Види листків та їх морфологічна будова Функції листка

Реферат на тему:

			“Види листків та їх морфологічна 

			будова. Функції листка”
 Морфологія рослин - галузь ботаніки - наука про форми рослин.  В

			усій своїй простоті, ця  частина  науки  укладає  в  собі  не  тільки

			дослідження зовнішніх форм рослинних  організмів,  але  також  анатомію

			рослин (морфологія клітинки) і систематику , що  є  не що інше, як 

			спеціальна морфологія різних груп  царства  рослин, починаючи 

			від найбільших і кінчаючи самими дрібними: видами, підвидами і т.д.

			Вираження М. затвердилося в науці переважно з  часу  знаменитої

			книги Шлейдена - основи ботаніки ("Grundzuge der Botanik", 1842 - 1843).

			У  М.  вивчаються  форми  рослин  незалежно  від   їх   фізіологічних

			відправлень на тім підставі, що форма даної чи частини члена  рослини

			має далеко не завжди те саме фізіологічне значення. Так напр.,

			корінь, службовець переважно  для  висмоктування  рідкої  їжі  і  для

			зміцнення рослини в ґрунті, буває повітряним і служить не для зміцнення

			у ґрунті, а для поглинання вологи  і  навіть  вуглекислого  газу  з  повітря

			(орхідні; арфидні, що живуть на деревах і ін.);  він  же  може  служити

			винятково для причеплення до твердого ґрунту (плющ); стебло, що  служить  у

			більшості рослин для проведення рідкої їжі  від  кореня  до  іншим

			частинам рослині, служить у не який для поглинання вуглекислого газу  з

			повітря, тобто приймає на себе  фізіологічне  відправлення  листів,

			напр. у більшості кактусів, позбавлених листів, у м'ясистих  молочайників

			і ін. Проте  немає  ніякої  можливості  зовсім  відвернутися  від

			фізіологічної точки зору при вивченні М.,  тому що  зрозуміти  і  пояснити

			значення  будівлі  і  форми  даного  рослинного  члена  може  лише

			фізіологічне  відправлення, що  випало  на  його  частку.  У такий   спосіб

			виділення М. в особливу  галузь  засновано  головним  чином  на  властивості

			самого розуму людського, на логічній необхідності. З морфологічної

			точки зору рослина, як і тварина,  складається  не  з  органів,  а  з

			членів, що зберігають головні риси своєї форми і будівлі, не  дивлячись  на

			те відправлення, що може випасти на їхню частку. Основним теоретичної

			принципом М. є так називаний  метаморфоз  рослин.  Навчання  це

			висловлено вперше у  визначеній  формі  знаменитим  Ґете  в  1790  р.,

			утім, тільки щодо вищих квіткових рослин. Метаморфоз  цей

			чи  перетворення  залежить  від  того,  що  всі  частини  кожної  рослини

			побудовані з того самого організованого  матеріалу,  а  саме  з

			клітинок.  Тому  форми  різних  частин  коливаються  тільки   між

			відомими, більш-менш широкими межами. Обдивляючись усю  безліч

			рослинних форм, ми відкриваємо, що усі вони побудовані на підставі двох

			головних  принципів,  саме  -  принципу  повторюваності  і   принципу

			пристосовності. Перший полягає в тім, що в кожній рослині  одні

			і ті ж члени дійсно повторюються. Це стосується як найпростіших,

			елементарних  членів,  так  і  самих  складних.  Насамперед  ми  бачимо

			повторюваності самих клітинок: уся рослина складається з клітинок, потім

			повторюваність тканин: ми зустрічаємо ті самі тканини  всюди,  і  в

			корені, і в стеблі, і в листі  і  т.д.  Те  ж  помічається  і  дотично

			складних членів міжвузлів, вузла, листа. Пристосовність полягає

			у  модифікації   повторюваних   членів   з   метою   пристосування   до

			фізіологічним відправленням і до навколишнього  умовам.  Комбінації  цих

			двох принципів і визначає те, що названо метаморфозом. У такий  спосіб

			метаморфоз  рослин  є  повторюваність  членів  даного   порядку,

			що змінюються на підставі  принципу  пристосовності.  Вивчення  М.  і

			установлення як загальних усім рослинам правил у загальній М., так  і  часток

			правил, що відносяться до різного порядку групам  рослинного  царства  в

			приватної чи спеціальний М., виробляється допомогою наступних способів:  1)

			порівняння готових різнойменних членів того самого і різних рослин

			по  зовнішній  і  внутрішній  їхній  будівлі;  2)  історія  чи  розвитку

			ембріологія, 3) вивчення  відхилень  від  норми  чи виродливих  форм

			(тератологія рослин). Найбільш плідний  з  цих,  способів  є

			ембріологічний, що дав найбільш важливі результати, особливо дотично

			нижчих і взагалі спорових рослин.



Види листків:

Вайі - спеціальна назва для листів папоротей, що еволюційно відбулися в результаті ущільнення великих галузей. На відміну від листів інших вищих рослин вайі тривалий час продовжують верхівковий ріст, часто утворити при цьому характерну "" равлика, що розвертається.

Вегетативна частина листа - окрема частина листа, що забезпечує вегетацію, тобто харчування і ріст рослини. Поділ, властивий представникам класу ужовникових, що утворять тільки по одному листі. 

Вегетативні листи - листи, що забезпечують харчування і ріст рослини, інакше вегетацію. Якщо на вегетативних листях розміщаються спорангии, говорять про сполучення листом функцій вегетації і розмноження, і такі листи називаються спороносними чи спорофіллам.

Жилкові дугасті - жилкування, при якому жилки протягаються від підстави до вершини листа по дузі, не перетинаючи один з одним. Один з основних типів жилкування однодольних рослин. 

Жилкування пальчасте - жилкування, при якому малюнок головних жилок нагадує промені чи віяла розташування пальців розставленої долоні. Один з основних типів жилкування двудольних рослин. 

Жилковання рівнобіжне - жилкування, при якому жилки протягаються від підстави до вершини листа паралельно, не перетинаючи один з одним. Один з основних типів жилкування однодольних рослин. 

Жилкування пір'ясте - жилкування, при якому від головної жилки відходять у сторони бічні жилки, утворити малюнок, що нагадує перо птаха. Один з основних типів жилкования двудольних рослин. 

Листкорозташування мутовчате - по трьох і більш листів у вузлах стебла. 

Листкорозташувнаня чергове - по одному листі у вузлах стебла.

Листкорозташування супротивне - по двох листа у вузлах стебла. 

Листи лінійні - листи, довжина листової пластинки яких перевершує ширину в п'ять і більш разів. 

Листи довгасті - листи, довжина листової пластинки яких перевершує ширину в три-чотири разів, а найбільш широка частина листа знаходиться посередині. 

Листи прості - маючі тільки одну листову пластинку, цельную чи расчлененную. 

Листи розчленовані - листи, що мають листову пластинку, надрізану глибше, ніж одна восьма частина ширини листа. По ступені розчленовування ці листи у свою чергу підрозділяють на: 

листи розсічені (листи з максимальним ступенем розчленовування, у яких вирізи листової пластинки майже доходять до центральної чи жилки підстави листа); 

листи роздільні (листи середньо розчленовані, у яких вирізи листової пластинки не досягають середини ширини листа); 

листи лопатеві (листи слабко розчленовані, у яких вирізи листової пластинки не глибокі, не досягають однієї четвертої частини її ширини). 

Листи серцеподібні - листи, форма листової пластинки яких нагадує стилизоване серце. 

Листи складні – що мають кілька листових пластинок, називаних у даному випадку листочками. 

Листи цільні - листи, що мають листову пластинку цільну, чи слабко надрізану, не більш, ніж на одну восьму частину ширини листа. 

Листи еліптичні - листи, форма листової пластинки яких нагадує еліпс. 

Функції листка – це здійснення фотосинтезу.

Фотосинтез - створення первинних органічних речовин з вуглекислого газу і води в присутності хлорофілу з використанням енергії світла. 

Здатність до фотосинтезу споконвічна для усіх вищих рослин і втрачена в ряду видів, що перейшли до сапрофітному чи паразитичному харчуванню. 

			Фотосинтезуючі органи - органи рослини, що містять хлорофіл, і здатні до фотосинтезу. Звичайно це листи рослин, рідше чи стебла інші органи, що мають при цьому зелене фарбування. 

Терміни життя фотосинтезуючих органів - різні в різних рослин. По даній ознаці можливий поділ вищих рослин на наступні категорії: 

вічнозелені

зимовозелені

літньозелені.