Монопольна та конкурентна рівновага, цінова еластичність попиту

Введення



     Сучасна ринкова економіка являє  собою складний  організм , що складається з величезної кількості різноманітних виробничих, комерційних, фінансових і  інформаційних структур , які взаємодіють на тлі розгалуженої системи правових норм бізнесу, і поєднуваних єдиним поняттям - ринок.

   По визначенню ринок - це організована структура, де "зустрічаються" виробники і споживачі, продавці і покупці, де в результаті взаємодії попиту споживачів ( попитом називається  кількість товару,що споживачі можуть купити за визначеною ціною ) і пропозиції виробників (пропозиція - це кількість товаруу, що виробники продають за визначеною ціною ) встановлюються і ціни товарів, і обсяги продажів. При розгляді структурної організації ринку визначальне значення має кількість виробників (продавців) і кількість споживачів (покупців), що беруть участь у процесі обміну загального еквівалента вартості (грошей) на який-небудь товар, характер і структура відносин між ними, що визначають взаємодію попиту та пропозиції.



                          Основні  моделі  ринку                        



   У залежності від співвідношення між кількістю виробників і кількістю споживачів розрізняють наступні види конкурентних структур:

  1.   Велика кількість самостійних виробників деякого однорідного товару і маса відособлених споживачів даного товару. Структура зв'язків така, що кожен споживач, у принципі, може купити товар у будь-якого виробника, керуючись власною оцінкою корисності товару, його ціною і власними можливостями придбання даного товару. Кожен виробник може продати товар будь-якому споживачу, керуючись тільки з власною вигодою. Дана структура ринку називається полигополией і породжує, так звану, досконалу конкуренцію .

  2.   Величезна кількість відособлених споживачів і мала кількість виробників, кожний з який може задовольнити значну частку загального попиту. Така структура називається олігополією, і породжує, так звану, недосконалу конкуренцію. Граничним випадком даної структури, коли великій кількості споживачів протистоїть єдиний  виробник, здатний задовольнити загальний попит  усіх споживачів, є монополія. У випадку, коли ринок  представлений відносно великим числом виробників, що пропонують  гетерогенну (різнорідну) продукцію, то говорять про монополістичну конкуренцію .

  3.   Єдиний споживач товару і безліч самостійних виробників. При цьому єдиний споживач здобуває весь обсяг пропозиції товару, що поставляється всією безліччю виробників. Дана структура породжує особливий тип недосконалої конкуренції, називаний монопсонией (монополія попиту).

4. Структура взаємозв'язків, де єдиному споживачу протиставляється єдиний виробник (двостороння монополія),узагалі не є конкурентною, але також не є і ринковою.



    По Сміту сутність конкурентної поведінки виробників складало "чесне"- без змови - суперництво виробників за допомогою , як правило, цінового тиску на конкурентів .Не суперництво у встановленні ціни , а відсутність можливості впливати на ціну , є ключовим моментом  у сучасному трактуванні поняття конкуренції.

      

У таблиці, приведеної нижче, підсумовані характерні основні риси чотирьох  типів ринків: чистої конкуренції, монополістичної конкуренції, олігополії і монополії, що мають важливе значення на практиці.



Таблиця 1 «Характерні риси чотирьох основних моделей ринку»:





Чиста конкуренція

Характеризується:

 Безліччю дрібних фірм.

Однорідністю продукції.

Відсутністю бар”єрів  на вхід і вихід (з галузі).

4.   Рівним доступом до усіх видів інформації.

Монополістична конкуренція

Характеризується:

 Безліччю  дрібних фірм.

Неоднорідністю продукції.

Відсутністю  бар”єрів   на вхід і вихід (з галузі).

Трохи обмеженим доступом до інформації.

Олігополія 

Характеризується:

Невеликим числом великих фірм.

Неоднорідністю (чи  однорідністю) продукції.

Можливими затрудненнями при виході (з галузі).

Трохи обмеженим доступом до інформації.

Монополія

Характеризується:

Однією фірмою.

Унікальністю продукції.

Практично не переборними бар'єрами на вхід.

Трохи обмеженим доступом до інформації.



Термін "конкуренція" походить від латинського слова concurentia і означає суперництво, змагання. Інше його обґрунтування випливає з французького слова courir-бігати (cour-бігу, сoncour-бега). Аналогічно італійське – concurrere.

Конкуренція – це взаємовідносини активного змагання, боротьба за максимізацію доходів і споживчого ефекту між незалежними покупцями і продавцями при їх досить великому числі і можливості вільно виходити на ринок і залишати його. Конкуренція – необхідна умова ринкової економіки. Конкуренція є однією з найважливіших умов існування ринку з моменту його виникнення, але особливого значення набуває з утворенням національних ринків, коли товарне виробництво охоплює уже всю економіку, а товарно-грошові відносини стають загальними. Конкуренція зовсім органічно стає корінною властивістю капіталізму, корінним тому, що вона концентрує в собі основні риси капіталістичної ідеології: приватну власність, волю підприємництва й особистий інтерес.

     Конкуренція - це центр ваги всієї системи ринкового господарства, тип взаємин між виробниками з приводу встановлення цін і обсягів пропозиції товарів на ринку. Це конкуренція між виробниками. Аналогічно визначається конкуренція між споживачами як  взаємини з приводу формування цін і обсягу попиту на ринку. Стимулом , що спонукає людину до конкурентної боротьби , є прагнення перевершити інших . У суперництві на ринках мова йде про заключення угод і про частки участі в ринковій сфері . Конкурентна боротьба - це динамічний ( прискорюючий рух ) процес. Він служить кращому забезпеченню ринку товарами.

     Як засоби, в конкурентній боротьбі, для поліпшення своїх позицій на ринку компанії використовують , наприклад , якість виробів, ціну, сервісне обслуговування, асортимент, умови постачань і платежів, інформацію через рекламу.

Конкуренція, як економічне явище, з'явилося в часи встановлення торгових відносин і придбала свою повноцінність з появою вільних ринкових відносин. У цей же час з'явилися найбільш цілісні теоретичні положення про рушійні сили конкурентної боротьби. І основна заслуга в цьому класичної політичної економії, і її головного представника А.Сміта. Він розглядав конкуренцію, як щось, що саме  собою розуміється, пронизуючи всі галузі економіки й обмежуючись тільки суб'єктивними причинами.

А.Смит ототожнював конкуренцію з «невидимою рукою» ринку - автоматично рівноважним механізмом ринку. Він довів, що конкуренція, зрівнюючи норми прибутку, приводити до оптимального розподілу праці і капіталу, регулятору приватних і суспільних інтересів. «...При повній волі підприємництва, коли кожен виробник дбає лише про свої інтереси, і прагне до власної вигоди, зовсім не виникає хаос і плутанина, ...відомі невидимою рукою Проведення, переслідуючи свої інтереси, люди створюють блага і вигоди для суспільства в цілому» .

А.Смит вважав, що ціль підприємця – це одержати якнайбільше прибутку, і ним керує егоїзм. Закони ринку змусять підприємця випускати не будь-які продукти, а тільки ті, що потрібні покупцям, а продавати їх по можливо низькій ціні. Тільки в цьому випадку він зможе перемогти своїх конкурентів і дістати максимальний прибуток. Таким чином, хоч підприємець зовсім не думає про благоденство суспільства, проте, його егоїзм приносити користь усім, тому що забезпечує достаток товарів і послуг кращої якості і по більш низьких цінах. 

«Невидима рука» може успішно діяти тільки в умовах досить гострої конкуренції. Механізм конкуренції змушує підприємця постійно шукати шляху зниження витрат виробництва, інакше не можна знизити ціну і збільшити прибуток за рахунок росту обсягу продажів.

А.Смит на прикладі цінової конкуренції переконливо довів, що ринкова економіка, не керована колективною волею, не підлегла єдиному задуму, проте, випливає строгим правилам поведінки. У відповідність з ними вільна конкуренція на ринках факторів виробництва прагне зрівняти переваги цих факторів у всіх галузях і тім самим встановлює оптимальний розподіл ресурсів між галузями.

                       Функції конкуренції.



   Функція регулювання.   Для того щоб встояти в боротьбі, підприємець повинний пропонувати вироби, яким надає перевагу споживач ( суверенітет споживача ) . Звідси і фактори виробництва під впливом ціни направляються в ті галузі , де в них існує найбільша потреба.

   Функція мотивації.   Для підприємця конкуренція означає шанс і ризик одночасно:

    -підприємства, що пропонують кращу по якості чи продукцію, яку роблять з меншими виробничими витратами , одержують винагороду у вигляді прибутку ( позитивні санкції ). Це стимулює  технічний прогрес;

    -підприємства, що не реагують на побажання  клієнтів , одержують покарання у вигляді збитків чи витісняються з ринку (негативні санкції ) .

  Функція розподілу.   Конкуренція не тільки включає стимули до більш  високої продуктивності , але й дозволяє розподіляти доход серед підприємств і домашніх господарств відповідно до їх ефективного внеску. Це відповідає пануючому в конкурентній боротьбі принципу винагороди за результатами.

  Функція контролю.   Конкуренція обмежує і контролює економічну силу кожного підприємства. Наприклад, монополіст може призначати ціну. У той  же час конкуренція надає покупцю можливість вибору серед декількох продавців. Чим досконаліша конкуренція , тім справедливіша  ціна.

  Політика в області конкуренції покликана піклуватися про те, щоб конкуренція могла виконувати свої функції. Керівний принцип "оптимальної інтенсивності конкуренції" як мети політики в області конкуренції припускає, що:

   - технічний прогрес по відношенні до виробів і прогресів швидко впроваджується ( інновація під тиском  конкуренції) ;     

   - підприємства гнучко адаптуються до мінливих умов (наприклад, схильності споживачів )( адаптація під тиском конкуренції ).

   У кожній ринковій економіці існує небезпека того, що учасники конкурентної боротьби спробують ухилитися від обов'язкових норм і ризику, зв'язаних з вільною конкуренцією, прибігаючи, наприклад, до змови ціни , імітації товарних знаків. Тому держава повинна видавати нормативні документи, що регламентують правила конкурентної боротьби і гарантують:

   - якість конкуренції;

   - саме існування конкуренції;

   - ціни і якість виробів повинні бути в центрі уваги конкуренції;

   - пропонована послуга повинна бути розмірної за ціною й іншими договірними умовами;

   - захищені правовими нормами товарні знаки і марки допомагають покупцю розрізняти товари по їхньому походженню і своєрідності, а також судити про деякі їхні якості;

   - обмежена за часом патентний захист (20 років ) і зареєстровані промислові зразки, а також зразки промислової естетики .







           Чиста конкуренція

Дамо кілька властивостей чистої конкуренції:

Дуже велике число. Основною рисою чисто конкурентного ринку є наявність великого числа незалежно діючих продавців, що звичайно пропонують свою продукцію на високоорганізованому ринку. Прикладом служать ринки сільськогосподарських товарів, фондова біржа і ринок іноземних валют.

Стандартизована продукція. Конкуруючі фірми роблять стандартизовану, чи однорідну, продукцію. При даній ціні споживачу байдуже, у якого продавця купувати продукт. На конкурентному ринку продукти фірм Б, У, Г, Д так далі розглядаються покупцями як точні аналоги продукту фірми А. Унаслідок стандартизації продукції отсутствует підстава для неценоой конкуренції, тобто конкуренції на базі розходжень як продукцію, чи рекламі стимулювання збуту.

« ЩоПогоджується з ціною». На чисто конкурентному ринку окремі фірми здійснюють незначний контроль над ціною продукції. Ця властивість випливає з попередніх двох. В умовах чистої конкуренції кожна фірма робить настільки невелику частину від загального обсягу виробництва, що чи збільшення зменшення її випуску не буде робити відчутного впливу на загальне пропозиції, чи, отже, ціну продукту. Коротше кажучи, окремий конкуруючий виробник погоджується з ціною; конкурентна фірма не може встановлювати ринкову ціну, алі може тільки пристосовуватися до неї. Інакше кажучи, окремий конкуруючий виробник перебуває під владою ринку; ціна продукції є дана величина, на яку виробник не робить впливи. Фірма може одержати ту ж саму ціну за одиницю продукції як при більшому, так і при меншому обсязі виробництва. Запитувати більш високу ціну, чим існуюча ринкова ціна, було б даремно. Також у фірми немає заподій призначати яку- або більш низьку ціну, тому що це викликало зменшення її прибутків.

Вільний вступ і вихід з галузі. Нові фірми можуть вільно входити, а існуючі- вільно залишати чисто конкурентні галузі. Зокрема, не існує ніяких серйозних перешкод- законодавчих, технологічних, фінансових і ін.,- які могли б перешкодити виникненню нових фірм і збуту їхньої продукції на конкурентних ринках.

Крива попиту, з яким зіштовхується окрема конкурентна фірма, зовсім еластична. Фірма не може домогтися більш високої ціни, обмежуючи обсяг випуску; не бідує вона й у більш низькій ціні, для того щоб збільшити свій обсяг продажів. Якщо один- єдиний виробник чи збільшує зменшує випуск при незмінних обсягах прозводства у всіх інших конкуруючих фірм, це не робить істотного впливу на загальний обсяг пропозиції і ринкову ціну. Отже, графіки попиту і продажів окремої фірми зовсім еластичні, як це показаний на приведеному нижче графіку.



Оскільки фірма може продати додаткові одиниці продукції за постійною ціною, крива її граничного доходу (MR) в умовах чистої конкуренції збігається з її кривої зовсім еластичного попиту (D). Крива валового доходу фірми (TR) має вид прямої висхідної лінії.

У чисто конкурентній економіці дії прагнучих до прибутку виробників приведуть до такого розподілу ресурсів, що максимізує задоволення споживачів. Дійсно, ефективне використання обмежених ресурсів вимагає виконання двох розумів. Перше: для досягнення ефективності розподілу ресурсів ресурси повинні бути розподілені між фірмами і галузями так, щоб одержати визначений асортимент продуктів, що найбільш необхідні суспільству (споживачам). Ефективність розподілу ресурсів досягається, коли неможливо змінити структуру сукупного обсягу виробництва так, щоб одержати чисту вигоду для суспільства. Другу: виробнича ефективність вимагає, щоб кожен товар, включень у цей оптимальний склад продукції, вироблявся найменш дорогим образом.

Алі й у цієї, здавалося б, ідеальної моделі існують вади. Економісти визнають чотири можливих фактори, що перешкоджають ефективності розподілу ресурсів у конкурентній економіці: а) немає заподій, по якій конкурентна ринкова система приведе до оптимального розподілу доходів; б) розподіляючи ресурси, конкурентний модель не допускає побічних витрат і чи вигод виробництва суспільних благ; в) галузь з чистою конкуренцією може заважати застосуванню кращої з відомих виробничої техніки і благоприятствовать повільному темпу технічного прогресу; г) конкурентна система не забезпечує ні широкого діапазону вибору продуктів, ні розумів для розробки нових продуктів.

Чиста конкуренція на практиці досить рідка. Алі це не означає, однак, що розуміння функціонування конкурентного ринку недоречно. В- перших, існує кілька галузей, що більш схожі на конкурентну модель, чим на бу-яку іншу ринкову структуру. Наприклад, сільське господарство. Крім того, функціонування чисте конкурентної економіки дає нам зразок, чи стандарт, з яким може бути зрівняна і по який може бути оцінена ефективність реальної економіки. Чиста конкуренція- це модель ринку, що має вагоме аналітичне і практичне значення. На конкурентному ринку існує пряма залежність між ціною й обсягом пропозиції. Ця залежність відбита кривої пропозиції.







РИНКОВА РІВНОВАГА.

Ринки передають інформацію у формі цін людям, що купують і продають товари і послуги. Продавці і покупці планують свою діяльність на основі цієї інформації і своїх знань.

На кожнім ринку існує безліч продавців і покупців, кожний з який планує свої дії незалежно від інших. Коли смороду зустрічаються для торгівлі, те виявляється, що багато хто не в стан виконати намічені плани. Можливо, що загальна кількість товарівів, що споживачі планують купити, більше, ніж кількість товарівів, що виробники бажають продати за існуючою ціною. У цьому випадку деяким покупцям прийдеться змінювати плани. Можливо також, що планований збут перевищить плановане споживання за даною ціною. Тоді зміняться плани продавців. 

Іноді відбувається так, що сумарна кількість товару, запропонована виробниками, у точності збігається з кількістю товаруу, що споживачі планують купити. Якщо плани продавців і покупців збігаються, те нікому не приходяться ці плани змінювати. У цьому випадку мі говоримо, що ринок знаходиться в стані рівноваги. Словник визначає слово " рівновага" як ситуацію, у якій  врівноважуються разнонаправленные сили. Дане визначення описує і ринкова рівновага. 

Зміст рівноваги: у крапці перетинання (у крапці рівноваги) збігається кількість, що споживач бажає купити, а виробник продати. І тільки при такій ціні, коли ці плани продаж і покупок збігаються, ціна не має тенденції до зміни.   

Закон ринкової рівноваги  затверджує, що ціна будь-якого товару змінюється, щоб привести попит та пропозиція товару в стан рівноваги. Стабільна рівновага- стан, відхилення від який приводити до повернення в цей же стан. Конкурентна ціна- ціна рівноваги, утворена на конкурентному  ринку. У такий  спосіб на конкурентному ринку, за умови залежності попиту на товар від його ціни, установлюється рівноважна ринкова ціна, що відповідає вирівнюванню попиту та пропозиції. Ринкова ціна називається вільної, тобто вона вільна від зовнішнього диктату, алі не вільна від законів ринку. Рівноважний обсяг - обсяг пропозиції й обсяг попиту в умовах, коли ціна врівноважує попит та пропозицію.     

Криві попиту та пропозиції , що відбивають плани покупців і продавців,  можуть бути використані для графічної демонстрації ринкової рівноваги.

















Якщо мі порівняємо плановані кількості продажів за кожною ціною з планованими по цих же цінах кількостями куплених товарів, те помітимо, що існує лише одна ціна, при якій плани продавців і покупців збігаються. Ця ціна- 0,40 долара за фунт - є рівноважною ціною. Якщо всі покупці і продавці будуть будувати свої плани, з огляду на зазначену ціну, те нікому не прийдеться перебудовуватися на ходу.  



                    

                                 





1.1. Монополія.

На сучасному ринку існує кілька ситуацій, що залежати від кількості продавців і покупців. У випадку, коли на ринку мається тільки один продавець,  цей продавець має монополію. На такому  ринку продавець може істотно впливати на ціну, контролюючи наявність товару.

Монополія виникла наприкінці 19 – початку 20 в. Термін “монополія” у буквальному значенні слова означає єдиного продавця товару. У сучасних умовах уживання цього терміна вийшло за рамки буквального розуміння і цей термін використовується для позначення різних різновидів ринкових ситуацій, характерних для недосконалої конкуренції.

Чиста монополія – це ситуація, коли існує єдиний продавець товару, що не має близьких замінників. Ринок, на якому домінує монополія є протилежністю цілком конкурентному ринку, на якому безліч продавців пропонують однорідний товар. У споживачів, що бажають придбати товар даної монополії, є тільки одне джерело пропозиції: ця сама фірма. У чистої монополії немає конкурентів. 

Однак, варто врахувати, що поняття чистої монополії є свого роду абстракцією. Існує не так вуж і багато продуктів, у яких немає замінників. 

Ситуація, коли на національному чи світовому ринку є тільки один продавець, украй рідкий. На "De Beers" приходитися близько 85% річних продажів алмазів. Хоча компанія не може вважатися чистою монополією, вона дуже близька до неї.  Коли "De Beers" за місяць запропонує на продажів більше алмазів, те ціна на алмази упаді. Хоча "De Beers" не може вважатися чистою монополією, вона продає дуже велику частку всіх неопрацьованих алмазів, що купуються щорічно, і може вплинути на ціни на алмази, контролюючи їхню кількість, що вона пропонує на продажів.

У тієї ж година, чиста монополія характерна скоріше для місцевих чи локальних ринків, ніж для міжнародних. Як приклад можна привести село з єдиним магазином. Отут магазин буде монополістом. 

Фірма має монопольну владові тоді, коли вона може впливати на ціну свого товару, змінюючи його кількість, що готова продати. Величина використання продавцем своєї монопольної влади залежить від наявності близьких замінників його продукту і його частки в обсязі продажів на ринку. При цьому, фірмі не потрібно бути чистою монополією, щоб мати монопольну владові. Передумовою до появи монопольної влади є ті, щоб крива попиту на продукцію фірми була нахилена вниз, а не була горизонтальної, як при зробленій конкуренції. Якщо у фірми мається нахилена вниз крива попиту на її продукт, вона має здатність підвищувати і знижувати ціну шляхом зміни кількості товарів, що вона пропонує. Істотне розходження між монополістичним ринком і конкурентним ринком полягає в здатності визначеної фірми на монополістичному ринку впливати на, що виручається за її товар. Фірма, у якої є монопольна влада, є фірмою, що за своїм розсудом установлює ціну на свій товар, а не приймає її як дане.



1.2. Підтримка монопольної влади. 

Якщо монопольна фірма дістає економічний прибуток, те це неминуче буде спокушати нових потенційних продавців конкурувати з монополістом шляхом виробництва аналогічного товару. Підтримка чистої монополії вимагає існування розумів, що запобігали би конкуренцію нових продавців з монополією. Цими умовами є бар'єри для входу в галузь.

Бар'єри для входу в галузь – це обмежник, що запобігає поява нових продавців на ринку монопольної фірми. бар'єри для входу на ринок необхідні для підтримки монопольної влади в тривалому періоді. Якби вхід на монополістичні ринки був вільний, те прибутку, одержувані монополістами, залучили би безліч нових виробників і продавців. Унаслідок цього, пропозиція на цих ринках зросло б, і монопольний контроль над ціною зник би, тому що ринки стали б конкурентними.

Основними типами бар'єрів для входу на ринок є наступні:

Патенти й авторські права. Патенти й авторські права забезпечують творцям нових продуктів виключні права, щоб чи продавати надавати ліцензії на використання їхніх винаходів. Також патенти можуть видаватися на виробничі технології. Патенти й авторські права забезпечують монополію тільки на обмежене число років. Після витікання терміну дії патенту бар'єр для входу на ринок зникає. 

Виключні права, отримані від уряду. Деякі бар'єри для входу в галузь можуть бути результатами урядових мір, що надають фірмам статус єдиного продавця. 

Власність на всю пропозицію якого-небудь виробничого ресурсу. Монополія також може підтримуватися в результаті володіння всіма джерелами пропозиції конкретного ресурсу, що необхідний для виробництва монополістичного товару. "De Beers" має монопольну владові завдяки її контролю над продажами 85% неопрацьованих алмазів, придатних для виробництва коштовностей. 

Переваги низьких витрат великого виробництва, обумовленого монополізацією ринку. Переваги у витратах, що маються в дуже великих фірм, можуть дозволити одній фірмі, що обслуговує весь ринок як єдиного продавця, робити продукцію з більш низькими витратами, чим це було б можливо при наявності на ринку двох і більш фірм.

Якщо фірми будуть послідовно знижувати середні витрати виробництва й одержувати прибутку шляхом розширення виробництва, щоб задовольнити довгостроковий ринковий попит, то, зрештою, як основний постачальник затвердиться лише одна фірма. Щоб скористатися перевагою низьких витрат великого виробництва і досягти більш низьких середніх витрат, винна домінувати одна фірма. Домінуюча фірма завжди могла б робити по більш низьких середніх витратах, чим бу-яка нова фірма, що входити в галузь. Вона могла б тимчасово знизити ціну і продовжувати діставати прибуток. Таким чином, вона може використовувати свій контроль над ціною, щоб виштовхнути з галузі будь-якого суперника.



1.3. Попит на продукт монополіста.

. Кривая  спрос на  выпуск продукции монопольной фирмы совпадает с наклоненной вниз кривой рыночного спроса  на продукт, продаваемый монополией.   Поэтому монополист  считается  с реакцией покупателей на изменение цены, когда устанавливает цену на свой продукт.

Монополист может установить либо цену своего товара, либо его количество, предлагаемое на продажу за любой определенный период времени. И раз он выбрал цену, то требуемое количество товара определится кривой спроса. Аналогично, если  фирма - монополист выберет в качестве устанавливаемого параметра количество товара поставляемого ею на рынок, то цену, которую потребители заплатят за это количество товара, определит спрос на данный товар.

Предложение продукции чистой монополией является рыночным предложением.  Спрос на товар монополиста также является рыночным спросом. ( Это объясняет тот факт, что монополист не является получателем цены ),





1.4. Монопольна рівновага.

 Графік 1.               Економічний прибуток монополії.



Рівновага на конкурентному ринку  досягається тоді, коли ціна дорівнює граничним витратам, а монопольна влада припускає, що ціна перевищує граничні витрати. Томові що монопольна влада приводити до підвищення цін і зменшенню обсягів виробництва, нам варто очікувати погіршення добробуту споживачів і збільшення добробуту фірм. Чи поліпшує погіршує монопольна влада добробут суспільства в цілому?

	Мі можемо відповісти на це питання, порівнюючи надлишок споживачів і виробників в умовах конкурентного і монополізованого ринків (мі припускаємо, що у виробників на ринку вільної конкуренції й у монополіста однакові криві витрат). Рис. 6 показує криві середнього і граничного доходів і криву граничних витрат



 Рис.6 Графічне зображення чистих збитків 

від монопольної влади



витрат монополіста. Щоб максимізувати прибуток, фірма здійснює такий обсяг виробництва, при якому граничний доход дорівнює граничним витратам. Монопольна ціна й обсяг виробництва позначені як Рм і Qm. На конкурентному ринку ціна винна дорівнювати граничним витратам і конкурентні ціна Рс і кількість продукції Qc повинні знаходитися на перетинанні кривої середнього доходу ( щозбігає з кривої попиту) і кривої граничних витрат. Тепер подивимося, як міняється надлишок, якщо мі переміщаємося з рівноважні ціни Рс і кількості Qc до монопольних ціні Рм і кількості продукції Qm.

	При монополії ціна вище і споживачі купують менше продукції. Через більш високу ціну ті споживачі, що купують товар, утрачають частину надлишку, показану прямокутником А. Ті споживачі, що не можуть купити товар за ціною Рм , алі купили б його за ціною Рс , також утрачають надлишок у розмірі площі трикутника В. Отже, сукупна втрата споживчого надлишку складає А + В. Виробник, однак, дістає прибуток, позначену прямокутником А, продаючи товар по більш високій ціні, алі втрачає частина надлишку, позначену трикутником З, що представляє собою додатковий прибуток, що виробники одержують від продаж (Qc - Qm) за ціною Рс. Загальний прибуток виробника, отже, складі А - С. Віднімаючи втрату споживчого надлишку з прибутку виробника, мі одержиме чисті збитки, рівні В + С. Це повні чисті збитки від монопольної влади.  Навіть якщо прибутку монополіста були обкладені податком і перерозподілені на користь споживачів продукту, ефективність не буде досягнута, тому що обсяг виробництва буде нижче, ніж в умовах вільної конкуренції. Загальні чисті збитки - це суспільні витрати такої неефективності.

	Можуть виникнути і додаткові суспільні витрати монопольної влади, що перевищують повні чисті збитки в трикутниках В и С. Фірма може затратити величезні засоби із суспільних позицій непродуктивно, щоб одержати, удержати і використовувати монопольну владові. Це може бути зв'язане з витратами на рекламу, створенням свого "лобі" і юридичними спробами уникнути урядового контролю над цінами й антитрестовським законодавством. Це може виражатися також у створенні невикористовуваних додаткових виробничих потужностей, для того щоб переконати потенційних конкурентів залишити спроби проникнення на монопольний ринок. Економічний стимул цих витрат безпосередньо зв'язаний із прибутком фірми в результаті одержання монопольної влади (тобто прямокутник А мінус трикутник З). Отже, чим велика частина надлишку переходити від споживачів до монополіста (прямокутник А), тім більше суспільні витрати монополії.



1.5. Монопольна пропозиція.

Як відомо, крива попиту представляє із собі комбінацію з цін і кількостей товару, пропоноване чи фірмою галуззю. У випадку з конкурентними фірмами всі просто: смороду просто реагують на ціни. Монополія ж може сама встановлювати ціну. Тобто вона може вибрати ціну, що максимізує її прибуток і надати споживачам вирішувати, яку кількість товару купити за цією ціною.  Монополія вирішує, скільки робити, ґрунтуючись на інформації, що вона має з приводу попиту на її товар.

 Графік 3. Реакція          монополії на зміну попиту.



На графіку 3 показана ситуація, коли попит на монопольний продукт виріс з D1 до D2. До збільшення попиту монополія продавала кількість товару QM, що відповідає крапці Е1, у якій крива граничного доходу MR1 перетинає криву граничних витрат монополії. Щоб продати така кількість товару монополіст вибирає ціну Р1, що відповідає крапці А на кривій попиту D1. При цій ціні кількість товару, на яку пред'являється попит, дорівнює максимизирующему прибуток випуску в QM штук на місяць. 

Після збільшення попиту до D2 нової кривої граничного доходу є MR2.алі MR2 також перетинає криву граничних витрат монополії в крапці Е1. Отже, QM залишається максимизирующим прибуток випуском. Проте, з появою нової кривої попиту, монополія вибирає ціну Р2, що відповідає крапці В на кривої D2, щоб продати QM. Як видно з цього, на зміну попиту монополія реагує не зміною обсягу пропонованого товару, а зміною ціни. 

Еластичність попиту 

Еластичність попиту — зміна попиту на даний товар під впливом економічних і соціальних факторів, зв'язаних зі зміною цін; попит може бути еластичним, якщо процентна зміна його обсягу перевищує зниження рівня цін, і нееластичним, якщо ступінь зниження цін вище приросту попиту.

Цінова еластичність

Відповідно до закону попиту, споживачі при зниженні ціни будуть здобувати більшу кількість продукції. Однак ступінь реакції споживачів на зміну ціни може значно варіюватися від продукту до продукту.

Економісти використовують концепцію цінової еластичності для визначення чутливості споживачів до зміни ціни продукції. Якщо невеликі зміни в ціні приводять до значних змін у кількості продукції, що купується, то такий попит називають відносно еластичним чи просто еластичним.



Эластичный спрос

      Цена P











                                   

             P       



                                                                                       D        

                                                                                                                   Количество Q

                                                     Q

























Якщо істотна зміна в ціні веде до невеликої зміни в кількості покупок, то такий попит відносно нееластичний чи просто нееластичний.







Неэластичный спрос

      Цена P

                                    D 









                                   

             P       





                                                                                                         Количество Q

                                                  Q

























Коли процентна зміна ціни і наступна зміна кількості запитуваної продукції рівні по величині, те такий випадок називають одиничною еластичністю.



Спрос с единичной эластичностью

      Цена P





                                                         P= Q





                                   

             P       

                                                                                       D



                                                                                                                   Количество Q

                                                     Q

























Якщо зміна ціни не приводить ні до якої зміни кількості запитуваної продукції, то такий попит є зовсім нееластичним.



Совершенно неэластичный спрос

    Цена P

                                                                D 







                                   





                                                                                                                 Количество Q

                                                     





















Якщо найменше зниження ціни спонукує покупців збільшувати покупки від нуля до межі своїх можливостей, то такий попит є зовсім еластичним. 



Совершенно эластичный спрос

    Цена P







                                                                                                     D

                                   





                                                                                                                 Количество Q

                                                     













                   











Цінова еластичнісь  має велике значення  для  фірм-ціношукачів,  які  намагаються  знайти  таку  ціну,  яка  б забезпечувала  максимум  прибутку (чиста  монополія, монополістична  конкуренція, цінова  дискримінація та ін.).       

Практична частина.

МОНОПОЛИСТ. ОАО "Николаевский глиноземный завод" является монополистом на рынке глинозема в Украине и занимает доминирующие позиции на рынке сырья для алюминиевых заводов СНГ.

Основные виды продукции

Основной продукции ОАО «НГЗ» является глинозем. Производственные мощности предприятия позволяют выпускать до 1,2 млн. тонн глинозема в год Экспортируются руды, концентраты алюминиевые, проволока алюминиевая (Молдова, Россия), а также алюминий необработанный (Чехия, Греция, Монако, Нидерланды, Испания, Турция и Венгрия). Основной потребитель глинозема — это Россия (60-70%), около трети — страны дальнего зарубежья. Основные потребители глинозема ОАО "НГЗ" — Братский алюминиевый завод (Россия) и Таджикский алюминиевый завод (Таджикистан).

 Объемы производства

По итогам 1999 года объемы производства ОАО "НГЗ" в натуральном исчислении несколько снизились по сравнению с 1998 годом и составили 992 000 тонн (1064000 тонн в 1998 г. и 860146 тонн в 1997 г.). Экспорт продукции предприятия составил 957 413 тонн, что на 7,14% меньше аналогичного показателя 1998 года и на 16,33% больше показателя 1997 года. На протяжении 1997-1999 гг. удельный вес экспортируемой продукции в товарном выпуске ОАО "НГЗ" находился в интервале 95,7–96,5%. Около 60% экспортной продукции предприятия направлялась в Россию, треть – в Таджикистан. В 2000 году производственные планы предприятия предусматривают выпуск 1 100 000 тонн глинозема.

В стоимостном исчислении в 1999 году ОАО «НГЗ» выпустило товарной продукции на общую сумму 461 550 тыс.грн. Рост товарного производства (в действительных ценах) по сравнению с 1998 и 1997 годами составил, соответственно, 138,7% и 182,0%. 

Спробуємо виділити розходження між монопольною і конкурентною рівновагами, виражені  в разницах цін, випусків і прибутків.

Для початку припустимо, що ціни на фактори виробництва і технологічних процесів незмінні, як при монополії, так і при конкуренції. 

Припустимо, що ВАТ “НГЗ”  функціонує  на конкурентному ринку. На ринку існує 100 фірм. Між  собою вони не пов”язані. Кожна фірма продає глинозем на повністю конкурентному ринку, відповідно ціни визначені попитом та пропозицією.                                 Визначимо рівноважну ціну 



                         Р (тис. грн.)













                                                          







	                                                                                     Е                     

     250298







    

                                                 S                                                                  D

                                                                             

                    







                                                                                    500                                          Q 

                                                                                                                     (тис. тон)

Точка Е на малюнку відповідає ринковій рівновазі, в ній пересікається крива попиту та крива пропозиції. Рівноважний об”єм  Qe=500 тис. тон; а рівноважна ціна  Pe=250298 тис. грн..

  Припустимо, що тепер ця галузь монополізована. В галузі  залишився  лише  один  продавець – ВАТ “НГЗ”. Монополіст повинен змінити  ціну  так, щоб  нова  ціна  максимізувала  його  прибуток. Тоді  буде  призначена  ціна, яка  відповідає  точці  перетину  кривої  граничного  прибутку і граничних  витрат.



                         Р (тис. грн.)









                                                                                                                               МС



                                                          

     350000





	                                                                                     Е                     

     250298







    

                                                                                                                   D

                                                                            МR 

                    







                                                                                    500                                          Q 

                                                                                                                     (тис. тон)



Монопольна ціна буде  дорівнювати  Pm=350000  тис. грн.  Таким  чином  монопольна  ціна  являється  більшою  за  конкурентну, при  цьому  випуск  впаде  майже  вдвічі.  ( Споживачі, бачучи скорочення пропозиції глинозему, починають вважати його більш дефіцитним товаром, що піднімає ціну глинозему до   350000 тис. грн ). 

Щоб скоротити випуск удвічі монополісту прийдеться скоротити кількість своїх виробничих площ рівно наполовину. З 100  заводів буде закрито 50. На заводах, що залишилися, буде випускатися 280 тис.  тон  в рік  з  мінімальними середніми витратами в 250000 тис.  грн.. Видно, що монополіст буде діставати прибуток у 100000 тис. грн в рік.

З приведеного приклада можна зробити наступні висновки:

Монопольний випуск менше, ніж конкурентний , а монопольна ціна більша, ніж конкурентна.

  Монополізація галузі  приведе до перерозподілу прибутків від споживачів до монополіста.

  Монополія дістає економічний прибуток, призначаючи ціну, що перевищує мінімальні середні і граничні витрати. Наявність бар'єрів для входу в галузь при встановленні монополії, перешкоджає росту пропозиції, що обумовив би падіння ціни.

Попит на глинозем нееластичний, тому  що  істотна зміна в ціні веде до невеликої зміни в кількості покупок. Тобто, зниження ціни  приведе  до  падіння  сукупної  виручки, або навпаки- підвищення ціни приведе  до збільшення сукупної  виручки.





Неэластичный спрос

      Цена P

                                    D 









                                   

             P       





                                                                                                         Количество Q

                                                  Q

























З усього вище сказаного можна зробити наступні висновки:

Монопольний випуск менше, ніж конкурентний , а монопольна ціна більша.

  Монополізація галузі  приведе до перерозподілу прибутків від споживачів до монополіста.

  Монополія дістає економічний прибуток, призначаючи ціну, що перевищує мінімальні середні і граничні витрати. Наявність бар'єрів для входу в галузь при встановленні монополії, перешкоджає росту пропозиції, що обумовив би падіння ціни.

  Монополія одержує високі економічні прибутки, а конкурентна фірма змушена задовольнятися нульовим економічним прибутком.

Основний висновок полягає в тім, що для споживача вигідніше здобувати товари на зовсім конкурентному ринку, ніж на  чисто монопольному. Можна сказати, що монополії роблять споживачів бідніше, скорочуючи наявність товарів стосовно тихнув їх кількостям, що були б при зробленій конкуренції.

Соціальна ціна   -  міра втрат суспільством чистої корисності, що відбуває в результаті зменшення приступності благ, коли монополіст максимізує свої прибутки 

На малюнку 9. соціальна ціна монополії виражена площею трикутника ТРАВНІ . У такий спосіб соціальну ціну монополії можна представити, як скорочення споживчого виграшу. ( Виграш споживача виміряється площа укладеної нижче кривої попиту і вище  ціни рівноваги на ринку ). 

Щоб максимізувати прибуток, монополіст призначає  ціну, що перевищує граничні витрати на випуск даного товару. Алі тому що аж до крапки, у якій ціна дорівнює граничної корисності, споживачі вусі ще здобувають товар, вироблений монополістом, отже, максимизирующее  прибуток ціноутворення, проведень монополістом, перешкоджає тому, щоб реализововался весь чисті виграш від виробництва і торгівлі товаром.

Існували спроби вимірити дійсну соціальну ціну монополії. Алі чіткої методології оцінки вироблено  не було,  Зразкові оцінки розташовуються в інтервалі від   4 %  до 11 % .

Уже говорилося, що іноді монополія досягає свого положення зарахунок низьких середніх витрат. У такому випадку споживачі зможуть одержати деякий доход, що зможе частково покрити соціальну ціну монополії

Іноді  затверджується, що монополії, захищені від конкурентів, більш схильні до інновацій, чим продавец. ведучі боротьбу з багатьма суперниками. Це, можливо, так, оскільки монополіст знає, що його прибутку від нововведень будуть захищені в довгостроковому аспекті. Збільшення кількості інновацій веде до прискорення технологічного прогресу, що дасть можливість фірмі знизити її середні витрати. 

Хоча, дотепер дане твердження одержує досить суперечливі фактичні підтвердження. Багато нововведень здійснюються в конкурентних чи галузях фірмами, що тільки що   ввійшли на ринок.  Правда, конкуренція позбавляє виробника головного стимулу для нововведень - економічного прибутку. 

Допущення, що витрати  на одиницю продукції в монополіста і конкурентного продавця однакові може бути невірним на практиці.

 При даній технології, а значити  даних граничних витратах рівень попиту може бути такий, що  виживання великого числа продавців на ринку буде неможливим, тому що попит не дозволити усім продавцям реалізувати весь обсяг продукції, що  дозволити реалізувати весь ефект від росту масштабу. За таких розумів фірма винна бути монополістом, щоб ефективно робити.

Монополіст зможе вижити на такому ринку, роблячи з більш низькими середніми витратами. Можливо, з урахуванням  економічного прибутку це виллється в більш низьку ціну на ринку.

Іноді ефект росту масштабів виробництва говорити в захист монополії. Існує зворотна ситуація. коли витрати конкурентного продавця можуть бути нижче, ніж  у монополіста ( Х - неефективність ).

Остання  має  місце тоді, коли фактичні витрати фірми для будь-якого обсягу виробництва вище,  ніж мінімально можливі. Така ситуація створюється винятково з вини самої фірми.

Монополісту, над яким не довлеют конкуренти, легше потрапити в таку ситуацію, чим конкурентному виробнику, що змушений постійно стежити за своєю внутрішньою ефективністю. Х - неефективність тим більше, чим менше ступінь конкуретностигалузі.   

Хоча. звичайно, монополія не вигідна споживачам, тому що відбирає в них доходи, але бувають окремі випадки, коли монополія приносить доход не тільки собі але і споживачам. Критикуючи монополію необхідно враховувати всю специфіку даного ринку. 

Цінова еластичнісь  має велике значення  для  фірм-ціношукачів,  які  намагаються  знайти  таку  ціну,  яка  б забезпечувала  максимум  прибутку (чиста  монополія, монополістична  конкуренція, цінова  дискримінація та ін.).