Відкриття Коперника

П Л А Н:



	Вступ

	1. Нове природознавство

	2. Життя і творчість Миколи Коперника

	3. Астрономічні відкриття в творі Коперника "Про обертання небесних сфер"

	Висновок

	Література


Вступ



В середині XVI сторіччя гуманізм платонівської школи в Італії перейшов свій зеніт, його основний час пішов. В другій половині XVI і на початку XVII в. на сцену виходить специфічна філософська область – філософія природи. Філософія природи - типовий вираз природи Ренесансу. Її батьківщиною була Італія, найзнаменитішим представником - Джордано Бруно.

Прихід філософії природи був підготовлений всім попереднім розвитком гуманістичної філософії і культури Ренесансу. В цей поворотний період людина відкриває нові горизонти, приходить до переконання свого міцного, творчого і вільного закріплення в цьому світі, вірить, що він здатний пізнати природний характер миру і самого себе в ньому. Ідея незамінної цінності і гідності людини, ідеали свободи є духовним кліматом, в якому народжується і нова філософія природи, що завершується пантеїстичним матеріалізмом Бруно.

Філософія природи Ренесансу виходила з античної філософської спадщини - платонізму, стоїчного пантеїзму, іонічної філософії. Вона звертається до неортодоксальних традицій середньовічного філософського мислення, аверроїстским і неоплатоністским пантеїстичних напрямів. Характерним для філософії природи в період Ренесансу є перш за все огида до схоластики і схоластичному аристотелізму.


1. Нове природознавство



Паралельно з філософією природи розвивається нове природознавство, що реалізовує радикальну переоцінку старих традицій і передумов. Воно приносить ряд епохальних відкриттів, стає одним з найважливіших джерел нової філософії. Відкидаються пануючі в середні століття філософські і методологічні основи науки, і створюються нові. Схоластичне вчення про природу, вищий рівень якого був досягнутий паризькою і оксфордськими школами в XIV в., в єстві ніколи не переходило меж теоретичних спекуляцій. В протилежність цьому учені Ренесансу на перший план висувають досвід, дослідження природи, експериментальний метод досліджень. Видне місце завойовує математика, принцип математизації науки відповідає основним прогресивним тенденціям розвитку науки, наукового і філософського мислення.

Нові тенденції в науці одержали віддзеркалення в творчості Леонардо да Вінчі (1452-1519), Миколи Коперника (1473-1543), Іоганна Кеплера (1571-1630) і Галілео Галілея (1546-1642). Найважливішим полем бою, на якому відбувалася битва між новим і старим світом, між консервативними і прогресивними силами суспільства, релігією і наукою, була астрономія. Середньовічне релігійне навчання було засновано на уявленні про Землю як богом вибраної планета і про привілейоване положення людини у всесвіті. Геніальна ідея старогрецького астронома Аристарха була повністю забута (Аристарх з Самоса жив в III в. до н. э., грецький астроном і математик, виступив проти геоцентричного навчання, протиставивши йому своє, по суті справи перше в історії європейської астрономії геліоцентричне навчання. За це був звинувачений в безбожнику). Микола Коперник розгромив штучну систему, засновану на геоцентричних уявленнях, і створив геліоцентричну теорію. Його основна праця "Про кругові рухи небесних тіл" вийшла в рік його смерті.

Навчання Коперника було революційною подією в історії науки. "революційним актом, яким дослідження природи заявило про свою незалежність і як би повторило лютерівське спалювання папської булли, було видання безсмертного творіння, в якому Коперник кинув, - хоча і боязко і, так би мовити, лише на смертному одрі - виклик церковному авторитету в питаннях природи. Звідси починає своє літочислення звільнення природознавства від теології...",- писали Маркс К., Енгельс Ф. в своїх творах.



2. Життя і творчість Миколи Коперника



Геніальний реформатор природознавства, засновник нової астрономії, Микола Коперник народився 19 лютого 1473 року в польській містечку Торуні, розташованому на Віслі. До цього часу Торунь, завдяки своєму тому, що вигідному розташовує, став крупним торговим центром, через який йшла жвава торгівля між країнами Західної Європи, Польщею і Угорщиною.

Відомо, що ще задовго до завоювання цих районів Польщі хрестоносцями в 30-х роках XIII сторіччя, на місці нинішнього міста було стародавніше слов'янське поселення. В 1233 році магістр ордена хрестоносців видав ремісничому і купецькому селищу "право міста" і, таким чином, виник, разом із старим Торунем, містом купців і ремісників, Нове Місто (Нове Място), заселене в основному колоністами. Виключно сприятливі економічні умови зробили Торунь одним з багатющих міст Польщі, до складу якої він ввійшов в 1454 році.

Батько великого астронома, Микола Коперник старший, уродженець тодішньої столиці Польщі (найбільш вірогідно, що він народився в 1420 році), стародавнього містечка Кракова, був видним представником купецьких кругів. Біля 1460 року керуючись, мабуть, своїми торговими інтересами, він переїхав з Кракова в Торунь, де і прожив решту частини життя. В Торуні Микола Коперник-старший одружувався на дочці голови міського суду, Варварі Ватзенроде, що походила з багатої старовинної торуньскої сім'ї. Одруження відбулося між 1458 і 1463 роками (більш точна дата невідома). Від цього браку з'явилося четверо дітей: старший син Андрій, сестри Варвара і Катерина, молодший син Микола. Найвірогідніший рік народження старшого брата, Андрія, 1464-й. Свою освіту він почав в краківському університеті, а завершив в Італії. Після повернення на батьківщину посідав посаду каноніка у Фромбурге, де і помер в 1518 або 1519 році. Старша сестра Варвара постриглася в черниці і прожила життя в Цистерокськом монастирі. Померла, мабуть, в 1517 році. Молодша сестра Катерина вийшла заміж за купця і члена муніципалітету в Торуні, Бартоломея Гертнера, після чого переїхала з сім'єю до Кракова. 

Коперник-батько помер в 1483 році, коли майбутньому ученому пішов всього десятий рік. Після його смерті турбота про сім'ю переходить у владні руки брата матері, Лука Ватзетроде (1447-1512), що зіграв в житті Миколи Коперника виняткову роль. Він вчився в кращих університетах того часу і, мабуть, був неабиякою особою.

В 1489 році померла мати Коперника, Варвара Ватзенроде і турбота про всіх дітей стала обов'язком дядька.

Початкову освіту Микола Коперник і його брат дістали в торуньскої школі, а дещо пізніше вони були переведені в кафедральну школу у Влоцлавське з метою підготовки для вступу до краківського університету, що славився у всій Європі високим науковим рівнем викладання і кращими гуманістичними традиціями. На факультеті вільних мистецтв, студентом якого був Коперник на першому році навчання, викладалися математика, фізика, теорія музики. Тут же він одержав і певні пізнання в медицині. Велику увагу у викладанні надавалося навчанню Арістотеля, літературі Стародавньої Греції і Стародавнього Рима. Астрономію читав відомий професор Войцех (Альберт) Бляр Брудзевській (1445-1497), який в педагогічній діяльності керувався кращою у той час книгою по астрономії "Нові теорії планет", написаної чудовим віденським астрономом Пурбахом.

Виховуючи в молоді глибоку пошану до стародавніх мислителів, грядущим поколінням, що залишили, вражаючі астрономічні результати, Брудзевській учив порівнювати і зіставляти різні теорії і йти далі за просте освоєння досягнень стародавньої науки. Цю межу істинного дослідника Коперник проніс крізь усе життя. До всього цьому слід додати, що в університеті була хороша інструментальна база (астролябії, глобуси, арміллярні сфери), що давала студентам можливість засвоїти навики наглядової астрономії і оволодіти мистецтвом спостерігача. 

На настійне прохання Луки Ватзенроде Коперник повернувся в 1495 році з Кракова в Торунь. У зв'язку з тим, що в цей час з'явилася вакансія каноніка Вармійськой єпархії (в соборному місті цієї єпархії, Фромборке), Копернику було запропоноване брати участь у виборах на це місце, проте він вибраний не був. Не виключено, що в цій справі основну роль зіграла відсутність у Коперника вченого ступеня, бо за традицією каноніки повинні мати диплом про закінчення університету. 

Після невдачі, що осягнула його при балотуванні на вакансію каноніка, влітку 1496 роки Коперник покинув рідні краї і відправився до Італії для продовження своєї освіти в болонськом університеті, де колись вчився його дядько. Приблизно через рік знову звільнилася вакансія каноніка Фромборкського собору, що входить у Вармійськую єпархію, і цього разу старання дядька-покровителя принесли свої плоди. В серпні 1497 року Коперник був вибраний каноніком з офіційною трирічною відпусткою для отримання вченого ступеня в Італії. Місце каноніка давало йому засоби вільно продовжувати свої вчені заняття.

Коперник провів в різних містах Італії майже десять років, в перебігу яких став освіченим і широко ерудованим ученим. Коперник жив в епоху Відродження і був сучасником видатних осіб, що збагатили безцінними досягненнями різні області людської діяльності. В плеяді цих людей Коперник зайняв гідне і почесне місце завдяки своєму безсмертному твору "Про обертання небесних тіл".

Хоча Коперник був відправлений в Болонью для отримання юридичної освіти (в цей час державне і цивільне право мало чим відрізнялися від церковного права), на ділі вийшло не так, як було, мабуть, задумано дядьком. Пам'ятаючи бесіди по астрономії з своїм професором Брудзевськім, Коперник захопився астрономічними наглядами і став помічником відомого болонского астронома Доменико Маріа ди Новара (1454-1504), який також заохочував його присвятити себе астрономії. Перший з двадцяти семи власних наглядів, Коперником, що використовуються, в його знаменитому трактаті, був зроблений саме в болон’є 9 березня 1497 року.

Проучившися в Болонье близько трьох років, в 1500 році Коперник переїхав до Рима, де читав лекції по математиці.

В 1501 році, одержавши відпустку від соборного капітулу Вармійськой єпархії, в жовтні, Коперник знову в Італії, як слухач Падуанського університету. Вибір цього університету для продовження освіти пояснюється, видно, тим, що тут на дуже високому рівні викладалися медицина і філософія. В Падує Коперник в перебігу чотирьох-п'яти років став медиком високої кваліфікації, в чому не раз пізніше переконувалися його колеги (помітимо, що в перебігу ряду років Коперник був домашнім лікарем свого дядька).

В кінці 1505 або на початку 1506 року Коперник назавжди покидає Італію і повертається в рідні краї. За дев'ять років перебування в Італії Коперник з талановитої молодої людини перетворився на ученого-енциклопедиста, математика, астронома і медика, що ввібрав в себе всі досягнення теоретичних і прикладних наук того часу.

Всі дослідники життя і наукової діяльності Миколи Коперника сходяться на тому, що в цей період їм осмислені основні постулати геліоцентричної системи миру і почата її розробка.

Авторитет Коперника як крупного ученого-математика і астронома, був настільки великий, що він одержав від голови комісії по реформі календаря Павла Міддельбургськогог, призначеного римським татом Львом X, спеціальне запрошення виказати свою думку щодо реформи. Звичайно, Ватикан цікавився реформою календаря перш за все для встановлення дат релігійних свят, а не просто для правильного пояснення рухів Сонця і Місяця.

У відповідь на прохання голови комісії Коперник відповів, що рахує реформу передчасної, оскільки для цього заздалегідь потрібно істотно уточнити теорії Сонця і Місяця щодо зірок. Ці міркування також, поза сумнівом, говорять про те, що вже в 1514 році (саме цього року був поставлено питання про реформу календаря) Коперник серйозно роздумував над розробкою геліоцентричного навчання.

Коперник дуже цікавився інженерно-технічними роботами і брав участь в проектуванні ряду інженерних споруд в містах єпархії.

Останні шість місяців життя Коперник був дуже важко хворий. Після крововиливу в мозок і паралічу тіла, що охопило праву частину, він наодинці поступово втрачав духовні і фізичні сили. 24 травня 1543 року перестало битися серце Коперника. 

Один з найбільших мислителів людства був похований у Фромборкськом соборі без особливих почестей. Лише в 1581 році, тобто спустя 38 років після смерті, на стіні собору проти його могили була встановлена меморіальна дошка.



3. Астрономічні відкриття в творі Коперника "Про обертання небесних сфер"



Із слів Коперника можна укласти, що вже в 1506-1508 роках (можливо, навіть в 1504 році) у нього склалася та струнка система поглядів на рух в Сонячній системі, яка і складає, як прийнято зараз говорити, геліоцентричну систему миру.

Але як істинний учений, Микола Коперник не міг обмежитися висловом гіпотез, а присвятив багато років свого життя отриманню найясніших і найпереконливіших доказів своїх тверджень. Використовуючи досягнення математики і астрономії свого часу, він додав своїм революційним поглядам на кінематику Сонячної системи характер строго обгрунтованої, переконливої теорії. Слід помітити, що за часів Коперника астрономія ще не володіла методами, що дозволяють безпосередньо довести обертання Землі навкруги Сонця (такий метод з'явився майже двісті років опісля).

Перше видання книги "Про обертання небесних сфер" з'явилося в травні 1543 року в Нюрнберзі, завдяки зусиллям Тідемана Гизе, Іоахима Ретіка і професора Нюрнберга математики Шонера, що узяв на себе проглядання коректур. По доданню, сам Коперник одержав екземпляр свого геніального творіння в день своєї смерті, незадовго до того моменту, коли він назавжди закрив очі. Таким чином, йому не довелося зіткнутися з байдужістю, з якою спочатку віднеслися до його навчання навіть багато освічених людей, не випробувати гонінь, які церква згодом обрушила на його навчання.

В навчанні вся геліоцентрична система миру підноситься лише як якийсь спосіб розрахунку видимих небесних світил, що має таке ж право на існування, як і геоцентрична система всесвіту Клавдія Птоломея. Точка зору Коперника відносно запропонованої їм нової системи миру була абсолютно іншою. Католицька церква не відразу оцінила потужність того удару, який нанесло навчання Коперника по вікових, здавалося, непорушним, релігійним догмам. Тільки в 1616 році збір богословів - "підготовників судових справ святої інквізиції" прийняло рішення про засудження нового навчання і про заборону творіння Коперника, мотивуючи це тим, що воно суперечить "священному писанню". В цій ухвалі мовилося: "навчання, що Сонце знаходиться в центрі миру і нерухоме, помилкове і безглузде, єретично і осоружно священному писанню. Навчання ж, ніби Земля не знаходиться в центрі миру і рухається, володіючи до того ж добовим обертанням, помилково і безглуздо з філософської точки зору, з богословською ж щонайменше помилково".

В його книзі містяться теореми з планіметрії і тригонометрії (у тому числі і сферичної), необхідні автору для побудови теорії руху планет на основі геліоцентричної системи.

Микола Коперник дуже красиво і переконливо доводить, що Земля має кулясту форму, приводячи як доводи стародавніх учених, так і свої власні. Тільки у разі опуклої землі при русі уздовж будь-кого мередіану з півночі на південь зірки, що знаходяться в південній частині неба, підіймаються над горизонтом, а зірки, що знаходяться в північній частині неба, опускаються до горизонту або зовсім зникають під горизонтом. Але, як абсолютно правильно помічає Коперник, тільки у разі кулястої Землі, рухам на одній і тій же відстані уздовж різних меридіанів відповідають однакові зміни висот небесних світил над горизонтом.

Всі твори Миколи Коперника базуються на єдиному принципі, вільному від забобонів геоцентризму і що уразив учених того часу. Це - принцип відносності механічних рухів, згідно якому всякий рух відносний. Поняття руху не має сенсу, якщо не вибрана система відліку (система координат), в якій воно розглядається.

Цікаві і оригінальні міркування Коперника що стосуються розмірів видимої частини вселеної: "...Небо невимірний велике в порівнянні із Землею і представляє нескінченно велику величину; за оцінкою наших відчуттів Земля по відношенню до нього як крапка до тіла, а по величині як кінцеве до нескінченного". З цього видно, що Коперник дотримувався правильних поглядів на розміри Всесвіту, хоча походження миру і його розвиток він пояснював діяльністю божественних сил.

Теорія Коперника відкриває, що тільки геліоцентрична система миру дає просте пояснення тому факту, чому величина прямого і позаднього руху у сатурна щодо зірок менше ніж у Юпітера, а у Юпітера менше ніж у марса, та зате на один оборот число змін прямих рухів на позадні у сатурна більше, ніж у Юпітера, а у Юпітера більше, ніж у марса. Якщо Сонце і Місяць завжди рухаються в одному напрямі серед зірок із заходу на схід, то планети іноді рухаються і у зворотному напрямі. Коперник дав абсолютно правильне пояснення цьому цікавому і загадковому явищу. Все пояснюється тим, що Земля в своєму русі навкруги Сонця наздоганяє і обгонить зовнішні планети марс, Юпітер, сатурн (і відкриті пізніше Уран, нептун і плутон), а сама у свою чергу також стає тією, що обгониться внутрішніми планетами, Венерою і Меркурієм, з тієї причини, що всі вони мають різні кутові швидкості щодо Сонця.

Завершуючи характеристику праці Коперника, хочеться підкреслити ще раз основне природничонаукове значення великого твору Коперника "Про обертання небесних сфер", яке полягає в тому, що його автор, відмовившися від геоцентричного принципу і прийнявши геліоцентричний погляд на будову Сонячної системи, відкрив і пізнав істину дійсного миру.


Висновок



Затвердження геліоцентричної системи миру є наочною ілюстрацією до тієї безкомпромісної боротьби, яку протягом тисячоліть вели прогресивні, передові мислителі, прагнучі пізнати об'єктивну істину і закони розвитку миру, з представниками реакційних поглядів, прихильниками церковних догматів. Слід, правда, помітити, що геніальне творіння Коперника не відразу піддалося гонінню церкви. 

Основна причина цього полягає перш за все в тому, що трактат Коперника міг зрозуміти тільки високоосвіченими людьми, що уміли розбиратися в математичних викладеннях і формулах.

Набагато швидше зрозуміли небезпеку навчання Коперника для релігії представники протестантства. Перші вельми різкі і образливі нападки на Коперника з боку засновників протестантського віросповідання Мартіна Лютера (1483-1546) і Пилипа Меланхтона (1497-1560) відносяться вже до 1531 року. Ці представники протестантства відразу помітили глибокі розбіжності і непримиренні суперечності між блискучими ідеями Коперника і догмами біблійних писань і повели проти нового навчання фанатичну боротьбу.

Першим захисником навчання був Ретік, що видав "Перше оповідання", ще за життя Коперника. В 60-70 роках XVI сторіччя завдяки працям Джона Фільда, Роберта Рекорда (1510-1558) і Томаса Діггса, копернікового навчання набуло деяке поширення в Англії.

Проте ці роботи ще не робили систему Коперника відомої широким масам. Лише після того, як в Європі пролунала пристрасна проповідь домініканського ченця Джордано Бруно, геліоцентрична система миру зайняла міцне місце в думках людей. 

Не дивлячись на всі заборони, навчання Коперника, будучи за природою своєю революційним навчанням, стало до початку XVII сторіччя переважаючою концепцією про будову Всесвіту. Видатні відкриття XVIII і XIX сторіч, безпосередньо довели істинність навчання Коперника.