Наука політологія

Тема. Наука політологія



	Виникнення та розвиток політології.

	Предмет, об‘єкт, методи, функції політології.

	Основні парадигми політології.



1. Політика займає особливе місце в діяльності людей з того часу, коли людство виходить з варварства до цивілізації, коли з‘являється держава. Суспільне життя вивчають різні гуманітарні науки, у кожної з них свій предмет дослідження. Політологія – наука про політику та її взаємовідносини з людиною та суспільством.

Виникнення професійної політичної науки зумовлено такими основними факторами:

	суспільною потребою, що виявляється у необхідності раціональнішої організації державної влади від інтуїтивного розуміння проблем політики; 

	загальним процесом становлення наукового пізнання світу і суспільства, що характеризується диференціацією наукового знання, інтеграцією політичного знання з іншими суспільними науками; 

	формуванням політичної науки як автономної дисципліни; 

	пізнанням політичних подій неполітичними і науковими засобами, що вимагало наукової рефлексії і звільнення від викривлення. 



2. Предметом політології є політичне життя в цілому, з’ясування його головних компонентів, тенденцій зв‘язків і змін з іншими сферами суспільного життя.

Об’єкт науки визначається конкретними завданнями, які стоять перед дослідниками політики. Ними є ті області політичного життя, які безпосередньо вивчаються, наприклад, політичні відносини, політична система, політичні процеси тощо.

Методами називаються конкретні засоби засвоєння знань про політику. Ними є:

	загальні методи дослідження (соціологічний, культурологічний, функціональний, поведінковий, системний, інституціональний, антропологічний, порівняльний, історичний);

		загальнологічні методи (аналіз та синтез, індукція та дедукція, абстрагування та сходження від абстрактного до конкретного, сполучення історичного та логічного аналізу, уявний експеримент, моделювання тощо);

		методи емпіричних досліджень(використання електоральної статистики, анкетний опит, теорія ігор, спостереження, аналіз документів, лабораторний експеримент).

Політологія як наука здатна виконувати об’єктивно корисні для суспільства функції:

	пізнавальна, яка здійснюється в процесі утворення точного образу політики, виявленні основних закономірностей, тенденцій змін, формуванні уявлень про її компоненти;

	прогностична, що дозволяє здійснювати більш-менш точні передбачення майбутніх політичних подій;

	практична, реалізується як вплив на управління;

	ідеологічна, сприяє обгрунтуванню і пропаганді політичних ідеалів цінностей цілей реалізація яких об’єктивно відповідає інтересам соціальних спільнот визначає стратегію і тактику політичної діяльності політичної поведінки;

	культурна збагачує уявлення людей про засоби досягнення політичних цілей формує образи бажаних подій утворює ціннісні ідеали;

	виховна в ході реалізації якої складаються необхідні в демократичному суспільстві передумови навички участі громадян у політичному процесі.

	Завдання політології:

	виявлення і передбачення обертової постійності у структурі, сутності і логіці політичної поведінки; 

	прояснення політичних процесів; 

	наукове консультування; 

	соціальне конструювання (реформування, зумовлене потребами суспільства. 

	Структура політології складається з:

	історії політичної думки, що вивчає етапи еволюції, уявлень про політичне життя та його компоненти, які існували в різні історичні епохи; 

	політичної філософії (філософії політики), яка здійснює формування категоріального апарату політичної науки; 

	політичної соціології, яка вивчає конкретні політичні явища і процеси, побудовані на аналізі емпіричних даних;

	політичної психології, яка вивчає політичну поведінку і її мотивацію, особливо у масових формах;

	політичної антропології, об’єктом якої є людина, яка займається політикою, досліджує умови входження людини в цю сферу соціального життя.

	

	3. Парадигма – своєрідна логічна модель постановки та вирішення пізнавальної проблеми.

Фундаментальне значення для політології мають ті парадигмищо тлумачать сутність та природу політики інтерпретують джерела її розвитку. Це такі парадигми:

	теологічна;

	натуралістична;

	соціальна;

	радикально-критична.



Література

	Гаджиев К.С. Введение в политическую науку. – М., 1997. – Гл. 1, § 1, 2; гл. 12., гл 19.

	Вятр Е. Социология политических отношений. – М., 1979. – Гл.1.

	Бутенко А.К. Политология как наука и как учебная дисциплина в современной России // Социально-политический журнал, 1993, №9 – 10.

	Краснов Б.К. Политология как наука и учебная дисциплина. // Социально-политический журнал, 1995, №1.

	Панарин А.С. Философия политики. – М., 1994. – С.3 – 13.

	Политология. Энциклопедический словарь. – М., 1993.

	Тихонова Л.А., Чорна Н.В. Політологія як наука. Конспект лекцій. – Харків: ХТУРЕ 1998.

	Політологія / За ред. М.І.Сазонова. Розділ 1. – Харків, 1998.

	Хеккер Е. Що є політична теорія // Політологічні читання, 1993, №1.