Організація енергетичного господарста

План.

					Організація енергетичного господарства підприємства.

					Прогнозування і планування енергопостачання.

					Шляхи економії енергоресурсів.

					

					

					Організація енергетичного господарства підприємства.

					

					Склад, значення і завдання енергогосподарства.

					Енергетичне господарство це не тільки допоміжний участок підприємства, але і елемент енергетичних систем району і являє собою складну сукупність процесів в-ва, перетворення, розподілу і використання всіх видів енергетичних ресурсів. Енергогосподарство забезпечує в-во на даному підприємстві різними видами енергії і енергоносіями, здійснює монтаж, експлуатацію і ремонт енергообладнання в виробничих цехах і підрозділах підприємства.

					Найбільшу питому вагу в енергопотребі займає електрична енергія 30% всієї вживаної енергії.

					Електрозабезпечення підприємства здійснюється в основному від районних енергетичних систем і рідше від власних електростанцій.

					Теплоносії – пар і гаряча вода – поступають головним чином від теплових сіток тереторіальних енергосистем. На підприємствах для отримання носіїв теплової енергії широко використовують так звані другорядні енергоресурси – теплота вихідних газів нагріваючих печей для нагріву води, використання води і пару, які одержані при водяному і випарювальному охолодженні, від отоплення, а також відпрацьованого пару.

					Забезпечення стисненим повітрям підприємств здійснюється децентралізовано, тобто при допомозі компресорних установок, які забезпечують подачу на робочі місця стисненого повітря для пневмозажимів, підйомників і ін.

					Для виробничих і господарсько-побутових потреб підприємство використовує воду в значних об’ємах, при організації водозабезпечення особливе значення повинно приділятися вирішенню екологічних питань, повторному використанню промислової води і викидів її в природні джерела тільки через систему очисних споруд.

					На підприємстві використовують також тверде, рідке і газоподібне паливо в залежності від технології в-ва.

					В якості твердого палива використовують вугілля, кокс. Для нагрівальних приладів застосовують рідке паливо – мазут, для транспортних засобів в залежності від двигунів внутрішнього згорання використовують дизпаливо і бензин.

					Газоподібним паливом служить природній газ, який використовується нагрівальними установками. В виробничому процесі використовують також інші гази – кисень, вуглекислий газ.

					Важливим фактором, який дозволяє правильно організувати систему енергозабезпечення і рівень технічної експлуатації є надійність і безперебійність забезпечення енергією. Перериви в енергозабезпеченні ведуть до порушень виробничих процесів і економічним збитком.

					Процес в-ва, розподіл і потреба енергії є єдиним енергетичним процесом в якому всі елементи взаємозв’язані. Структура і об’єм енергозабезпечення залежать від виду продукції, технологічного процесу, виробничої потужності і зв’язків з територіальною енергетикою.

					Енергетичне господарство на підприємстві ділиться на:

					загальне

					цехове

Загальне – це генеруючі, перетворюючі і виробничі спорудження, установки і пристрої, які об’єднуються в підрозділи, цехи:

					теплосиловий

					електросиловий

					газовий

					електромеханічний

					слаботоковий

Теплосиловий – це контрольні установки, теплова сітка підприємства, водозабезенчення, каналізація, кмпресорні установки і сітка зрідженого повітря, конденціонери, мазутоперекачуючі установки.

					Електросиловий – понижаючі підстанції, трансформаторні установки, кабельні сітки, електролінії.

					Газовий цех – газопровідна сітка, киснева станція, склади з балонами, які наповнені різним газом.

					Електричний цех – виконує роботи по ремонту електрообладнання і електроапаратури.

					Слаботоковий участок – здійснює технічне обслуговування АТС, комутаторних установок, акумуляторних підрозділів, радіотелевізійної сітки.

					Організація і управління енергозабезпеченням підприємства.

Енергогосподарство:

					електросиловий цех

					тепловий цех

					електромеханічний цех

					які в свою чергу діляться на виробничі участки (всього більше 20 цехів і участків):

					підстанції

					електросітка

					трансформаторно-масляний

					акумуляторний

					релейного захисту

					зв’язку і сигналізації

					котельні

					теплозабезпечення

					повітря і газозабезпечення

					водозабезпечення і каналізації

					топливозабезпечення

					вентиляційний

					розбірно-збірний

					слюсарний

					механічний

					обмоточний

					дослідний

					масляний

					електромонтажний

					комплектовочний

Виробнича структура енергогосподарства відображає організаційні і технічні особливості його як об’єкта управління.

					Велика кількість різного енергообладнання і складних енергоустановок вимагають єдиного керівництва енергогосподарством.

					На підприємствах це здійснює головний енергетик (якщо це невелике підприємство, то це служба входить до головного механіка).

					Аппарат відділу головного енергетика ВГЕ складається з функціональних бюро, груп і лабораторій.

					Головний енергетик має 2 заступників:

					по енергетичній частині

					по теплотехнічній частині

Обов’язковою умовою для забезпечення нормальної роботи в-ва є черговий енергетик, який має безпосередній зв’язок з диспетчерською службою підприємства.

					Різні відділи і бюро займаються виконанням обов’язків, які передбачені відповідними положеннями і регламентуються умовами діяльності при любих формах внутрішньогосподарського розрахунку.

					Енергетична частина має:

					електричні бюро

					енергоконструкторські бюро

					планово-економічне бюро

					електроцех

					виробничі участки

					Теплотехнічна частина має:

					вентеляційне бюро

					бюро ППР

					теплотехнічне бюро

					тепловий цех

					виробничі участки

Черговий енергетик має в своєму підпорядкуванні:

					енергоучастки виробничих цехів

					електроремонтний цех

					виробничі участки

Вдосконалення організаційної структури управління енергогосподарством треба співставляти з розробкою міроприємств по їх оптимізації.

					

					Прогнозування і планування енергопостачання.

	На підприємствах в зв’язку з ростом виробництва, а також його вдосконалення, введенням нової технології росте потреба в паливо – енергетичних ресурсах. Тому потребув цих ресурсах треба добре прогнозувати і планувати.

		      Процес прогнозування передбачає дослідження впливу економічних, технологічних і організаційних факторів в залежності від прийнятя планових рішень, які повинні відображати тенденції зміни енергоспоживання і враховувати їх на найближчу перспективу.

		       За 15 років аналіз даних про розхід енергоресурсів показав, що розхід електроенергії плановий і фактичний майже ніколи не співпадає, відхилення досягають 10 – 15 %, а іноді доходять до 30 – 50 %.

		       Основна причина відхилень в тому, що авртість і енергомісткість продукції знаходиться не в однаковому співвідношенні. Тому навіть якщо облік продукції ведеться в незмінних цінах, то зміна номенклатури визиває коливання питомого розходу  е /е.

		     Крім того, вагомими фактами, які вплвають на зміни в споживанні е /е  є  зміна основних фондів, чисельності, встановлених енергопотужностей.

		     Надійнеі економічне забезпечення потреби в енергоресурсах  необхідної  якості являється однією з умов ефективної і ритмічної роботи промислоих підприємств і залежить від багатьох факторів, серед яких головну роль відіграє організація технічного обслуговування і ремонту обладнання.

		      Основне завдання ремонту – це постійна підтримка обладнання в робочому стані зі збереженням нормальних експлуатаційних характеристик.

		    На кожен технологічний процес ремонту складаються технологічні карти для всього основного і допоміжного енергообладнання.

	Ремонтна служба в енергогосподарстві вирішує широкий круг завдань, серед яких важливе значення має вибір раціонального способу ремонту, організація праці на ремонтних роботах, технологічна і матеріальна підготовка ремонтів.

		    Як і для всіх ремонтів ремонт енергообладнання проводять :

		                      Централізованим

		                      Децентралізованим            способами.

		                      Змішаним 

		Капітальний ремонт на енергообладнання проводить на спеціалізованих ремонтних підприємствах.

		

		

					Шляхи економії енергоресурсів.

		Шляхи економії енергоресурсів.

	Комплексний підхід до організації раціонального використання енергоресурсів передбачає техніко – економічний аналіз резервів економії енгергоресурсів, розробку планів організаційно – технічних міроприємств і їх реалізацію.

		Економія енергоресурсів досягається за рахунок інтенсифікації технологічних роцесів і впровадження нової техніки і прогресивної технології, скорочення норм розходу на виробництво продукції, зменшення витрат енергії, робота обладнання в економних режимах, використання вторинних енергоресурсів.

	 Резерви економії розподіляють:

		60 – 70 % дає розробка і використання нової більш економного енергоспоживання обладнання, застосування менше енергомістких технологій, застосування засобів автоматизації і контролю;

		20 – 25 % можна отримати шляхом зниження енергоресурсів на стадії споживання і при передачі, транспортуванні і зберіганні енергоресурсів;

		10 – 15 % можуть давати організаційно – технічні міроприємства, в т.ч. використання вторинних енергоресурсів.

	Оцінка ефективності енергозбереження повинна проводитися при обов’язковому співставленні деяких варіантів: якість готової продукції, продуктивність обладнання, конструктивно-технологічні особливості, ступінь забруднення навколишнього середовища.

		Серел економічних показниеів треба виділити коефіцієнт попиту:

		Кс = Кз ∙ Ко

		 Кз – коефіцієнт загрузки, який показує, яку частину від максимально можливої потужності складає загрузка електроприйомників;  

		Ко – коефіцієнт одночасності, який показує, яка частина всіх встановлених прийомників знаходиться в роботі.

		Цей коефіцієнт використовуєтьяс при проектуванні нових об’єктів для визначення максимальної погрузки.

		Поряд з організаційно-технічним міроприємствами по економії паливно-енергетичних ресурсів велике значення має стимулювання персоналу за їх ефективне використання.

		В теперішній час необхідне комплексна система стимулювання, яка передбачає:

		посилення дії стимулювання (премії, доплати, надбавки) на підвищення ефективності енерговикористання, прискорення впровадження енергозберігаючих технологій і обладнання і поліпшення якості продукції

		забезпечення єдності інтересів робітників, спеціалістів, службовців і керівників

		стимулювання персоналу за підтримку на оптимальному рівні показників роботи обладнання

		колективні форми стимулювання

		Основними показниками для нарахування винагороди є квартальні дані бухобліку і статистичних звітів про досягнення економій енергоресурсів. Стимулювання повинно проходити за:

					економію топлива, теплової і електричної енергії

					компенсація реактивної потужності

					перевиконання норм повернення конденсату

					проведення міроприємств по регулюванню нагрузки в години пік.