Харчові ресурси Землі

Харчові ресурси Землі


Зміст



	Вступ

	Харчові ресурси суші

	Харчові ресурси моря

	Висновок

	Список використаної літератури


Вступ



	Харчові ресурси - основа життя для людини. Людина успішно вміє створювати і збільшувати для себе запаси їжі. Історія людства - пошук усе нових і нових харчових ресурсів. Сотні тисяч років первісні люди збирали доступну їм їжу, полювали на доступну здобич. Приблизно так здобувають собі прожитку всеїдні тварини, наприклад, ведмеді. Але, на відміну від них, люди навчилися добувати їжу, відтворювати харчові ресурси, користуючись найпростішими знаряддями. Так 10 тисяч років тому на Близькому Сході виникло сільське господарство. Жителі тих місць навчилися вирощувати їстівні рослини, містити корисних для себе тварин.

	Виробництво їжі принципове екологічне відмінність людини від всіх біологічних видів, головне прояв його соціальних особливостей. Вже кілька тисячоліть люди вдосконалюють виробництво продовольства, збільшуючи його кількість і покращуючи якість. У результаті зростає виживаність, зростає чисельність людства. Можливості збільшення харчових ресурсів не безмежні. Навіть зараз при високому рівні виробництво продовольства окремих країнах майже 10% світового населення страждають від голоду (особливо в Африці) і стільки ж від неповноцінної їжі (наприклад, при нестачі тваринного білка).

	Брак харчових ресурсів завжди була і залишається важливим фактором, що впливає на виживання населення в будь-яких країнах та регіонах. Безперервне зростання харчових ресурсів істотно знижує смертність і тим самим сприяє зростанню чисельності населення Землі.

	В даній контрольній роботі буде докладно розглянута проблема харчових ресурсів, як необхідного компоненту в життєдіяльності людства.


Харчові ресурси суші



	На Земній кулі існує понад 80 тисяч їстівних рослин. Але людина використовує в їжу тільки 30 культур. Чотири з них - пшениця, рис, кукурудза і картоплю дають нам більше харчів, ніж інші культури разом узяті. До інших основних продуктів відносяться риба, м'ясо, молоко, яйця, сири. До іншим не менш цінним харчовим ресурсів відносяться тварини, що грають пряму непряму роль в житті людини. Пряме позитивне значення має види тварин, що дають м'ясо, шерсть, шкіру, пух, перо і т.п. Непряме значення таких тварин полягає в тому, що вони можуть сприяти збільшенню продуктивності рослинних харчових ресурсів. Наприклад, без комах запилювачів не могли б існувати дуже багато представників олійних, зернових, баштанних, садових, ягідних рослин.

	Забезпечення продовольством має велике значення в задоволенні населення землі продовольчими продуктами високої якості, що забезпечують харчування, збалансоване за калорійністю і дієтологічних нормам. Що спостерігається останнім часом збільшення приросту населення дозволяє вважати цілком достовірним збільшення чисельності населення планети до 2010 р. до 8,1 млрд. осіб. Отже, планомірне нарощування виробництва продуктів харчування стає нагальним завданням.

	Першочерговим завданням вважається поліпшення продовольчого постачання населення. Необхідно більш ніж подвоїти темпи зростання сільськогосподарського виробництва, забезпечити значну прибавку м'яса, молока, овочів і плодів. Попереду підняти ефективність використання виробничого потенціалу в агропромисловому комплексі, сконцентрувавши сили на найважливіших ділянках, що забезпечують їх найбільшу віддачу, в першу чергу на підвищення родючості землі та впровадженні інтенсивних технологій. Великим джерелом поповнення продовольчого фонду є скорочення втрат сільськогосподарської продукції при транспортуванні, зберіганні і переробці, які можуть становити від 20 до 30% вихідної продукції. В аграрному секторі належить перейти на економічні чинники господарювання.

	Особливе місце належить збільшення виробництва зерна для харчових та фуражних цілей. Його слід збільшити, принаймні, у півтора рази, щоб забезпечити принаймні внутрішні потреби кожної країни. Ґрунтово-кліматичні умови планети і здійснювані заходи щодо інтенсифікації землеробства дозволяють вважати виконання цього завдання цілком реальним.

	За шляхи інтенсифікації землеробства йдуть багато держав, особливо країни РЕВ. За 1999 - 2003 рр. валова продукція сільського господарства Болгарії збільшилася на 21%, а середня врожайність зернових досягла 40 ц / га. Високими темпами розвивається сільське господарство Угорщини, Німеччини. За виробництвом зерна, м'яса, фруктів на душу населення США займає провідне місце у світі.

	Ці країни досягли високого рівня самозабезпечення продовольством, поставляючи частина продуктів харчування на експорт, в тому числі в промислово розвинені країни (Європа, Близький і Середній Схід).

	Одночасно вирішується друга частина проблеми: забезпечити збалансованість раціону харчування з окремих компонентів. У раціоні харчування поступово зростає частка м'яса та м'ясопродуктів, овочів і фруктів при деякому зниженні частки хліба і картоплі. Так, за двадцять років (1980-2000 рр.) Кількість споживаного в рік на душу населення хліба скоротилося: у Болгарії на 30 кг, СНД - на 25,, Великобританії на - 19, США - на 18, Німеччині - на 6 кг, хоча ще не повністю вирішена задача постачання населення крупами, а в деяких країнах і м'ясом.

	Європейські країни - відрізняються високим душовим споживанням м’ясо-молочної продукції, риби та рибопродуктів, цукру і овочів при постійному зниженні частки картоплі. З наведених даних випливає, що за минулі двадцять років (1980-2000 рр.). Істотно змінилася структура споживання населенням продуктів харчування в східноєвропейських країнах: збільшилося споживання таких цінних продуктів харчування, як м'ясо, молоко, риба, яйце, цукор, овочі, помітно знизилося споживання картоплі. Довготривалі програми цих країн спрямовані не на збільшення поголів'я худоби, а на підвищення його продуктивності як основного джерела отримання білка повноцінного.

	Європейські країни швидко нарощують темпи зростання сільськогосподарської продукції. У 1999 р. в СНД валова продукція сільського господарства перевищила рівень 1995 р. на 5,6% Болгарії - на 6,8, Куби - на 5,3, КНР - на 9,9%.

	Продовольче становище в сучасному світі на початку ХХI століття відрізняється великою складністю. Якщо європейські країни планомірно нарощували виробництво продовольства, досягнувши серйозних успіхів, то в східному світі продовольча криза, пов'язана, перш за все з нестачею продовольства в країнах, що розвиваються, заглиблювався соціальним розшаруванням сільського населення та концентрацією земельних угідь в руках середніх і великих землевласників.

	Незважаючи на деяке збільшення поставок сільськогосподарської техніки в країни, що розвиваються, розрив у забезпеченості сучасними знаряддями праці між розвиненими країнами і країнами, що розвиваються надзвичайно великий: на частку перших в 1993 р. припадало 86% діючих тракторів і 94% збиральних машин. У результаті за насиченістю сільськогосподарською технікою кожних 100 га оброблюваної землі, країни, що розвиваються в 1983 р. поступалися промислово розвиненим країнам в 12 разів.

	В особливо тяжкому становищі опиняється ряд країн Африки та Південно-Східної Азії, де протягом двох останніх десятиліть виробництво продуктів харчування зростає дуже повільно, відстаючи від темпів зростання населення. Сільське господарство країн, що розвиваються, в умовах дефіциту сільськогосподарської техніки і добрив, дуже сильно залежить від погоди. Роки 1990 і 1994 р. були врожайними для країн Південно-Східної Азії, у результаті чого за даними ФАО валове виробництво сільськогосподарської продукції тут збільшилося в порівнянні з 1986 р. на 6,5%, у тому числі в Індії на 10,2%, Пакистані - на 8,6, Південної Кореї - на 8,4%. Проте кризова ситуація склалася на Африканському континенті внаслідок ряду катастрофічних засух 1995-1996 рр., Особливо найсильніших у країнах, розташованих в районі Сахеля.

	Забезпечення продовольством населення країн, що розвиваються становить одну з найбільш гострих проблем сучасного світу, обумовлених рядом соціально-економічних причин, в тому числі низьким рівнем розвитку продуктивних сил, нерівноправної торгівлею з розвиненими країнами, діяльністю транснаціональних корпорацій н іншими факторами. Рівень харчування понад 400 млн. чоловік населення країн, що розвиваються нижче критичного: харчування не відповідає нормальним фізіологічним потребам організму при людини мінімальної активності. Фактична кількість голодуючих оцінюється величиною в 2 рази більшою. Темпи росту продовольства (у середньому 0,2% на рік) не відповідають темпам зростання населення (у середньому 2,5% на рік), що відсуває проблему ліквідації голоду в країнах, що розвиваються на багато десятиліть. Розвинені країни в 7 разів перевершують країни, що розвиваються по приросту продовольства па душу населення. Це пояснюється не тільки швидкими темпами приросту населення в країнах, що розвиваються. Причина тут набагато глибше, вона полягає в тому, що нарощування виробництва продовольства в цих країнах неможливо без великих соціально-економічних перетворень.

	Можна відзначити, що в цілому на початку 90-х років по забезпеченості на душу населення основними продуктами харчування промислово розвинені країни світу випереджали країни, що розвиваються відповідно по зернових в 3,1 рази, з м'ясної продукції - в 6,8. Показово, що з плином часу розрив між державами в забезпеченні основними продуктами харчування не скорочується, а збільшується.

харчовий ресурс раціон виживання

	Інтенсифікація землеробства в сучасному світі йде по декількох напрямках. До головного з них слід віднести розробку нових методів агротехніки та впровадження для них протиерозійної системи ґрунтообробних знарядь. К. найбільш перспективною в майбутньому відноситься так звана "обробка ґрунту на замовлення" (з урахуванням конкретних ґрунтово-кліматичних умов, біологічних особливостей рослин і методів їх обробітку).

	Одним із способів інтенсифікації сучасного землеробства є застосування хімічних добрив і засобів захисту рослин. Однак процес їх впровадження проходить в різних країнах диференційовано. Землеробство Нідерландів, Ірландії, Японії засноване на високих дозах внесення мінеральних добрив (азот, фосфор, калій) - до 500-800 кг, тоді як США в, Швеції, Канаді намітилася тенденція до зниження використання високих доз мінеральних добрив для підвищення врожаїв. Накопичений досвід показує, що масоване застосування добрив може придушити діяльність ґрунтових бактерій і привести до втрати частини врожаю.

	У розвинених країнах виробництво продуктів харчування нарощувалося в умовах активного попиту на світовому ринку, чому сприяло впровадження нової агротехніки та інших прийомів інтенсивного землеробства. У цілому за десятиліття (1984-1994 рр.). У цій групі країн врожайність зернових культур зросла на 11,6%. Особливо значне зростання врожайності зернових культур (на 19%) був відмічений в європейських країнах, де в 1998 р. був зібраний рекордний урожай зернових.

	Аграрний протекціонізм в США і політика нормування фермерського виробництва в країнах Європейського економічного співтовариства не відповідають рішенням продовольчої проблеми у світі. Парадоксом продовольчого становища у світі є накопичення великих запасів продовольства в розвинених країнах, особливо в США. Одночасно зросла брак продовольства в країнах, що розвиваються. У США при надлишку продовольства більше 35 млн. американців недоїдають, а фінансова заборгованість Фермерів США оцінювалася на кінець 1994 р. в 200 млрд. дол. Впровадження у сільське господарство важких енерго-насичених тракторів не знизило собівартості сільськогосподарської продукції.

	У цілому, в світі основною тенденцією розвитку сучасного тваринництва за останні роки було зростання її продуктивності та виробництва основних видів продукції при деякому скороченні поголів'я худоби великої рогатої. Інтенсифікація виробництва дозволила розвиненим країнам, котрі володіють приблизно 30% поголів'я великої рогатої худоби, виробляти майже 2/3 тваринницької продукції (м'ясо, молоко). Швидко зростало і виробництво молочної продукції, особливо в країнах Західної Європи та в Японії.

	Можливості інтенсивного землеробства і тваринництва для вирішення продовольчої проблеми вельми великі, а харчові ресурси планети в стані забезпечити зростаюче населення Землі в сьогоденні і майбутньому. Однак вирішення продовольчої проблеми і раціонального використання харчових ресурсів залишається як і раніше актуальним.

	

Харчові ресурси моря

	

	Головне багатство Світового океану - це його харчові ресурси (риба, зоо - і фітопланктон). Океан завжди годував людей, з незапам'ятних часів людина ловив рибу та ракоподібних, збирав водорості, молюсків. Про те, як вели промисел рибалки в давнину, розповідають нам наскальні зображення, малюнки, літературні джерела. Тепер з розвитком різноманітних технічних пристосувань, видобуток харчових морських ресурсів набирає обертів. Так, у холодних водах Північної Атлантики ведеться безперервний лов оселедця, однією з найбільш поживних риб. Тріска - другий за важливістю об'єкт промислового рибальства в північній Європі. Південніше - найбільш важливе значення мають риби: макрель (споріднена тунця), морський язик і камбала. Це тільки кілька риб з того безлічі морських тварин, який ловить людей.

	Біомаса океану налічує 150 тисяч видів тварин і 10 тисяч водоростей, а її загальний обсяг оцінюється в 35 мільярдів тонн, чого цілком може вистачити, щоб прогодувати 30 мільярдів осіб. Виловлюючи щорічно 85-90 мільйонів тонн риби, на неї припадає 85% від використовуваної морської продукції, молюсків, водоростей, людство забезпечує близько 20% своїх потреб у білках тваринного походження. Живий світ океану - це величезні харчові ресурси, які можуть бути невичерпними при правильному й дбайливому його використанні.

	Нераціональне ведення промислу і, зокрема, перелов риби, тобто вилов більшої кількості її, ніж відтворюється. Крім лову промислового, тут важливу роль відіграє браконьєрство, тобто вилов риби способами, в місцях і терміни, заборонені правилами рибальства. 

	Особливо небезпечно отруєння, забруднення, зміна кисневого і кормового режиму океану як наслідок спуску в них промислових і побутових забруднених стічних вод, боніфікації і т.п. Піддані цього, якщо не вважати радіоактивної забрудненості, переважно всі моря.

	Гідротехнічне будівництво, недостатньо враховує інтереси рибного господарства. Воно викликає зміна режиму стоку річок, повеней та паводків, розподілу біогенних речовин, солоності і рівня внутрішніх морів, перегороджує шлях до місць нересту прохідним рибам і нерідко нерестовища знищує самі.

	Перший фактор - приклад прямого, безпосереднього впливу діяльності людини на чисельність риб, два інші - приклад непрямого впливу, тому що внаслідок господарської діяльності змінюються умови середовища існування риб, що може змінити їх чисельність більшою навіть мірою, ніж вилов.

	Будь-якого з трьох названих чинників досить, щоб порушити рибний промисел, а в ряді випадків вони діють одночасно.

	Два перших фактори призводять до зменшення або повного припинення видобутку риби, а третій може бути й досить позитивним з точки зору господарства рибного господарства".

	Максимальний вилов риби не повинен перевищувати 150-180 мільйонів тонн на рік. Перевершити ця межа дуже небезпечно, тому що відбудуться нездійсненні втрати. Багато сортів риб, китів, ластоногих внаслідок непомірного полювання майже зникли з океанських вод, і невідомо, відновитися коли-небудь їх поголів'я. Але населення Землі росте бурхливими темпами, все більше потребує морської продукції. Існує кілька шляхів підняття її продуктивності. Перший - вилучати з океану не тільки рибу, але й зоопланктон, частина якого - антарктичний криль - уже пішла в їжу. Можна без жодного збитку для океану виловлювати його в набагато більших кількостях, ніж вся видобута в даний час риба. Другий шлях - використання харчових ресурсів відкритого океану. Біологічна продуктивність океану особливо велика в області підйому глибинних вод. Один з таких апвелінг, розташований біля узбережжя Перу, дає 15% світового видобутку риби, хоча площа його становить не більше двохсотий% від всієї поверхні Світового Океану. Нарешті, третій шлях - культурне розведення живих організмів, в основному в прибережних зонах. Всі ці три способи успішно випробувані в багатьох країнах світу, але локально, тому триває згубний за своїми обсягами вилов риби.

	Величезні можливості для збільшення харчових ресурсів відкриває розвиток морекультури - штучного розведення морських риб, молюсків, ракоподібних і голкошкірих. Багато видів морських організмів мають значення не лише як продукти харчування. Їх органи і тканини містять цінні біологічно активні речовини, необхідні для медицини. Харчові якості водоростей визначаються вмістом у них багатьох необхідних для збереження здоров'я людини мікроелементів і вітамінів.

	Відтворення морських харчових ресурсів виникло в результаті зменшення чисельності морських промислових організмів. Порушення екологічної рівноваги походить від надмірного споживання харчових ресурсів. Тому з'явилася необхідність штучно вирощування риб, безхребетних, водоростей. У Японії, Франції та Іспанії здавна культивують устриць, мідій, гребінців та ін. Господарство марикультури дозволяє багато в чому вирішити проблеми харчування, що стоять перед людиною. Рибоводна ферма, площею близько 20 км може дати за рік рибної продукції, більше, ніж зараз щорічно видобувається в усьому Північне море.

	Дедалі більшого розвитку набуває Російська марикультура на Далекому Сході, особливо в Примор'ї. Перша плантація з культивування водоростей ламінарій створена в бухті Валентин, Японського моря. У затоках Посьета і Петра Великого створені господарства з вирощування морського гребінця, устриць, мідій, трепанга. На Сахаліні і Курильських островах понад 40 років займаються відтворенням лососевих риб.

	Штучне розведення морських риб, водоростей і безхребетних у прибережних водах океану - дуже вигідна і перспективна справа. Досить використовувати всього один відсоток площі світового континентального шельфу для розведення устриць, щоб врожаю такий плантації вистачало для покриттів всіх харчових потреб людства в тваринному білку на 25-30 років вперед. 


Висновок



	Вже зараз продовольча проблема на нашій планеті сильно турбує вчених. Деякі народи вже відчули цю проблему в повну силу. І якщо в такому ж високому темпі, як зараз буде зростати чисельність населення, а з нею і потребу в продовольстві, то настане продовольча криза на планеті. Харчових ресурсів недостатньо, щоб прогодувати таку кількість населення. Учені порахували, що на Землі можуть жити, не відчуваючи голоду і не завдаючи шкоди природі, тільки 5 мільярдів чоловік. Тоді як нас вже зараз більше шести. Важко уявити, що буде далі, якщо людство не знайде конструктивного вирішення проблеми, харчової криза - реальна перспектива.

	Те, що сьогодні мільйони людей голодують, зовсім не є результатом збідніння харчових ресурсів або демографічного вибуху на Землі. Досить сказати, що тільки рослинних ресурсів океану, за умови їх використання в якості харчових і кормових культур вистачить на те, щоб прогодувати понад 100 млрд. чоловік. Але ми повинні віддавати собі звіт в тому, що харчові ресурси використовуються нераціонально. З одного боку, існує промисловий прес на одні види тварин (кити, риби, і деякі інші) І виникла небезпека їх повного винищення, з іншого інші види ті ж водорості, використовуються явно недостатньо.

	Щодня народжується ще 250 тисяч чоловік, яких потрібно нагодувати. Очікується, що до 2020 р. населення Землі складе 8 мільярдів чоловік. Для того, щоб з прогодувати протягом найближчих 30 років, буде потрібно стільки ж продовольства, скільки його було зроблено з моменту зародження землеробства 10 тисяч років тому.

	Дбайливе ставлення до харчових ресурсів ми повинні, що називається, з пелюшок прищеплювати дітям і онукам, тим людям, які прийдуть на зміну нинішньому поколінню через 20-30 років. На створення живих систем, навіть самих примітивних в океані і на суші природі знадобилося мільйони років, а зараз людина здатна знищити їх за мить. Виняткову важливість з цього набуває розумна, яка проникає в душу пропаганда серед людства повертають його обличчям до природи, спрямована на екологізацію людської свідомості.


Список використаної літератури



1. Прихильно К.Н. Охорона природи. М., 1981.

2. Гаєв А.Я. Наші сліди в природі. М., 1991.

3. Оуен О.С. Охорона природних ресурсів. М., 1991.

4. Разуміхін Н.В. Природні ресурси та їх охорона. М., 1997.

5. Ресурси та відтворення / під ред. С.А. Боголюбова. М., 2003.

6. Шилов І.А. Екологія. М., 1998.