошує, що всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах і що кожна людина повинна мати всі права і свободи, проголошені в ній, без якого б то не було різниці, зокрема без розрізнення за ознакою раси, кольору шкіри, національного походження. Тому, будь-яка теорія переваги, заснованого на расовому розходженні, в науковому відношенні помилкова, в моральному - поганим, а в соціальному - несправедлива та небезпечна. Для расової дискримінації не може бути виправдання, де б то не було, ні в теорії, ні на практиці. Існування расових бар'єрів суперечить ідеалам будь-якого людського суспільства.

Антропологія довела неспроможність расистських "теорій" ще в XIX столітті, проте расизм продовжує володіти умами людей. Можна сказати, що це глобальна проблема сучасності. Будь-яка проблема вимагає певного рішення. Тим не менш, расизм важко перемогти, оскільки він, мабуть, пов'язаний з вродженими психологічними системами розпізнавання "свій - чужий", закріплюються у свідомості в ранньому дитинстві на основі образів оточуючих людей своєї групи.






Висновок



Існуюче біологічне різноманіття людства може бути описано на популяційному рівні за допомогою виділення особливих антропологічних категорій - людських рас. Біологічні расові ознаки не пов'язані безпосередньо з ознаками культури, мови та господарського типу. Іноді спостерігаються паралелі цих аспектів повністю обумовлені історичної зв'язком.

Расові класифікації, побудовані за різними системами ознак далеко не завжди збігаються. Це пояснюється різним часом і різною історією формування систем ознак, що входять до кожної з цих класифікацій та використовуються з метою отримання інформації історичного характеру. У той же час різні системи добре доповнюють один одного в комплексному популяційному аналізі і свідчать про певну їх територіальної приуроченості. Між расами людини існує значна кількість плавних переходів, а популяційна сутність раси не дозволяє коректно оперувати цим терміном у відношенні конкретних індивідів.

В історії людства не було моменту існування "чистих" рас в розумінні полігеністів. Серед сучасного людства немає також "вищих" і "нижчих", "древніх" і "нових" рас. Всі раси рівні за своєю життєздатності, за своїм інтелектуальним можливостям. Ймовірні ж відмінності в інтенсивності нервових процесів відображають специфіку пристосування до умов зовнішнього середовища і не стосуються інтелекту.






Література



1. Алексєєв В.П. Географія людських рас. М.: «Думка», 1974.

2. Азімов А. Раси і народи. М.: Центрполиграф, 2005

3. Антропологія. Хрестоматія. Автори-упорядники: Россолімо Т.Є., Рибалов Л.Б., Москвіна-Тарханова І.А. М.: Изд-во «Інститут практичної психології», 1998.

4. Богатенка Д.В., Дробишевський С.В. Введення в антропологію. / / Http://www.ido.edu.ru/psychology/anthropology

5. Бунак В.В. Рід Homo, його виникнення та подальша еволюція. М.: Наука, 1980.

6. Рогінський Я.Я., Левін М.Г. Антропологія, М., Вища школа, 1978.

7. Семенов Ю.І. Етноси, нації, раси / / Соціальна філософія. Курс лекцій. Підручник. - Під ред. І. А. Гобозова. М., 2003.

8. Хрісанфова Є.М. і Перевізників І.В. Антропологія: підручник. М.: Изд-во Моск. ун-ту: Наука, 2005.



 

2