Принципи охорони природного середовища

Реферат на тему:

Принципи охорони природного середовища






Зміст



Вступ

1. Смислове значення понять: «охорона природи», «охорона навколишнього середовища», «природокористування», «екологічна безпека»

2. Екологічна криза - реальна загроза людству

3. Природоохоронна діяльність у Росії

4. Принципи здійснення міжнародного співробітництва в галузі охорони навколишнього середовища

Висновок

Література




Вступ



Інтенсивна експлуатація природних багатств призвела до необхідності нового виду природоохоронної діяльності-раціонального використання природних ресурсів, при якому вимоги охорони включаються в сам процес господарської діяльності з використання природних ресурсів.

У даній роботі будуть розкриті такі поняття як: «охорона природи», «охорона навколишнього середовища», «екологічна безпека»; проаналізовано причини виникнення екологічної кризи і розглянуто шляхи його рішення, що безпосередньо буде висвітлено таке питання як Головний закон про охорону природи в Росії, а також принципи здійснення міжнародного співробітництва в галузі охорони навколишнього середовища.




1. Смислове значення понять: «охорона природи», «охорона навколишнього середовища», «природокористування», «екологічна безпека»



Охорона природи - сукупність державних та загальноосвітніх заходів, спрямованих на збереження атмосфери, рослинності і тваринного світу, ґрунтів, вод і земних надр.

У 50-х рр.. XX ст. виникає ще одна форма охорони - охорона середовища проживання людини. Це поняття, близьке за змістом до охорони природи, в центр уваги ставить людину, збереження і формування таких природних умов, які є найбільш сприятливими для його життя, здоров'я і добробуту.

Охорона навколишнього природного середовища - представляє систему державних і громадських заходів (технологічних, економічних, адміністративно-правових, освітніх, міжнародних), спрямованих на гармонійний взаємодію суспільства і природи, збереження і відтворення діючих екологічних спільнот і природних ресурсів в ім'я живучих і майбутніх поколінь. В новому природоохоронному Федеральному законі (2002) використається термін «охорона навколишнього середовища», у своїй «природне середовище» розуміється як найважливіша складова частина навколишнього середовища. В останні роки часто використовується також термін «захист навколишнього природного середовища», який близький іншого поняття - «охорона біосфери» тобто системі заходів, спрямованих на усунення негативного антропогенного або стихійного впливу на взаємопов'язані блоки біосфери, на підтримку виробилася еволюційно її організованості та забезпечення нормального функціонування.

Охорона навколишнього природного середовища тісно пов'язана з природокористуванням - суспільно-виробничою діяльністю, спрямованої на задоволення матеріальних і культурних потреб суспільства шляхом використання різних видів природних ресурсів і природних умов. За Н. Ф. Реймерс (1992), воно включає в себе:

 а) охорону, відновлення і відтворення природних ресурсів, їх вилучення та повторної переробки;

б) використання та охорону природних умов середовища життя людини;

в) збереження, відновлення і раціональне зміна екологічної рівноваги природних систем;

 г) регуляцію відтворення людини та чисельності людей.

Природокористування може бути раціональним і нераціональним. Раціональне природокористування означає комплексне, науково обгрунтоване, екологічно безпечне і невиснажуюче використання природних багатств, з максимально можливим збереженням природно-ресурсного потенціалу та здатності екосистем до саморегуляції. Нераціональне природокористування не забезпечує збереження природно-ресурсного потенціалу, веде до погіршення якості природного середовища, супроводжується порушенням екологічної рівноваги та руйнуванням екосистем.

На сучасному етапі розвитку проблеми охорони навколишнього природного середовища народжується нове поняття «екологічна безпека», під яким розуміється стан захищеності природного середовища і життєво важливих екологічних інтересів людини від можливого негативного впливу господарської та іншої діяльності, надзвичайних ситуацій, їх наслідків.

Науковою основою всіх заходів щодо забезпечення екологічної безпеки населення та раціонального природокористування служить теоретична екологія, найважливіші принципи якої орієнтовані на підтримання гомеостазу екосистем, на збереження тваринного потенціалу.

Екосистеми мають такі граничні межі такої екзистенції (існування, функціонування), які необхідно враховувати при антропогенному впливі (Сайко, 1985):

• межа антропотолерантності - стійкості до негативного антропогенного впливу, наприклад, шкідливому впливу пестицидів;

• межа стохетолерантності - стійкості проти стихійних лих, наприклад, дії на лісові екосистеми ураганних вітрів;

• межа гомеостазу - здатності до саморегуляції;

• межа потенційної регенеративної, тобто здатності до самовідновлення.

Екологічно обгрунтоване раціональне природокористування повинно полягати в максимально можливому підвищенні цих меж для досягнення екологічно збалансованого природокористування. Нераціональне природокористування і кінцевому рахунку веде до екологічної кризи.



2. Екологічна криза - реальна загроза людству



Екологічна криза - це така стадія взаємодії між суспільством і природою, на якій до межі загострюються протиріччя між економікою та екологією, а можливості збереження потенційного гомеостазу, тобто здібності саморегуляції екосистем, в умовах антропогенного впливу серйозно підірвані.

Група американських вчених - Д.Х. Медоуз, Д.Л. Ме-Доуз, І. Рендерс, В. Беренс, а також представники «Римського клубу», використовуючи методи системного аналізу, за допомогою ЕОМ розробили модель майбутнього розвитку біосфери як світової системи за п'ятьма основними параметрами: населення, виробництво продуктів харчування, промислове виробництво, забруднення навколишнього середовища, невідновлювані природні ресурси. Автори моделі прийшли до висновку про те, що якщо темпи зростання народонаселення, економіки, швидкості виснаження природних ресурсів будуть збільшуватися в таких же масштабах, то до 2020 - 2040 рр.. людство опиниться на порозі загибелі в результаті руйнування природного середовища. Іншими словами, деградація біосфери представляє нині пряму загрозу нашій цивілізації, оскільки межі можливих навантажень вже досягнуті.

Сучасної екологічної наукою доведено, що біота сама здатна регулювати і стабілізувати навколишнє середовище. Реагуючи на зовнішні збурення сильними зворотними зв'язками (що аналогічно дії принципу Ла Шательє-Брауна в термодинаміці), біота повертає навколишнє природне середовище до колишнього стану Однак така реакція біоти можлива тільки до певної межі.

У разі перевищення господарської або несучої ємності біосфери, біота, як стверджують В.І. Данилов-Данільян і К.С. Лосєв (2000), сама стає «джерелом забруднення». Зберігається природна частина продовжує компенсувати обурення, проте подібної компенсації вже недостатньо для повернення колишнього стану природного середовища.

При цьому необхідно враховувати, що деградація навколишнього природного середовища і її наслідки - лише одна сторона прояви екологічної кризи, іншою стороною (соціальної) є криза державних громадських структур, не здатних забезпечити екологічну безпеку суспільства (Петров, 1995).

Вихід з глобальної екологічної кризи - найважливіша наукова та практична проблема сучасності. Завдання полягає в розробці комплексу надійних антикризових заходів, що дозволяють активно протидіяти подальшій деградації природного середовища і вийти на стійкий розвиток. Спроби вирішення цієї проблеми тільки одними будь-якими засобами, наприклад, технологічними (очисні споруди, маловідходні технології і т. д.), не призведуть до необхідних результатів. Подолання екологічної кризи можливе лише за умови гармонійного розвитку природи і людини, зняття антагонізму між ними. Це можна досягти лише на основі реалізації «триєдності природної природи, суспільства і природи олюдненої» (Жданов, 1995), на шляхах сталого розвитку, комплексного підходу до вирішення природоохоронних проблем. Загальний принцип охорони навколишнього середовища (Реймерс, 1994): глобальний вихідний природно-ресурсний потенціал в ході історичного розвитку безперервно виснажується, і, слідство з нього, - інший принцип: «екологічне - економічно». Це вимагає від людства більш повного використання природно - ресурсного потенціалу, і зусилля на його втілення повинні бути порівнянні з економічними результатами природокористування. Ще один дуже важливий екологічний правило: всі компоненти біосфери - атмосферне повітря, води, грунт та ін - охороняти треба не окремо, а в цілому, як єдині природні системи біосфери. Лише при такому підході екологічному можливо забезпечити збереження ландшафтів, надр, тварин, рослин і т.д.

Згідно з Федеральним законом «Про охорону навколишнього середовища» (2002) основними принципами охорони навколишнього середовища є наступні:

• дотримання прав людини на сприятливе навколишнє середовище;

• раціональне природокористування;

• збереження біологічного різноманіття;

• платність природокористування і відшкодування шкоди навколишньому середовищу;

• обов'язковість проведення державної екологічної експертизи;

• пріоритет збереження природних екосистем, природних ландшафтів і комплексів;

• дотримання права кожного на достовірну інформацію про стан навколишнього середовища та ін

Найважливіший природоохоронний принцип, відбитий у Федеральному законі, - науково обгрунтоване поєднання екологічних, економічних і соціальних інтересів, - відповідає духу міжнародної Конференції ООН в Ріо-де-Жанейро (1992), де був узятий курс на збереження навколишнього природного середовища «поряд, разом» з економічним зростанням.

Аналіз екологічної та соціально-економічної обстановки в Росії дозволяє виділити п'ять основних напрямків виходу Росії з екологічної кризи (рис. 1). При цьому необхідний комплексний підхід: одночасне використання всіх напрямків:

• перший напрям - екологізація технології: створення екологічно чистої технології, впровадження безвідходних, маловідходних виробництв та ін

• другий напрям - розвиток і вдосконалення економічного механізму охорони навколишнього середовища;

• третій напрямок - адміністративно-правовий: застосування заходів адміністративної та юридичної відповідальності за екологічні правопорушення;

• четвертий напрям - еколого-просвітницький: гармонізація екологічного мислення, відмова від споживацького ставлення до природи;

• п'ятий напрямок - міжнародно-правовий: гармонізація екологічних міжнародних відносин. Певні кроки щодо виходу з екологічної кризи по всіх зазначених вище п'яти напрямках у Росії вже спостерігаються. Однак попереду всім нам належить пройти самі важкі і відповідальні ділянки шляху.



3. Природоохоронна діяльність у Росії



У нашій країні в різні періоди додавалися певні зусилля з охорони природи. Закони з захисту навколишнього середовища в СРСР були прийняті в 70-80-х роках XX ст..

У 1991 р. прийнято Закон РРФСР «Про охорону навколишнього природного середовища». Перш за все він визначає принципи охорони

• навколишнього середовища: пріоритет охорони життя і здоров'я людини,

• поєднання економічних і екологічних інтересів,

• раціональне використання природних ресурсів, гласність і

 • відкритість екологічної інформації та ін.

 Закон встановлює права громадян у сфері охорони навколишнього середовища, основні правові інститути охорони природи, особливо охоронювані природні території, зони надзвичайної екологічної обстановки, а також вимоги до різних видів діяльності, основи екологічного контролю та освіти, види екологічних правопорушень та відповідальність за них. Закон містить звід правил її охорони в умовах господарського розвитку і є, таким чином, Екологічним кодексом Росії. Завдання цього закону можна розділити три частини:

• охорона природного середовища (а через неї і здоров'я людини);

• попередження шкідливого впливу господарської та їх діяльності;

• оздоровлення навколишнього середовища та поліпшення її якостей

Провідним принципом, спрямованим на вирішення цих завдань, закон називає поєднання екологічних і економічних інтересів, науково обгрунтоване з точки зору збереження, а при необхідності і відновлення природного середовища та здоров'я людини. Це науково обгрунтоване поєднання має встановлювати нормативи якості навколишнього природного середовища - гранично допустимі норми впливу (хімічного, фізичного, біологічного і т.д.), гранично допустимі концентрації шкідливих речовин, гранично допустимі викиди, скиди шкідливих речовин, норми радіаційного та електромагнітного впливу, шуму , вібрації, норми шкідливих залишкових речовин у продуктах харчування і т.п. Щоб забезпечити виконання нормативів якості навколишнього природного середовища, закон формує екологічні вимоги, що пред'являються до всіх господарським структурам та громадянам, які несуть відповідальність за їх невиконання. Забороняється фінансувати і реалізовувати проекти і програми, які не отримали позитивного висновку державної екологічної експертизи. До складу комісії з прийняття закінченого будівництва включаються представники органів охорони навколишнього середовища і санітарно-епідеміологічного контролю. Без їх підписи об'єкт не приймається. Закон встановлює накладення великого штрафу на членів приймальних комісій за прийом до експлуатації об'єктів з порушенням екологічних вимог. Кримінальний кодекс РФ допускає залучення таких осіб до кримінальної відповідальності за халатність або зловживання службовим становищем.

Вперше в нашому законодавстві до закону включений розділ, що відображає право громадян на здорове і сприятливе навколишнє природне середовище. Реальними гарантіями цього права є нормативи гранично допустимих шкідливих впливів, система екологічного контролю за їх виконанням і відповідальність за невиконання. Закріплено право громадян і громадських екологічних рухів надавати екологічну інформацію, брати участь в екологічній експертизі, вимагати її призначення, проводити мітинги, демонстрації, звертатися до адміністративних та судових органів із заявами про призупинення або припинення діяльності екологічно шкідливих об'єктів, з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю і майну. Сума заподіяної шкоди стягується з заподіювача, а якщо встановити його неможливо, то за рахунок коштів відповідного державного екологічного фонду, тобто в даному випадку держава відповідає перед громадянином. До складу економічного механізму охорони навколишнього середовища закон включає дві категорії факторів: позитивні та негативні. Їх мета - забезпечити економічний інтерес природокористування до обмеження шкідливого впливу на природу. Позитивні фактори створюють прямі економічні стимули до охорони природи та забезпечують фінансування, кредитування пільги, зменшене оподаткування при впровадженні екологічно чистих технологій. Негативні фактори впливають на економічний інтерес через вилучення частини доходу в якості плати користування природними ресурсами, податку на екологічно шкідливу продукцію або продукцію, що випускається із застосуванням екологічно небезпечних технологій. Розрізняють два види платежів за користування природними ресурсами: один - за вилучення, споживання природного речовини другий - за скидання, викид, розміщення відходів виробництва у природному середовищі. Система економічного стимулювання доповнюється в законі заходами адміністративно-правового впливу. До таких заходів закон відносить екологічну експертизу, екологічний контроль, заходи адміністративно-правового пре перетину шкідливої діяльності, відповідальності за екологічні правопорушення. Екологічний контроль представлений в трьох формах: системою моніторингу навколишнього середовища, державним контролем, виробничим і громадським контролем.

Важливу роль набувають відображені в законі принцип міжнародного співробітництва у справі охорони навколишнього середовища, оскільки завдання екологічного відродження транскордонних та повноцінно можуть бути вирішені лише зусиллями всього світового співтовариства. Росія підписала низку міжнародних угод про охорону навколишнього середовища. В останні роки в країні спостерігається посилення впливу місцевих органів влади і природоохоронних органів на роботу промисловості.

У Москві, наприклад, заборонено застосовувати етилований бензин. Московський комітет з охорони природи з 1989 р. ввів кругло добове чергування екологічної швидкої допомоги (тел. 952-72-881 завдання якої оперативно реагувати на повідомлення про забруднення повітря, води або грунту. Більше 150 екологічно шкідливих пред прийнятті Москви або зупинялися, або були закриті.



4. Принципи здійснення міжнародного співробітництва в галузі охорони навколишнього середовища

охорона природа середовище

Завданнями міжнародного співробітництва в галузі природоохоронної діяльності є вирішення проблем співвідношення правового регулювання економіки різних країн, впливу людського суспільства на навколишнє середовище в цілому і взаємовпливу екології, права і економіки, а також питання організації раціонального природокористування із застосуванням ринкових важелів впливу і приведення екологічних стандарті різних країн до однаковості.

Обмін між державами включає в себе великий комплекс екологічно значущих товарів - добування, продаж транспортування і вивіз мисливських, в тому числі хутрових, трофеїв, експонатів та колекцій рідкісних тварин і рослин; пере хитавиця нафти, вироблених з неї продуктів, газу, іншого вуглеводневої сировини; експорт лісоматеріалів, імпорт продовольства; ввезення технологій, промислової продукції, хімічних речовин, а також радіоактивних відходів для переробки. Між народні стандарти якості розповсюджуються і на послуги еко- логічного характеру - сертифікацію лісової та іншої екологічної продукції, впровадження екологічного аудиту, добровільне та обов'язкове страхування екологічних ризиків, інші форми екологічного підприємництва. Крім цього, у сферу взаємодії країн в області екології входять стихійні переміщення природних об'єктів і транснаціональні забруднення.

Управління та контроль на глобальному регіональному та національному рівнях за станом і змінами навколишнього середовища на основі загальновизнаних критеріїв і параметрів є міжнародними принципами, які приймаються більшістю держав, а це передбачає укладання не тільки міжрегіональних і двосторонніх, але і багатосторонніх міжнародних угод з питань охорони навколишнього середовища при організації та здійсненні природокористування.

Угоди умовно можна класифікувати за тематикою, дає уявлення про рівень і масштаби глобалізації, про на правліннях міжнародного екологічного співробітництва:

• питання створення міжнародних екологічних організацій (всього 40) (Всесвітня метеорологічна організація (1950 р.) Міжнародний фонд з компенсацій за заподіяну забрудненнями нафтою збиток (1994 р.));

• охорона окремих природних ресурсів (39) - охорона все мирного культурної і природної спадщини (1972 р.), міжнародна торгівля видами дикої фауни і флори знаходяться під загрозою зникнення (1973 р.), транскордонне забруднення повітря на великі відстані (1979 р.) , збереження біологічного різноманіття (1992 р.); охорона ресурсів Світового океану: про регулювання розмірів вічок рибальських сіток та меж розмірів риб (1953 р.), про рибальство у водах Чорного моря (1959 р.), в Північно-Західній Атлантиці (1978 р.), Балтійського моря (1973 р.), Середземного моря (1976 і 1980 рр., про запобігання забруднень скидами з суден (1973, 1988 і 1992 рр.);

• питання радіаційної безпеки (13)- про захист трудящих від іонізуючої радіації (1960 р.), про заборону випробувань ядерної зброї в атмосфері, в космічному просторі й під водою (1963 р.), про нерозповсюдження ядерної зброї (1968 р.), про оперативне оповіщення про ядерну аварію (1986 р.) та ін

Міжнародними угодами охоплюється рішення проблем, пов'язаних з використанням транспортних засобів (16), Антарктики (5), космосу (4), військовим використанням і знищенням неядерного зброї масового ураження (4).

Глобальний характер екології призводить до створення глобальних наднаціональних екологічних органів управління - міжнародні органи з охорони китів, морських котиків, білих ведмедів та інших зникаючих видів тварин, а також рослин. Координація діяльності держав по встановленню квот нафто-і газовидобутку і мінімальних цін на вуглеводневу сировину здійснюється ОПЕК. Проводиться обмін технологіями в галузі використання енергії сонця, вітру, морських припливів; узгодження заходів пошуку, обробки, транспортування, охорони та продажу алмазів, платини, паладію, золота та інших дорогоцінних металів; формування системи обмежень шкідливих викидів в атмосферу, спостереження за викидами, справляння плати за надлишки забруднень, допущені після 1990 р. і підписання Кіотського протоколу. Сформований у рамках країн єдиної Європи Європейський екологічний арбітражний суд, європейська екологічна комісія і інші органи екологічної взаємодії.

Документом глобального партнерства між державами, який має своєю метою укладення міжнародних угод, які забезпечують повагу інтересів всіх і захист цілісності глобальної системи охорони навколишнього середовища та розвитку, визнаючи комплексний і взаємозалежний характер Землі, нашого будинку, - є Декларація з навколишнього середовища і розвитку, прийнята в Ріо-де-Жанейро на всесвітній конференції «Навколишнє середовище та розвиток» (Ріо-де-Жанейро, 14.06.1992 р.). Тут же були прийняті заяву про принципи захисту і управління всіма видами лісів; конвенція про біологічне різноманіття; конвенція про зміну клімату.

Для розвитку інформаційної співпраці в області гармонізації вимірювань, узгодженого збору та обміну екологічною інформацією на міжнародному рівні та інтеграції в міжнародні системи моніторингу створюються мережі національних центрів інформації про стан навколишнього середовища Глобального екологічного моніторингу Програми ООН з навколишнього середовища (ЮНЕП), враховуючи і дотримуючись міжнародні стандарти .




Висновок



Французький дослідник Жак Ів Кусто сказав: «Раніше природа страшила людини, а тепер людина лякає природу». Прийшла пора перестати лякати один одного, а спільними зусиллями всіх, хто живе на Землі - будь то людина або мікроорганізм - удосконалювати наш спільний дім - біосферу. Завдання людини розумної, полягає в тому, щоб не підривати природні основи свого існування, не заважати прогресивним процесам у біосфері, витрачаючи на це все зростаючу кількість енергії, а спробувати розібратися в законах і правилах, рушійних цими процесами, і узгодити з ними свої цілі і дії.




Література



1. Андрєєва Т.А. - Екологія в питаннях і відповідях: навчальний посібник. - ТК Велбі, Вид-во Проспект, 2006. - 148 с.

2. Аспиза М.Є. - Енциклопедичний словник юного біолога - М.: Педагогіка, 1986. - 352 с.: Іл.

3. Батуев А.С. - Біологія: Великий довідник для школярів і вступників у вузи / Батуев А.С., Гуленкова М.А., Єленєвскі А.Г. та ін - 2-е вид. - М.: Дрофа, 1999. - 668 с.: Іл.

4. Володін В.А. - Енциклопедія для дітей. Том 19. Екологія. - М.: Аванта +, 2001. - 448 с.: Іл.

5. Коробкін В.І., Передільське Л.В. - Екологія в питаннях і відповідях: Навчальний посібник. - Ростов н / Д: Фенікс, 2002. - 384 с.

6. Хотунцев Ю.Л. - Екологія та екологічна безпека: Навчальний посібник для студ. вищ. пед. навч. закладів. - М.: Видавничий центр «Академія», 2002. - 480 с.