Шляхи впровадження іноземних технологій на підприємстві ВАТ Криворізький завод гірничого

2







																

																ЗМІСТ

																стор.

																 ВСТУП……………………………………………………………………………3

																РОЗДІЛ 1  Теоретичні підходи визначення  міжнародного  науково – технічного обміну на світовому ринку…………………………………………6

																	1.1. Сутність, значення  та види міжнародного  науково – технічного обміну для розвитку економіки…………………………………………………6

																              1.2. Методика аналізу ефективності міжнародного  науково – технічного обміну………………………………………………………………..18

																	1.3. Нормативно – правова база регулювання міжнародного  науково – технічного обміну……………………………………………………………...20

																РОЗДІЛ  2.  Аналіз  економічної ефективності міжнародного  науково – технічного обміну на сучасному етапі на прикладі ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування "…………………………………………………..29

																	2.1. Загальна економічна  характеристика ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування "…………………………………………………..29

																	2.2. Оцінка економічної ефективності використання іноземних технологій та інновацій міжнародного  науково – технічного обміну на ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування "…………………….……34

																РОЗДІЛ 3. Шляхи впровадження іноземних технологій на підприємстві  ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування "………………………….40

																	3.1. Прогноз розвитку підприємства на основі інтенсифікації  міжнародного  науково – технічного обміну………………………….……….40

																	3.2.Пропозиції по вдосконаленню міжнародного  науково – технічного обміну на ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування"………………………………………………….…………...43

																ВИСНОВКИ………………………………………………………….…..………48

																СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ……………………………….……....51

																ДОДАТКИ 




ВСТУП:

За сучасних умов в нашій державі здійснюється системна трансформація суспільного виробництва, яка спрямована на розвиток ринкової економіки,  досягнення стабілізації національного господарства. Цей процес відбувається не ізольовано, а передбачає використання 	різних чинників. Серед останніх одне з центральних місць посідає виважене впровадження в національних межах переваг сукупного науково-технічного потенціалу країн світового співтовариства. Головним напрямом використання здобутків у сфері науки і техніки є міжнародний науково-технічний обмін. Його впровадження і розвиток виступає важливою умовою здійснення ринкових перетворень та досягнення економічного зростання України. 

																	За умов, коли відбувається структурна перебудова економіки нашої держави, а платоспроможність вітчизняної промисловості щодо купівлі нових технологій дуже низька, все більш актуальними повстають питання розвитку інноваційного бізнесу, пошуку інвесторів, нових галузей застосування і нових ринків збуту новітніх технологій. Тому сьогодні усе сильніше  відчувається потреба в більш глибокому розумінні сутності, закономірностей і специфіки розвитку інноваційних систем. 

 	Сутність міжнародного науково – технічного обміну досліджували багато учених та фахівців. Серед них слід, насамперед,  вказати Авилкіна М., Борейко В., Галощапова О.Р., Гонорська О.В., Медведкін Т.О, Фомішин С. В., Онищенко В.А., Сініченко І., Федулова Л. 

Проте у теорії міжнародного  науково – технічного обміну залишається ще безліч невивчених питань, які ускладнюють як оцінку інноваційної діяльності і її вплив на економічний розвиток, конкурентоспроможність підприємств і країн, так і регулювання цієї сфери на національному і міждержавному рівнях. Тому  тема є досить актуальною в наш час.

																

Метою курсової роботи є визначення ступіню розвитку міжнародного науково – технічного обміну в Україні на сучасному етапі та проведення аналізу  економічної ефективності  обміну на сучасному етапі на прикладі підприємства. 

																	У роботі відповідно до даної мети поставлені наступні завдання: 

																	1. Розкрити сутність та значення міжнародного науково-технічного обміну;

																	2. Визначити методику аналізу  ефективності міжнародного  науково – технічного обміну;

																	3. Проаналізувати нормативно – правову базу регулювання міжнародного  науково – технічного обміну;

																	4. Оцінити економічну ефективність даного процесу на прикладі ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування ";

																	5. Намітити основні шляхи, дати  рекомендації щодо вдосконалення впровадження іноземних технологій на підприємстві  ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування ".

																	Об’єктом дослідження виступає ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування " як суб’єкт міжнародного науково – технічного обміну.

																	Предметом дослідження є процес міжнародного науково – технічного обміну на сучасному етапі на підприємстві.

																	Теоретичною і методологічною основою роботи послужили закони і нормативні акти, публікації друковані, періодичні видання. Під час написання  даної курсової роботи було опрацьовано багато літератури  (друковані публікації періодичні видання, закони і т.ін.) і серед  неї  виділяються  такі  видання  як “Економіст”, “Економіка України”,  “Актуальні проблеми економіки”, “Формування ринкових відносин в Україні”, “Международная экономика”, “Фінанси України”, “Економіка. Фінанси. Право“ та ін., в яких зібрані і надруковані цікаві та корисні матеріали по темі дослідження.

													В основу методології дослідження покладено загальнотеоретичні принципи та підходи щодо вивчення основних напрямів міжнародного науково - технічного обміну. 

																	З цією метою використовується ряд загальнонаукових методів діалектичного пізнання: методи аналізу і синтезу, індукції і дедукції, моделювання, прогнозування   та спеціальні методи: статистичні, графічні, комп’ютерні програми.

Наукова новизна курсової роботи полягає в тому, що на основі аналізу сучасного стану і розвитку міжнародної науково-технічної сфери здійснюється поглиблене дослідження стратегії та основних напрямів формування механізму активізації участі українських підприємств в сучасному науково-технічному просторі.

Висновки та пропозиції, що містяться у курсовій роботі  можуть бути  використані  при розробці напрямів розвитку науково-технічного співробітництва підприємств з учасниками світового співтовариства .

																	Структура курсової роботи визначена метою і завданнями дослідження та включає в себе вступ, три розділи, висновки та список використаних джерел. 

	Інформаційною базою дослідження послужили нормативні і законодавчі акти України, навчальна і методична література, періодичні видання, глобальна мережа Internet, а також державна статистична звітність.

																

																

																РОЗДІЛ 1.  ТЕОРЕТИЧНІ ПІДХОДИ ВИЗНАЧЕННЯ МІЖНАРОДНОГО НАУКОВО – ТЕХНІЧНОГО ОБМІНУ НА СВІТОВОМУ РИНКУ 

																

																Сутність, значення  та види міжнародного  науково – технічного обміну для розвитку економіки

																

В умовах сучасного етапу науково-технічної революції обмін науково-технічними знаннями в світі все більше розширюється і стає необхідним як на рівні держав, так і на рівні підприємств. В практиці міжнародної торгівлі використовуються різні терміни, що відносяться до обміну науково-технічними знаннями, такі як "міжнародний обмін результатами науково-технічної діяльності", "міжнародний технологічний обмін", "обмін промисловою технологією", "передача технологій" і т.д. Ці терміни за своїм змістом вважаються тотожними. Вони відносяться до науково-технічного обміну на комерційній основі між партнерами різних країн.

Науково-технічні знання являються результатом науково-технічної діяльності, яка передбачає проведення наукових досліджень і дослідно-конструкторських робіт (НДДКР). Вони можуть відсторонюватися у власника або укладенням торгової угоди купівлі-продажу, або підписанням договору про їх використання на протязі певного періоду за певну винагороду.

За визначенням експертів ЮНКТАД до міжнародного обміну технологій належать " угоди між сторонами незалежно від їхньої правової форми, що переслідують як мету або  зі своїх цілей уступку стосовно ліцензій чи передачу прав на промислову власність, продаж або будь-який інший вид передачі технічних послуг".  [94, с.93]

ОЕСР визначає трансфер технологій більш широким поняттям, що включає комерційні угоди: з передачі технічних засобів із використанням патентів і ліцензій, передачі ноу-хау; щодо трансферу (продажу, ліцензування, франчайзингу) проектів, торгових марок і зразків; з надання послуг технічного змісту, включаючи технічне й інжинірингове навчання, а також технічну допомогу; з трансферу результатів НДДКР. [95, с.37-38]

На думку багатьох дослідників, технологія перетворюється у вирішальний фактор соціально – економічного розвитку. Нагачевська Т.В. визначає поняття «міжнародна передача технологій» як комплекс процесів та відносин в міжнародній економіці з приводу вивозу та ввозу технології, яка передається в уречевленій або не уречевленій формах. [72, с.29]

Ці визначення розкривають повну сутність процесу міжнародної передачі технологій та дають змогу зрозуміти основні принципи здійснення даної діяльності. Однак, на нашу думку, пропущено одну з ключових характеристик технології – це її новизна.  Технологія може мати національну, регіональну або світову новизну, від чого залежать мотиви та масштаби її експорту-імпорту в міжнародній економіці. 

Переплетіння різноманітних циклів НТП в окремих державах з новими потоками міжнародного обміну ліцензіями, ноу-хау, а також пов'язаних з ним зростом товарів, послуг та капіталу, формує основи нового розподілу праці, що базується на торгівлі технологіями як провідному факторові процесу виробництва. Обмін технологіями, таким чином, стає причиною і наслідком змін у міжнародному розподілі праці, надає йому нового якісного стану.

Суб'єктами міжнародної передачі технологій є:

   -  науково-виробничі об'єднання,   підприємства,   установи    і організації  незалежно від форми власності,  де створюються та/або використовуються технології; 

    - Національна академія  наук  України і галузеві академії наук, установи науки,  освіти,  охорони здоров'я та  інші  установи,  де створюються  та/або  використовуються  технології  і яким належать майнові права на технології; 

   -  фізичні особи,  які беруть участь у створенні,  трансфері  та впровадженні технологій,  надають інформаційні,  фінансові та інші послуги на всіх стадіях просування технологій та їх  складових  на ринок; 

    - юридичні та  фізичні  особи,  які є постачальниками складових технологій,  що використовуються під час застосування  технологій, які пропонуються до трансферу; 

   -  юридичні та  фізичні  особи,  що  надають  технічні  послуги, пов'язані із застосуванням технологій; 

   - центральний орган  виконавчої  влади  у  сфері освіти і науки (далі - уповноважений орган),  а також інші центральні та  місцеві органи виконавчої  влади,  органи  місцевого самоврядування,  які беруть  участь   у   закупівлі,   передачі   та/або   використанні технологій. [2, с.13]

Найбільш вагомими суб'єктами міжнародної передачі технологій є фірми розвинутих країн, які забезпечують більшу частину обороту світового технологічного ринку. Світовим лідером на цьому ринку є США. Вони щорічно експортують наукомістку продукцію на суму близько 700 млрд дол. У рейтинзі експортерів друге місце займає Німеччина (понад 500 млрд дол. США), третє — Японія (400 млрд дол.). Найбільші витрати на НДДКР несуть США. [85, с. 109]

При визначенні стратегічних напрямків використання інновацій доцільно орієнтуватися на досвід розвинутих країн світу – США, ФРН, Японії, Китаю. Саме в цих країнах досягнуто досить високого насичення робочої сили вченими та спеціалістами (0,4-0,7%).  І триває випереджаючими порівняно із загальною зайнятістю темпами нарощування кількості вчених-дослідників, розробників нових технологічних систем і робототехніки. Одночасно, в цих країнах збільшуються витрати на науково-дослідницькі роботи, розширюються мережі наукових та інноваційних організацій, зростає рівень загальної освіти населення, його професійної підготовки [22, с.206].

У міжнародний технологічний обмін широко  залучені  всі чотири сфери людської діяльності:  наука,  техніка,  виробництво і керування,

Будучи складовою міжнародної торгівлі, науково-технічне співробітництво має свою специфіку, форми і  методи,  обумовлені  самою  природою науки і техніки.

Обмін новими знаннями дає можливість потенційним партнерам по науково-технічному обміні орієнтуватися в напрямках розвитку науки і техніки, одержувати загальні зведення про наявні досягнення в різних галузях науки і виробництва.  Передача науково-технічної інформації відбувається в основному на некомерційній основі і  створює  можливості для розвитку  майбутньої  торгівлі технологіями.  

Міжнародний обмін технологіями може відбуватися як за некомерційним, так і по комерційних каналах. Найбільш поширеними формами некомерційними передачі технологій є публікації з науково-технічної тематики, конференції фахівців, виставки та ярмарки, навчання студентів і т.д. Оскільки значення багатьох з названих форм у поширенні технологій порівняно невелика, в даній роботі вони не будуть розглядатися. Об'єктом нашого аналізу є найважливіші ринкові форми міжнародного обміну технологіями. 

Основною формою міжнародної передачі технологій є ліцензійна торгівля, яка здійснюється на основі ліцензійних угод. При укладанні ліцензійної угоди власник передає права на нематеріальні активи покупцеві на певний термін і за певну плату. Об'єктом ліцензійної угоди можуть бути патенти, винаходи, формули, процеси, конструкції, схеми, торгові марки, франшизи, програми і т. д. При цьому угода зазвичай зобов'язує ліцензіара (продавця технології) надати технічну інформацію і допомогу, а ліцензіата (покупця) - використовувати отримані права. [67, с.185]

Передаючи права, фірма-продавець більшою чи меншою мірою втрачає контроль над новою технологією. У зв'язку з цим виникає ряд проблем, які повинні бути враховані при складанні ліцензійної угоди. У їх числі умови, при яких контракт може бути перерваний або призупинено, якщо сторони не виконують встановлених вимог, а також перевірки якості, територіальна область застосування нововведення. Як показує практика без точної фіксації подібних умов можливі конфліктні ситуації, коли, наприклад, низька якість вироба, виробленого в одній країні, буде підривати репутацію аналогічного виробу, що випускається в інших країнах, ускладнювати його збут. Особливо слід виділити проблему конфіденційності, яка виникає у зв'язку з тим, що цінність багатьох технічних новинок знижується, якщо інформація про них стає доступною. Тому умова збереження в таємниці конфіденційної інформації традиційно є неодмінним пунктом ліцензійної угоди. 

Права на активи передаються за певну плату. Умови і розмір виплат винагороди ліцензіару за використання предмета угоди ліцензіатом можуть бути різними і визначаються в ході переговорів зацікавлених сторін по кожному контракту окремо. На розмір винагороди впливають такі фактори, як: 

- переваги нової технології та її цінність для ліцензіата; 

- спосіб застосування ліцензії; 

- особливості законодавства і рівень конкуренції; 

- вміння вести переговори. 

Кожна зі сторін визначає для себе верхні і нижні межі ціни, а реальна ціна контракту визначається в результаті переговорів. Можливість і необхідність торгуватися один з одним визначаються тим, що жодна зі сторін не знає граничної ціни свого партнера і будує свої розрахунки на очікуваннях. 

Ціна ліцензії розраховується як сума добутку роялті, об’єму виробленої продукції протягом року та ціною продукції в кожному році.

								(1.1.)

де: - об’єм виробленої продукції протягом року;

        - ціна продукції в кожному році;

        R – роялті.

Поряд з названими видами розрахунків за ліцензійною угодою, іноді практикується отримання винагороди у вигляді участі в прибутку або участі у власності. У першому випадку продавцю відраховується певний відсоток прибутку від комерційного застосування технології, у другому - продавець отримує винагороду у вигляді частини акцій фірми, що використовує нову технологію. [61, с.158]

Оскільки основний потік нових технологій іде з розвинених країн у країни що розвиваються, уряди останніх іноді втручаються в процес ціноутворення, обмежуючи верхню межу ціни за ліцензійною угодою. 

Винагорода ліцензіару, що виплачується ліцензіатом за використання нової технології, може здійснюватися по-різному. Найчастіше це винагорода виплачується у вигляді роялті, тобто періодичних відрахувань (зазвичай поквартально або річними внесками), встановлених у відсотках від фактично отриманого прибутку або обсягу продажів при комерційному використанні ліцензії.[ 75, с.578 ] Ставки роялті можуть коливатися в досить широких межах в залежності від того, що прийнято у кількості бази для розрахунку винагороди. У ряді випадків використовуються гнучкі ставки роялті в залежності від тривалості ліцензійної угоди, обсягів виробництва, ринкової ціни та інших факторів. 

Застосування роялті передбачає тісну співпрацю ліцензіара і ліцензіата, створює обопільну зацікавленість в ефективному використанні об'єкта ліцензії. Однак сума винагороди у вигляді роялті може коливатися, іноді досить відчутно. 

На відміну від роялті паушальний платіж являє собою одноразову винагороду, сума якого твердо зафіксована в контракті.[83, с.153] Іноді паушальні платежі здійснюються шляхом розбиття на кілька виплат відповідно до етапів практичної реалізації ліцензії - після підписання ліцензійної угоди, завершення поставок устаткування, надання ноу-хау і т. д. Але в будь-якому випадку паушальні платежі встановлюються заздалегідь на основі експертних оцінок можливого економічного ефекту і очікуваного прибутку. [83,с.156]

Багато країн світу віддають перевагу іншій формі передачі технологій -  франчайзинг, який являє собою контракт на передачу торгової марки. Продавець (франшизер) не тільки передає покупцеві (франшизу) право на використання торгової марки, але і надає йому постійну допомогу у веденні бізнесу. Ця допомога виражається в наданні технічних послуг, підготовки кадрів і підвищення їх кваліфікації, управлінні підприємством за певну плату.  По суті, продавець і покупець у цьому випадку діють як вертикально інтегрована фірма, філії якої взаємозалежні і виробляють для споживача частина товарів і послуг. Особливо це характерно для комплексного франчайзингу, який передбачає повне забезпечення дилера, включаючи маркетинг, керівництво експлуатацією підприємства, стандарти і контроль якості продукції. [52, с.431]

Історія франчайзингу сходить до XIX століття і пов'язана з США, де близько третини обороту роздрібної торгівлі являє собою франчайзинг. Число таких фірм  росте досить швидко. Сфера їх діяльності - ресторанний бізнес, продукти харчування, продаж автомобілів, бензоколонки, тобто переважно це сфера послуг. 

Франчайзинг швидко поширюється по всьому світу. Широке застосування знаходить наступний спосіб проникнення франшизера в іншу країну: у якості головної франшизи вибирається місцева фірма, якій передаються права за використання торгової марки. У ряді випадків за кордоном відкривається кілька торгових точок, які виконують рекламні функції, залучаючи місцевих потенційних покупців. 

Швидке поширення франчайзингу по всьому світу не означає, що цей вид бізнесу не створює жодних проблем і труднощів. Зокрема за кордоном фірми - франшізери стикаються з наступною дилемою: з одного боку, висока стандартизація продукції зменшує її привабливість для іноземців, з іншого ж боку, чим вище рівень урахування місцевих умов, тим менше потреба у франшизах. 

Важливою формою міжнародної передачі технологій є інжиніринг, що охоплює широку сукупність видів технічної діяльності, спрямовану на підвищення ефективності зарубіжних інвестицій, мінімізацію витрат з реалізації проектів різного призначення. Він включає в себе різноманітні послуги, яких потребує покупець при придбанні, монтажі, освоєння та експлуатації нової техніки.[67, с 175]

У рамках інжинірингу можуть надаватися послуги, перш за все, з підготовки нового виробництва. В їх число входять складання техніко-економічного обґрунтування проекту, розробка генеральних планів і креслень, управління та нагляд за будівництвом, приймально-здавальні роботи. Після закінчення будівництва нового об'єкта та здачі його в експлуатацію інжиніринг зводиться до надання послуг з організації процесу виробництва і управління підприємством. Іноді він поширюється на сферу збуту продукції, що випускається. [78, с. 137]

Форми оплати послуг інжиніринг можуть бути різними. Це може бути погодинна оплата праці інженерів-консультантів, відшкодування фактично понесених витрат плюс відоме винагорода, оплата у відсотках від вартості будівництва об'єкта. 

Науково – технологічний обмін може приймати форму передачі патента. Патент був першим документом, який використовувався у торговельних відносинах між винахідниками та споживачами їх продукції. Видача патенту – свого роду компроміс між приватними інтересами винахідників і виробників нової продукції та суспільною потребою в її використанні. Економічний зміст патенту полягає в наданні державою на своїй території монопольного права винахідникові на використання його винаходу протягом певного терміну (як правило, 15 – 20 років). [94, с.93] Це монопольне право полягає в тому, що в межах вказаного терміну дії патенту тільки його власник може виготовляти, використовувати і продавати товари, в яких втілюється його винахід або використовувати певні методи та засоби виробництва цієї продукції. Власник патенту на винахід, корисну модель, промисловий зразок може повністю передати свої права третій особі. Для цього необхідно оформити договір про передачу виключних прав на об'єкт інтелектуальної власності.  Договір про передачу виключних майнових прав інтелектуальної власності - це договір, за яким одна сторона (особа, яка має виключні майнові права) передає другій стороні частково або повністю ці права відповідно до закону та на визначених договором умовах. Практично всі товари, які виходять на ринки розвинених країнах, є запатентованими.

Не кожний винахід може бути захищений патентом. Патентоспроможність винаходу означає, що він пропонує технічне вирішення завдання шляхом створення нових машин чи технологічних процесів, характеризується новизною, підвищує рівень традиційного інженерного розв’язання технічного завдання і може бути використаний на практиці.

Контракти "під ключ"  як форма міжнародної передачі технологій припускають укладення угоди на будівництво об'єкта, що після його повної готовності до експлуатації передається замовнику. Такі проекти зазвичай реалізують великі будівельні фірми та фірми-виробники промислового устаткування, між якими поділені відповідні ринки. 

Вартість контрактів «під ключ» нерідко вимірюється сотнями мільйонів і навіть мільярдами доларів. Масштабність подібних контрактів пояснюється особливою значущістю об'єктів, що створюються для країн, де вони зводяться, необхідністю створення інфраструктури нерідко в малоосвоєних районах, великим житловим будівництві, завезенням великих груп робітників. Генеральний підрядник залучає для реалізації проектів «під ключ» велику кількість дрібних фірм як субпідрядників. При цьому їм надається допомога при жорсткому контролі якості робіт та продукції. 

При такій формі міжнародної передачі технологій замовник отримує повністю готовий до експлуатації об'єкт, не зазнаючи труднощів з освоєнням нової техніки. Імпортне обладнання та технологічні процеси на такому об'єкті знайомі, вони на практиці довели свою надійність і перспективність. Вся відповідальність за будівництво і введення об'єкта в експлуатацію покладена на одну юридичну особу. Тому подібні об'єкти зводяться дуже швидко і в стислі терміни приступають до випуску конкурентоспроможної продукції. [69, с.265]

Прикладом орієнтованого на передові досягнення в ключових науково-технічних, експортоорієнтованих галузях, заощаджувального господарського використання сировинно-енергетичних ресурсів є технополіси або технопарки, своєрідні прообрази виробництва, а до певної міри й соціальних відносин майбутнього. Досвід, який було нагромаджено американськими технополісами зараз широко використовується в провідних індустріальних країнах, про що свідчать спеціальні програми, які було прийнято і запроваджено в Японії, європейських країнах. Технополіси набули значного поширення в усіх провідних індустріально розвинутих країнах, а для держав з перехідними економіками вони є умовою прискорення розвитку виробництва, виходу на передові конкурентні позиції у світі.

Технополіс — це територіальний науково-промисловий комплекс або конгломерат науково-академічних, навчальних, дослідно-конструкторських закладів, промислових підприємств та ін. з розвинутою та динамічною системою виробничого постачання, комунікацій, об’єктів інфраструктурної мережі, який створюється за чіткою функціональною ознакою з метою розвитку в найсприятливіших умовах високотехнологічного, соціально необхідного, конкурентоспроможного, екологічно чистого виробництва, підготовки висококваліфікованих фахівців.[74,с.553] Від традиційного способу концентрації виробництва у вигляді регіональних індустріальних центрів технополіси відрізняє обов’язкова висока наукомісткість, а також мала матеріало- та енергоємність виробництва, орієнтованого виключно на нові види технологій. 

	Яскравим прикладом світового технополісу є Сіліконова долина в штаті Каліфорнія(США) – регіон, що відрізняється великою щільністю високотехнологічних компаній, пов'язаних з виробництвом комп'ютерів та їх складових, особливо мікропроцесорів, а також програмного забезпечення, пристроїв мобільного зв'язку, біотехнології тощо Виникнення і розвиток цього технологічного центру пов'язане з зосередженням провідних університетів, великих міст на відстані менше години їзди, джерел фінансування нових компаній, а також кліматом середземноморського типу. Згідно з даними на 2006 рік, Силіконова долина - третій за величиною технологічний центр у США (по числу зайнятих у сфері високих технологій - 225300 робочих місць) після Нью-Йорка і Вашингтона. За іншими даними, в зоні затоки Сан-Франциско трудяться більш ніж 386000 фахівців ІТ галузі, що дає право Силіконовій долині вважатися найбільшим технологічним центром в США. Середня заробітна плата в Силіконовій долині складає $ 144,800 в рік. На кожну 1000 зайнятих припадає 286 працівників ІТ сфери.[97]

Отже, технополіси  відіграють, по суті, роль «локомотивів» в економіці, засобу активізації експорту, оскільки у результаті підтримки, прискореного технологічного розвитку окремих територій і галузей створюється якісно нова система вимірів господарської ефективності, поява додаткових стимулів та орієнтирів у конкурентній боротьбі на національному та міжнародному рівнях для решти підрозділів національної економіки.

Отже, міжнародна передача технологій посідає особливе місце в сучасній системі міжнародної економіки. В основному це зумовлено такими факторами:

- в епоху постіндустріальної цивілізації технологія та інформація стали головним фактором економічного розвитку;

- відбуваються якісні зміни в міжнародному поділі праці, що характеризується виділенням наукомісткої спеціалізації та прискореним розвитком науково-технічної кооперації;

-  ринковий характер розвитку міжнародної економіки, що постійно вимагає інновацій;

-  загострюється міжнародна конкуренція за науково-технічні ресурси та продукти;

- настала нова стадія міжнародної конкурентоспроможності країн, на якій ключовим фактором є інновації.

Технологічний розвиток не просто є складовою загального прогресу людства. Він випереджає зміни в інституційній сфері, під нього «підлаштовуються» відносини між економічними агентами, які реалізуються як на національних ринках, так і на рівні глобалізованого ринкового середовища. Тому його стимулювання має бути стратегічним завданням кожної держави.



																Методика аналізу ефективності міжнародного  науково – технічного обміну

																

Процес міжнародного науково – технічного обміну завжди передбачає введення на підприємстві нових технологій, тобто впровадження інновацій. В зв’язку з цим аналіз ефективності даного обміну передбачає в першу чергу визначення результатів технічних нововведень.  Процес інноваційного розвитку необхідно розглядати з позиції конкретного підприємства, що здійснює господарську діяльність у взаємодії з постачальниками початкової сировини і матеріалів, конкурентами, торговими і збутовими посередниками, споживачами в конкретних економічних, політичних, правових, соціальних, демографічних, екологічних і інших умовах.

Єдиним узагальнюючим показником економічної ефективності будь-якої групи технічних нововведень служить економічний ефект, що характеризує абсолютну величину перевищення вартісної оцінки очікуваних (фактичних) результатів над сумарними витратами ресурсів за певний розрахунковий період. 

     Результат виконання  кожного  проекту  оцінюється за суммарною кількістю балів, нарахованих за такими критеріями ефективності:

Показник прибутковості інноваційного проекту:

                                      		                                   (1.2)

Де:  ОП - сума отриманого прибутку,  грн.;

  З - загальний обсяг витрат на виконання інноваційного проекту за звітний період, грн.

2. Показник чистої прибутковості:

 										(1.3.)	

Де: ОЧП - сума отриманого чистого прибутку, грн.;

З - загальний обсяг витрат на виконання інноваційного проекту за звітний період,  грн.

3. Обсяг  реалізованої  інноваційної  продукції,   товарів, послуг:

 										(1.4)	

Де:  О - обсяг продукції у грн.;

        З - загальний обсяг витрат на виконання інноваційного проекту за звітний період,  грн.

4. Кількість працюючих, задіяних у виконанні проекту:

 										(1.5)

Де: К - кількість працюючих, осіб;

       З - загальний обсяг витрат на виконання інноваційного проекту за звітний період, грн.

5. Бюджетна ефективність інноваційного проекту:

 										(1.6)

Де:  БЕП - обсяг коштів,  перерахованих до бюджету у ,грн.  

   З - загальний обсяг витрат на виконання інноваційного проекту за звітний період, грн.

6. Сумарна кількість балів (ефективність виконання інноваційних заходів) визначається за формулою:

 ;					(1.7)

Де:  - відповідно ефективність кожного попереднього показника. [54, с.73]

Отже, необхідно відзначити, що проведення інноваційної діяльності за допомогою реалізації інноваційних проектів, націлених на отримання інновацій, дозволяє підприємствам оновлювати номенклатуру продукції, виходити на нові ринки, знижувати витрати на виробництво тощо. Як наслідок, проведення комплексного аналізу інноваційної діяльності сприятиме обґрунтуванню найбільш ефективних напрямів інноваційної діяльності, інноваційних програм та проектів підприємства.



																Нормативно – правова база регулювання міжнародного  науково – технічного обміну

																

Незважаючи на наявний могутній механізм правового захисту, нові технології найчастіше стають об'єктом промислового шпигунства. Промислове шпигунство - несанкціоноване отримання, використання або зміна інформації, яка має комерційну цінність. Тому у високорозвинених країнах, таких як США, ЄС, Японія, спостерігається швидке зростання міжнародного співробітництва у сфері науки та технологій суб’єктами всіх інституційних рівнів та вироблення механізмів їхнього захисту. 

Інноваційна політика ЄС реалізується шляхом виконання Сьомої рамковаої програми по дослідженнях, технологічному розвитку і демонстраційних діях на 2007-2013 роки. Метою даної програми є досягнення європейського лідерства в ключових областях науки і технології через співробітництво між університетами, промисловістю, дослідницькими центрами і організаціями. Підтримка буде надана дослідницькій діяльності, що здійснюється через транснаціональне співробітництво, від спільних проектів до координації національних дослідницьких програм. Сюди ж входить співпраця між ЄС і третіми країнами. [96].

На світовому ринку наукомісткої продукції чітко простежується тенденція посилення конкуренції. У зв’язку із цим, дедалі більша частка витрат підприємств переноситься зі сфери промислового виробництва до сфери досліджень і розробок нових технологій і виробів. Водночас, зростає значення правового захисту об’єктів інтелектуальної власності для забезпечення світогосподарських ринкових позицій.

Як елемент несумлінної конкуренції, промислове шпигунство виявляється, насамперед, у порушенні прав власника на промислову або інтелектуальну власність через оволодіння технологіями виробництва чужої продукції (ноу-хау), торговельно-фінансовими секретами, сутністю відкриттів і винаходів.

Оскільки промислове шпигунство не знає національних меж, а обмін технологіями стає все більш загальноприйнятою формою міжнародного співробітництва, то охорона прав на винахід, промислові зразки, товарні знаки стає предметом активного міжнародного регулювання. Особлива роль у ньому належить Європейській патентній організації, спеціалізованій установі ООН-Всесвітній організації інтелектуальної власності, а також СОТ.



Європейська патентна організація(ЄПО)

Всесвітня організація інтелектуальної власності

Місцезнаходження, створення

Мюнхен(Німеччина) 1973

Женева (Швейцарія) 1970

Основні цілі

видача європейських патентів;

- охорона інтелектуальної власності в усьому світі;

розширення співробітництва між європейськими державами в області охорони винаходів;

 розширення адміністративного співробітництва між союзом в області інтелектуальної власності

посилення патентного захист)'

 

Структура

 Європейське патентне відомства

три адміністративних Ради (Генеральна асамблея, Конференція, Комітет з координації); інші органи

Адміністративна рада



Видає друковано

«Службовий вісник», «Європейський патентний листок», щорічний звіт, наукові монографії, різноманітний інформаційний матеріал

Періодичні видання «Industrial Property», «Copyright», "РСТ Gazett", "Les Marques International Designs Bulletin"



Рис 1.1 . Міжнародні організації, що регулюють технологічний обмін

Зазначені організації сприяють створенню і модернізації патентних систем, співробітництву в області патентної інформації, проводять консультації, створюють сприятливі умови для придбання запатентованих технологій та ін., тобто сприяють подальшому розвитку міжнародного обміну технологією. Так, СОТ, у випадку виникнення протиріч щодо комерційних аспектів інтелектуальної власності, пропонує використовувати наявну в нього систему вирішення суперечок ТРІПС - Згода по комерційних аспектах прав на інтелектуальну власність (до інтелектуальної власності належать патенти, авторські права, промислові зразки, товарні знаки, географічні зазначення, компонування (топографії) інтегральних мікросхем, нерозголошувана інформація). Угода торкається п'яти великих областей:

порядок застосування основоположних принципів міжнародних угод щодо питань торгівлі та дотримання прав інтелектуальної власності;

- порядок забезпечення достатніх заходів з охорони прав інтелектуальної власності;

- заходи з охорони прав інтелектуальної власності на територіях окремих держав;

- порядок вирішення суперечок з питань інтелектуальної власності між державами-країнами СОТ;

- спеціальні заходи на перехідному етапі до нової системи охорони прав інтелектуальної власності.

Інтернаціоналізація процесу досліджень і розробок підсилюється, насамперед, у Західній Європі в зв'язку з поєднанням структур єдиного ринку. З цією метою заснований фонд Європейської науки, що поєднує біля шести десятків науково-дослідних рад і академій західноєвропейських країн.

Крім того, вже створені і функціонують - «Європейська асоціація з передачі технології, нововведень і промислової інформації», центр з обміну технологією в регіоні Південно-Східної Азії, національні системи, «банки ліцензій» у мережі найбільших фірм. Усі вони висококомп'ютеризовані, мають можливість взаємодіяти один з одним. [68, с.229]

Головні договори, які регулюють питання охорони інтелектуальної власності в міжнародному масштабі:

– Договір про патентне співробітництво (1970 р.);

– Конвенція Паризького союзу (учасниками якої є 85 держав);

– Ніццька угода про міжнародну класифікацію товарів і послуг (1957 р.);

– Договір про реєстрацію товарних знаків (1973 р., Відень);

– Всесвітня конвенція про авторське право (1952 р.);

– Конвенція про охорону інтересів виробників фонограм від незаконного відтворення їхніх фонограм (1971 р.) 

	Що стосується України, то більшість підприємств усвідомлює необхідність здійснення інноваційної політики, але успішне її здійснення повинно ґрунтуватися на відповідній нормативно-правовій базі.   Законодавство України у сфері науково – технологічного обміну базується    на    Конституції     України,   Цивільному   кодексі   України , Господарському кодексі України та низки законодавчих актів, інструкцій та постанов.  

Правові передумови державної інноваційної політики закладені в Конституції України, в якій стаття 54 гарантує громадянам свободу наукової, технічної та інших видів творчої діяльності, захист інтелектуальної власності, авторських прав. Стаття 116 зобов’язує Кабінет Міністрів України забезпечувати здійснення економічної політики у сфері освіти, науки і культури. Згідно з пунктом 4 цієї ж статті Кабмін розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного і культурного розвитку України. [1]

Законодавче забезпечення науково-технічної та інноваційної діяльності в Україні започатковане Законом України «Про основи державної політики у сфері науки і науково-технічної діяльності». Цей закон з часом зазнав змін, і в 1998 році був прийнятий новий закон «Про наукову і науково-технічну діяльність». 

	Та в Україні сьогодні, на жаль, на всіх рівнях й до цього часу відсутнє розуміння виняткової ролі розробки, освоєння і широкого використання високих технологій в інноваційному розвитку економіки, а також необхідності створення для їхнього розвитку правової бази й умов для ресурсного забезпечення. Серед документів, значним досягненням яких є визначення пріоритетних напрямів промислового розвитку, слід назвати Закон України «Про пріоритетні напрямки інноваційної діяльності в Україні» №433-ІУ від 16 січня 2003 року, у якому сформульовано правові, економічні й організаційні основи формування і реалізації пріоритетних напрямків у країні. Метою закону є законодавче забезпечення концентрації ресурсів на провідних напрямках науково-технологічного відновлення виробництва і сфери послуг у країні, забезпечення потреб суспільства у високотехнопогічній, конкурентоспроможній, екологічно чистій продукції, високоякісних послугах, збільшення експортного потенціалу держави, забезпечення виходу конкурентної наукоємної продукції на світовий ринок. На жаль, у розглянутому законі в цілому й у ряді середньострокових пріоритет них напрямків не приділено належної уваги питанням, пов'язаним з науковими дослідженнями, розробками й витратами на їх виконання, а вони, як відомо, випереджають організацію виробництва нової продукції в наукомістких галузях і сприяють їхньому розвитку. 

Важливого значення в інноваційному розвитку економіки країни мав би набути Закон України «Про Загальнодержавну комплексну програму розвитку високих наукоємних технологій» №1676-І\/ від 9 квітня 2004 року. Метою Програми є забезпечення сприятливих умов для створення і розвитку наукоємних технологій і на цій основі широкомасштабна модернізація національної економіки. Програма повинна була реалізовуватися в два етапи: перший етап (2005-2008 роки) — реалізація проектів з розробки наукоємних технологій, з орієнтованим обсягом фінансування 8755,6 млн.грн., у тому числі виконання НДДКР — 2361,1 млн.грн.; другий етап до 2013 року—впровадження на підприємствах наукоємних технологій, розроблених у період першого етапу. Перераховані в Програмі завдання щодо реалізації проектів відповідають стратегічним пріоритетним напрямкам інноваційної діяльності у вищевказаному законі. Проте невизначеність у формулюванні щодо фінансування Програми за рахунок коштів державного бюджету й інших джерел фінансування, не заборонених законодавством, позначились на реальному інвестуванні Програми, яке й так обмежене. Виконання Програми має бути погоджено з послідовною реалізацією методів стратегії інноваційного розвитку і формуванням Національної інноваційної системи України, з подальшим використанням відомих механізмів стимулювання та організаційно-фінансового забезпечення потреб науки та наукоємного виробництва. [93, с.33]

Важливим регулюючим документом має стати Закон України «Про державне регулювання діяльності в сфері трансферу технологій». На жаль, й до цього часу не вдається практично реалізувати інструментарій передачі прав на розроблені технології за рахунок державного бюджету (тобто платників податків) науковим організаціям-розробникам або будь-якому національному виробнику, а також створити механізми розвитку кооперації між науково-дослідним сектором і підприємницьким середовищем.

З метою реалізації положень Закону України “Про державне регулювання діяльності у сфері трансферу технологій” розроблено та впроваджено низку підзаконних актів у сфері трансферу технологій:

– постанову Кабінету Міністрів України  від 4 червня 2008 № 520 „Про затвердження мінімальних ставок винагороди авторам технологій і особам, які здійснюють їх трансфер”, яка спрямована на захист прав всіх суб’єктів трансферу технологій та сприятиме розвитку цивілізованого ринку трансферу технологій, інноваційних продуктів, товарів і послуг в Україні та підвищить рівень їх конкурентоспроможності на міжнародному рівні;

– розпорядження Кабінету Міністрів України  від 6 лютого 2008 № 252-р „Про передачу МОН повноважень на затвердження порядку ведення Державного реєстру договорів про трансфер технологій”, яке дозволить систематизувати та уніфікувати інформацію щодо здійснення трансферу технологій та/або їх складових, забезпечити охорону майнових прав на вітчизняні технології та  забезпечити проведення моніторингу у цій сфері.

На виконання зазначеного розпорядження Кабінету Міністрів України розроблено Порядок державної реєстрації договорів про трансфер технологій та ведення Державного реєстру договорів про трансфер технологій, який  затверджено наказом МОН України від 14.05.08 № 409, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 28.05.08 за № 464/15155. 

З метою комерціалізації науково-технічних розробок вищих навчальних закладів, наукових установ та новаторів видано:

– наказ Міністерства освіти і науки України від 31.07.08 № 713 „Про затвердження Складу Міжвідомчої робочої групи з комерціалізації науково-технічних розробок вищих навчальних закладів, наукових установ та новаторів”;

– Положення „Про Міжвідомчу робочу групу з питань комерціалізації науково-технічних розробок вищих навчальних закладів, наукових установ та новаторів” затверджено наказом МОН від 31.07.08 № 713. [99]

В цілому в Україні створена важлива законодавча база для здійснення і розвитку інноваційної діяльності та діяльності у сфері науково – технологічного обміну (близько 70 документів), але все ж за кількістю і якістю нормативних законодавчих актів вона поступається подібним системам у розвинутих країнах світу. Формування в Україні інноваційної моделі економічного зростання потребує сприяння держави у створенні та ефективному функціонуванні інноваційної інфраструктури, особливо на міжгалузевому та регіональному рівнях. Створення інфраструктури інноваційної діяльності, комерціалізація результатів НДДКР, збереження розвинутої мережі малого інноваційного підприємництва є одним із небагатьох шляхів відновлення економіки, розвитку науки і освіти.  



ВИСНОВКИ ДО РОЗДІЛУ 1:

		Отже, в умовах інтернаціоналізації господарського життя роль процесів, пов’язаних з міжнародним науково-технічним трансфером, набуває все більш вагомого значення. Це пов’язано з рядом причин, серед яких основними є: прискорення темпів розвитку науково-технічного прогресу і перетворення науки у безпосередню виробничу силу; посилення нерівномірності розвитку економіки окремих країн і, як наслідок цього, неоднаковий рівень розвитку науки і техніки у різних країнах; зацікавленість окремих країн, які не володіють  достатніми коштами для здійснення НДДКР, в забезпечені більш високих темпів економічного розвитку за рахунок сучасних передових досягнень інших країн. На сучасному етапі міжнародний науково – технічний обмін відбувається перважнов комерційній формі: ліцензійна торгівля, франчайзинг, інжиніринг, патентна торгівля, контракти "під ключ" . 

Для	проведення комплексного аналізу інноваційної діяльності запропонована методика, яка сприятиме обґрунтуванню найбільш ефективних напрямів інноваційної діяльності, інноваційних програм та проектів підприємства.

В цілому в Україні створена важлива законодавча база для здійснення і розвитку інноваційної діяльності та діяльності у сфері науково – технологічного обміну, але все ж за кількістю і якістю нормативних законодавчих актів вона поступається подібним системам у розвинутих країнах світу.



																РОЗДІЛ  2. АНАЛІЗ ЕКОНОМІЧНОЇ ЕФЕКТИВНОСТІ МІЖНАРОДНОГО НАУКОВО – ТЕХНІЧНОГО ОБМІНУ НА СУЧАСНОМУ ЕТАПІ НА ПРИКЛАДІ ВАТ "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО МАШИНОБУДУВАННЯ "

																

																2.1. Загальна економічна  характеристика ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування "

																

																	Машинобудування — особливо  важлива галузь  народного  господарства України. Протягом останніх років у машинобудуванні помітні позитивні тенденції. Проте як і будь – яка галузь економіки комплекс постраждав від кризи. Проблеми розвитку машинобудування є частиною загальних проблем економіки, які потребують вирішення на нових засадах інноваційного соціально-економічного розвитку країни. Машинобудуванню приділяється особлива роль у вирішенні соціальних проблем, утвердженні позиції України на міжнародному ринку, у широкомасштабному переоснащенні народного господарства на основі сучасної техніки і технології.

																	Створюючи  найактивнішу  частину  основних  виробничих  фондів - знаряддя праці, машинобудування істотно впливає на темпи й напрями науково-технічного   прогресу   в  інших   галузях   господарства, зростання  продуктивності  праці, інші  показники,  що  визначають ефективність виробництва. Машинобудівний комплекс  є провідником у господарство науково-технічного прогресу.

																	Відповідно за даними Державного комітету  статистики продукція машинобудування займає значну частку в товарній структурі зовнішньої торгівлі України. За даними 2009 року частка експорту  даної продукції від загального обсягу становить 12,6%.[98] 

																	У загальному обсязі реалізації частка експортних поставок складає 30-85% загального обсягу реалізації за різноманітними машинобудівними підгалузями. Машинобудівна продукція експортується у 80 країн світу. Найбільші імпортери - Росія, Німеччина, Туркменистан, Індія, Китай, Іран - у ці країни надходить близько 70% загального обсягу експорту. Основні експортери машинобудівної продукції; ВАТ "Азовзагальмаш" (м. Маріуполь"), ВАТ "Маріупольський завод важкого машинобудування", ВАТ "Сумське машинобудівне НВО ім. М.В. Фрунзе", ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" (м. Стаханов); ВАТ "Турбоатом" (м. Харків); ЗАТ "Новокроматорський машзавод" та ін. Питома вага експортної продукції цих підприємств складає близько 73% у загальному обсязі реалізації. [99] 

																	Випуск гірничо - шахтного устаткування для залізорудної промисловості, а також виробництво бурових верстатів зосереджено в Кривому Розі. Дану галузь представляє відкрите акціонерне товариство "Криворізький завод гірничого машинобудування " відоме як "Криворiжгормаш". Підприємство створене у вiдповiдностi з установчим договором вiд 16.02.1998 р. Мiжрегiональним вiддiленням Фонду державного майна України по Днiпропетровськiй областi i органiзацiєю орендарiв орендного пiдприємства "КЗГМ" шляхом перетворення у вiдкрите акцiонерне товариство. Розташоване  в м. Кривий Ріг, вул. Халтурніа, 3.

Основними видами дiяльностi ВАТ "Криворiзький завод гiрничого машинобудування" за КВЕД є: 

- виробництво машин та устатковання для добувної промисловостi й будiвництва ;

- монтаж машин та устатковання для добувної промисловостi й будiвництва ;

- виробництво чавуну сталi та феросплавiв ;

- виробництво алюмiнiю ;

- дiяльнiсть автомобiльного вантажного транспорту ;

- виробництво мiдi.

																	Основнi види товарної продукцiї заводу - це буровi верстати, установки i допомiжне обладнання для розробки родовищ корисних копалин вiдкритим i пiдземним способами та для прохiдницьких робiт при будiвництвi тонельних споруд. ВАТ "Криворiжгiрмаш" є єдним виробником в Українi такої продукцiї як перфоратор телескопний ПТ 48А ; перфоратор переносний ПП50В1 ; навантажувач ПКУА ; навантажувальнi машини НК1 i МППЗ ; буровi верстати СБШ250МНА-32 ; буровi установки УБШ501АК, УБШ312А, УБШ501А.

																	Основними ринками збуту продукцiї ВАТ "Криворiжгiрмаш" є гiрничодобувнi пiдприємства України i країн СНД. 

																	Пiдприємство є монополiстом у своїй галузi в Українi, виробляє досить унiкальнi машини та обладнання, чого на території України не робить майже нiхто в таких обсягах. 

																	Конкуренцiю за межами країни складають росiйськi пiдприємства вiдповiдної галузi, такi як ВАТ "Рудгормаш" м. Воронiж , ЗАТ "Старооскольський машинобудiвний завод", ВАТ "Киштимський машинобудiвний завод" , ВАТ "Дарасунський машинобудiвний завод", дiяльнiсть яких значно впливає на фiнансово-господарську дiяльнiсть емiтента.

																	Економічну діяльність підприємства можна проаналізувати на основі річної фінансової звітності. На основі балансу підприємства на 31.12.2009 (див. Додаток А) можна зробити, що залишкова вартiсть основних засобiв на кiнець 2009р. склала 15513 тис.грн. Оборотнi активи сформованi з виробничих запасiв на суму 7656 тис.грн., що бiльше в порiвнянi з 2008р.на 1172 тис.грн. Загальна дебiторська заборгованiсть за звiтний рiк збiльшилась на 5307 тис.грн. i склала 14357 тис.грн. Загальна сума грошових коштiв на кiнець року 58 тис.грн.,що бiльше в порівнянні з 2008р.на 11 тис.грн. Станом на 31.12.2009р. нiяких обмежень що до використання грошових коштiв, що знаходяться на поточному рахунку не має. Станом на 31.12.2009р. статутний фонд товариства склав 16651 тис.грн. Вiн складається з акцiй 66604000 шт. Номiнальна вартiсть 0.25 грн. Станом на 31.12.2008 р. сума поточних зобов'язань товариства складала 22537 тис.грн. За звiтний перiод поточнi забов'язання збiльшились на 5254 тис.грн. порiвнянi з 2008р.

																	У 2009р. доходи вiд реалiзацiї склали 13894 тис.грн. (див. Додаток  Б) У порiвняннi з 2008р. обсяг продажу зменшився на 32046 тис.грн. В цiлому за 2009р. операцiйнi витрати склали 8305 тис.грн. в порiвняннi з минулим роком вони зменшилися на 3355 тис.грн. У складi операцiйних витрат знаходяться витрати, що пов'язанi з реалiзацiєю послуг та управлiння пiдприємством. У звiтному перiодi пiдприємство одержало чистий збиток у розмiрi 6376 тис.грн.порiвняно зi збитком 3549 тис.грн. у попередньому році.

																	Можемо проаналізувати стан підприємства визначення показникiв фiнансового стану ВАТ "Криворiжгiрмаш" за 2009 рiк Основою для розрахунків є: форма № 1 "Баланс на 31.12.2009 р."; та форма № 2 "Звiт про фiнансовi результати за 2009 рiк".

																	Аналiз фiнансового стану здiйснемо за наступними показниками:

																	1.Коефiцiент абсолютної лiквiдностi характеризує платоспроможнiсть на дату складання балансу - показує, яку частину короткострокових зобов'язань пiдприємство має можливiсть негайно погасити. Оптимальне значення цього показника становить 0,25-0,5. 

																Коефiцiєнт розраховується за формулою: 

																	Ка.л. = Ф.1(р.220 + р.230 + р.240) / Ф.1 р.620 			(2.1)

																	Ка.л.= (0 + 58+0)/ 22537 = 0,0026

																 	Таке значення показника свiдчить про неспроможнiсть пiдприємства негайно погасити свою короткострокову заборгованiсть. 

																	2. Коефiцiєнт загальної лiквiдностi (покриття) - показує достатнiсть ресурсiв пiдприємства, якi можуть бути використанi для погашення його поточних зобов'язань, оптимальне значення 1,0-2,0. Коефiцiєнт розраховується за формулою: 

																Кз.л.= пiдсумок роздiлу II Активу Ф.1 + р.270/ пiдсумок роздiлу IV Пасиву Ф.1 + р. 630								(2.2)

																	Кз.л.= (31495+ 1)/( 22537 + 0) = 1,3975

																	Таке значення Кз.л.  вказує на достатнью кiлькiсть ресурсiв пiдприємства для погашення його поточних зобов'язань. 

																	3. Коефiцiєнт фiнансової стiйкостi(або платоспроможностi, або автономiї)- розраховується як вiдношення власного капiталу пiдприємства до пiдсумку балансу пiдприємства i показує питому вагу власного капiталу в загальнiй сумi засобiв, авансованих у його дiяльнiсть, оптимальне значення показника складає 0,25-0,5. 

																	Коефiцiєнт розраховується за формулою: 

																	Кф.с.= Пiдсумок р.I Пасиву/ стр. 640 Ф.1. 			(2.3)

																	Кф.с.= 21797/ 52488 = 0,4153

																	На пiдприємствi значення коефiцiєнту склало - 0,4153. Таке значення показника свiдчить про те , що фiнансування активiв пiдприємства здiйснено за рахунок власних коштiв на 41,53%. 

																	4. Коефiцiєнт структури капiталу - розраховується як спiввiдношення залучених та власних засобiв i характеризує залежнiсть пiдприємства вiд залучених засобiв. Оптимальне значення складає 0,5-1,0. Розраховується за формулою: 

																	Кс.к.= (Пiдсумок роздiлу III Пасиву Ф.1 + Пiдсумок роздiлу IV Пасиву Ф.1)/ Пiдсумок роздiлу I Пасиву Ф.1 					(2.4)

																	Кс.к.= (7562 + 22537)/  21797 = 1,3809

																	На ВАТ "Криворiжгiрмаш" цей показник склав - 1,3809 , що ще раз пiдтверджує, що фiнансування активiв пiдприємства здiйснюється за рахунок власного капiталу.

																

																2.2. Оцінка економічної ефективності використання іноземних технологій та інновацій міжнародного  науково – технічного обміну на прикладі ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування "

																

																	Одним з найбільш важливих складових елементів загальної стратегії  ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування " є саме технологічна стратегія. Зростання значення інноваційності технологічних процесів підприємства як необхідної умови його конкурентоспроможності та, як результат, одержання ним стійких конкурентних переваг, є одним з основних завдань, яке постає перед підприємством. В умовах економічної кризи та загострення конкурентної боротьби важливо активізувати діяльність  у таких сферах, як пошук інновацій, їх впровадження, правова охорона, управління ними. 

	 	ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування " усвідомлює важливість впровадження новітніх технологій. У зв’язку  з цим відбувається залучення іноземних інвестицій для удосконалення виробництва. Ще у 2006 році було намiчено впровадження нової технiки та запуск у серiйне виробництво перфоратора ПП65 та ПТ48; бурильної головки Б30 ; бурильної установки  убш236. Продовжити розробку конструкторської та технологiчної документацiї та виготовлення дослiдних зразкiв - податчика для установки УСБ1 ; опорного вузла та гусеничного ходу 100.01.00.000 УСБШ-250А.  Для цього пiдприємство  залучає інвестиції та виділяє  кошти для втілення інноваційних проектів.

		Результати впровадження нових технологій у виробництво представлені у таблиці 2.1.

	Таблиця 2.1.

	Впровадження нових технологій у виробництво на ВАТ "Криворiжгiрмаш"

Показник

2006

2007

2008

2009

Загальний обсяг витрат на виконання інноваційного проекту , грн

300 000

234600

1987600

96452

Сума отриманого прибутку, грн

41511000

48069400

45940000

13894000

Сума отриманого чистого прибутку, грн.

37324000

42877700

41219000

11653000

Обсяг інноваційної продукції, грн.

26052000

32312400

32812000

9987000

Кількість працюючих осіб, осіб

885

760

626

222

Обсяг коштів перерахованих до бюджету, грн.

4187000

5191700

4721000

2241000

Кількість  видів  інноваційної  продукції,  створеної  на відповідному етапі реалізації інноваційного проекту, шт.;

4

2

1

1

Кількість виданих ліцензій, шт

2

3

3

3

	

		Відповідно, до запропонованої методики у першому розділі можна зробити оцінку  ефективності виконання інноваційних проектів за кожним роком:

Показник прибутковості інноваційного проекту:

 

 

 

 

Показник чистої прибутковості:

 

 

 

 



	3. Обсяг  реалізованої  інноваційної  продукції,   товарів, послуг:

 

 

 

 



	4. Кількість працюючих, задіяних у виконанні проекту:

 

 

 

 

	5. Бюджетна ефективність інноваційного проекту:

 

 

 

 



	6. Сумарна кількість балів (ефективність виконання інноваційних заходів):

2006 рік:  

2007 рік:  

2008 рік:  

2009 рік:  

Результати проведених розрахунків представлені у табл.2.2

																Таблиця 2.2.

																Показники інноваційної діяльністі ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування "

Показник

Сума по роках, тис.грн.

Показник

2006

2007

відхилення, %

2008

відхилення, %

2009

відхилення, %

1

2

3

4

5

6

7

8

1. Показник прибутковості інноваційного проекту

138,37

204,9

48,08

231,13

12,8

144,82

-62,65

2.Показник чистої прибутковості

124,41

182,77

46,9

210,76

15,31

120,82

-57,32

3.Обсяг  реалізованої  інноваційної  продукції,   товарів, послуг

86,84

137,73

58,6

165,08

19,86

103,54

-6,27

4. Кількість працюючих, задіяних у виконанні проекту

0,0029

0,0032

10,34

0,0031

-6,8

0,0023

-74,19

	

Продовження табл. 2.2.

1

2

3

4

5

6

7

8

5. Бюджетна ефективність інноваційного проекту

13,96

22,13

58,52

23,75

7,32

23,23

-9,78

6.Сумарна кількість балів (ефективність виконання інноваційних заходів):

363,58

547,53

50,59

628,73

14,83

392,41

-62,41



																	Дані табл.2.2 свідчать, що на підприємстві ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування " відбуваються хоч і не суттєві, та все ж постійні процеси інновацій та нововведень. Результати показують, що показник прибутковості інноваційного проекту мав найбільше значення у 2008 році 231,13 тис.грн. і збільшився в порівнянні з 2007 роком на 12,8 %.  Проте у 2009 відбулося суттєве падіння нам 62,65% відповідно становила 144,82 тис.грн. Сума чистої прибутковості у 2006 році становила 124,41 тис.грн. У 2007 році цей показник збільшився 46,90 %  і становив відповідно 182,77 тис.грн. 2008 рік характеризувався також ростом на 15,31 % і сумою 210,76 тис.грн. У 2009 році спостерігається спад всіх показників і відповідно сума чистої прибутковості в порівнянні з 2008 роком зменшилася на 62,65% і становила 144,82 тис.грн.  Загальна ефективність інноваційного проекту поступово зростала і у 2008 році мала найвище значення у сумі 628,73 тис.грн. Та у 2009 р. відбувся спад на 62,41%. Основні причинами зменшення інноваційних процесів у 2009 році на ВАТ "Криворiжгiрмаш" були пов’язані з фiнансовими труднощами, а також кризовими явищами у металургiйнiй та машинобудівній галузi. 

																

																

																ВИСНОВКИ ДО РОЗДІЛУ 2:

	Отже, аналіз економічної діяльності ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування " показав, що підприємство також не оминула світова економічна криза. Так розрахунок  коефіцієнта абсолютної ліквідності показав неспроможнiсть пiдприємства негайно погасити свою короткострокову заборгованiсть. Коефiцiєнт загальної лiквiдностi (покриття) вказує на достатнью кiлькiсть ресурсiв ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування " для погашення його поточних зобов'язань. 

	Пiдприємство є монополiстом у своїй галузi в Українi, виробляє досить унiкальнi машини та обладнання, тому впровадженя інновацій дасть змогу підприємству закріпити лідируючі позиції та створити  потужну конкуренцію на зарубіжних ринках.

																	Оцінка економічної ефективності використання інновацій на ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування " показала, що на підприємстві відбуваються хоч і не суттєві, та все ж постійні процеси інновацій та нововведень. Хоча суми, які витрачаються на інновації є не великими проте вони дають змогу поступова оновлювати та удосконалювати вироблену продукції. Економічна криза негативно позначилася на інноваційні діяльності підприємства. Прибутковість інноваційних проектів зменшилася в 2009 році на 62,65% в порівнянні з 2008 роком.



	

																

																

																

																

																РОЗДІЛ 3. ШЛЯХИ ВПРОВАДЖЕННЯ ІНОЗЕМНИХ ТЕХНОЛОГІЙ НА ПІДПРИЄМСТВІ ВАТ "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО МАШИНОБУДУВАННЯ "

																

																3.1. Прогноз розвитку підприємства на основі інтенсифікації  міжнародного  науково – технічного обміну

Сучасний стан науково-технічного прогресу, прискорення темпів розвитку продуктивних сил, необхідність усілякого підвищення ефективності виробництва вимагають вироблення довгострокових стратегій розвитку підприємств. Особливо зростає значення цих питань в умовах ринкової економіки, коли від правильного вибору довгострокової стратегії розвитку підприємства залежить подальше його існування.

Прогноз подальшого інноваційного розвитку ВАТ "Криворiжгiрмаш" дасть змогу оцінити можливості та перспективи підприємства, а також його змогу приймати участь в системі міжнародного науково – технічного розвитку.

Для прогнозу використаємо найпоширеніший метод побудови лінії тренду. 

 Рис.3.1 Прогноз прибутковості інноваційного проекту на 2010-2013 рр.

Рис.3.1. показує прогнозовану прибутковість від впровадження інноваційних проектів. Не зважаючи на те,  що в 2009 році цей показник значно зменшився, лінія тренду прогнозує хоча  і не значне та все ж послідовне зростання прибутковості. Оскільки до 2009 року спостерігалася тенденція активної інноваційної діяльності та отримання доходу від неї. Період економічної кризи негативно позначився на цих процесах на ВАТ "Криворiжгiрмаш". Для досягнення минулих показників та суттєвого їх покращення  підприємству потрібно в першу чергу вирішити низку проблем пов’язаних  із внутрішньою діяльністю. Для пiдвищення обсягу виробництва та розрахування з поточною заборгованнiстю необхiдно поповнення власних обiгових активiв. Все це потребує змiн в фiнансово-господарськiй дiяльностi пiдприємства. Тому максимально використовуючи виробничі потужності, для досягнення вищого рівня продажу кожна стаття активів має також збільшитися.

	Для уникнення затяжних та руйнівних криз у функціонуванні підприємства необхідне чітке обґрунтування темпів зростання і супроводжуючих їх напрямків організаційних змін, які б з одного боку забезпечували нарощування підприємством конкурентних переваг, а з іншого – досягалися зі збереженням прийнятної ефективності завдяки своєчасній реалізації заходів, спрямованих на попередження розбалансування економічної діяльності. На основі цього мають визначатися інвестиційні потреби та формуватися інвестиційна стратегія. Адже, основним джерелом залучення виробничих чинників, необхідних для реалізації стратегіїї розвитку будь – якого, в тому числі і ВАТ "Криворiжгiрмаш", підприємства, є інвестиції. Однак інвестиційна діяльність не може лише задовольняти поточні інвестиційні потреби, які визначаються необхідністю заміни матеріальних чи не матеріальних активів у зв’язку зі змінами обсягу та структури господарської діяльності. Стратегічне управління інвестиційною діяльністю ВАТ "Криворiжгiрмаш" має бути спрямоване на вирішення завдання зміцнення його стратегічних ринкових позицій, що потребує узгоджених організаційних змін і задоволення відповідних інвестиційних потреб на кожному етапі життєвого циклу. І тому відправною точкою в обґрунтуванні інвестиційних рішень має бути інновація, втілення якої зможе надати системі нової якості. Це безпосередньо пов’язує інвестиційну стратегію зі змістом інноваційної стратегії і зумовлює зміну пріоритетів у процесі їх формування на різних стадіях життєвого циклу підприємства. Досить важливою є співпраця підприємства з іноземними фірмами, розроблення спільних  інноваційних проектів  та участь в системі науково – технічного обміну.

	Для повної оцінки впроваджених інноваційних проектів важливо проаналізувати прогноз ефективності виконання інноваційних заходів.



Рис.3.2 Прогноз ефективності виконання інноваційних заходів на 2010 – 2013 рр.

Прогноз показує, що як і в попередньому випадку тенденція до високої ефективності виконання інноваційних заходів зберігається. Лінія тренду дає змогу побачити, що дотримання минулих показників дозволить нарощувати ефективність. Запобігання проблемам, які виникли в наслідок світової фінансової кризи можливе за рахунок більш раціонального використання як матеріальних так і трудових ресурсів, зменшення питомої ваги постійних витрат в собівартості продукції, адже зниження собівартості продукції прямо пропорційно впливає на збільшення прибутку підприємства. А це все можливо досягти впровадженням інновацій, заміни старої техніки. Адже використання морально застарілої техніки призводить до відносного збільшення витрат на виробництво, стримує вдосконалення технологічного процесу. Тому спостерігається певний цикл даних процесів. Впровадження інновацій і як наслідок збільшення прибутку підприємства. Тому ВАТ "Криворiжгiрмаш"  для уникнення загрози втратити ринку збуту через випуск конкурентом більш досконалої продукції потрібно обирати заміну застарілих засобів праці. Адже витрати на інноваційні процеси та використання продуктів міжнародного – науково технічного обміну завжди принесе позитивні зміни в ефективності господарського процесу.



																3.2.Пропозиції по вдосконаленню міжнародного  науково – технічного обміну

В умовах ринкової економічної системи та посилення конкуренції в усіх сферах ринкової діяльності особливої актуальності набувають проблеми планування та оптимізації можливостей підприємств довгострокового й поточного характеру. Досвід зарубіжних країн свідчить про необхідність утворення гнучких виробничо-організаційних систем на новій технічній основі.

 Активна інноваційна діяльність підприємства та його участь в міжнародному  науково – технічному обміні не можлива без участі держави. На жаль, в Україні стимулювання інноваційної діяльності знаходиться не на достатньому рівні. Тому для визначення пропозицій для подальшого розвитку підприємства, доцільно визначити пріоритетні напрямки   саме державного сприяння інноваційної діяльності. Серед них найбільш ефективними мають стати:

надання податкових пільг з операцій, що пов’язані з оборотом науково – технічної продукції;

протягом декількох років звільнення віл податків на прибуток, отриманий від реалізації інноваційних проектів;

надання дослідницького та інвестиційного податкового кредиту, тобто відстрочка податкових платежів у частині витрат із прибутку на інноваційні цілі;

зменшення оподаткованого прибутку на суму вартості приладів і устаткування, переданих ВНЗ, науково – дослідними та іншими інноваційно активним підприємствам;

пільгове оподаткування прибутку, отриманого в результаті використання патентів, ліцензій, ноу-хау та інших нематеріальних активів, що входять до складу інтелектуальної власності;

зменшення податку на приріст інноваційних витрат тощо. 

Має виконуватися також комплексна робота з розширення використання програмно – цільових методів управління соціально – економічним розвитком; з удосконаленням і поповнення законодавчої бази  із необхідним акцентом на стимулюванні інновацій, особливо у високотехнологічному та наукоємному виробництві та підвищенні конкурентоспроможності економіки. Ці заходи безперечно дозволять підвищити інноваційну активність підприємств та національної економіки в цілому.

Цілком очевидно, що оптимізація та підвищення саме інноваційного потенціалу стане вирішальною умовою у перспективі стійкого розвитку як окремого підприємства так і країни в цілому. 

Комплексною характеристикою спроможності підприємства до інноваційної діяльності є його інноваційний потенціал, тобто економічні можливості підприємства по ефективному залученню нових технологій до господарського обігу. За результатами проведеного аналізу господарської, фінансової та інноваційної діяльності ВАТ "Криворiжгiрмаш" запропоновано наступні напрямки підвищення  інноваційного потенціалу даного підприємства:

- активізація науково-технічного розвитку з метою накопичення об’єктів інтелектуальної власності, отриманням нових ліцензій, патентів; 

- активна співпраця з провідними галузевими та науково-дослідними інститутами, у тому числі зарубіжними;

- удосконалення кадрової політики з метою мотивації інноваційної активності персоналу, підвищення кваліфікації, зростання професійних здібностей та навичок персоналу;

- заміна організаційної структури на більш гнучку та адаптивну, використання новітніх ліберальних методів управління з метою сприяння інноваційній активності кадрового складу. Стратегічна орієнтованість підприємства на інноваційний розвиток;

- формування автоматизованої бази накопичення, обробки і систематизації інформації для ефективного її використання; 

- пріоритетне фінансування технічної бази інноваційної діяльності (основне і допоміжне науково-дослідне устаткування, комп'ютерний парк тощо.);

- оптимізація механізму формування маркетингових ресурсів на підприємстві (маркетинговий досвід, портфель замовлень, ліцензійні угоди);

- орієнтація на створення максимально ефективної структури залучення капіталу при створенні інноваційних проектів;

- оптимізація використання природних, енергетичних ресурсів.

																	Подальша діяльність підприємства має бути також спрямована на підвищення конкурентоспроможності продукції використаної за участю новітньої техніки. На українському ринку пiдприємство є монополiстом у своїй галузi в Українi, виробляє досить унiкальнi машини та обладнання, чого на території України не робить майже нiхто в таких обсягах. Проте на зовнішньому ринку конкуренцію складають досить потужні підприємства галузі. Завдання управління конкурентоспроможністю підприємства невіддільне від завдань управління його розвитком, оскільки формування конкурентних переваг апріорі передбачає організаційні зміни, необхідні для набуття підприємством нових якостей, які б зменшували його вразливість до зовнішніх загроз, підвищували конкурентний потенціал, забезпечували його стійкість і здатність посилювати його вплив на ринкові процеси. Покращити конкурентоспроможність ВАТ "Криворiжгiрмаш" можливо різними напрямками , один із них інвестування, як даного процесу так і інноваційного розвитку підприємства.	

																	Участь ВАТ "Криворiжгiрмаш" в міжнародному науково – технічному обміну є стратегічним завданням його подальшого розвитку. Співпраця з закордонними фірмами дозволить підприємству покращити свої позиції на іноземних ринках інноваційних технологій. 

																

																ВИСНОВКИ ДО РОЗДІЛУ 3:

Отже, прогноз подальшого інноваційного розвитку ВАТ "Криворiжгiрмаш" дав змогу оцінити можливості та перспективи підприємства, а також його змогу приймати участь в системі міжнародного науково – технічного розвитку. При збереженні існуючих тенденцій на підприємстві спостерігається підвищення інноваційної активності в майбутньому, не зважаючи на те, що останній рік характеризується кризою даної сфери. Для уникнення спаду виробництва та втрат необхідно застусувати методи покращення інноваційної діяльності.

	 Запропоновані напрямки підвищення рівня інноваційного потенціалу дозволять забезпечити досягнення високої конкурентоспроможності інноваційної продукції, досягти максимальних темпів оновлення інноваційних технологій, та забезпечити високого технологічного рівня виробництва.

																






ВИСНОВКИ:

Отже, за сучасних умов в нашій державі здійснюється системна трансформація суспільного виробництва, яка спрямована на розвиток ринкової економіки,  досягнення стабілізації національного господарства. Цей процес відбувається не ізольовано, а передбачає використання зовнішніх чинників. Серед останніх одне з центральних місць посідає виважене впровадження в національних межах переваг сукупного науково-технічного потенціалу країн світового співтовариства. Головним напрямом використання здобутків у сфері науки і техніки є міжнародний науково-технічний обмін. Його впровадження і розвиток виступає важливою умовою здійснення ринкових перетворень та досягнення економічного зростання України. 

			Проаналізувавши розвиток міжнародного науково-технічного трансферу в сучасних умовах, слід відзначити, що спостерігається зосередження передової техніки і технології у невеликій групі промислово розвинених країн, котрі щорічно витрачають значні кошти на науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, досягаючи таким шляхом значних прибутків і міцних позицій на міжнародних ринках.

		В Україні існують всі необхідні передумови для ширшого залучення національного експортного науково-технічного потенціалу країни в систему міжнародних науково-технічних відносин. Наша держава має вагомі об’єктивні передумови формування інноваційної стратегії довгострокового економічного розвитку. Це, зокрема, наявність висококваліфікованих трудових ресурсів, широкої мережі навчальних закладів, наукових та науково-технічних установ. За рівнем підготовки науково-технічних кадрів та фахівців вищої кваліфікації Україна належить до провідних держав світу.

Проте існують численні проблеми з активним розвитком міжнародного науково – технічного розвитку. Це в першу чергу пов’язане з недостатнім державним сприянням у даній сфері. Державна політика повинна включати наступне: 



- забезпечення ефективної державної підтримки інноваційної діяльності;

- запровадження системи субсидування високотехнологічних підприємств; 

- збільшення державного фінансування науково-дослідних, дослідницько-конструкторських робіт;

- залучення державних та недержавних інвестицій у сферу новітніх технологій; 

- зменшення оподаткування у секторах, де створюються нові технології;

- запровадження системи підтримки високотехнологічного експорту; 

- заходи  спрощення і прискорення процедур експортного контролю.

																	Для прикладу аналізу впровадження у виробництво інновацій  була проаналізована діяльність підприємства ВАТ "Криворiжгiрмаш"  за останні 4 роки. Проведений аналіз показав, що на підприємстві відбуваються хоч і не суттєві, та все ж постійні процеси інновацій та нововведень. Результати показують, що показник прибутковості інноваційного проекту мав найбільше значення у 2008 році 231,13 тис.грн. і збільшився в порівнянні з 2007 роком на 12,8 %.  Проте у 2009 відбулося суттєве падіння на 62,65% відповідно становила 144,82 тис.грн. Це пов’язане з з фiнансовими труднощами, а також кризовими явищами у металургiйнiй та машинобудівній  галузi. Підприиємство має нарощувати обсяги інноваційної діяльності та активно приймати участь в міжнародному науково – технічному обміні. 

	Основними заходами, які слід здійснити підприємству для підвищення ефективності інноваційної  діяльності в майбутньому є: 

- активізація науково-технічного розвитку з метою накопичення об’єктів інтелектуальної власності, отриманням нових ліцензій, патентів; 

- активна співпраця з провідними галузевими та науково-дослідними інститутами, у тому числі зарубіжними;

- удосконалення кадрової політики з метою мотивації інноваційної активності персоналу, підвищення кваліфікації, зростання професійних здібностей та навичок персоналу;

- заміна організаційної структури на більш гнучку та адаптивну, використання новітніх ліберальних методів управління з метою сприяння інноваційній активності кадрового складу. Стратегічна орієнтованість підприємства на інноваційний розвиток;

- формування автоматизованої бази накопичення, обробки і систематизації інформації для ефективного її використання; 

- пріоритетне фінансування технічної бази інноваційної діяльності (основне і допоміжне науково-дослідне устаткування, комп'ютерний парк тощо.);

- оптимізація механізму формування маркетингових ресурсів на підприємстві (маркетинговий досвід, портфель замовлень, ліцензійні угоди);

- орієнтація на створення максимально ефективної структури залучення капіталу при створенні інноваційних проектів;

- оптимізація використання природних, енергетичних ресурсів.

																







		




СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ:



Конституція України/ Верховна Рада України. - [Електронний ресурс ]. http://zakon.rada.gov.ua/Пошук:http://zakon.rada.gov.ua/cgibin/laws/main.cgi?nreg=254%EA%2F96-%E2%F0

Закон України «Про державне регулювання діяльності у сфері трансферту технологій: Закон від 14. 09. 2006 р. №143 – V. / Урядовий кур’єр, - 2006. 6 . 10 (187) с. 13-14.

Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»: закон від 1 червня 2000 року  N 1775-III. - №43 // ВВРУ. – 2002. -  №28. – с. 156.

Закон України «Про пріоритетні напрями інноваційної діяльності в Україні. – Орієнтир, - 2003. -  №6. – Урядовий кур’єр. - №32. ВВРУ. - №13.- с. 93.

Закон України «Про інноваційну діяльність: Закон від 04. 07. 02. р. - №40 // ВВРУ. – 2002. -  №30. – с. 266.

Авилкіна М. Облік витрат на інновації: стан і напрями розвитку // Бухгалтерський облік і аудит. – 2009. - №7. – 44-52.

Александрова В. П. Джерела фінансового забезпечення інноваційної діяльності // Проблеми науки. – 2004. - №1. – с. 22-29.

Барило В. Методичні основи оцінки інноваційного потенціалу промислових підприємств // Економіка. Фінанси. Право. – 2009. - №2. – с. 3-6.

Борейко В. Інновації як основа економічного зростання // Актуальні проблеми економіки. – 2008. - №9. – с. 42-48.

Бубенко П., Гусєв В. Чому гальмуються інноваційні процеси в Україні // Економіка України. – 2009. - №6. – с. 30-39.

Бубенко П. Г. Метод аналізу ієрархій і рейтингова оцінка інноваційних проектів // Регіональні перспективи. – 2003. - №9-10. – с. 6-8.

Варфоломієва В. Інформаційне забезпечення управління розвитком інноваційного потенціалу підприємств малого бізнесу // Актуальні проблеми економіки. – 2006. - №4. с. 165-171.

Великий Ю. В. Французский опыт сотрудничества государственных и частных секторов в сфере научно-технической модернизации промышленности // Економіка. Фінанси. Право. – 2009. - №8. – с. 3-5.

Великий Ю. В. Французский опыт сотрудничества государственных и частных секторов в сфере научно-технической модернизации промышленности // Економіка. Фінанси. Право. – 2009. - №8. – с. 3-5.

Гаєвська Л. Технологічна конкурентоспроможність економіки України на світовому ринку // Формування ринкових відносин в Україні. – 2007. - №5. - с. 19-22.

Галощапова О. Ринок інноваційних технологій в Україні: вивчення світового досвіду з метою його застосування у вітчизняних умовах // Економіст. – 2007. - №2. – с. 32-35.

Гамак М. Державна підтримка фінансування інновацій // Економіка України. – 2004. - №8. с. 44-49.

Ганзюк М. П, Желібо Є. П., Халімовський М. О. Основи охорони праці. К., "Каравела", 2004, с. 142.

Ганущак Л. М. Дослідження організаційно-правових форм управління інноваційним потенціалом підприємств // Актуальні проблеми економіки. – 2008. - №10. – с. 217-226.

Голиця І. Система стимулювання інновацій // Фондовий ринок. – 2008.- №31. – с. 18-20.

Гонорська О. Аналіз економічної ефективності інноваційних проектів // Зовнішня торгівля: право та економіка. – 2007. – №2. – с. 15.

Гришин І.Я. Національна ідея тотальних інновацій та інформаційна технологія клієнт-сервер//Вісник УАДУ.-2005.-№2.-С.205-208

Гугля М. В. Інноваційна політика у гірничо-металургійному комплексі України // Економіка. Фінанси. Право. – 2004. - №6. – с. 3-7.

Давідов М. Організаційно-фінансове забезпечення інноваційної діяльності суб’єктів господарювання // Актуальні проблеми економіки. – 2008. - №9.– с. 92-97.

Давідов М. Шляхи організаційно-фінансового забезпечення інноваційного процесу на підприємствах України // Актуальні проблеми економіки.–2008.- №4.- с.130-134.

Денисенко М. та ін. Проблеми формування національної інноваційної системи України // Актуальні проблеми економіки. – 2008. - №4. – с. 73-81.

Денисюк В. Інноваційна активність національної економіки: вдосконалення методології, показники промислових підприємств, державна підтримка // Економіст. – 2005. - №8. – с. 45-49.

Дименко Р. Інноваційна складова конкурентних стратегій національного господарства // Актуальні проблеми економіки. – 2008. - №7. – с. 24-29.

Дименко Р. Передумови формування національної інноваційної системи прискореного розвитку економіки // Актуальні проблеми економіки. – 2008. - №7. – с. 30-36.

Динаміка інноваційної активності українських підприємств [рис] // Економіка України. – 2008. - №9. с. 61.

Дмитренко Л. Технічне обслуговування як складова світового ринку послуг // Формування ринкових відносин в Україні. – 2007. №3. - с. 96-97.

 Економіка підприємства: Підручник/ За ред. С.Ф. Покропивного. – К.:КНЕУ, - 1999. – с.545

Економіка підприємства:

Економічний аналіз: Навч. посібник / М. А. Болюх, В. З. Бурчевський, М. І. Горбаток; За ред. акад. НАНУ, проф. М. Г. Чумаченка. — К.: КНЕУ, 2001. — 540 с.

Життєвий цикл інновацій: методологічний аспект // Формування ринкових відносин в Україні. – 2007. - №6. – 122-126.

Жукова Н. Інноваційна орієнтація підприємств на сучасному етапі соціально-економічного розвитку України // Формування ринкових відносин в Україні. – 2009. - №11. – с. 88-91.

Захарін С. В. Інновації як чинник сталого економічного розвитку України // Проблеми науки. – 2004. - №7. – с. 6-15.

Захарін С. В. Проблеми інноваційного оновлення промисловості України // Проблеми науки. – 2004. - №12. – с. 20-27.

Інновації в антикризовому управлінні // В кн.: Штангрет А. Антикризове управління підприємством. – К. – 2007. – Розділ 10. С. 340-358

Іщук О. В. Проблеми фінансування інноваційної діяльності підприємств в умовах трансформації економіки України // В кн.: Фінанси, облік і аудит. Збірник наукової праці. Вип. 11. – 2008.- с. 59-64.

Катаєва О. Щодо методології і обліку та аналізу інноваційної діяльності підприємства // Економіст. – 2009. - №3. – с. 40-43.

Калина А. Стимулювання інноваційної політики: проблеми та шляхи вирішення // Зовнішня торгівля: право та економіка. – 2007. - №1. – с. 138-146.

Каракай Ю. Роль держави у стимулюванні інноваційної діяльності // Економіка України. – 2007. - №3. – с. 14-21.

Каракай Ю. Проблеми фінансування інноваційних програм // Формування ринкових відносин в Україні. – 2007. - №5.- с. 46-51.

Катигробова О. Інституціональний механізм забезпечення інноваційної діяльності в сучасній економіці // Підприємство, господарство і право. – 2008. - №6. – с. 169-172.

Коткова Н. С. Концептуальний підхід до формування системи показників інноваційного активного промислового підприємства // В кн.: Економіка та підприємництво: Збірник наукових праць. Вип. 20. – К. – 2008. – с. 126-146.

Кирилов В. Научно - исследовательная и инновационная деятельность как поле конкурентной борьбы  // Международная экономика. – 2005. - №9. – с. 70-81.

Князь О. Оцінювання інноваційного потенціалу підприємства // Регіональна економіка. – 2007. - №3. – с. 219-227.

Комплексний аналіз інноваційної діяльності // Бухгалтерський облік і аудит. – 2008. - №7. – с. 42-45.

Корж М. Оценка прибыльности инновационного проекта в условиях глобализации и развития инструментария международного маркетинга // Економіст. – 2009. - №1. – с. 43-45.

Корнілова І. Тенденції розвитку ринку науково-технічних послуг в Україні // Формування ринкових відносин в Україні. – 2008. - №5. – с. 86-90.

Корольчук О.П. Франчайзинг як інструмент реалізації ринкових відносин в Україні// Вісник донецького університету, сер. В. економіка і право. Вип.1, -  2009. – с. 430-434

Космидайло І. Проблеми інноваційного розвитку в Україні та шляхи їх вирішення // Актуальні проблеми економіки. – 2007. - №2.- с. 20-27.

Крехівський О. Сучасні методологічні підходи до визначення високо технологічних галузей рекомендації щодо застосування в Україні // Статистика України. – 2008. - №1. – с. 71-79.

Кулинич Т. М. Сучасні тенденції міжнародного руху технологій // Зовнішня торгівля: право та економіка. – 2007. -  №3. - с. 50-53.

Литвиненко Є. О. Податкове стимулювання інноваційної та науково-технічної діяльності промислових підприємств // Проблеми науки. – 2004. - №8. – с. 25-31.

Луцків О. Інноваційна діяльність як передумова підвищення конкурентоспроможності економіки регіону // Регіональна економіка. – 2005. - №1. – с. 203-209.

Макогон Ю. Инновационные процессы и конкуренция на мировых рынках. // Економіст. – 2007. - №9. – с. 66-67.

Марченко О. Фінансове забезпечення інноваційної діяльності промислових підприємств // Формування ринкових відносин в Україні. – 2007. - №5. – с. 60-64.

Матросова Л. Инновации как основа конкурентоспособности экономики // Економіст. – 2007. - №8. с. 70-72.

Медведкін Т. Інноваційний розвиток України в умовах трансферту технологій та науково-технологічної співпраці // Журнал європейської економіки. – 2008. - №2 (червень). – с. 153-161.

Мельник О. Сутність інновацій та інноваційного розвитку // Актуальні проблеми економіки. – 2008. - №12. – с. 20-26.

Мельникова О. А. Основні питання фінансування інноваційно-інвестиційної діяльності українських підприємств // В кн.: Формування ринкової економіки. Збірник наукових праць. Економіка підприємства: теорія і практика. – К. – 2008. – с. 434-446.

Методи оцінювання і вибору нововведень // В кн.: Каракай Ю. В. Маркетинг інноваційних товарів. – К. КНЕУ, 2005. – с. 202-210.

Методика аналізу інноваційної діяльності // В кн.: Путаєвич Г. Аналіз національної економіки. – К. КНЕУ, 2005. – с. 206-209.

Міжнародне регулювання руху товарів послуг і продуктів інтелектуальної власності // В кн.: Міжнародні стратегії економічного розвитку / За ред. А. О. Задоя. К.: Знання. - 2007. - с. 200-208.

Міжнародний ринок технологій // В кн.: Міжнародна економіка / За ред. А. Румянцева. – К., 2006. – с. 162-214.

Міжнародний технологічний обмін // В кн.: Фомішин С. В., Шутан І. Д. Правові  основи міжнародної економічної діяльності. – К., 2009. – с. 200-230.

Міжнародний ринок технологій // В кн.: Куценко В.М. Міжнародний менеджмент. – К.: МАУП, 2006. – с. 264-269.

Михайловська О. Обґрунтування системності інноваційно-інвестиційного процесу // Фондовий ринок. – 2009. - №2. – с. 18-24.

Москаленко О. М. Теоретико-методологічні основи обґрунтування теорії інновацій // В кн.: Формування ринкової економіки. Збірник наукових праць. Вип. 20. – К. – 2008. – с. 70-80.

Нагачевська Т.В. Сучасні тенденції міжнародного трансферу технологій та перспективи України/ Т. Нагачевська//Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. – Київ, 2008. – Вип.103. – С.29-34.

Національні особливості розвитку інноваційного ринку // В кн. Каракай Ю. В. Маркетинг інноваційних товарів – К. КНЕУ. – 2005. – с. 102-113.

Науково- технічна та інформаційна політика в системі пріоритетів міжнародної економічної діяльності // В кн. Новицький В.Є. Міжнародна економічна діяльність України - К. КНЕУ. – 2002. – с. 540-570.

Обґрунтування доцільності фінансування інноваційних проектів // В кн.:  Пересада Л. і інші. Проектне фінансування. – К. КНЕУ. – 2005. с. 574-607. 

Онищенко В. Україна на світових ринках високотехнологічної продукції // Зовнішня торгівля: право та економіка. – 2007. - №1. – с. 5-16.

Особливості визначення економічної ефективності інновацій // Бухгалтерський облік і аудит. – 2008. - №7. – с. 39-41.

Панущак Л. Шляхи використання зарубіжного досвіду управління інноваційним потенціалом підприємств в Україні // Актуальні проблеми економіки. – 2006. - №4. – с. 135-142.

Пугачова М. Тенденції управлінської економіки очима керівників підприємств (аналітичний огляд). Інноваційна діяльність підприємств // Статистика України. – 2008. - №2. – с. 68-75.

Пшик Б., Сухаревич В. Шляхи розвитку фінансово-кредитного забезпечення інноваційних процесів в Україні // Регіональна економіка. - 2008. - №7 с. 67-73.

Саліхова О. Б. Моніторинг міжнародного трансферту технологій та шляхи його вдосконалення // Статистика України. – 2002.- №3. – с. 24-27.

Світовий ринок технологій // В кн.: Дудківський М. Зовнішньоекономічна діяльність підприємства. - К., 2006.- с. 280-320.

Сіденко В. Досвід організації національних систем реалізації на світових ринках високотехнологічних товарів, науково-технічних розробок та іншого інтелектуального продукту // Стратегія економічного розвитку України: Науковий збірник. – 2002. – Вип. 1 (8). – с. 151-164.

Сініченко І. Вплив виробничого середовища на вартість інноваційних проектів // Економіка України. – 2005. - №9. – с. 88-91.

Скрипник Л. Інноваційні перспективи України // Фінанси України. – 2008. - №5.- с. 103-114. 

Слатвінський М. А. Ефективність інноваційної діяльності // Формування ринкових відносин в Україні. – 2004. - №9. – с. 200-203.

Слатвінський М. Методичні засади розрахунку вартості інноваційного проекту методом реальних опціонів // Формування ринкових відносин в Україні. – 2007. – №2 – с. 50-54.

Слатвінський М. Оцінка дохідності портфеля інноваційних проектів // Формування ринкових відносин в Україні. – 2008. - №5. – с. 110-115.

Структура ринку нововведень [схема] // Фінанси України. – 2007. - №6. – с. 49.

Таряник О. Сучасні тенденції розвитку інноваційної діяльності підприємств в Україні: макроекономічний та регіональний аспекти // Статистика України. – 2008. - №2. – с. 63-68.

Технічний аналіз інноваційної діяльності // Бухгалтерський облік і аудит. – 2008. - №7. – с. 38-39.

Федулова Л. Тенденції розвитку високотехнологічного сектору економіки України // Економіст. – 2009. -  №1. – с. 32-36.

Федулова Л. Технологічна структура економіки України // Економіст. – 2008. - №5. с. 28-33.

Характеристика міжнародного ринку технологій // В кн.: Михайлова Л. І. та ін. Міжнародний менеджмент. – К., 2007. – с. 91-95. 

Хаустов В. Механізми трансферу технологій на національному та міжнародних ринках України // Економіст. – 2008. - №5. с. 37-41.

Шандра В. Шляхи використання в економіці України форм і методів технологічного оновлення в розвинутих країнах // Актуальні проблеми економіки. – 2007. - №6. – с. 31-38.

http://ru.wikipedia.org/wiki/Силиконовая_долина

http://zakon.rada.gov.ua

http://www.innocentr.com

100.www.mon.gov.ua/science/innovation/rozv_2008-2009.doc

101.http://www.technosoft.kiev.ua/ist/7rp_about.html

102.http://www.ukrstat.gov.ua/

103.http://www.smida.gov.ua/reestr/?kod=00211174&tab=2&lang=ua







																ДОДАТКИ:

																Додаток А

																Річна фінансова звітність ВАТ "Криворiжгiрмаш"  

Річна фінансова звітність

 

Коди



Дата

31.12.2009

Підприємство

Вiдкрите акцiонерне товариство "Криворiзький завод гiрничого машинобудування"

за ЄДРПОУ

211174

Територія

 

за КОАТУУ

1211037500

Форма власності

 

за КФВ

300

Орган державного управління

АКЦІОНЕРНІ ТОВАРИСТВА ВІДКРИТОГО ТИПУ,СТВОРЕНІ НА

за СПОДУ

6024

Галузь

 

за ЗКГНГ

 

Вид економічної діяльності

Виробництво машин та устатковання для добувної промисловості й будівництва

за КВЕД

29.52.1

Одиниця виміру:

тис. грн.

Контрольна сума

 

Адреса:

Дніпропетровська 50004 м.Кривий Рiг вул.Халтурiна, буд.3



Баланс за 2006 – 2009 роки

Актив 

Код рядка

2006

2007

2008

2009

1

2

4

4

5

6

I. Необоротні активи 

 

 

 

 

 

Нематеріальні активи:

 

 

 

 

 

залишкова вартість

10

1 090

1090

1090

1090

первісна вартість

11

1 090

1090

1090

1090

накопичена амортизація

12

0

0

0

0

Незавершене будівництво

20

4 262

4301.2

4964

4289

Основні засоби:

 

 

 

 

 

залишкова вартість

30

18 309

 

 

 

первісна вартість

31

65 456

 

 

 

знос

32

47 147

 47142.7

45906

47290





Продовження Додатка А

1

2

3

4

5

6

Довгострокові фінансові інвестиції:

 

 

 

 

 

які обліковуються за методом участі в капіталі інших підприємств

40

0

0

0

0

інші фінансові інвестиції

45

399

100

100

100

Довгострокова дебіторська заборгованість

50

0

0

0

0

Відстрочені податкові активи

60

0

0

0

0

Інші необоротні активи

70

0

0

0

0

Усього за розділом I

80

24 060

23607.9

22848

20992

II. Оборотні активи

 

 

 

 



Запаси:

 

 

 

 



виробничі запаси

100

9 332

8915.6

6484

7656

тварини на вирощуванніта відгодівлі

110

0

0

0

0

незавершене виробництво

120

5 012

6252.5

6661

5727

готова продукція

130

4 281

3628.3

4706

3311

товари

140

9

334.6

187

213

Векселі одержані

150

2 094

2919.9

196

1

Дебіторська заборгованість за товари, роботи, послуги:

 

 

 

 

 

чиста реалізаційна вартість

160

3 878

3579.1

8672

13466

первісна вартість

161

3 878

3579.1

8693

13487

резерв сумнівних боргів

162

0

0

21

21

Дебіторська заборгованість за розрахунками:

 

 

 

 

 

з бюджетом

170

0

0

4706

0

за виданими авансами

180

0

0

187

0

з нарахованих доходів

190

0

0

196

0

із внутрішніх розрахунків

200

0

0

 

0



Продовження Додатка А

1

2

3

4

5

6

Інша поточна дебіторська заборгованість

210

71

0

357

870

Поточні фінансові інвестиції

220

0

0

0

0

Грошові кошти та їх еквіваленти:

 

 

 

 

 

в національній валюті

230

8

18

47

58

в іноземній валюті

240

0

0

0

0

Інші оборотні активи

250

431

738.3

880

193

Усього за розділом II

260

25 116

26386.3

28190

31495

III. Витрати майбутніх періодів

270

0

3

3

1

Баланс

280

49 176

49997.3

51041

52488

 

 

 

 

 

 

Пасив 

Код рядка

2006

2007,00

2008

2009

1

2

4

5

6

4

I. Власний капітал

 

 

 

 

 

Статутний капітал

300

16 651

16651

16651

16651

Пайовий капітал

310

0

0

0

0

Додатковий вкладений капітал

320

0

0

0

0

Інший додатковий капітал

330

22 113

21990.4

21990

21940

Резервний капітал

340

44

44

0

0

Нерозподілений прибуток (непокритий збиток)

350

7 376

6912.9

10418

16794

Неоплачений капітал

360

0

0

0

0

Вилучений капітал

370

0

0

0

0

Усього за розділом I

380

31 432

31772.5

28223

21797

Частка меншості

385

0

0

0

0

II. Забезпечення наступних витрат і платежів

 

 

 

 

 

Забезпечення виплат персоналу

400

16

290.7

400

403

Інші забезпечення

410

575

236.3

203

189

Вписуваний рядок - сума страхових резервів

415

0

0

0

0





Продовження Додатка А

1

2

3

4

5

6

Вписуваний рядок - сума часток перестраховиків у страхових резервах

416

0

0

0

0

Цільове фінансування

420

0

0

0

0

Усього за розділом II

430

591

527

603

592

III. Довгострокові зобов'язання

 

 

 

 

 

Довгострокові кредити банків

440

0

0

4849

7479

Інші довгострокові фінансові зобов'язання

450

0

0

0

0

Відстрочені податкові зобов'язання

460

0

0

0

0

Інші довгострокові зобов'язання

470

83

83

83

83

Усього за розділом III

480

83

83

4932

7562

IV. Поточні зобов'язання

 

 

 

 

 

Короткострокові кредити банків

500

2 117

1585

280

170

Поточна заборгованість за довгостроковими зобов'язаннями

510

0

0

0

0

Векселі видані

520

6 968

6790.7

4970

4925

Кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги

530

6 403

8194.6

9968

14477

Поточні зобов'язання за розрахунками:

 

 

 

 

 

з одержаних авансів

540

0

0

0

0

з бюджетом

550

443

153.8

350

1331

з позабюджетних платежів

560

0

0

0

0

зі страхування

570

225

123.9

601

1237

з оплати праці

580

765

692.2

1108

379

з учасниками

590

96

67.2

0

0

із внутрішніх розрахунків

600

0

0

0

0

Інші поточні зобов'язання

610

53

7

6

18

Усього за розділом IV

620

17 070

17614.8

17283

22537

V. Доходи майбутніх періодів

630

0

0,00

0

0

Баланс

640

49 176

49997.3

51041

52488



Продовження Додатка А

Звіт про фінансові результати 2006 – 2009 роки

Стаття 

Код рядка

2006

2007

2008

2009

1

2

3

3

4

5

Доход (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)

10

41 511

 

45940

13894

Податок на додану вартість

15

4 187

5191.7 

4721

2241

Акцизний збір

20

0

0

0

0

 

25

0

0

0

0

Інші вирахування з доходу

30

0

0

0

0

Чистий доход (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)

35

37 324

 

41219

11653

Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)

40

26 052

 32312.4 

32812

9987

Валовий:

 

 

 

 

 

прибуток

50

11 272

10565.3

8407

1666

збиток

55

0

0

0

0

Інші операційні доходи

60

20

155.5

129

0

Адміністративні витрати

70

3 498

3457.6 

4397

2376

Витрати на збут

80

3 055

 2090.7 

2516

442

Інші операційні витрати

90

8 230

 3742.2 

4747

5487

Фінансові результати від операційної діяльності:

 

 

 

 

 

прибуток

100

0

1430.3

0

0

збиток

105

3 491

0

3124

6639

Доход від участі в капіталі

110

0

0

0

0



Продовження Додатка А

1

2

3

4

5

6

Інші фінансові доходи

120

0

0

0

0

Інші доходи

130

67

45.7

549

374

Фінансові витрати

140

301

 289.2 

168

24

Втрати від участі в капіталі

150

0

0

0

0

Інші витрати

160

33

134

446

87

Фінансові результати від звичайної діяльності до оподаткування:

 

 

 

 

 

прибуток

170

0

1052.8

0

0

збиток

175

3 758

0

3189

6376

Податок на прибуток від звичайної діяльності

180

305

 589.7 

360

360

Дохід з податку на прибуток від звичайної діяльності

185

0

0

0

0

Фінансові результати від звичайної діяльності:

 

 

 

 

 

прибуток

190

 

 

 

 

збиток

195

4 063

 

 

 

Надзвичайні:

 

 

 

 

 

доходи

200

0

0

0

0

витрати

205

0

0

0

0

Податки з надзвичайного прибутку

210

0

0

0

0

Чистий:

 

 

 

 

 

прибуток

220

0

463.1

0

0

збиток

225

4 063

0

3549

6376

 

 

 

 

 

 

ІІ. ЕЛЕМЕНТИ ОПЕРАЦІЙНИХ ВИТРАТ

Найменування показника 

Код рядка

2006

2007

2008

 2009

1

2

3

4

 5

 6

Матеріальні затрати

230

22 383

20252.3

9044

6401



Продовження Додатка А

1

2

3

4

5

6

Витрати на оплату праці

240

8 027

8099.2

9274

2082

Відрахування на соціальні заходи

250

3 542

3405.5

4223

704

Амортизація

260

1 341

1314.9

1352

1600

Інші операційні витрати

270

5 306

3739.1

4268

1916

Разом

280

40 599

36811

28161

12703

 

 

 

 

 

 

ІІІ. РОЗРАХУНОК ПОКАЗНИКІВ ПРИБУТКОВОСТІ АКЦІЙ

Назва статті 

Код рядка

2006

2007

2008

2009 

1

2

3

4

 5

 6

Середньорічна кількість простих акцій

300

66 604 000

66604000

66604000

66604000

Скоригована середньорічна кількість простих акцій

310

66 604 000

66604000

66604000

66604000

Чистий прибуток, (збиток) на одну просту акцію

320

0,061

0.006

0.05329

0.09573

Скоригований чистий прибуток, (збиток) на одну просту акцію

330

0,061

0.006

0.05329

0.09573

Дивіденди на одну просту акцію

340

0

0

0

0