Господарський механізм 2

Господарський  механізм -  це  механізм,  що  забезпечує  взаємодію підсистеми,  яка  управляє,  та  підсистеми,  якою  управляють.  Він  складається  із сукупності конкретних форм і методів свідомого впливу на економіку. 

Господарський механізм - складна суспільна система, для якої характерний досить  високий  ступінь  невизначеності  притаманних  їй  зв'язків  і  відносин.  Це відкрита,  здебільшого  ймовірна,  непостійна  система  з  гнучкими  і  переважно нестійкими внутрішніми і зовнішніми зв'язками. 

Основними  елементами  будь-якого  господарського  механізму  є господарюючі  суб'єкти (організатори  виробництва)  і  відносини,  у  які  вони вступають  з  приводу  організації  суспільного  виробництва (або  господарські відносини).  

Господарюючі  суб'єкти  спираються  у  своїй  діяльності  на  матеріальні фактори,  які  виконують  функцію  економічних  орієнтирів  та  важелів,  носіїв господарської  інформації.  До  матеріальних  факторів  господарювання  належать: засоби виробництва, обсяг і структура продукції, пропорції продуктообміну.                

Суб'єкти-господарювання  вступають  в  економічні  відносини,  які  мажуть бути  прямими (двосторонні  угоди  і  прямий  продуктообмін),  непрямими (субпідряд або ринковий продуктообмін), виробничими, невиробничими та ін. 

Центральним у системі господарського механізму є економічний механізм, що  діє  через  економічні  інтереси  як  усвідомлені  матеріальні  потреби  людей  та складається  з  комплексу  економічних  способів,  методів,  важелів,  нормативів, показників, за допомогою яких реалізуються об'єктивні економічні закони. 

Економічний  механізм  підприємства  має  складну  структуру,  що визначається через: 

•  організаційно-технічну    систему    або    формування    вертикальних зв'язків  між  підрозділами   й   адміністративним   центром   та   горизонтальних зв‘язків між окремими підрозділами; 

• систему планування діяльності підрозділів; 

• систему контролю й оцінки діяльності підрозділів; 

• установлення матеріальної відповідальності підрозділів; 

• мотиваційний механізм функціонування.

Організаційно-технічна  система  підприємства  визначається  переважно-формою  зв'язків  між  окремими  підрозділами.  Можна  визначити  три  типи технологічних зв'язків виробництва: 

1. Послідовний технологічний зв'язок, якому притаманна відкрита мережа зв'язків  між  виробництвами,   що  спеціалізуються  на  виробництві  однорідного кінцевого продукту: 

2. Паралельний технологічний зв'язок,  що являє собою мережу зв'язків з розгортанням виходів з першої виробничої ланки в ряд паралельних виробництв,  які  виготовляють з  напівфабрикатів  різні  кінцеві  продукти.  

3. Послідовно-паралельний технологічний  зв'язок  -  це  мережа  зв'язків  з різними  входами  вихідної  сировини  у  ряд  виробництв  з  послідовним розгортанням    входів    у    такі    виробництва.     

Планування  діяльності  підрозділів  здійснюється  шляхом  установлення основних показників виробничо-господарської діяльності підрозділів та базується на прогресивних нормах матеріальних, трудових і грошових витрат.  

Система контролю й оцінки діяльності підрозділів дає  змогу визначити причини відхилень, місце їх виникнення і вжити відповідних заходів. 

Установлення  матеріальної  відповідальності  підрозділів  передбачає компенсацію  збитків  одного  підрозділу  за  рахунок  прибутку  або  собівартості іншого, з вини якого вони виникли. 

Мотиваційний  механізм  створюється  відповідно  до  структури підприємства і  охоплює  три підсистеми мотивів:  

- мотиваційного механізму високоякісної продуктивної праці;  

- мотиваційного механізму науково-технічного розвитку виробництва; 

- мотиваційного механізму підприємництва.




Література

	http://www.studbase.com

	http://www.houseofmcdonnell.com

	http://www.gi.edu.ua