Організаційно-правові форми екологічного контролю

Реферат на тему



Організаційно-правові форми екологічного контролю








ПЛАН



Вступ

I. Екологічний контроль

1. Екологічний контроль, як функція державного управління природокористуванням

2. Контроль, як гарантія ефективності механізму охорони навколишнього середовища

II. Екологічний моніторинг

III. Екологічна експертиза

Висновок

Список використаної літератури






Вступ.



Забруднення природного середовища, її деградація, виснаження природних ресурсів, призвели до виникнення в нашій країні наприкінці 50-х рр.. минулого століття особливого напряму наукових досліджень-правової охорони природи. Згодом ці дослідження послужили основою виникнення самостійної галузі права-права навколишнього середовища. Така галузь є в переважній більшості розвинених країн світу. Однак на відміну від інших зарубіжних країн у нашій країні ця галузь права стала згодом називатися екологічним правом.

Антропогенний вплив на природу досягло такого рівня і масштабів, що сьогодні практично будь-яка дія людини позначається на природі. Вирішувати проблеми охорони навколишнього природного середовища - головне завдання екологічного права.

Російське екологічне право складається з численних правових норм, які визначають природоохоронні умови і вимоги, які повинні бути виконані при здійсненні різних видів діяльності. Знання екологічних норм необхідно всім: і посадовим особам, і підприємцям, і простим громадянам.

Загальна теорія права поряд з економічною, політичною, соціальної та виховної, виділяє екологічну функцію держави. Це видається цілком справедливим, тому що життя сучасного суспільства робить досить значний вплив на навколишнє природне середовище. І все частіше і частіше цей вплив приймає згубний характер для навколишнього середовища, а, отже, і для людства, тісний зв'язок якого з природою не підлягає сумніву. Дана проблема досить важлива і тому підлягає вирішенню, як на державному, так і міждержавному рівнях. Крім природоохорони, також існує нагальна потреба у врегулюванні питань, що стосуються процесу природокористування - витягу з природи певних ресурсів та врегулювання процесу їх використання, а також у вирішенні питання про поєднання природокористування з природоохоронною. Довгий час дані проблеми залишалися без належної уваги, але життя змушує приймати відповідні заходи для вирішення даних життєво важливих питань. І кому, як не державі слід віддати перевагу в процесі врегулювання проблем природокористування та природоохоронні. Як відомо, держава здійснює екологічну функцію через встановлення державного регулювання суспільних відносин у цій сфері. Державне ж регулювання суспільних відносин здійснюється, переважно, в правовій формі через встановлення загальнообов'язкових правил поведінки (правових норм), які забезпечуються державним примусом у випадках, коли це необхідно.

Загальновідомо, що управління в цілому, і управління у сфері екології зокрема, немислимо без контролю. Виходячи з того, що державне управління здійснюється через встановлення правових норм, буде справедливо укласти, що і питання про державний контроль у цій сфері будуть вирішуватися за допомогою встановлення їх правового регулювання.

Крім того, видається необґрунтованим розгляд проблем правового забезпечення екологічного контролю виключно з точки зору законодавства, тут необхідний більш широкий підхід, тому питання правового забезпечення екологічного контролю будуть розглянуті в даній роботі, в першу чергу, з науково-правових позицій, тому що коли ми говоримо про правове забезпечення будь-якої діяльності, то, на мій погляд, слід основну увагу звернути на наукову розробку даних проблем.

екологічний моніторинг контроль експертиза




I. ЕКОЛОГІЧНИЙ КОНТРОЛЬ



Екологічний контроль - один із проявів екологічної функції сучасної держави. Разом з тим він - складова частина механізму реалізації еколого-правових норм. У цілому екологічний контроль - це перевірка дотримання підприємствами, установами, організаціями, тобто всіма господарюючими суб'єктами та громадянами екологічних вимог з охорони навколишнього природного середовища та забезпечення екологічної безпеки суспільства

Метою екологічного контролю є забезпечення діяльності користувачів відповідно до екологічних умов і вимог, що містяться в нормативній документації, затвердженої у встановленому порядку.

Екологічному контролю підлягає господарська та інша діяльність, пов'язана з використанням окремих видів природних ресурсів і впливом на навколишнє середовище, здійснювана на території РФ, а також в межах територіальних вод континентального шельфу, виключної економічної зони під юрисдикцією Російської Федерації.

Як вже було сказано, екологічний контроль можна розглядати в двох рівнях.

По-перше, екологічний контроль - це функція державного управління природокористуванням і охороною навколишнього природного середовища. У цьому сенсі він є самостійний вид діяльності, у зміст якої входять збір інформації про підконтрольних об'єктах, її обробка, оцінка та передача для прийняття управлінських рішень у заздалегідь визначених цілях. Цей контроль буде розглянуто у пункті 1.

Але можна поглянути на екологічний контроль і інакше, як на елемент механізму управління якістю навколишнього природного середовища. Цей зріз екологічного контролю дозволяє розглядати його в якості гарантії виконання природоохоронних заходів та реалізації регулюючих ці заходи правових норм, способу забезпечення законності у державному управлінні охороною природи. Контроль в такому розумінні буде розглянуто у пункті 2.

1. Екологічний контроль як функція державного управління природокористуванням



Характеристика екологічного контролю в якості функції державного управління природокористуванням і охороною навколишнього природного середовища може бути дана з різних позицій. Однак у будь-якому випадку підлягають дослідженню його цілі, функції, методи, форми, об'єкти, система, види.

Цілі екологічного контролю доцільно розглянути відповідно до вимог системного аналізу, виділивши систему цілей, що включає кінцеві цілі, підцілі та завдання

У якості однієї з підцілей еколого-контрольної діяльності можна виділити забезпечення розумного (не за принципом "після нас хоч потоп", а з урахуванням того, що після нас повинні жити наші діти) використання природних ресурсів. Власне кажучи, мова йде про якість природного середовища, вірніше, про одну з його складових - збереження, відновлення та підтримку її продуктивності сьогодні і в максимально далекому майбутньому.

Зазвичай фіксуються дві форми контролю - попереджувальний (спрямований на запобігання настання шкідливих наслідків які могли б виникнути внаслідок невиконання необхідних заходів з охорони природного середовища, недотримання законів) і поточний (здійснюється при експлуатації господарських об'єктів, а також при добуванні природних ресурсів). У процесі їх здійснення можуть застосовуватися заходи державного примусу до підприємств, організаціям, посадовим особам та громадянам, винним у заподіянні шкоди навколишньому середовищу, порушення природоохоронного законодавства. Це дало підставу виділяти ще одну - каральну форму контролю або (за іншою термінологією) застосування заходів адміністративного примусу в якості самостійної організаційно-правової форми екологічного контролю.

І попереджувальний та поточний контроль і застосування заходів адміністративного примусу спираються на відповідну інформацію. Збір та узагальнення інформації з метою її подальшої передачі зацікавленим органам держави і науковим установам для прийняття відповідних попереджувальних, поточних чи каральних заходів, розробки екологічних норм, правил і нормативів або використання отриманої інформації для іншої роботи з охорони навколишнього середовища становлять зміст Інформаційного Контролю.

Мета державного екологічного контролю забезпечити розумне використання природних ресурсів, якісну навколишнє природне середовище. Його основне завдання (зумовлюють названої метою) - забезпечити дотримання екологічного законодавства, екологічних норм, правил і нормативів, виконання заходів з охорони навколишнього середовища та раціонального використання природних ресурсів усіма державними органами, підприємствами, організаціями незалежно від їх підпорядкованості, їх посадовими особами та іншими працівниками , а також громадянами. Це означає, що державний екологічний контроль має надвідомчий характер, у чому полягає його основна відмінність від відомчого та виробничого контролю.

Методами державного екологічного контролю (засобами практичної реалізації його цілей і завдань) є: перевірка, розгляд та узгодження планової, проектно-кошторисної та нормативно-технічної документації; видача висновків; дача обов'язкових вказівок; заборона (зупинення, обмеження) експлуатації промислових, транспортних та інших об'єктів і будівельних робіт; залучення осіб, винних в екологічних правопорушення, до відповідальності.

Державний екологічний контроль здійснюється різних формах:

попереджувальний контроль має на меті не допустити планування, проектування, будівництва та введення експлуатацію господарських об'єктів, що не відповідають вимоги екологічних правил і норм, а отже, запобігти настанню шкідливих для навколишнього середовища наслідків. Правові форми попереджувального контролю можуть бути різні: екологічна експертиза проектів, участь у державних приймальних комісіях тощо;

поточний екологічний контроль ставить метою виявити порушення екологічних правил експлуатації підприємств, транспорту та інших об'єктів, правил природокористування, визначити джерела шкідливих впливів на природне середовище і екологічного збитку;

каральний контроль - державні органи наділені правом застосовувати заходи примусу. До них належать заходи адміністративного припинення (призупинення експлуатації об'єктів, видів діяльності або робіт), адміністративної відповідальності (попередження, штраф), адміністративно-процесуальні заходів (постановка питання про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, відшкодування шкоди або про застосування громадського впливу);

Відомчий екологічний контроль здійснюється міністерствами, державними комітетами і відомствами в особі їх спеціальних підрозділів-управлінь або відділів охорони природи.

Мета відомчого контролю - забезпечити виконання планів заходів, правил і нормативів охорони навколишнього середовища та раціонального використання природних ресурсів, приписів уповноважених державних органів на підвідомчих об'єктах контролю. До таких об'єктів належать: підприємства, організації та установи, організаційно підпорядковані даному міністерству, відомству; в ряді випадків не підлеглі, але знаходяться на території (землях, наданих у користування) міністерства, державного комітету, відомства і обслуговують його потреби.

Особливості відомчого контролю такі: а) контроль ведеться відносно підвідомчих об'єктів; б) органи відомчого контролю знаходяться в підпорядкуванні міністерства, відомства, діяльність підприємств, організацій і установ якого вони контролюють; в) права цих органів давати обов'язкові висновків, вказівки, розпорядження про усунення порушень і т.п. поширюються, як правило, тільки на керівників, посадових осіб та інших працівників системи даного міністерства.

Виробничий екологічний контроль проводиться спеціальними структурними підрозділами підприємств, об'єднань та інших господарських суб'єктів - санітарно-промисловими лабораторіями, відділами охорони природи і т.п.

Правову основу виробничого контролю заклало постанову ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 5 липня 1968 "Про заходи щодо подальшого поліпшення охорони здоров'я і розвитку медичної науки в країні", яким було передбачено організувати на промислових підприємствах лабораторії або відділення у складі заводських лабораторій для постійного контролю за дотриманням санітарно-гігієнічних нормативів в цехах і на інших виробничих ділянках, а також за забрудненням атмосферного повітря, грунту та водойм промисловими викидами; положення про природоохоронної службі конкретного підприємства, які затверджуються їх керівником, на основі Типового положення, що затверджується відповідним міністерством.

Мета громадського контролю (у тому вигляді, як вона визначена у чинному законодавстві) - надати сприяння державним органам у проведенні заходів з охорони природи і раціонального використання природних ресурсів.

Правову основу участі громадськості в охороні навколишнього середовища становлять Конституція РФ, яка закріпила обов'язок громадян берегти природу (ст.55), їх право об'єднуватися в громадські організації (ст. 36) і право громадян брати участь в управлінні державними і громадськими справами (ст.37).

Громадський екологічний контроль за чинним законодавством здійснюється громадськими об'єднаннями, трудовими колективами та громадянами в рамках їх участі в управлінні охороною природи і раціональним природокористуванням.

Органи громадського контролю можуть бути: спеціальними і поєднують функції охорони природи з основною діяльністю; галузевими та універсальними, тобто здійснюють комплекс природоохоронних заходів; республіканськими і місцевими.

Спеціальними універсальними організаціями є товариства охорони природи. До галузевих органів громадського контролю належать громадські рибоохорона, мисливська, лісова і санітарна інспекції.



2. Контроль як гарантія ефективності механізму охорони навколишнього середовища



Не можна з упевненістю стверджувати, що в даний час екологічний контроль гарантує досягнення цілей охорони навколишнього природного середовища і природокористування. І тому необхідно з'ясувати, що потрібно для того, щоб він став такою гарантією. Однією з відповідей на це запитання буде потреба в налагодженні та вдосконаленні механізму екологічного контролю.

В якості основних його механізмів виділяють: організаційний, економічний, правовий механізми екологічного контролю. Нам необхідно розглянути кожен з перелічених вище механізмів екологічного контролю, характеристика яких полегшить реалізацію потенційних можливостей екологічного контролю у забезпеченні безпеки життя і здоров'я людини.

Легше за все визначити роль і місце контролю в організаційному, управлінському механізмі в даній сфері. Традиційно контроль - один із способів забезпечення законності в державному управлінні природокористуванням і охороною навколишнього природного середовища. Він має власні цілі і зміст, одночасно забезпечує виконання інших управлінських функцій - його органи поставляють зібрану в процесі контролю інформацію, необхідну для прийняття управлінських рішень у рамках функцій організації, обліку, планування, експертизи, керівництва, координації у цій сфері. Крім того, контрольні органи виявляють і припиняють порушення спеціальних правил, норм і нормативів, без чого неможлива реалізація, наприклад, такої функції, як регулювання природокористування і викидів у навколишнє середовище. Слід зазначити, що в процесі контролю застосовуються заходи адміністративного примусу, ведуться їх статистика, аналіз причин, що при правильній постановці справи створює основу для застосування інших заходів юридичної відповідальності - кримінальної, цивільно-правової, дисциплінарної, необхідних для ефективної реалізації зазначених вище функцій регулювання, експертизи.

Складніше з визначенням позицій контролю в механізмі правового регулювання екологічних відносин. Цей механізм включає чотири елементи.

Перший - норми права: а) спеціальні - еколого-правові; б) екологізованих, що регулюють господарську діяльність, трудові та службові відносини, що складаються в процесі її виконання; в) норми-гарантії, що забезпечують реалізацію екологічних і екологізованих господарсько-правових) приписів.

Другий елемент аналізованого механізму - еколого-правові відносини, які представляють собою зв'язок між людьми, що характеризується наявністю їх взаємних прав та обов'язків з охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів.

Третій елемент - акти застосування права, необхідні в тих випадках, коли суб'єкти не хочуть вступати в правовідносини або, вступивши в них, не виконують покладені на них обов'язки.

Четвертий елемент - реальну поведінку суб'єктів відповідно до вимог еколого-правових норм. Крім того, мало закріпити в спеціальному законодавстві норми, що регулюють тільки державний контроль, як зараз. Закон повинен створювати базу і для регулювання інших видів екологічного контролю, насамперед виробничого і суспільного.

Що стосується місця контролю в економічному механізмі охорони навколишнього середовища і природокористування, то почати, мабуть, потрібно з визначення останнього, оскільки єдність в його розумінні поки відсутній, але тим не менш необхідно відзначити, що він не зводиться лише до економічного стимулювання, а включає ще ряд елементів-фінансову базу, екобізнес, екоринок.

При уважному розгляді видно, що і в процесі економічного стимулювання, і в процесі створення і функціонування екологічної фінансової бази контроль присутній або його наявність у різних формах мається на увазі. Проте це - не звична адміністративна діяльність. Це контроль банківський, через кредити, податки, ціни і т.п. Контроль тут швидше за все повинен служити адміністративної основою для включення економічних важелів і будуватися на поєднанні адміністративних та економічних методів, співвідношення яких - питання міри в залежності від конкретної екологічної та економічної ситуації.

Підсумовуючи вищесказане слід зазначити, що точна налагодження роботи механізму екологічного контролю, виявлення взаємозв'язку і взаємозалежності між його елементами, забезпечення чіткої взаємодії між ними є тими обов'язковими передумовами, за наявності яких можна говорити про перехід екологічного контролю на новий якісний рівень, коли він стане твердою гарантією ефективності механізму охорони навколишнього середовища.






II. ЕКОЛОГІЧНИЙ МОНІТОРИНГ



Екологічний контроль як спосіб організаційно-правового забезпечення раціонального природокористування і збереження екологічної системи відрізняється від моніторингу тим, що являє собою активне втручання за фактами виявлених відхилень на предмет їх усунення, у той час як моніторинг обмежується збором інформації. На відміну від екологічного контролю, який представляє собою, як було показано вище, один з видів організаційно-управлінської, адміністративної діяльності відповідних органів держави, відомств, підприємств або громадськості, екологічний моніторинг має специфічні цілі, завдання, об'єкти, форми і методи проведення.

Стаття 22 закону "Про охорону навколишнього середовища" визначає екологічний моніторинг як систему спостережень за станом навколишнього середовища для своєчасної оцінки можливих змін фізичних, хімічних і біологічних процесів, рівня забруднення атмосферного повітря, грунту, водних та інших природних об'єктів, попередження та усунення негативних явищ, а також забезпечення зацікавлених організацій і населення поточної та екстреної інформацією про охорону навколишнього середовища та прогнозування її стану.

Необхідність формування системи моніторингу навколишнього середовища зумовлена ​​тим, що для забезпечення якості навколишнього середовища вже недостатньо її здатності до саморегулювання, самоочищення. Необхідна цілеспрямована діяльність людини - управління якістю навколишнього природного середовища. Таке управління неможливе без інформації, отриманої в процесі спостереження, оцінки і прогнозу стану навколишнього природного середовища, несприятливого впливу її чинників на здоров'я населення.

Завдання та основні напрямки державного моніторингу випливають з його визначення і включають в себе: спостереження за відбуваються у навколишньому природному середовищу фізичними, хімічними, біологічними процесами, за рівнем забруднення атмосферного повітря, грунтів, водних об'єктів, наслідками його впливу на рослинний і тваринний світ, забезпечення зацікавлених організацій і населення поточної та екстреної інформацією про зміни в навколишньому середовищі, попередження та прогнозу її стану.

Об'єктами моніторингу є: а) джерела (підприємства, транспорт і т.д.) і фактори (забруднюючі речовини, шум, випромінювання тощо) антропогенних впливів; б) стан природного середовища, її окремих компонентів і їх реакція на зазначені дії ; в) стан здоров'я і умов життєдіяльності населення.

Моніторинг, його оцінка, має на увазі, з одного боку, визначення можливої шкоди від антропогенного і природного впливу, з іншого - визначення природних резервів для використання їх в інтересах людини і оптимальних способів людської діяльності.

Прогноз спирається на дані, отримані при спостереженнях і аналізі результатів спостережень. Прогнозуються зміни інтенсивності джерел і факторів впливу на природне середовище, а також можливі в результаті цієї зміни в біосфері. Прогноз дозволяє намітити заходи не тільки проти вже наявних шкідливих впливів, але і заходи профілактичного характеру.

Система моніторингу навколишнього середовища включає наступні його види: санітарно-гігієнічний, екологічний, кліматичний моніторинг.

Санітарно-гігієнічний моніторинг являє собою систему спостережень, реєстрації, оцінки і прогнозу змін біосфери під впливом антропогенних впливів на здоров'я людини і умови його життя. Ця система складалася в 20-ті р. коли почали інтенсивно розвиватися гігієнічна наука і створюватися санітарно-епідеміологічна служба, на яку в даний час покладені: проведення аналізу (оцінки) впливу виробничих викидів і відходів на санітарно-побутові умови життя і здоров'я населення, розробка на цій основі заходів з оздоровлення навколишнього середовища, складання річних і перспективних планів профілактичних та санітарно-оздоровчих заходів.

Екологічний моніторинг включає спостереження, оцінку і прогноз антропогенних змін стану біосфери (у тому числі зміни рівнів забруднення природних середовищ), відповідних реакцій на них екосистем, а також змін, пов'язаних з впливом забруднень, сільськогосподарським використанням земель, вирубкою лісів, урбанізацією і т.п . Так, моніторинг земель являє собою систему спостереження за станом земельного фонду для своєчасного виявлення змін, їх оцінки, попередження та усунення негативних процесів.

Кліматичний моніторинг на відміну від екологічного охоплює кліматичну систему (атмосфера - океан - поверхня суші і так далі), тобто систему, що впливає на формування клімату і будь-які його зміни.

У залежності від того, чи здійснюється моніторинг у рамках однієї держави або охоплює земну кулю в цілому, розрізняють національний та міжнародний (глобальний) моніторинг навколишнього середовища.

Національний моніторинг відрізняється від міжнародного не тільки масштабами спостережень, але і тим, що його завдання і пріоритетні напрями визначаються з урахуванням екологічних, економічних і соціальних особливостей конкретної держави.

Міжнародний моніторинг здійснюється в рамках Глобальної системи моніторингу навколишнього середовища (ДСМД), яка охоплює національні та регіональні (багатонаціональні) системи моніторингу. Перші пропозиції про створення такої системи були розроблені експертами Наукового комітету з проблем навколишнього середовища (Скоп'є) у 1971 р.; рішення про її створення прийнято на Стокгольмській конференції ООН з навколишнього середовища (Стокгольм, 16 червня 1973 р.); основні цілі та положення програми ГСМОС сформульовані на Першому міжурядовому нараді з моніторингу (Кенія, Найробі, лютий 1974р).

Мета ГСМОС - забезпечити зацікавлені національні та міжнародні організації інформацією про стан, природних і антропогенних змін навколишнього середовища, необхідної для управління якістю цього середовища.

Основними напрямами реалізації ГСМОС є кліматичний моніторинг, моніторинг забруднень, моніторинг відновлюваних природних ресурсів. Кліматичний моніторинг здійснюється через мережу станцій спостереження Всесвітньої метеорологічної організації (ВМО).






III. ЕКОЛОГІЧНА ЕКСПЕРТИЗА



Термін «експертиза» походить від латинського expertus - «досвідчений». Під ним розуміється дослідження фахівцем (експертом) будь-яких питань, вирішення яких вимагає спеціальних знань в галузі науки, техніки, мистецтва. Експертні оцінки являють собою кількісні або порядкові оцінки процесів чи явищ, що не піддаються безпосередньому виміру, а тому грунтуються на судженнях фахівців.

У залежності від того які органи організовують проведення експертизи і яке коло її об'єктів, вона поділяється на державну, галузеву, внутрішньогосподарську, суспільну.

Державна екологічна експертиза є комплекс дій державних органів та спеціальні експертних комісій з розгляду і оцінки проектів планів, передпланових, проектно-кошторисної, нормативно-технічної та іншої документації, а також нової техніки, технології, матеріалів і речовин з позицій їх відповідності екологічним нормам, правилам і нормативам, дотримання яких відповідно до законодавства необхідно на тій чи іншій стадії господарської діяльності.

На відміну від неї, наприклад, галузева екологічна експертиза - це комплекс дій, організованих і здійснюваних міністерствами-розробниками або міністерствами-замовниками за оцінкою створюваної ними нової техніки, технології, матеріалів і речовин на предмет їх відповідності екологічним нормам, правилам і нормативам.

Правову основу державної екологічної експертизи становлять закон РБ "Про державну екологічну експертизу", а також закон "Про охорону навколишнього середовища" (розділ 8).

Цілі державної екологічної експертизи визначені в даних нормативних актах це:

визначення рівня екологічної небезпеки, яка може виникнути в процесі здійснення господарської та іншої діяльності, в сьогоденні або майбутньому і прямо або побічно негативно вплинути на стан навколишнього середовища і здоров'я населення.

оцінки відповідності планованої, проектованої господарської чи іншої діяльності вимогам природоохоронного законодавства

визначення достатності та обґрунтованості березня з охорони навколишнього середовища, передбачених проектом.

У законі "Про державну екологічну експертизу" також законодавчо закріплені такі принципи державної експертизи:

пріоритет охорони життя і здоров'я людини, збереження екологічної рівноваги, генофонду і біологічного різноманіття тваринного і рослинного світу

законності, компетентності, наукової обґрунтованості та гласності

інтегральної оцінки соціального, природоохоронного, економічного та інших аспектів запланованої господарської та іншої діяльності

обліку сумарного впливу шкідливих речовин, що викидаються в навколишнє середовище, і шкідливих фізичних впливів у результаті існуючої та планованої господарської та іншої діяльності.

виконання міжнародних зобов'язань РФ.

Крім вищевикладених, у правовій науці виділяють і інші принципи державної екологічної експертизи, а саме принципи:

презумпції потенційної екологічної небезпеки будь-запланованій господарської та іншої діяльності;

обов'язковості проведення державної екологічної експертизи до прийняття рішень про реалізацію об'єкта екологічної експертизи;

комплексності оцінки впливу на навколишнє природне середовище господарської та іншої діяльності та його наслідків;

обов'язковості врахування вимог екологічної безпеки при проведенні екологічної експертизи;

достовірності та повноти інформації, що надається на екологічну експертизу;

незалежності експертів екологічної експертизи при здійсненні ними своїх повноважень у сфері екологічної експертизи;

У РБ здійснюється державна екологічна експертиза і громадська екологічна експертиза (відповідно до ст.28 закону "Про охорону навколишнього середовища").

Державна екологічна експертиза виробничо-господарської та іншої діяльності є однією з форм санкціонування державою тих чи інших видів діяльності, просторового розміщення об'єктів, що використовуються в господарської та іншої діяльності. Ця експертиза проводиться з метою перевірки відповідності господарської та іншої діяльності вимогам екологічної безпеки суспільства. Державна екологічна експертиза є обов'язкова процедура контролю за обліком екологічних вимог при підготовці рішень в сфері екологокористування.

Об'єктом цієї експертизи є (ст.5 закону "Про державну екологічну експертизу"):

передпланових, передпроектна документація з господарської та іншої діяльності, яка може справити негативний вплив на навколишнє середовище.

проекти планів (програм), основних напрямків, схем розвитку і розміщення продуктивних сил і галузей народного господарства

діючі підприємства, військові, наукові та інші об'єкти, незалежно від форм власності.

екологічний стан окремих регіонів та місцевостей, населених пунктів.

Проведення державної екологічної експертизи покладається на спеціально створювані експертні комісії. Робота комісії завершується складанням висновку, в якому має бути дана оцінка та зроблені висновки про допустимість і можливість ухвалення рішення про реалізацію об'єкта екологічної експертизи.

Висновок експертизи є офіційним документом, що містить висновки експертної комісії (групи). Голова і члени експертної комісії несуть відповідальність за правильність і обгрунтованість своїх висновків відповідно до законодавства РБ.

Законодавством РФ встановлено також порядок оскарження висновків експертної комісії.

Види екологічної експертизи можна класифікувати взявши за основу об'єкти, щодо яких вона проводяться. З цих позицій можна виділити експертизу: а) передпланової і планової документації, б) передпроектної та проектної документації, в) нормативно-правової, нормативно-технічної, інструктивно-методичної документації зі створення нової продукції, г) нової техніки, технології, матеріалів і речовин .

Порядок проведення експертизи, якщо змалювати його схематично і безвідносно до різних видів, передбачає три етапи.

Перший - представлення на експертизу відповідної документації або об'єктів. Підставами уявлення можуть бути: а) пряма вказівка ​​про обов'язковість експертизи в законі, наприклад за відсутності затверджених екологічних правил, норм і нормативів для даного виду документації чи необхідність відступу від них; б) рішення компетентного органу про проведення експертизи; в) вимоги громадськості або населення та ін

Другий етап - дослідження експертними комісіями (експертами) представленої документації або об'єкта, їх відповідності встановленим екологічним та іншим спеціальним нормам, правилам і нормативам.

На третьому етапі дається оцінка документації або об'єктів з цих позицій, виносяться висновки експертів, груп експертів і на цій основі - відповідне зведене ув'язнення.






ВИСНОВОК



У висновку розгляду проблем екологічного контролю не можна не відзначити, що наукову розробку даних питань у цілому можна визнати задовільною, в той час як нормативно-правове забезпечення контролю у сфері екології навряд чи можна порахувати достатнім. В даний час екологічне законодавство в цілому, і законодавча база екологічного контролю зокрема, потребує серйозного вдосконалення і доробки. І хоча певні позитивні результати у цій сфері вже досягнуті, тим не менш, дана проблема ще далека від того, щоб бути вирішеною.

На думку багатьох правознавців, сфера екологічного контролю потребує досить серйозних перетвореннях, тому що на сьогоднішній день далеко не завжди вдається налагодити ефективний контроль у галузі екології. На практиці ж відсутність або недостатність контролю зводить нанівець усі зусилля, що вживаються у даній сфері суспільних відносин, більше того, це може послужити причиною дуже і дуже серйозних наслідків, привести до екологічної кризи. Екологічна нестабільність, у свою чергу веде до погіршення соціальної обстановки, а в результаті - до кризи практично у всіх галузях суспільного життя.

У даній ситуації ще гостріше постає питання про встановлення ефективного механізму охорони навколишнього середовища, причому цей процес є неможливим без урахування положень правової науки. Тільки реалізація передових наукових ідей може вирішити проблеми екологічного контролю, створити умови для становлення його як гарантію ефективності механізму навколишнього середовища.






Список використаної літератури



1. Єрофєєв Б. В. Екологічне право .- Юрайт-М.: 2006.

2. Єрофєєв Б. В. Екологічне право .- Инфра-М.: 2007.

3. Крассом О.І. Екологічне право .- Норма-М.: 2004.

4. Петрова Ю.О. Короткий курс з екологічного права .- Окей-книга-М.: 2008.