Аналіз та планування трудових показників

1



1



МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ

АВТОМОБІЛЬНО-ДОРОЖНІЙ ІНСТИТУТ

ДЕРЖАВНОГО ВИЩОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ

«ДОНЕЦЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ТЕХНІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ»









Кафедра „Економіка та фінанси”









КУРСОВА РОБОТА

з дисципліни „Економіка праці”

на тему: „Аналіз та планування трудових показників”









Виконав: ст. гр. МО 06а

Божко Т.Є







Горлівка 2009





РЕФЕРАТ



Курсова робота: 48 сторінок, 1 рис., 12 табл., 6 джерел.



Мета курсової роботи – закріплення знань, отриманих у курсі „Економіка праці”, та придбання практичних навичок з аналітичної економічної роботи на підприємстві.

Об'єктом курсової роботи є трудові показники економіко-господарчої діяльності підприємства на прикладі машинобудівного заводу (автозаводу).

В курсовій роботі надані розрахунки, динаміка та аналіз основних трудових показників на підприємстві: чисельність та структура працюючих, робочий час, продуктивність праці та заробітна плата працівників. Згідно з отриманими результатами зроблені висновки щодо становища та подальшої економічної роботи на підприємстві.

В другій частині роботи частково виконані прогнозні рішення щодо рівня продуктивності праці за рахунок відносної економії праці згідно з використанням окремих факторів її підвищення. За допомогою кореляційно-регресного аналізу побудована математична модель і визначено рівень продуктивності праці у майбутньому.



ТРУДОВІ ПОКАЗНИКИ, ЧИСЕЛЬНІСТЬ ПРАЦЮЮЧИХ, ПРОДУКТИВНІСТЬ ПРАЦІ, ЗАРОБІТНА ПЛАТА, РОБОЧИЙ ЧАС, ВІДНОСНА ЕКОНОМІЯ ПРАЦІ, МАТЕМАТИЧНА МОДЕЛЬ.



	

	ЗМІСТ

	

ВСТУП

1 АНАЛІЗ ТРУДОВИХ ПОКАЗНИКІВ

	1.1 Аналіз чисельності та структури працюючих

	1.2 Аналіз використання робочого часу

	1.3 Аналіз продуктивності праці

	1.4 Аналіз заробітної плати

2 ПЛАНУВАННЯ ТРУДОВИХ ПОКАЗНИКІВ

	2.1 Планування зростання продуктивності праці

	2.2 Прогнозування рівня продуктивності праці за допомогою кореляційного - регресійного аналізу

ВИСНОВОК

ВИКОРИСТАНА ЛІТЕРАТУРА




ВСТУП

	

		Сучасна політична, економічна і соціальна ситуація в Україні відзначається становленням нової економічної системи ринкових відносин. Ефективність функціонування цієї системи в значній мірі залежить від кваліфікаційного рівня спеціалістів з економіки, зокрема з питань економіки праці.

	Курсовий проект є однією з основних і ефективних форм самостійної роботи студента, яка підбиває підсумки вивчання теоретичного курсу та практичних занять.

	Метою курсового проекту є перевірка та закріплення отриманих знань з питань аналізу та планування показників економіки праці, таких як трудові показники на підприємствах виробничої сфери, поглиблення навичок аналітичної роботи з інформаційними, методичними та інструктивними матеріалами. Призначення роботи - поглибити теоретичну підготовку студента і сприяти придбанню практичних навичок проведення аналітичної роботи на підприємствах, в об єднаннях і в галузях промисловості.

	Економічний аналіз як наука становить собою систему спеціальних знань, які базуються на законах розвитку та функціонування систем і спрямованих пізнання методології оцінки, діагностики та прогнозування фінансово-господарчої діяльності підприємства. З його допомогою можна визначити тенденції господарчого розвитку, науково обґрунтувати плани, управлінські рішення, контролювати їх виконання, оцінювати досягненні результати, здійснювати пошук, вимірювання, обґрунтування величини резервів підвищення ефективності виробництва та розробляти заходи по їх використанню.

	Поліпшення використання наявного виробничого потенціалу є однією з ключових завдань сьогоднішнього етапу соціально-економічного розвитку України. Велика роль в рішенні цього завдання призначена економічному аналізу, і, насамперед, аналізу трудових показників, тому що в системі простих елементів виробництва – засобів праці, предметів праці та живої праці - останньому належить вирішальна роль. Тільки жива праця може привести в дію минулу, матеріалізовану в засобах і предметах, працю.

	Аналіз трудових показників дозволяє точніше оцінювати техніко-технологічний потенціал, визначити резерви використання техніки. Ступінь використання предметів праці відбивається на собівартості продукції і, отже, на розмірі прибутку — джерелі фондів розвитку виробництва, соціально-культурних заходів і житлового будівництва, матеріального заохочення. Нераціональне застосування сировини, матеріалів, покупних виробів може бути пов’язане не тільки з їх зберіганням, нормами витрат, величиною технологічних відходів, але й з якістю трудового потенціалу, невідповідністю професіонального, кваліфікаційного складу працюючих вимогам виробництва.

	Там, де питанням підвищення кваліфікації та поширюванню передового виробничого досвіду приділяється недостатньо уваги, значно вище остаточний та виправлений брак продукції, нижче питома вага високосортних виробів, достатньо нова картина витрат від браку може бути визначена лише на засаді аналізу використання робочого часу, що дозволяє визначити їх величину.

	Нераціональне використання матеріалів установлюється також на засаді аналізу використання фонду заробітної плати за допомогою розрахунку величини доплат за відхилення від технології.

	При аналізі використання робочого часу виявляються перебої в матеріально-технічному постачанні та причини внутрішньо-змінних простоїв.

	Відношення величини простоїв за відсутністю матеріалів, заготовок, інструментів, комплектуючих виробів, отриманих за кооперацією, до опрацьованого часу дозволяє визначити недоотриманий з даної причини приріст продуктивності праці.

	Все вищесказане свідчить про те, що трудові показники чинять суттєвий вплив на використання виробничого потенціалу підприємств, об'єднань, галузей та народного господарства в цілому. Тому поглиблений аналіз та планування трудових показників з метою підвищення ефективності виробництва - це вимога часу.





1 АНАЛІЗ ТРУДОВИХ ПОКАЗНИКІВ



Трудові показники – це кількісні та якісні характеристики для оцінки стану соціально-трудових відносин на підприємстві, використання робочої сили та ефективності праці (за визначений період часу).

До основних трудових показників відносять: продуктивність праці, виробіток, трудомісткість, чисельність персоналу, заробітна плата, фонд оплати праці, фонд споживання.

В ринкових умовах господарювання визначення трудових показників підприємства набуває особливого значення. Основна задача підприємства – виконати виробничу програму по випуску конкурентоспроможної продукції при використанні мінімальних витрат живої і уречевленої праці. Це посилює значення і вплив трудових показників на результативність виробництва. 

Підвищення продуктивності праці – головний фактор зростання ефективності та прогресивного розвитку підприємства. Воно безпосередньо пов’язано із зниженням трудомісткості продукції, оптимальністю використання робочої сили, підвищенням кваліфікації робітників, раціональністю організації та стимулювання праці. 

Трудомісткість одиниці продукції складає основу визначення чисельності та складу персоналу, що безпосередньо пов’язано з нормуванням та формуванням фонду оплати праці. Заробітна плата та премія визначає розмір винагороди індивідуальної трудової діяльності та виконує роль визначального стимулу до праці. Фонд оплати праці характеризує витрати на використання робочої сили, які включаються до узагальнюючого показника виробництва – собівартості, що відображається на вартості (ціні) і конкурентоспроможності продукції підприємства. Фонд споживання включає: фонд оплати праці, доходи (дивіденди) по акціях і вкладах трудового колективу, суму трудових і соціальних пільг. Розмір такого фонду і ступінь трудової активності робітників визначають рівень їх доходу та якість життєдіяльності. Трудові показники органічно взаємопов’язані з іншими показниками поточної звітності, стратегічного прогнозування. Вони є складовою частиною технічного, економічного та фінансового планування, обов’язково впливають на виробничі витрати та визначають прибутковість господарювання.

Аналіз трудових показників – це вид економічних досліджень для визначення рівня результативності виконання виробничих, управлінських функцій трудовим колективом, а також для розробки заходів щодо підвищення ефективності праці на підприємстві.

Основні задачі аналізу трудових показників:

об’єктивна оцінка використання ресурсів праці: робочої сили, продуктивності праці;

визначення факторів та їх впливовість (кількісно) на зміну трудових показників;

усунення недоліків в організації, нормуванні праці;

пошук шляхів використання резервів щодо підвищення продуктивності праці.

Перед початком аналізу складаємо на основі вихідних даних таблицю 1.1.



Таблиця 1.1 – Основні трудові показники підприємства

Показники

Од. вимір.

Періоди

Індекси





базис

план

звіт

план/базис

звіт/план

звіт/базис

1

2

3

4

5

6

7

8

 ) Середньоспискова чисельність ПВП,в т.ч.

чол.

9800

9700

9820

0,989796

1,0124

1,0020

а) робітники

пит. вага

0,85

0,85

0,85

 

 

 



чол.

8330

8245

8347

0,989796

1,0124

1,0020

б) керівники та спеціалісти

пит. вага

0,09

0,09

0,088

 

 

 



чол.

882

873

864

0,989796

0,9897

0,9796

в) службовці

пит. вага

0,039

0,039

0,036

 

 

 



чол.

382

378

354

0,989529

0,9365

0,9267

г) інший персонал

пит. вага

0,021

0,021

0,026

 

 

 



чол.

206

204

255

0,990291

1,2500

1,2379

2. Обсяг виробництва продукції (НЧП)

тис. грн.

41350

41800

43965

1,0109

1,0518

1,0632

3. Те саме (технологічна трудомісткість)

нормо-годин

8115

6765

6981

0,8336

1,0319

0,8603

4. Виробіток на одного працюючого

тис. грн.

4,2194

4,3093

4,4771

1,0213

1,0389

1,0611

5. Виробіток на одного робітника

тис. грн.

4,9640

5,0697

5,2672

1,0213

1,0389

1,0611

6. Фонд заробітної плати, в т.ч.

тис. грн.

51800

53800

55312

1,0386

1,0281

1,0678

а) робітники

пит. вага

0,86

0,86

0,86

 

 

 



тис. грн.

44548

46268

47568,32

1,0386

1,0281

1,0678

б) керівники та спеціалісти

пит. вага

0,092

0,092

0,092

 

 

 



тис. грн.

4765,6

4949,6

5088,704

1,0386

1,0281

1,0678

в) службовці

пит. вага

0,034

0,034

0,034

 

 

 



тис. грн.

1761,2

1829,2

1880,608

1,0386

1,0281

1,0678

г) інший персонал

пит. вага

0,014

0,014

0,014

 

 

 



тис. грн.

725,2

753,2

774,368

1,0386

1,0281

1,0678

7. Середня заробітна плата одного працюючого, в т.ч.

тис. грн.

5,286

5,546

5,633

1,0493

1,0155

1,0656

а) робітника

тис. грн.

5,348

5,612

5,699

1,0493

1,0155

1,0656

б) керівника та спеціаліста

тис. грн.

5,403

5,670

5,890

1,0493

1,0388

1,0900

в) службовця

тис. грн.

4,610

4,839

5,312

1,0496

1,0978

1,1523

г) іншого працюючого

тис. грн.

3,520

3,692

3,037

1,0488

0,8225

0,8626

8. Кількість робочих днів

дн.

214,7

215,1

214,9

1,0019

0,9991

1,0009

9. Дійсна тривалість робочого дня (зміни)

год.

7,77

7,77

7,74

1,0000

0,9961

0,9961

10. Річний ефективний фонд робочого часу

год.

1668,22

1671,33

1663,33

1,0019

0,9952

0,9971



З наведеної таблиці видно, що найбільшу кількість у ПВП становлять робітники, керівники та спеціалісти. Обсяг виробництва продукції зростає, а трудомісткість її виготовлення зменшується. Це свідчить про зростання продуктивності праці основних робітників. Відповідно і зростає середня заробітна плата на одного працюючого та робітника. 

Аналіз трудових показників доцільно починати з аналізу чисельності та структури працюючих.



1.1 Аналіз чисельності та структури працюючих



Для аналізу чисельності та структури працюючих використовується класифікатор, складений згідно з матеріалами роботи машинобудівної промисловості, випускаючої автомобілі та їх складові частини (автозаводи).



Таблиця 1.2 – Характеристика керівників, спеціалістів і службовців

Функціональна категорія

Функціональна група

Посадовий склад групи

Керівники

Вищого рівня

Генеральний директор, директор, їх заступники



Середнього рівня

Начальник зміни, цеха, ділянки, їх заступники



Нижчого рівня

Майстер, бригадир

Спеціалісти

Вищого рівня

Головний спеціаліст, начальник управління, відділу та ін., їх заступники



Середнього рівня

Інженери, економісти, юристи та ін.



Нижчого рівня (молодші спеціалісти)

Техніки, хронометражист, розподіляючі робіт та ін.

Службовці

Старші службовці

Бухгалтер, статистик та ін.



Молодші службовці

Секретар, кур’єр та ін.



Таблиця 1.3 Класифікація робітників за виконуючими функціями

Функціональна група робітників

Функціональна підгрупа

Склад функцій у підгрупі

Спеціальність виконавців

1

2

3

4

Технологічні

Ведення

технологічних процесів

Зміна форм, стану, положення, фізичних, хімічних та інших властивостей процесу

Апаратчики, ковалі, пресувальники, токарі, фрезерувальники, термісти, складальники та інші



Підготовчо-технологічна

Приготування всіляких розчинів, фарб, лаків та інше

Готувачі розчинів, складів, складачі лаків та фарб, зварювальники бітумів



Організаційно-технологічна

Спостереження за роботою систем, апаратів, агрегатів

Оператори, оператори постів управління та інші

Транспортно-складські

Транспортно-розвантажувальні

Транспортування вантажів, навантажування, розвантажування предметів і продуктів

Водії автотранспортних засобів, вантажники, крановики, стропальники та інші



Складська

Приймання, облік, видача, зважування, маркірування, зберігання предметів і засобів праці

Зважувальники, комірники, маркірувальники, вкладники та інші

Ремонтно-обслуговуючі

Налагоджувально-ремонтна

Наладка,регулювання обладнання, ремонт обладнання, автоматичних ліній, верстаків, догляд за ними

Наладчики, ремонтники, електрослюсарі та інші



Підтримка у робочому стані інструменту та технологічної оснастки

Відновлення та ремонт ріжучого, вимірювального, монтажного інструментів, приладів, пристроїв

Слюсарі-інструментальники та заточники інструменту, акумуляторники



Підтримка у роб. стані будинків та споруд

Догляд, поточний ремонт, відновлення будинків та споруд

Бетонники, муляри та інші



Контрольна

Контроль якості предметів і продуктів праці

Випробувачі приладів, двигунів, контролери



Енергопостачання

Нагляд за роботою енерговиробляючого обладнання, догляд за ним

Машиністи силових установок, електромонтажних підстанцій



Охорона праці, техніка безпеки, промислова санітарія

Прибирання виробничих приміщень, створення умов нормальної виробничої середи

Заправники балонів, прибиральники виробничих приміщень

	

Використання наведених таблиць (1.2 та 1.3) дозволяє врахувати при аналізі не тільки зміни в чисельності функціональних груп, але й функціональній структурі. На практиці дуже часто при одній і тій же чисельності ПВП мають місце негативні за своїм значенням зрушення у функціональній структурі кадрів, що не можна не врахувати при аналізі.

Метою аналізу є:

ступінь забезпечення підприємства трудовими ресурсами;

рівень та причини структурних змін складу працюючих;

якісний склад працюючих (за професіями, за розрядами кваліфікації, за стажем роботи та ін.).

При аналізуванні треба врахувати, що однією з основних причин зміни в структурі трудового потенціалу (ПВП) є науково-технічний прогрес (НТП), під впливом якого чисельність технологічних робітників може зменшуватися за рахунок механізації та автоматизації виробничих процесів; транспортно-складських робітників – за рахунок механізації транспортно-складських операцій. При цьому чисельність обслуговуючих працівників, зокрема ремонтно-налагоджувальних, може підвищуватись за рахунок все більшого ускладнення обслуговуючого обладнання.

Для аналізу чисельності та структури працюючих складається таблиця 1.4


Таблиця 1.4 - Функціональна структура ПВП

№ п/п

Функціональні групи персоналу

Базисний період

Звітний період

Індекс і р.с.







чол

%

чол

%



 

Робітники, в т.ч.:

 

 

 

 

 

 1

Технологічні робітники

4511

54,15

5004

59,95

1,1094

 2

Транспортно-складські робітники

1208

14,50

918

11,00

0,7602

 3

Ремонтно налагоджувальні роботи

862

10,35

1590

19,05

1,8443

 4

Обслуговуючі робітники

1749

21,00

835

10,00

0,4772

 

Разом

8330

100,00

8347

100,00

1,0020

 

Керівники та спеціалісти, в т.ч.

 

 

 

 

 

 5

Керівники 

182

14,36

181

14,84

0,9958

 6

Спеціалісти

700

55,40

684

56,13

0,9763

 7

Службовці

382

30,24

354

29,03

0,9251

 

Разом

1264

100,000

1218

100,00

0,9636



Зміну чисельності робочої сили без урахування змін функціональної структури кадрів можна визначити за допомогою формули 1.1



	(1.1)



де	Jkc - індекс кадрового складу;

ірс - індекс зміни чисельності j-ї функціональної групи;

dj - питома вага j-ї функціональної групи у загальній чисельності кадрів.









Для врахування не тільки зміни у чисельності, але й у кадровій структурі можна користуватися формулою (академіка С.Г. Струміліна) 1.2:

	(1.2)



де	Jpc - індекс робочої сили;

Чпл - чисельність j-ї функціональної групи у плановому (або в базисному) періоді;

Чзві - те саме, але у звітному періоді.



 





Виходячи з таблиці 1.4, можемо зробити висновки про те, що зросла чисельність технологічних та ремонтно-налагоджувальних робітників. Майже вдвічі зменшилась чисельність обслуговуючих робітників, загальна кількість робітників зменшилась на майже 1%.

Загальна кількість керівників та спеціалістів зменшилась на 4,63%. Якщо розглядати категорії працівників окремо, то зменшилась кожна з них – і керівники, і спеціалісти, і службовці.

З аналізу показників Jpc та Jкс бачимо, що структура робітників і керівників досить нестабільна.

Для визначення середніх темпів зміни чисельності функціонального складу кадрів підприємства використовується середня геометрична зважена:



 (1.3)



де	i1, i2, …, in - індекси зміни чисельності;

n - число функціональних груп (для робітників n = 4, для керівників, спеціалістів та службовців n =3); 

d1,d2...dn - питома вага функціональних груп у частині ПВП (в частках).









Значення цих показників для робітників і керівників становлять відповідно: 1,0188 та 0,9878. З цього видно, що в середньому (враховуючи саме зміни у функціональних групах персоналу) кількість робітників збільшилась, а керівників та спеціалістів навпаки – зменшилась.

Якісна характеристика структури кадрів визначається кваліфікаційним рівнем, показниками якого є:

- для робітників - середній тарифний розряд Rc



 (1.4)

де	Rc - середній тарифний розряд для кожної функціональної групи; 



Розрахунок середнього розряду робітників виконуємо на основі даних таблиці 1.5.



Таблиця 1.5. - Кваліфікаційний рівень робітників

Функціональна група

Розряд



Базисний період

Звітний період



1

2

3

4

5

6

7

8

1

2

3

4

5

6

7

8

1. Технологічні робітники, %/чол

8,6

18,7

18,3

16,1

15,8

12,1

7,5

2,9

9,2

19,5

18,1

15,8

16

12,2

6,2

3



483

1050

1028

904

887

679

421

163

568

1203

1117

975

987

753

383

185

2. Транспортно-складські робітники, %/чол

9,8

20,4

20,1

18,7

17,9

13,1

0

0

10,1

20,4

19,7

18,8

18,5

12,5

0

0



147

307

302

282

269

197

0

0

114

231

223

213

209

142

0

0

3. Ремонтно-налагодничі робітники, %/чол

9

19,1

27,4

21,4

15,5

7,6

0

0

9

17,6

21,7

26

15,2

10,5

0

0



97

205

294

230

165

82

0

0

176

345

426

510

298

206

0

0

4. Обслуговуючі робітники, %/чол

9,1

14,4

28,4

23,3

13,6

11,2

0

0

8,9

13,8

26,4

23,6

15,8

11,5

0

0



198

314

619

507

296

244

0

0

92

142

272

243

162

118

0

0



Розрахуємо середній тарифний розряд для кожної функціональної групи основних робітників та проведемо розрахунок середнього тарифного розряду для всіх категорій робітників в цілому (для підприємства) за формулою 1.4 

Для базисного періоду:

1) Технологічні робітники:







2) Транспортно-складські робітники:







3) Ремонтно-налагоджувальні робітники:





4) Обслуговуючі робітники:







Для звітного періоду:

1) Технологічні робітники:







2) Транспортно-складські робітники:







3) Ремонтно-налагоджувальні робітники:







4) Обслуговуючі робітники:







Середній розряд по підприємству:

-у базисному періоді:





- у звітному періоді:







Аналізуючи отримані результати, можна зробити наступні висновки: 

		середній бал по підприємству у кожному з періодів не перевищує 4, тобто рівень кваліфікації не є високим, що пов’язано з незначною кількістю робітників високої кваліфікації. Загалом по підприємству середній розряд у звітному періоді почав підвищуватись, але незначно;

		найвищий середній розряд мають технологічні робітники, інші категорії працюючих мають середній розряд менший за середній по підприємству;

		у звітному періоді в порівнянні з базисним середній тарифний розряд технологічних та транспортно-складських робітників зменшився, а для ремонтно-налагодничих та обслуговуючих робітників навпаки збільшився;

		на підприємстві необхідно вживати заходи по підвищенню кваліфікації робітників, наприклад, відправляти робітників на різноманітні курси з підвищення кваліфікації, розвивати систему грошового стимулювання – премій, доплат, які б заохочували робітників підвищувати рівень продуктивності праці; проводити різноманітні заходи по зміні структури кадрів – підвищенні або пониженні у посаді, перестановки тощо. 

Для оцінки якості кваліфікації керівників, спеціалістів і службовців треба визначити середній атестаційний бал за допомогою формули 1.5.

		
 (1.5)



де	Aб - атестаційний бал j-ї функціональної групи;

dj - питома вага даної функціональної групи у загальній чисельності аналізованої частини ПВП.



Таблиця 1.6 – Рівень кваліфікації керівників, спеціалістів та службовців

№п/п

Функціональна група

Бал





Базисний період

Звітний період





3

4

5

3

4

5

1

Керівники, %/чол.

20

43,2

36,8

24,2

34,7

41,1





36

78

67

44

63

74

2

Спеціалісти, %/чол.

22,5

44,2

33,3

25,2

43,6

31,2





158

310

232

172

298

213

3

Службовці, %/чол.

20

35

45

18,5

42,8

38,7





76

134

172

65

151

138



Розрахуємо середній атестаційний бал для кожної функціональної групи керівників та спеціалістів та для всієї категорії керівників та спеціалістів в цілому (для підприємства)за формулою 1.5.

Для базисного періоду:

1) Керівники:







2)Спеціалісти:







3) Службовці:





Для звітного періоду:

1) Керівники: 







2) Спеціалісти:







3) Службовці:







Середній атестаційний бал по підприємству:

- у базисному періоді:







- у звітному періоді:







Отримані результати свідчать про те, що середній атестаційний бал на підприємстві є доволі високим, але у звітному періоді у порівнянні з базисним він дещо зменшився по всьому підприємству, а також у окремих категоріях – спеціалістів та службовців, а у керівників незначно підвищився. У базисному періоді рівень кваліфікації керівників та службовців є більшим за середній по підприємству, спеціалістів – меншим; у звітному періоді спостерігаємо аналогічну ситуацію. Для того, щоб збільшити рівень кваліфікації керівників, спеціалістів та службовців можливо додаткове навчання наявних спеціалістів або додатковий набір висококваліфікованих спеціалістів чи заміна наявних спеціалістів більш кваліфікованими.



1.2 Аналіз використання робочого часу



Аналіз чисельності та структури робітників ще не дає повного зображення використання робочої сили, якщо він не поєднується з аналізом робочого часу.

Основною метою аналізу робочого часу є виявлення резервів використання фонду робочого часу. Формою проявлення цих резервів в їх елементарному вигляді є втрати робочого часу за різних причин та знецінювання праці в зв'язку з браком і неукомплектованістю продукції. Хоча втрати - це упущені можливості на відміну від резервів, але з деякою отупінню умовності їх можна віднести до таких і шляхом прийняття заходів вплинути на причини, викликаючи втрати фонду робочого часу, тобто перетворити можливості у дійсність.

Крім того, боротьба з втратами робочого часу усього-на-всього потребує поліпшення організації праці без додаткових капітальних вкладень.

Для аналізу використання робочого часу складаємо таблицю 1.7.


Таблиця 1.7 - Використання робочого часу одним середньосписковим робітником	

Показники

Од. виміру 

Періоди

Індекси





базис

план

звіт

план/ базис

звіт/ план

звіт/ базис

1

2

3

4

5

6

7

8

1. Календарний фонд часу

дн.

365

365

365

1,0000

1,0000

1,0000

2. Вихідні та святкові дні

дн.

108

109

109

1,0093

1,0000

1,0093

3. Номінальний фонд робочого часу

дн.

257

256

256

0,9961

1,0000

0,9961

4. Неявки на роботу, в т.ч.

дн.

42,3

40,9

41,1

0,9669

1,0049

0,9716

а) чергові та всі види додаткових відпусток

дн/%

23,75

23,15

22,81

0,9747

0,9854

0,9604





56,15

56,60

55,50

 

 

 

б) відпустки по вагітності та пологам

дн/%

1,92

2,35

2,39

1,2246

1,0171

1,2456





4,54

5,75

5,82

 

 

 

в) виконання державних обовязків

дн/%

0,70

0,74

0,79

1,0665

1,0601

1,1306





1,65

1,82

1,92

 

 

 

г) відпустки по хворобі

дн/%

12,74

11,90

12,38

0,9342

1,0398

0,9713





30,12

29,10

30,11

 

 

 

д) адміністративні відпустки

дн/%

1,64

1,96

1,91

1,1943

0,9776

1,1675





3,87

4,78

4,65

 

 

 

е) цілозмінні простої

дн/%

0,85

0,43

0,39

0,5051

0,9092

0,4592





2,01

1,05

0,95

 

 

 

ж) прогули

дн/%

0,70

0,37

0,43

0,5242

1,1724

0,6146





1,66

0,90

1,05

 

 

 

5. Реальний фонд робочого часу

дн

214,7

215,1

214,9

1,0019

0,9991

1,0009

6. Середня тривалість робочого дня

год.

7,82

7,8

7,78

0,9974

0,9974

0,9949

7. Зміна тривалості робочого дня, в т.ч.

год.

0,05

0,03

0,04

0,6000

1,3333

0,8000

а) скорочення за рахунок перерв годуючих матерів

год.

0,02

0,03

0,02

1,5000

0,6667

1,0000

б) скорочення за рахунок внутрішньозмінних простоїв

год.

0,13

0

0,12

0,0000

-

0,9231

в) підвищення за рахунок понаднормової роботи

год.

0,1

0

0,1

0,0000

-

1,0000

8. Реальна тривалість робочого дня

год.

7,77

7,77

7,74

1,0000

0,9961

0,9961

9. Річний ефективний фонд робочого часу

год.

1668,22

1671,33

1663,33

1,0019

0,9952

0,9971



Для аналізу використання робочого часу визначаються коефіцієнти використання номінального фонду робочого часу згідно з формулою 1.6:



 (1.6)



де:	Фрчном - номінальний фонд робочого часу, дні.;

Пчас - втрати робочого часу у відповідний період аналізуємого часу;

Фрчреал - реальний фонд робочого часу.











Отримане значення коефіцієнту є достатнім, щоб стверджувати про раціональне використання робочого часу. Крім того, порівнюючи коефіцієнти, бачимо, що у звітному періоді у порівнянні з базисним та плановим коефіцієнт використання номінального робочого часу збільшився, тобто були вжиті заходи по скороченню втрат робочого часу. 

При співвідношенні цих коефіцієнтів між собою отримаємо індекси, які характеризують динаміку використання номінального фонду робочого часу.


 (1.7)

  



Із аналізу індексів можна зробити висновки відносно зміни реального фонду робочого часу у звітному періоді по відношенню до базисного та планового його рівнів (як зросло, чи зменшилось; на скільки), а також, як зросло (чи зменшилось) значення обсягу випускаючої продукції за рахунок зміни рівня використовуваного фонду робочого часу.

Таким чином, у плановому періоді у порівнянні з базисним втрати робочого часу зменшились на 0,58%; у звітному в порівнянні з плановим – збыльшились на 0,09%, а в звітному у порівнянні з базисним – зменшились на 0,48%, тобто найбільші зміни відбулися у звітному періоді відносно базового.

За рахунок змін відбувся приріст обсягу випускаємої продукції, який визначимо за формулою 1.8.



ΔQбаз (пл) = Cб(пл.)ч · (Фрчреал)баз (пл.) · (J3(2)–1) · Чо.рзвіт, (1.8)



де Счб - вартість однієї години робочого часу у базисному періоді, грн/год

(Cчб = Qб / Тб див. таблицю 1.1);

(Фрчреал)баз - реальний фонд робочого часу у базисному періоді, год;

Чо.рзвіт - чисельність основних робітників у звітному періоді, чол; 

Qб та Тб - відносно обсяг виробництва та технологічна трудомісткість підприємства у базисному періоді; тис. грн. та тис. нормо-год відповідно.


грн.

грн.



Таким чином, порівнюючи обсяг виробництва в базисному та запланованому періоді зі звітним, за рахунок більш раціонального використання робочого часу, обсяг виробленої продукції збільшився. При цьому у звітному періоді в порівнянні з базисним обсяг продукції виріс більше, ніж у звітному в порівнянні з плановим. Це пов’язано з більшою економією робочого часу у звітному періоді в порівнянні з базисним, ніж з плановим.

Слід зазначити, що в подальшій роботі підприємства слід вжити заходів по збільшенню коефіцієнтів використання робочого часу, для цього особливу увагу потрібно приділити:

1) виявленню конкретних причин кожного випадку простоїв для прийняття негайних заходів, спрямованих на їх скорочення та ліквідацію;

2) ретельному вивченню (з листків непрацездатності) характеру захворюваності у окремих групах працюючих та розробці на цій основі дійових заходів, практичних підходів, які забезпечують зниження захворювання;

3) вивченню кожного випадку порушення трудової та виробничої дисципліни з метою її укріплення, використовуючи при цьому не тільки адміністративні заходи, але й форми як морального, так і матеріального впливу на її порушників;

4) упорядкуванню практики надавання короткотермінових адміністративних відпусток без зберігання забезпечення.


1.3 Аналіз продуктивності праці



В ході аналізу продуктивності праці визначаються рівень виконання планових показників, причини їх виконання або невиконання, обґрунтовується реальність планового завдання відносно росту продуктивності праці, виявляються існуючі на підприємстві (в цеху, на ділянці) резерви її зростання, розробляються конкретні організаційно-технічні заходи по їх використанню, розраховується ступінь впливу росту продуктивності праці на приріст обсягу виробництва, чисельність робітників, фонд заробітної плати, зниження собівартості продукції, величину прибутку та рентабельності.

На першому етапі аналізу визначається рівень продуктивності праці та його динаміка за показником середнього виробітку на одного працюючого, на одного робітника, на один чоловіко-день, на одну чоловіко-годину. Найбільш ефективним з достатнім ступенем точності, що дозволяє визначити рівень та динаміку продуктивності праці є розрахунок з нормативно-чистої продукції (НЧП). Зміна рівня продуктивності праці (його динаміка) визначається як відношення рівня продуктивності праці звітного періоду до базисного та/або до планового рівня. Порівняння базисного та планового рівнів дозволяє визначити запланований відсоток росту, а порівняння фактичного (звітного) та базового рівней - ріст продуктивності праці відносно минулого періоду (року).

Порівнянням фактичних і планових значень установлюється процент виконання (невиконання) плану.

Попередній аналіз продуктивності праці можна зробити, виходячи з даних таблиці 1.1 та таблиці 1.7. Розрахуємо вимірник робочого часу за допомогою формул (1.9), (1.10), (1.11) .


						(1.9)

					(1.10)

					(1.11)



де Дф – фактично відпрацьовані години (реальна кількість відпрацьованих днів)

Тзм – дійсна тривалість зміни.

Результати розрахунків зводимо в таблицю 1.8



Таблиця 1.8 - Продуктивність праці робітників	

Вимірник робочого часу (одиниця вимірювання)

Середній виробіток

Індекси



базис

план

Звіт

план/

базис

звіт/

план

звіт/

базис

Людино-рік

4963,986

5069,739

5267,162

1,0213

1,0389

1,0611

Людино-день

23,121

23,569

24,510

1,0194

1,0399

1,0601

Людино-година

2,976

3,033

3,167

1,0194

1,0439

1,0642



За отриманих результатів, розміщених у таблиці 1.1, 1.8, можна зробити висновки:

1) скорочення трудомісткості випуску продукції, передбачене планом, становило:



% ,



а фактична (звітна) трудомісткість знизилася на:


%



В результаті зниження трудомісткості приріст продуктивності праці (виробіток) у звітному періоді в порівнянні з базисним склав 6,11%; у звітному періоді в порівнянні з плановим – 3,89%. (із табл.1.1).

2) Поліпшення фонду внутрішньозмінного часу дозволив підвищити середньоденний виробіток на 6,01% замість намічених 1,94%, тобто план з виробітку перевиконано на 3,99%.

3) Поліпшення використання цілоденного фонду робочого часу дозволило підвищити середньорічний виробіток на 6,42% замість намічених 1,94 %. Таким чином, план перевиконано на 4,39 %.

В економічній роботі на підприємстві частіше користуються методикою аналізу продуктивності праці за групами факторів (чинників) і встановлюється їх вплив на ріст продуктивності праці через відносну економію робочої сили, яка визначається за формулою 1.12:



	(1.12)



де	ЕЧпр - відносна економія чисельності працюючих (робітників), чол;

Чпрпл - планова чисельність працюючих (робітників), чол.



Всі фактори росту продуктивності праці поділяються на трудоутворюючі та трудозберігаючі. Вплив трудозберігаючих чинників виявляється в зниженні трудомісткості виробництва продукції та підвищенні її якості. А вплив трудоутворюючих - через зниження втрат чисельності робітників, становив:

а) в порівняння з базисом:



 (1.13)



Де Чрзв - чисельність робітників у звітному періоді, чол;

Фрчзв , Фрчбаз - відповідно фонди робочого часу у звітному та базисному періодах, дні.



Для робітників:



чол.



Для працюючих:



 чол..



б) в порівнянні з планом:



 (1.14)



Для робітників:



чол.


Для працюючих:



чол..



Далі розраховується ріст продуктивності праці ΔПП%:

			

				(1.15)

		

		Для робітників:



; 



Для працюючих:



; 



Таким чином, у робітників у звітному періоді відносно базисного продуктивність праці збільшилась на 0,096%, відносна економія робочої сили склала 8 чоловік; у звітному періоді відносно планового продуктивність праці зменшилась на 0,096%, спостерігався приріст робочої сили на 8 чоловік.

Для працюючих на підприємстві в цілому ці показники відрізняються несуттєво. Так, у звітному періоді по відношенню до базисного продуктивність праці збільшилась на 0,092% при відносній економії у 9 чол., а по відношенню до планового періоду – продуктивність праці знизилась на 0,092% спостерігався приріст робочої сили на 9 чоловік

1.4 Аналіз заробітної плати



Заробітна плата - один з головних елементів економіки підприємства, за допомогою якого здійснюється взаємозв'язок і взаємозалежність всіх трудових показників з усіма іншими показниками господарської діяльності.

Метою аналізу заробітної плати на підприємствах є виконання ступеню економічної доцільності витрачання заробітної плати з тим, щоб не допустити зниження темпів накопичень та розширеного відтворення. Порушення пропорцій між грошовим обігом, товарними фондами та платіжним попитом також намагаються запобігти за допомогою аналізу заробітної плати.

Аналіз використання фонду заробітної плати починається з вивчення економії або перевитрати фонду за категоріями персоналу і по всьому ПВП. Розрізняють абсолютну та відносну економію (перевитрату) заробітної плати.

Абсолютна економія визначається за формулою 1.16:



 (1.16)



Де ФЗПзв, ФЗПпл, ФЗПбаз - відповідно фонди заробітної плати у звітному, плановому та базисному періодах, тис. грн.

Ea, Па - відповідно економія та перевитрата заробітної плати, тис. грн.



Визначимо абсолютну економію (перевитрату) фонду заробітної плати звітного періоду в порівнянні з плановим та планового з базовим періодом для кожної категорії.

Звіт у порівнянні з планом:

а) робітники:



Пароб=47568,32-46268=1300,32 тис.грн

б) керівники та спеціалісти:



Пакер=5088,704-4949,6=139,104 тис.грн



в) службовці:



Пасл=1880,608-1829,2=51,408 тис.грн



г) інший персонал:



Паінші=774,368-753,2= 21,168 тис. грн



д) ПВП:



ПаПВП=55312-53800= 1512тис. грн



План у порівнянні з базисом:

а) робітники:



Пароб=46268-44548=1720 тис.грн



б) керівники та спеціалісти:



Пакер=4949,6-4765,6=184 тис.грн



в) службовці:



Пасл= 1829,2-1761,2= 68 тис.грн



г) інший персонал:

Паінші=753,2-725,2=28 тис. грн



д) ПВП:



ПаПВП=53800-51800=2000 тис. грн



		Виходячи з отриманих розрахунків, бачимо, що на підприємстві по кожній категорії персоналу окремо, а також по всьому промислово-виробничому персоналу спостерігається перевитрата заробітної плати.

		Аналізуючи показники бачимо, що перевитрата була запланована (виходячи з відношення показників у плановому та базовому періодах), але фактично вона перевищила запланований рівень (виходячи з співвідношення звіт/план).

		Для того, щоб більш детально проаналізувати фонд зарплати, розрахуємо показник відносної економії (перевитрати), яка враховує перевиконання або невиконання плану з обсягу виробництва. Вона визначається шляхом порівняння фактичного (звітного) фонду зарплати з плановим (базисним) фондом, скоректованим на темп зростання обсягу продукції за допомогою формули 1.17:



Евд (Пвд) = ФЗПзв – ФЗПпл · (1 + К·Н), (1.17) 



де	Евд - відносна економія фонду заробітної плати (-); 

Пвд - відносна перевитрата (+);

К - приріст обсягу виробництва,







Н - норматив приросту фонду заробітної плати на один відсоток приросту обсягу виробництва, Н = 0,4;

Qзв, Qпл, Qбаз - ообсяги виробленої продукції відповідно у звітному, плановому та базисному періодах.

Відносну економію (перевитрату) визначаємо також для кожної категорії та ПВП в цілому.







Звіт у порівнянні з планом:

а) робітники:



Пвдроб = 47568,32-46268(1+0,052*0,45)= 217,649 тис. грн



б) керівники та спеціалісти:



Пвдкер = 5088,704-49496(1+0,052*0,45)= 23,283тис. грн



в) службовці:



Пвдсл = 1880,608-1829,2(1+0,052*0,45)= 8,605 тис. грн



г) інший персонал:



Пвдінші = 774,368-753,2(1+0,052*0,45)= 3,543 тис. грн



д) ПВП:



ПвдПВП=55312-53800(1+0, 0,052*0,45)= 253,08 тис. грн


План у порівнянні з базисом:

а) робітники:



Пвдроб = 46268-44548(1+0,011*0,45)= 1499,4874 тис. грн



б) керівники та спеціалісти:



Пвдкер = 49496-4765,6(1+0,011*0,45)= 160,41 тис. грн



в) службовці:



Пвдсл = 1829,2-1761,2(1+0,011*0,45)= 59,282 тис. грн



г) інший персонал:



Пвдінші =753,2-725,2(1+0,011*0,45)= 24,41 тис. грн



д) ПВП:



ПвдПВП=53800-51800(1+0,011*0,45)= 1743,59 тис. грн



Аналізуючи отримані показники бачимо, що за рахунок перевиконання плану по обсягам виробництва досягнута економія заробітної плати. При цьому, оскільки фактичний обсяг виробництва перевищує плановий, то й економія заробітної плати завдяки перевиконанню плану також перевищує заплановані значення.

Далі аналізуємо структура фонду зарплати, тому що в умовах повного госпрозрахунку та самофінансування саме аналіз структури набуває найважливішого значення. Він дозволяє встановити ступінь доцільності витрачання фонду зарплати за окремими статтями та кожної категорії працюючих.



Таблиця 1.9- Фонд заробітної плати та його розподіл

№п/п

Елементи фонду зарплати

ФЗП, тис.грн

Економія(-) Перевитрата(+)





план

звіт



1

Оплата відрядників

74,5

75,6

 





29368,150

30567,402

1199,252

2

Оплата почасовиків

25,5

24,4

 





10052,186

9865,670

-186,516

 Усього тарифний фонд

85,2

85

 



39420,336

40433,072

1012,736

3

Премії та надбавки

88

86

 





3257,267

3354,518

97,251

4

Доплата відрядникам за відхилення від нормальних умов праці

5,8

6,2

 





214,684

241,837

27,154

5

Інші доплати, повязані з виконанням роботи

6,2

7,8

 





229,489

304,247

74,758





8

8,2

 

Разом



3701,440

3900,602

199,162



Доплати до понаднормової роботи

5,2

6,3

 

6



6,015

8,990

2,976

 

Оплата внутрішньозмінних простоїв

0

3,2

 

7



0,000

4,567

4,567

 

Інші доплати, повязані з режимом роботи змін

94,8

90,5

 

 8



109,655

129,148

19,493

Разом

0,25

0,3

 



115,670

142,705

27,035

9

Оплата відпусток

71

70,5

 





2151,693

2179,818

28,125

10

Оплата цілозмінних простоїв

0

0,8

 





0,000

24,736

24,736

11.

Безкоштовні комунальні послуги

1,9

1,5

 





57,581

46,379

-11,201

12

Винагорода за вислугу років

19,8

20,2

 





600,050

624,572

24,522

13

Доплати, пов’язані з режимом робочого року

7,3

7

 





221,230

216,436

-4,795

Усього

6,55

6,5

 



3030,554

3091,941

61,387

Річний фонд заробітної плати робітників

46268

47568,32

1300,32



Аналізуючи таблицю 1.9 бачимо, що найбільша економія заробітної плати досягається за рахунок оплати почасовиків, а найбільша перевитрата – за рахунок оплати відрядників. Фактичний фонд заробітної плати перевищив плановий, оскільки майже всі статті фонду заробітної плати характеризуються перевитратою. Крім оплати почасовиків, економія відбувається лише за рахунок оплати відпусток, безкоштовних комунальних послуг та доплат, пов’язаних з режимом робочого часу. Рост середньої заробітної плати оцінюється позитивно за стабільним фондом зарплати та зменшенням чисельності персоналу. Але вона може зростати й тоді, коли не виконується план по трудозберіганню при виробництві продукції, при необґрунтованому преміюванні та зростанні пільг і компенсацій, пов'язаних з несприятливими умовами праці. Таке зростання є ознакою серйозних недоліків в організації праці. 

Економічно обґрунтованим може бути зростання середньої зарплати тільки в порівнянні з іншими трудовими показниками і, перш за все, з ростом продуктивності праці. Головною умовою розширеного відтворювання є випередження темпу росту продуктивності праці понад темпом зростання середньої заробітної плати.

Починається аналіз із визначення так званого коефіцієнта випередження росту продуктивності праці над ростом середньої заробітної плати, а також зворотної йому величини - індексу витрат з заробітної плати на виробництво одиниці продукції за відповідним складеним співвідношенням поміж темпами росту продуктивності праці та середньою заробітною платою у даному періоді.

Коефіцієнт випередження визначається за формулою 1.18:


 (1.18)



де Jпп, Jсзп - індекси продуктивності праці та середньої зарплати (див. табл. 1.1).

Робітники:

а) звіт/план	







б) план/базис





ПВП:

а) звіт/план	







б) план/базис







Бачимо, що зростання продуктивності праці більше ніж зростання середньої заробітної плати, тому коефіцієнт випередження більше одиниці.

Зворотна величина:


	(1.19)



Де - витрати на одиницю продукції (гривню) у відповідному періоді.

Робітники:



; ; 







а) звіт/план: 



;



б) план/базис: 



.



Працюючі:



; ; 



а) звіт/план:

;



б) план/базис:



.



Після розрахунків вищеназваних величин, розраховують економію або перевитрату фонду заробітної плати за формулою 1.20:



 , тис.грн. (1.20)



Де Псзп, Ппп – відповідно приріст середньої зарплати та продуктивності праці, %. 



Робітники:

а) звіт/план:







 тис. грн



б) план/базис:






 тис. грн



Працюючі:

а) звіт/план:







 тис. грн



б) план/базис:







 тис. грн



Таким чином, за рахунок того, що приріст продуктивності більше ніж приріст середньої заробітної плати, то відбувається економія ФЗП, тобто потрібно доробити показники продуктивності праці та заробітної плати.

Крім того, можна сказати на підприємстві наряду з ростом об’ємів відбувається перевитрата ФЗП, за абсолютними показниками. Потрібно переглянути функціональну структуру підприємства, як якісний, так і кількісний склад, а також удосконалити використання робочого часу, тобто переглянути показники робочого часу.


2. ПЛАНУВАННЯ ТРУДОВИХ ПОКАЗНИКІВ



Головна форма планування економічного і соціального розвитку та основа організації господарчої діяльності підприємства - це план. Планування трудових показників займає у плані особливе місце, і вони представлені у ряді розділів плану підприємства.

Важливе місце у плані з праці займає скорочення використання ручної праці, пов'язаної з прискоренням темпів механізації ручних робіт, скорочення обсягу використання тяжкої фізичної праці.

В нових умовах господарювання на перше місце висувається питання, якими (найкращими) засобами та з якими (найменшими) затратами живої праці виконати план.

Головним чинником розвитку усього виробництва та підвищення його ефективності є підвищення продуктивності праці.



2.1 Планування зростання продуктивності праці



Планово-економічне обґрунтування можливого підвищення продуктивності праці полягає у тому, що по базовому рівню продуктивності праці та плануємому обсягу виробництва продукції спочатку визначається вихідна чисельність промислово-виробничого персоналу підприємства, а потім визначається можливе трудозберігання під впливом використання того чи іншого чинника росту продуктивності праці.

Показники можливого працезбереження виражаються сумою людино-років праці, збереженої під впливом використання одного або кількох чинників. Таке трудозберігання має назву відносної економії робочої сили.

Вплив відносної економії робочої сили на обсяг виробництва продукції можна облікувати за допомогою показників росту ПП та існуючої єдиної класифікації чинників зростання продуктивності праці. Із усіх існуючих класифікацій чинників росту продуктивності праці можна виділити основні три групи чинників [1,2,3].

1) структурні зміни у виробництві;

2) підвищення технічного рівня виробництва;

3) удосконалення управління, організації виробництва і праці.



Таблиця 2.1 - Вихідні дані для розрахунку відносної економії чисельності працюючих

Показники

Визначення

Од.

вим.

Кіль-

кість

Приріст обсягу виробництва



%

3

Приріст чисельності ПВП



%

2,2

Загальна кількість обладнання



Од.

1450

Кількість одиниць обладнання, яке не підлягає технічному удосконаленню



Од.

870

Кількість одиниць нового обладнання для заміни діючого



Од.

400

Кількість одиниць обладнання , яке підлягає модернізації



Од.

180

Питома вага робітників у загальній чисельності ПВП



%

0,15

Зростання ПП при впровадженні нового обладнання



%

85

Зростання ПП на модернізованому обладнанні



%

45

Термін впровадження нового обладнання



дата

01,07,

Термін впровадження модернізованого обладнання



дата

01,09,

Зменшення втрат робочого часу



Дн.

1,9

Зміна питомої ваги покупних виробів та напівфабрикатів у собівартості продукції 

 - базис

- план









%

%



14



15



Визначаємо вихідну (планову) чисельність працюючих на підприємстві:



Чвих = Чрб ּ JQ,	(2.1)

де	Чрб - чисельність працюючих у базовому періоді;

JQ = (100 +ΔQ)/100 - індекс зростання обсягу виробництва у плановому періоді відносно базового. 



JQ=1,03

Чвих=9820 ·1,003 = 10115 чол



Відносна економія чисельності працюючих за рахунок підвищення обсягів виробництва:





				 (2.2)





де Чпвп - чисельність працюючих ПВП за виключенням основних робітників.



чол.



Відносна економія чисельності працюючих за рахунок змін питомої ваги кооперованих постачань:



	(2.3)

Ечпр2чол.



Відносна економія чисельності за рахунок підвищення технічного рівня виробництва - впровадження нового та модернізації діючого обладнання:

	(2.4)



де	Кв.н.о. та Кв.м.о – відповідно коефіцієнти тривалості впроваджених нового та модернізованого обладнання.



 чол.



Відносна економія чисельності працюючих за рахунок поліпшення використання робочого часу:



	(2.5)



де	Кр - коефіцієнт основних (технологічних) робітників у загальній кількості ПВП; 

Фрч(б) та Фр.ч.(пл.) - відповідно фонди робочого часу у базисному та плановому періодах.



Ечпр4 чол..



Приріст обсягу виробництва за рахунок зростання продуктивності праці:


	(2.6)

ΔQпп% %



Плановане зростання ПП:



	(2.7)

ΔПП% %



Таким чином, приріст обсягів виробництва склав 26,67%, за рахунок приросту продуктивності праці на 3,94%. 



2.2 Прогнозування рівня продуктивності праці за допомогою кореляційного-регресійного аналізу



Моделі прогнозування та аналізу змінення економічних показників поділяють на неказуальні та казуальні.

Неказуальні - це суто статистичні моделі, які не базуються на будь-якій економічній теорії, а лише намагаються передбачити значення показників, припускаючи збереження в майбутньому тенденції минулого. Ці моделі одержали загальну назву "моделі часових рядів", оскільки вони застосовуються при наявності спостережень за значний період часу. Головна перевага таких моделей полягає в їх дешевизні та відносній простоті.

Найбільш відомими та й найпростішими методами екстраполяції (трендами) одновимірних рядів є: прогнози за середніми характеристиками ряду, метод рухомого середнього, деком позиційний аналіз, регресійний аналіз, методи згладжування.

Як правило, більшість взаємозв'язків у економіці носять стохастичний характер, за яким кожному значенню ознаки X відповідає певна множина ознаки Y, які варіюють і утворюють ряд розподілу. При. дослідженні залежності результативної ознаки (наприклад, продуктивності праці) від умов і причин її зміни, званих факторами, або чинниками, за деякий час створюється так зване кореляційне поле. Для виявлення залежності між результативною ознакою та якимось фактором (або факторами) за таких умов і застосовується кореляційно-регресійний аналіз.

Головною характеристикою кореляційного зв'язку є лінія регресії. Лінія регресії X на Y - це функція, яка зв'язує середні значення ознаки Y зі значенням ознаки X. Залежно від форми лінії регресії розрізняють лінійний і нелінійний зв'язки. Лінія регресії може бути представлена таблично, графічно, аналітичне. У кореляційно-регресійному аналізі (КРА) оцінка лінії регресії здійснюється не в окремих точках, як в аналітичному угрупуванні, а в кожній точці інтервалу зміни фактичної ознаки X. Лінія регресії безперервна і зображується у вигляді певної функції Y=f(x), яка зветься рівнянням результативної ознаки.

Найбільш поширеними у статистичному аналізі є функції (у порядку зниження питомої ваги із усіх):

Лінійна функція Y=a+bx

Степенева функція Y=axb

Гіперболічна Y=a+b/x

Параметр а - це значення Y при Х=0.

Параметр b називають коефіцієнтом регресії.

В якості регресійної функції зв’язку продуктивності праці з коефіцієнтом механізації робіт приймаємо лінійну.

Визначення параметрів рівняння регресії проводиться методом найменших квадратів, основною умовою якого є мінімізація суми квадратів відхилень емпіричних значень від теоретичних, це дає можливість отримати найкращі оцінки параметрів а і в:

	(2.8)



Для їх обчислення складають і розв'язують систему нормальних рівнянь: для лінійної функції (найбільш поширеної):



	(2.9)



За допомогою використання методу детермінантів визначаємо коефіцієнти регресії:



	(2.10)

	(2.11)



де n - загальний обсяг сукупності.



Для розрахунку коефіцієнтів регресії скористаємося допоміжною таблицею 2.2



Таблиця 2.2 - Вихідні та розрахункові дані для визначення коефіцієнту кореляції

Роки

Коефіцієнт механізації Км, %(х)

Виробіток 1-го робітника В, грн (у)

ху

х2

у2

У

Σ(У-уср)2

Σ(у-У)2

Σ(у-уср)2

1

31

1,77

54,87

961

3,13

1,76

1,00

0,00

0,99

2

37

1,92

71,04

1369

3,69

2,03

0,54

0,01

0,71

3

43

2,35

101,05

1849

5,52

2,29

0,22

0,00

0,17

4

45

2,52

113,4

2025

6,35

2,38

0,15

0,02

0,06

5

52

2,71

140,92

2704

7,34

2,69

0,01

0,00

0,00

6

58

2,77

160,66

3364

7,67

2,95

0,04

0,03

0,00

7

61

3,02

184,22

3721

9,12

3,09

0,10

0,00

0,07

8

65

3,41

221,65

4225

11,63

3,26

0,25

0,02

0,42

9

71

3,46

245,66

5041

11,97

3,53

0,58

0,00

0,48

10

74

3,71

274,54

5476

13,76

3,66

0,80

0,00

0,89

Сума

537

27,64

1568,01

30735

80,1934

27,64

3,69

0,10

3,80

Середнє

значення

53,70

2,76

156,80

3073,50

8,02

 

 

 

 



a 

b



Дисперсія теоретичних значень називається факторною, яка обчислюється за формулою:



	(2.12)

σY2 



Наступним кроком обчислюється залишкова випадкова дисперсія:



	(2.13)

σε2



Тоді загальна дисперсія розраховується за формулою:



 (2.14)

Або 



де	у – фактичне значення результативної ознаки; 





Вона пов'язує варіацію результативної ознаки, не пов'язану з варіацією факторної ознаки. Мірою тісноти зв’язку в КРА є коефіцієнт детермінації, аналогічний кореляційному відношенню:



	(2.15)

R2 



Де R2 - коефіцієнт детермінації.

Він приймає значення від 0 (при відсутності лінійного зв'язку) до 1 (зв'язок між ознаками функціональний).

Тісноту зв'язку характеризує також індекс кореляції:



	(2.16)

=0,9865



Коли зв'язок між ознаками лінійний, використовують лінійний коефіцієнт кореляції, який, приймаючи значення від-1 до +1, характеризує не тільки тісноту зв'язку, а і його напрям, його абсолютна величина збігається з індексом кореляції.

Його розраховують за формулою:

	(2.17)

r 



Перевірку істотності зв'язку в КРА здійснюють за допомогою критерію Фішера (F - критерію):



	(2.18)



де	m - число параметрів рівняння регресії;

Ft, - теоретичне значення F-критерію при існуючих значеннях n і m.



FR = 



Тобто розраховані коефіцієнти регресії є досить істотними і можуть бути використанні для розробки прогнозу.

За даних умов отримана функція:



Yi= 0,395+0,044x	(2.19)



може бути використаною для прогнозування рівня значення уn+1 (у даному разі продуктивності праці) за межами інтервалу [1, n]. Для цього треба отримати крок значення  після чого підставити в отримане рівняння регресії. Отримане значення уn+1 = а + b(хn + Δхn+1) і буде прогнозним значенням продуктивності праці. Тобто значення виробітку на наступний одинадцятий рік (В11) буде становити згідно з отриманою залежністю:



В11 = a + b(KM10 + ΔKM),	(2.20)



Де ΔКМ (Δхn+1) - крок зміни функції;

КМ10 – значення коефіцієнту механізації за десятий рік (передуючий наступному), %.



ΔXn+1 =

В11 =



Це значення можна отримати не тільки за допомогою математичного методу, але й за допомогою графічного методу, для чого креслимо графік отриманої функції, приклад якого зображуємо на рис. 2.1.





Рисунок 2.1 – Графік залежності продуктивності праці від коефіцієнту механізації



ВИСНОВОК

		

Таким чином, проаналізував трудові показники економіко-господарчої діяльності підприємства, можна зробити деякі висновки щодо тенденцій, що склалися на підприємстві.

Відбуваються зміни в значеннях трудових показників, та зокрема у зміні чисельності. Так, середньоспискова чисельність ПВП у звітному періоді у порівнянні із базовим зменшилось на 20 , а з плановим зменшилася на 120 чоловік . Це відбувається за рахунок того, що відбувають зміни і по функціональним групам працюючих. Так середньоспискова чисельність службовців у звітному періоді у порівнянні із базовим зменшилась на 28 чоловік, середньоспискова чисельність керівників та спеціалістів у порівнянні з базовим на 18 ,а з плановим періодом зменшилася на 9 чоловік. Середньоспискова чисельність іншого персоналу збільшилася у порівнянні з базисом на49,а з планом на 51 людину. Чисельність робітників збільшилась у порівнянні з базовим на 17, а упорівнянні з плановим на 102 людини. Також відбувається зростання обсягів виробництва в порівнянні з базовим періодом на 2615тис.грн.(на 5,95%), та у порівнянні з планом на 2165 тис.грн. (на 4,92%). Відбуваються також зміни у показнику річного ефективного робочого часу, він зменшується у порівнянні з базисом на 4,81годин, тобто на 0,29%, та зменшується у порівнянні з планом на 8 годин, тобто на 0,48%.

Але незважаючи на те, що майже не відбувається ніяких змін по чисельності робітників взагалі, відбуваються внутрішні зміни їх функціональних груп. Так, чисельність технологічних робітників в звітному періоді порівняно із базисним збільшилася на 493 чоловік (9,85%), транспортно-складських робітників зменшилася на 290 чоловіка (31,59%), ремонтно-налагоджувальних робітників збільшилася на 728 чоловік (45,79%) та обслуговуючих зменшилася на 914 робітника (109,46%).

Середній тарифний розряд в цілому по підприємству збільшився у звітному періоді на 0,006 (за рахунок неоднорідності зміни цього показника по функціональним групам персоналу) та зменшився середній атестаційний бал на 0,043 ( також за рахунок неоднорідності зміни цього показника по функціональним групам персоналу).

Реальний фонд робочого часу у звітному періоді зменшився у порівнянні з плановим на 0,09% та у плановому у порівнянні з базовим на 0,18 %. За рахунок цього обсяг виробництва у звітному в порівнянні з плановим зменшився на 1711,57грн. та у порівнянні з базовим збільшився на 205936,2 грн.

За рахунок змін продуктивності праці робітників у звітному періоді у порівнянні з базовим відбулася відносна економія працюючих на 8 чоловік та збільшилась продуктивність праці на 0,096% та у порівнянні з плановим додалась кількість робітників та збільшилась продуктивність праці на 0,096%.

Відбувається як перевитрата ФЗП по усім функціональним групам так і відносна економія ФЗП за рахунок збільшення об’ємів виробництва.

Треба відмітити, що за рахунок економії чисельності робітників на 383 чоловік, приріст обсягів виробництва склав 26,67%, за рахунок приросту продуктивності праці на 3,94 %. 

За допомогою кореляційно-регресійного аналізу було визначено рівняння регресії для прогнозування майбутнього рівня виробітку при заданому рівні коефіцієнту механізації. Отримавши функцію: Yi= 0,395+0,044x та визначивши ,що крок зміни функції дорівнює 4,78, знайшли прогнозоване значення виробітку на одинадцятий рік, який буде дорівнювати 3,87.

		

		

ВИКОРИСТАНА ЛІТЕРАТУРА



	1. Методичні вказівки та завдання до виконання курсового проекту з дисципліни “Економіка праці”/ Укл.: Щеглов К.Я., Полуянов В.П., Деречинский Ю.Н., Муромець Н.Є., - Горлівка: АДІ ДонНТУ, 2002, - 37 с.

	2. Экономика труда: Учебник для вузов/ Л.И. Жуков, Г.Р. Погосян, В.И. Севцов и др.; Под ред. Г.Р. Погосяна, Л.И. Жукова. – М.: Экономика, 1991, - 304 с.

	3. Ремизов К.С. Основы экономики труда. – М.: Изд-во МГУ, 1990

	4. Поляков Н.С., Ремизов К.С. Справочник экономиста по труду – М.: Экономика, 1988 – 239 с.

	5. Ковтун Н.В., Столяров Г.С. Загальна теорія статистики: Курс лекцій – К.: Четверта хвиля, 1996 – 144 с.

	6. Економіка праці: Навч. посіб. для студ. вищ. навч. закл. —

	К.: МАУП, 2004. — 272 с.: іл. — Бібліогр.: с. 262–265.