Механізм охорони навколишнього природного середовища Російської федерації

КУРСОВА РОБОТА



На тему



Механізм охорони навколишнього природного середовища

Російської Федерації








ЗМІСТ



ВСТУП

1. АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВИЙ МЕХАНІЗМ ОХОРОНИ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА

1.1 ДЖЕРЕЛА ЕКОЛОГІЧНОГО ПРАВА І ДЕРЖАВНІ ОРГАНИ ОХОРОНИ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА

1.1.1 ЗАКОНИ ТА КОДЕКСИ

1.2 ЕКОЛОГІЧНИЙ КОНТРОЛЬ

1.3 ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ЕКОЛОГІЧНІ ПРАВОПОРУШЕННЯ

2. ЕКОНОМІЧНИЙ МЕХАНІЗМ ОХОРОНИ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА

ВИСНОВОК

СПИСОК ЛІТЕРАТУРИ






ВСТУП



В даний час суспільство знаходиться на такому етапі антропогенного впливу на біосферу, коли зміни, викликані людиною, широко торкнулися всю оболонку планети і прийняли небувалі за масштабами розміри. В цілому - все зростаюче антропогенний вплив на біосферу і як наслідок - різке погіршення якості середовища проживання людини, стану біоти та екосистем; одностороння зміна концентрації біогенів (вуглецю, азоту, фосфору) та порушення їх основних циклів; порушення екологічної стабільності та нормального функціонування основних систем життєзабезпечення Землі.

У Росії, у зв'язку зі спадом промислового виробництва в останні роки, відзначається деяке скорочення антропогенного навантаження на навколишнє природне середовище. Однак, одночасно простежується і зниження капітальних вкладень в об'єкти природоохоронного призначення.

Інтенсивна експлуатація природних багатств призвела до необхідності нового виду природоохоронної діяльності - раціонального використання природних ресурсів, при якому вимоги охорони включаються в сам процес господарської діяльності з використання природних ресурсів.

Охорона навколишнього природного середовища - нова форма у взаємодії людини і природи, народжена в сучасних умовах, вона являє собою систему державних та громадських заходів (технологічних, економічних, адміністративно-правових, освітніх, міжнародних), спрямованих на гармонійний взаємодію суспільства і природи, збереження і відтворення діючих екологічних спільнот і природних ресурсів в ім'я живучих і майбутніх поколінь.

Екологічна криза не є неминучим і закономірним породженням науково-технічного прогресу, він обумовлений комплексом причин об'єктивного і суб'єктивного характеру, серед яких не останнє місце займає споживацьке, а нерідко і хижацьке ставлення до природи, нехтування фундаментальними екологічними законами. Аналіз як екологічної, так і соціально-економічної обстановки в Росії дозволяє виділити п'ять основних напрямів, за якими Росія повинна виходити з економічної кризи.

В якості першого напряму має названо удосконалення технології - створення екологічно чистої технології, впровадження безвідходних і маловідходних виробництв, оновлення основних фондів та ін Другий напрямок - розвиток і вдосконалення економічного механізму охорони навколишнього природного середовища. Третій напрямок - застосування заходів адміністративного припинення і заходів юридичної відповідальності за екологічні правопорушення. Четвертий напрям - гармонізація екологічного мислення. П'ятий напрям - гармонізація екологічних міжнародних відносин.






1. АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВИЙ МЕХАНІЗМ ОХОРОНИ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА



Методи адміністративно-правового механізму управління полягають у розробці та виданні правових та адміністративних актів, що регулюють організацію та управління у сфері природокористування, права та обов'язки керівних працівників, посадових осіб і населення країни щодо економного використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення рівноваги в природному середовищі. Адміністративні акти мають обов'язкову силу і безпосередньо впливають на колективи підприємств, організацій, окремих працівників і населення даного району.



1.1 ДЖЕРЕЛА ЕКОЛОГІЧНОГО ПРАВА І ДЕРЖАВНІ ОРГАНИ ОХОРОНИ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА



Система природоохоронного законодавства в Росії має чотири рівні: закони і кодекси, укази і розпорядження Президента з питань екології та природокористування, урядові нормативні акти; нормативні акти міністерств і відомств; нормативні рішення органів місцевого самоврядування. Вершиною цієї піраміди є Конституція РФ, в якій декларується право людини на сприятливе навколишнє середовище і компенсація шкоди, заподіяної йому забрудненням (ст.42), відбивається положення про охорону природи та раціональне використання природних ресурсів, які є основою життя і діяльності народів РФ.

Конституція встановлює, що земля та інші природні ресурси використовуються й охороняються в Російській Федерації як основа життя і діяльності народів, що проживають на відповідній території (ч.1 ст.9). Це положення може оцінюватися як конституційне закріплення екологічної функції держави і суб'єктів-природокористувачів. Воно містить їх обов'язок забезпечити охорону навколишнього середовища та окремих природних ресурсів.

Оголошуючи людини, її права і свободи найвищою цінністю (ст.2), Конституція встановлює, що кожен має право на сприятливе навколишнє середовище, достовірну інформацію про її стан і на відшкодування шкоди, заподіяної його здоров'ю або майну екологічним правопорушенням (ст.42). Одночасно з визнанням суб'єктивних екологічних прав Конституція покладає на кожного обов'язок зберігати природу і навколишнє середовище, дбайливо ставитися до природних багатств (ст.58).

З урахуванням федеративного устрою Росії Конституція визначає, які питання в сфері охорони навколишнього середовища повинні бути вирішені виключно на федеральному рівні і спільно Федерацією і її суб'єктами. Зокрема, у винятковому веденні Російської Федерації перебувають: встановлення основ федеральної політики і федеральні програми в області екологічного розвитку; ядерна енергетика, що розщеплюються матеріали; виробництво отруйних речовин та порядок їх використання (ст.71). В основному питання природокористування, охорони навколишнього середовища та забезпечення екологічної безпеки, в тому числі розвиток земельного, водного, лісового законодавства, законодавства про надра та охорону навколишнього середовища, перебувають у спільному віданні РФ і її суб'єктів (ст.72).



ЗАКОНИ ТА КОДЕКСИ

Систему екологічного законодавства очолює Федеральний Закон РФ Про охорону навколишнього середовища від 10 січня 2002р. № 7 ФЗ. У цьому головному федеральному законі відображено основні питання взаємодії людини з природою на території РФ. У розділах закону чітко виражений пріоритет охорони життя і здоров'я людини, забезпечення сприятливих умов для життя, праці та відпочинку населення за будь-якої діяльності, що надає вплив на природу. Об'єктами охорони є природні екологічні системи, озоновий шар атмосфери, а також земля, її надра, поверхневі і підземні води, атмосферне повітря, ліси та інша рослинність, тваринний світ, мікроорганізми, генетичний фонд, природні ландшафти. Особливій охороні підлягають заповідники, заказники, національні природні парки, пам'ятки природи, рідкісні рослини і тварини.

У розділах закону встановлюється компетенція державних органів в екологічній області, нормується якість середовища та порядок державної експертизи, встановлюються вимоги в галузі охорони навколишнього середовища при здійсненні господарської діяльності, запроваджено відповідальність за порушення законодавства.

Діючий нині Федеральний закон "Про охорону навколишнього середовища" (2002) значно розширює повноваження державної влади суб'єктів РФ і органів місцевого самоврядування у сфері відносин, пов'язаних з охороною навколишнього середовища. Зокрема, суб'єктам РФ надано право розробляти і видавати закони та інші нормативні акти у галузі охорони навколишнього середовища з урахуванням географічних, природних, соціально-економічних та інших особливостей, обмежувати і (або) забороняти господарську або іншу антиекологічне діяльність на своїх територіях та ін

У систему екологічного законодавства входить ряд інших законів, включаючи:

Закон РРФСР "Про охорону атмосферного повітря" від 14 липня 1982 р.;

Земельний кодекс РФ від 30 жовтня 2001 р.;

Федеральний закон "Про надра" від 8 лютого 1995 р.;

Лісовий кодекс Російської Федерації від 29 січня 1997 р.;

Федеральний закон "Про природні лікувальні ресурси, лікувально-оздоровчих місцевостях і курортах" від 23 лютого 1995 р.;

Федеральний закон "Про особливо охоронюваних природних територіях" від 14 березня 1995 р.;

Федеральний закон "Про тваринний світ" від 24 квітня 1995 р.;

Водний кодекс РФ від 16 листопада 1995 р.;

Федеральний закон "Про екологічну експертизу" від 23 листопада 1995

Поряд з названими законами важливу роль в охороні навколишнього середовища грають закони, що є джерелами інших галузей російського законодавства:

Федеральний закон "Про використання атомної енергії" від 21 листопада 1995 р.;

Закон РФ "Про захист прав споживачів" (в ред. Федерального закону від 9 січня 1996 р);

Закон РФ "Про стандартизацію" від 10 червня 1993 р.;

Закон РФ "Про сертифікацію продукції і послуг" від 10 червня 1993 р.;

Закон РФ "Про містобудування в Російській Федерації" від 14 липня 1992 р.;

Федеральний закон "Про захист населення і територій від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру" від 21 грудня 1994 р.;

Укази і розпорядження Президента РФ. Нормотворча компетенція Президента Росії передбачена ст.90 Конституції РФ, згідно з якою Президент РФ приймає акти у формі указів і розпоряджень. Укази і розпорядження глави держави є обов'язковими до виконання на всій території Росії. Як підзаконні акти вони не повинні суперечити Конституції РФ і федеральних законів.

Нормативні акти природоохоронних міністерств і відомств видаються з найрізноманітніших питань раціонального використання та охорони навколишнього середовища, у вигляді постанов, інструкцій, наказів і т.д.

Нормативні рішення місцевих адміністративних органів (мерій, сільських і селищних органів) доповнюють і конкретизують чинні нормативно-правові акти у галузі охорони навколишнього природного середовища.

Державні органи управління, контролю та нагляду у сфері охорони навколишнього природного середовища поділяються на дві категорії: органи загальної та спеціальної компетенції.

До державних органів загальної компетенції належать Президент, Федеральні збори, Державна Дума, Уряд, передміхурової та виконавчі органи влади суб'єктів РФ, муніципальні органи. Ці органи визначають основні напрямки природоохоронної політики, стверджують екологічні програми, забезпечують екологічну безпеку, встановлюють правові основи і норми в межах своєї компетенції та ін..

Державні органи спеціальної компетенції поділяються на комплексні, галузеві та функціональні.

Комплексні органи виконують всі природоохоронні завдання або будь-якої їх блок. Функції управління природокористуванням і охорони навколишнього природного середовища виконує Міністерство природних ресурсів РФ, у структуру якого входять Державна служба охорони навколишнього середовища та Державна служба контролю в сфері природокористування і екологічної безпеки. До комплексних органів управління відносяться також: Департамент держсанепіднагляду МОЗ РФ, Федеральна служба Росії по гідрометеорології та моніторингу навколишнього середовища, МНС Росії.

Галузеві органи (Роскомзем, Рослісхоз, Держкомриболовства, Мінсільгосп Росії) виконують функції управління і нагляду з охорони та використання окремих видів природних ресурсів та об'єктів.

Функціональні органи виконують одну або кілька споріднених функцій по відношенню до природних об'єктів: Мінатом Росії (забезпечення ядерної та радіаційної безпеки), Держнаглядохоронпраці (контроль за використанням надр.), Міністерство охорони здоров'я Росії (санітарно-епідеміологічний контроль), МВС Росії (охорона атмосферного повітря від забруднення транспортними засобами, санітарно-екологічна служба муніципальної міліції).




1.2 ЕКОЛОГІЧНИЙ КОНТРОЛЬ



Екологічний контроль в Росії проводиться у формі державного, муніципального, виробничого та громадського контролю.

Державний екологічний контроль здійснюється федеральними органами виконавчої влади та органами виконавчої влади суб'єктів Російської Федерації у порядку, встановленому Урядом РФ.

Рішення, що приймаються посадовими особами державного екологічного контролю, обов'язкові для виконання всіма міністерствами і відомствами, підприємствами, посадовими особами та громадянами. На підставі цих рішень відповідні банківські установи повинні припиняти фінансування забороненої діяльності до скасування рішення про її заборону органом державного екологічного контролю.

Рішення державних органів екологічного контролю та посадових осіб можуть бути оскаржені до суду або арбітражного суду.

Муніципальний екологічний контроль здійснюється на території муніципального освіти органами місцевого самоврядування або уповноваженими ними органами, відповідно до законодавства Російської Федерації і в порядку, встановленому нормативними правовими актами органів місцевого самоврядування.

Виробничий екологічний контроль здійснюється з метою забезпечення виконання в процесі господарської та іншої діяльності заходів з охорони навколишнього середовища, раціонального використання та відновлення природних ресурсів, а також з метою дотримання вимог у галузі охорони навколишнього середовища, встановлених законодавством в області охорони навколишнього середовища.

Громадський контроль у галузі охорони навколишнього середовища здійснюється громадськими та іншими некомерційними об'єднаннями відповідно до їх статутів, а також громадянами відповідно до законодавства, з метою реалізації права кожного на сприятливе навколишнє середовище і запобігання порушення законодавства в галузі охорони навколишнього середовища.



1.3 ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ЕКОЛОГІЧНІ ПРАВОПОРУШЕННЯ



Відповідно до російського екологічним законодавством посадові особи і громадяни несуть дисциплінарну, адміністративну, кримінальну, цивільно-правову, матеріальну відповідальність, а підприємства - адміністративну і цивільно-правову відповідальність за екологічні правопорушення і злочини.

Дисциплінарна відповідальність настає за невиконання планів та заходів з охорони природи і раціонального використання природних ресурсів, порушення екологічних нормативів та інших вимог екологічного законодавства, що випливають з трудової функції чи посадового положення. Дисциплінарну відповідальність несуть посадові особи та інші винні працівники підприємств і організацій відповідно до положень, статутами, правилами внутрішнього розпорядку та іншими нормативними актами.

Матеріальну відповідальність несуть посадові особи та інші працівники підприємства, з вини яких підприємство понесло витрати з відшкодування шкоди, заподіяної екологічним правопорушенням.

Застосування адміністративної відповідальності регулюється як екологічним законодавством, так і Кодексом про адміністративні правопорушення. Така відповідальність настає за перевищення гранично допустимих викидів та скидів шкідливих речовин у навколишнє середовище; за невиконання обов'язків з проведення державної екологічної експертизи та вимог, що містяться у висновку екологічної експертизи, а також за надання явно неправильних і необгрунтованих висновків; за несвоєчасне надання інформації та надання спотвореної інформації, відмова від надання своєчасної, повної, достовірної інформації про стан природного середовища та радіаційної обстановки; та ін

У Кримінальному кодексі РФ 1997 р. екологічні злочини виділені в окрему главу (гл.26). У ній передбачена кримінальна відповідальність за:

порушення правил екологічної безпеки при виконанні робіт;

порушення правил зберігання, утилізації екологічно небезпечних речовин і відходів;

порушення правил безпеки при поводженні з мікробіологічними або іншими біологічними агентами чи токсинами;

забруднення вод;

забруднення атмосфери;

порушення законодавства про континентальний шельф;

псування землі, незаконний видобуток водних тварин і рослин;

порушення правил охорони рибних запасів;

незаконне полювання;

незаконну порубку дерев і чагарників;

знищення або пошкодження лісових масивів.






2. ЕКОНОМІЧНИЙ МЕХАНІЗМ ОХОРОНИ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА



Зараз в Росії створений і функціонує економічний механізм охорони навколишнього природного середовища, орієнтований на ринкову економіку, а точніше, який відповідає критеріям перехідного періоду до неї. Його головна особливість - орієнтація не на планове централізоване фінансування з державного бюджету, а в основному на економічні методи регулювання.

Нова структура економічного механізму поєднує як раніше діяли норми (природоресурсні кадастри, матеріально-технічне забезпечення тощо), так і нові економічні стимули (екологічні фонди, плата за користування природними ресурсами, екологічне страхування та ін.) В якості обов'язкових елементів передбачається включення екологічних вимог в процедуру оцінки прийнятих господарських рішень. Основу економічного механізму охорони навколишнього середовища в Росії зараз складають екологічні платежі і в меншій мірі - економічні санкції за екологічні правопорушення.

Створенню економічного механізму охорони навколишнього середовища значну увагу приділено в Законі "Про охорону навколишнього середовища" 2002р. Основними методами цього механізму відповідно до ст.14 є:

розробка державних прогнозів соціально-економічного розвитку на основі екологічних прогнозів;

розробка федеральних програм в області екологічного розвитку РФ та цільових програм у галузі охорони навколишнього середовища суб'єктів РФ;

розробка та проведення заходів з охорони навколишнього середовища з метою запобігання заподіяння шкоди довкіллю;

встановлення плати за негативний вплив на навколишнє середовище;

встановлення лімітів на викиди і скиди забруднюючих речовин і мікроорганізмів, лімітів на розміщення відходів виробництва і споживання і інші види негативної дії на навколишнє середовище;

проведення економічної оцінки природних об'єктів і природно-антропогенних об'єктів;

проведення економічної оцінки впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє середовище;

надання податкових і інших пільг при впровадженні найкращих існуючих технологій, нетрадиційних видів енергії, використання вторинних ресурсів та переробки відходів, а також при здійсненні інших ефективних заходів з охорони навколишнього середовища відповідно до законодавства РФ;

підтримка підприємницької, інноваційної та іншої діяльності (у тому числі екологічного страхування), спрямованої на охорону навколишнього середовища;

відшкодування в установленому порядку шкоди навколишньому середовищу;

інші методи економічного регулювання щодо вдосконалення та ефективному здійсненню охорони навколишнього середовища.

Планування і розробка заходів з охорони навколишнього середовища здійснюються з урахуванням державних прогнозів соціально-економічного розвитку, федеральних програм в області екологічного розвитку РФ, цільових програм у галузі охорони навколишнього середовища суб'єктів РФ на підставі наукових досліджень, спрямованих на вирішення завдань у галузі охорони навколишнього середовища ( ст.15 Закону "Про охорону навколишнього середовища" 2002 р).

Закон "Про охорону навколишнього середовища" не тільки не визначає конкретні суми, які повинні виділятися на здійснення природоохоронних заходів, але і не вказує на джерела фінансування екологічних програм і заходів. Він лише вказує, що порядок розробки, фінансування та реалізації федеральних програм в області екологічного розвитку РФ встановлюється відповідно до законодавства РФ і що порядок розробки, фінансування та реалізації цільових програм у галузі охорони навколишнього середовища суб'єктів РФ встановлюється відповідно до законодавства суб'єктів РФ.

Як і в багатьох зарубіжних державах, в Росії запроваджено принцип забруднювач платить. Закон "Про охорону навколишнього середовища" встановлює, що негативний вплив на навколишнє середовище є платним. До видів негативного впливу на навколишнє середовище відносяться:

викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин та інших речовин;

скиди забруднюючих речовин, інших речовин та мікроорганізмів у поверхневі водні об'єкти, підземні водні об'єкти і на водозбірні площі;

забруднення надр, грунтів;

розміщення відходів виробництва та споживання;

забруднення навколишнього середовища шумом, теплом, електромагнітними, іонізуючими і іншими видами фізичних впливів;

інші види негативної дії на навколишнє середовище.

Платність є одним з основних принципів природокористування. Відповідно до законодавства про навколишнє середовище введення платності переслідує досягнення низки цілей. По-перше, плата за користування природними ресурсами є джерелом поповнення державного та місцевого бюджетів, а також екологічних фондів. По-друге, найважливіша мета платежів - стимулювання природокористувачів до раціонального використання тих ресурсів, за які вони платять, і підвищенню ефективності їх природоохоронної діяльності.

Законом "Про охорону навколишнього природного середовища" (ст. 20) встановлюються два види платежів - за користування природними ресурсами і за забруднення навколишнього середовища. У законодавстві кожен з цих видів підрозділяється на підвиди. Структура платежів, а також порядок їх внесення за природокористування регулюються природоресурсними законодавчими та іншими нормативно-правовими актами.

Загальною серйозною проблемою платежів за використання природних ресурсів як стимулу забезпечення раціонального природокористування є їх низький рівень. Крім того, Законом "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачається плата за понадлімітне і нераціональне використання природних ресурсів як засіб економічного стимулювання дбайливого ставлення до багатств природи, але в природно-ресурсного законодавство цей захід в основному не отримала розвитку.

Плата за забруднення навколишнього природного середовища та інші види шкідливого впливу на неї розглядається в праві навколишнього середовища Росії і зарубіжних держав як один з основних економічних стимулів до того, щоб підприємства-природокористувачі, діяльність яких пов'язана з такими впливами на природу, самі вживали заходів щодо зменшення забруднення навколишнього середовища відповідно до вимог законодавства. Такі заходи можуть проявлятися в різних формах. Природокористувачі, незацікавлені в регулярних високих платежах за надмірне забруднення, можуть удосконалити технологію виробництва, побудувати ефективні очисні споруди або забезпечувати високу ефективність роботи діючих споруд. Нарешті, значний ефект щодо зниження рівнів забруднення природного середовища може досягатися підприємствами за рахунок підвищення вимогливості до працівників та забезпечення дотримання трудової і технологічної дисципліни.

Закон РФ "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачає два види платежів. Це - плата за:

викиди, скиди забруднюючих речовин, розміщення відходів та інші види забруднення в межах встановлених лімітів;

викиди, скиди забруднюючих речовин, розміщення відходів та інші види забруднення понад встановлених лімітів.

Хоча Закон передбачає необхідність справляння плати за забруднення навколишнього середовища і за інші види впливу на природу, на практиці платежі стягуються лише за забруднення вод і атмосферного повітря і за розміщення відходів. Не стягується плата за фізичні дії на атмосферу, за забруднення грунтів, за інші види негативних впливів на навколишнє середовище.

Для стимулювання раціонального природокористування і охорони навколишнього середовища Законом передбачена система спеціальних інструментів, покликаних змінити психологію господарюючих суб'єктів та сприяти екологічному вихованню останніх. Вона включає в себе, зокрема, державну підтримку у вигляді податкових або інших пільг підприємницької діяльності, що здійснюється з метою охорони навколишнього середовища.

Таким чином, до елементів економічного механізму природокористування та охорони навколишнього середовища належать:

планування природокористування та охорони навколишнього середовища;

фінансування охорони навколишнього середовища;

платежі за користування землею, надрами, водами, іншими природними ресурсами і за забруднення навколишнього середовища;

позабюджетні екологічні фонди, правове регулювання їх формування та використання;

екологічне страхування;

податкові та кредитні пільги, інші заохочувальні заходи у сфері природокористування та охорони природи.

Новелою російського екологічного законодавства, що стосується економічного механізму (економічних інструментів) регулювання природокористування і охорони навколишнього середовища, є екологічне страхування та екологічний аудит.

Визначаючи, що екологічне страхування здійснюється з метою захисту майнових інтересів юридичних і фізичних осіб на випадок екологічних ризиків, Закон 2002 декларує можливість обов'язкового державного екологічного страхування в РФ.

Екологічне страхування - нова правова міра охорони навколишнього середовища. Закон РРФСР "Про охорону навколишнього природного середовища" виділяє два види екологічного страхування - добровільне і обов'язкове державне страхування підприємств, а також громадян, об'єктів їх власності і доходів на випадок екологічного та стихійного лиха, аварій і катастроф. Відповідно до цього Закону порядок екологічного страхування та використання його фондів встановлюється Урядом Росії. Хоча після прийняття Закону пройшло чимало років, урядова постанова поки не прийнято. У цілому інститут екологічного страхування поки що набув розвитку в Росії.

Перспективним для Росії напрямком екологічного страхування є обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності високоризикових екологічно небезпечних об'єктів. До таких об'єктів повинні ставитися підприємства та інші об'єкти, на яких виробляються або зберігаються хімічні речовини певних класів небезпеки і певну кількість.

Під екологічним аудитом розуміється перевірка та оцінка стану діяльності юридичних осіб та громадян-підприємців щодо забезпечення раціонального природокористування та охорони навколишнього середовища від шкідливих впливів, включаючи стан очисного та технологічного обладнання, відповідність вимогам законодавства Російської Федерації, що проводяться для виявлення минулих та існуючих екологічно значущих проблем і з іншими цілями, передбаченими екологічним законодавством.

Практичне значення екологічного страхування та екологічного аудиту в Росії в даний час не високо. Ні кредитно-фінансові установи, ні органи державної влади при фінансуванні, кредитуванні та здійсненні інших форм підтримки підприємництва не вимагають надання висновків екологічного аудиту та наявності обов'язкового екологічного страхування.

У кінцевому рахунку завдання економічного механізму охорони навколишнього середовища полягає в тому, щоб забезпечити за допомогою економічних заходів досягнення цілей екологічної політики держави, яка визначається законодавством, іншими нормативними правовими актами та іншими документами. Ця задача буде вирішена тим успішніше, ніж оптимальніше будуть врегульовані і реалізовані окремі елементи економічного механізму.

Низька ефективність економічних механізмів, інструментів і стимулів, на які переноситься центр ваги в справі охорони навколишнього природного середовища та раціонального природокористування при переході України до ринкової економіки, зайвий раз доводить вже перевірений іншими країнами висновок про необхідність дотримання балансу між такими механізмами і державним управлінням (адмініструванням ).






ВИСНОВОК



Поряд з покращенням екологічного виховання та освіти найважливішим завданням держави є створення таких умов функціонування підприємств, щоб вони були змушені займатися природоохоронною діяльністю або матеріально зацікавлені в її проведенні.

Перший варіант пов'язаний з адміністративним механізмом управління, який грунтується на встановленні норм, стандартів, правил природокористування і відповідних планових завдань підприємствам з охорони навколишнього природного середовища і покарань від догани до тюремного ув'язнення або зняття з роботи та виплати штрафів підприємством і його керівництвом. Цей шлях був характерний для нашої країни до кінця 80-х років. Однак він занадто дорогий і малоефективний, оскільки вимагає великої кількості перевіряючих і постійного контролю.

Набагато ефективніше шлях економічного стимулювання, коли за допомогою різних важелів (цін, платежів, податкових пільг та покарань) держава робить для підприємств вигіднішим матеріально, тобто більш прибутковим, дотримуватися природоохоронного законодавства, ніж порушувати його.

Зазначимо тільки, що як "чисте" адміністрування, не пов'язане з матеріальною зацікавленістю, не може змусити підприємства постійно і ефективно займатися природоохоронною, так і одні лише економічні методи, не підкріплені прямим примусом у найбільш важливих екологічних питаннях, теж не завжди забезпечують потрібний якісний рівень і терміни проведення природоохоронної діяльності, тим більше, що деякі адміністративні та економічні методи переплітаються один з одним. Наприклад, штраф - це і адміністративна, і економічна міра, а встановлення лімітів використання та забруднення природних ресурсів спирається на таку адміністративну міру, як нормування.

Тому найкращі результати виходять при розумному поєднанні економічної зацікавленості з достатньо жорстким контролем і позаекономічних (адміністративним аж до кримінальної) примусом.






СПИСОК ЛІТЕРАТУРИ



1. Коробкін В.І., Передільське Л.В. Екологія - Ростов-на-Дону.: Фенікс, 2003

2. Павлов А.Н. Екологія Раціональне природокористування та безпека життєдіяльності - М.: Вища школа, 2005

3. Екологія Охорона природи Екологічна безпека / Под ред. проф. Нікітіна А.Т. - М.: МНЕПУ, 2000

4. Гарін В.М., Кльонова І.А., Колесніков В.І. Екологія - Ростов-на-Дону.: Фенікс, 2001

5. Гірусов В.І., Бобилєв С.М., Новосьолов А.Л. Екологія та економіка природокористування природокористування - М.: ЮНИТИ, 2002.