Міжнародний ринок туристичних послуг України

11



План.





I   Вступ.

        

II Основна частина.

       

        1 Індустрія міжнародного туризму і її розвиток в сучасних умовах.

        2 Економічне значення міжнародного  туризму.

	        3 Організація міжнародного туризму.

        4 Становлення і регулювання міжнародного туризму.

        5  Розрахунок ціни туристичного продукту.

        6 Бухгалтерські операції в міжнародному туризмі.

        7 Організація і техніка виконання операцій міжнародного туризму.

                 



III Висновок.



IV Список літератури.            













































 Вступ.



У багатьох державах світу туризм розвивається як система, яка надає всі можливості для ознайомлення з історією, культурою, звичаями, духовними і релігійними цінностями даної країни і її народу, і дає прибуток в скарбницю. Не кажучи вже про те, що “годує" ця система дуже багато фізичних і юридичних осіб, так чи інакше пов'язаних з наданням туристичних послуг. Крім значної статті прибутку  туризм є ще і  одним з  могутніх чинників посилення престижу країни, зростання її значення в очах світової  спільноти і пересічних громадян.

Туристична діяльність в розвинених країнах є важливим джерелом підвищення добробуту держави. У 1995 році США від реалізації туристичних послуг іноземним громадянам отримали 58 млрд. $, Франція і Італія - по 27 млрд. $, Іспанія -25 млрд. $

   В Україні туристичний бізнес розвивається з переважною орієнтацією  на виїзд. Переважну більшість діючих у нас туристичних фірм вважають за краще займатися напрямом своїх співвітчизників за рубіж, і лише невелика їх частина працює на залучення гостей в Україну - тобто все робиться так, що капітал від тур. бізнесу попливе за рубіж. Яка ж картина міжнародного ринку тур. послуг зараз, як він в перспективі змінюється? В умовах, що створилися, ці питання представляються актуальними.





1.  Індустрія міжнародного туризму і її розвиток в сучасних умовах.



У цей час індустрія туризму є однією з форм міжнародної  торгівлі, що найбільш динамічно розвиваються послугами. У останні 20 років середньорічні темпи зростання числа прибуттів іноземних туристів в світі становили 5,1%, валютних надходжень - 14%. Згідно з даними всесвітньої туристичної організації, в 1995 році в світі було зареєстровано 576 мільйонів прибуттів туристів, надходження від міжнародного туризму  досягло 372 мільярди доларів (без урахування надходжень від міжнародного транспорту). Загалом об'єми валютних надходжень від туризму за період з 1950 по 1995 рік виросли в 144 рази.

По прогнозах експертів, бурхливий розвиток міжнародного туризму буде продовжуватися і далі. За різними підрахунками, до 2000 року ця галузь стане провідною експортною галуззю в світі. Очікується, що при збереженні темпів зростання, що склалися число міжнародних подорожей до 2005 року досягне 900 млн. чоловік,а 2010 року збільшиться і складе порядку 937 млн. чоловік.

На думку різних аналітиків, в основі розвитку міжнародного туризму лежать наступні чинники: 

1)  Економічне зростання  і соціальний прогрес призвели до розширення об'єму ділових поїздок і поїздок з пізнавальними цілями.

2)   Вдосконалення всіх видів транспорту здешевило поїздки.

3) Збільшення числа найманих робітників і службовців в розвинених країнах і підвищення їх матеріального і культурного рівня.

4)   Інтенсифікація труда і отримання трудящими більш тривалих відпусток. 

5) Ослаблення обмежень на вивіз валюти в багатьох країнах і спрощення прикордонної формальності.



Як і будь-яка інша сфера господарської діяльності, індустрія туризму є вельми складною системою, міра розвитку якої залежить від міри розвитку економіки країни загалом. 

На промислово розвинені країни доводиться понад 60% всіх прибуттів іноземних туристів і 70-75% поїздок, що здійснюються в світі.  При цьому на частку ЄС доводиться біля 40% прибуттів туристів і валютних надходжень.





Розподіл туристів і прибутків від їх перебування в 1994 році.  



Країна

Відвідування





Прийнято туристів

(млн. чоловік)



Прибуток

(млн. доларів)

 Співвідношення до 93 р.

(%)



Прибуття   Прибуток

Весь світ

Європа

Америка

Східна Азія

Африка

Ближній Схід

Південна Азія

528,4

315,0

108,5

74,4

18,6

7,9

3,7

321,446

153,295

97,405

59,988

5,675

3,672

2,431

 3,0                   5,1

 1,9                   0,6

 4,05                 8,9

 7,6                  14,0 

 1,5                  -4,0  

-4,0                  -12,0

 7,0                   11,2  

 По зауваженню канадських фахівців, функціонування економік індустріально розвинених країн, з одного боку, робило об'єктивно необхідним зміцнення світогосподарських зв'язків і зростання виробничих витрат на підприємницькі переміщення, а, з іншого боку,   створювало працівникам матеріальні можливості для досугових переміщень, в тому числі і за кордон.

Якісне зростання індустрії туризму в окремих країнах відображене в таблиці. Для оцінки застосовується метод рейтінгових оцінок. Як параметри взяті як абсолютні (число туристів, розмір прибутків і витрат), так і відносні (прибутки і витрати з розрахунку  на одного туриста, що відвідав країну) показники.



Рейтинг країн по показниках туристського сервісу.       

      

Країна

Прийнято туристів

Прибутки

Витрати

Питомі прибутки

Питомі витрати

Підсумковий показник

Австралія

27

15

14

2

3

9

Австрія

6

6

8

22

17

8

Багами

29

28

29

12

22

29

Бельгія

22

16

11

5

4

7

Бермуди

35

33

32

6

20

31

Бразілія

30

29

23

3

12

20

Велікоб-

ританія

8

5

3

15

7

2

Угорщина

5

31

25

35

31

32

Венесуела

36

35

20

10

20

30

Німеччина

7

7

2

20

5

3

Гонконг

16

11

20

13

20

17

Греція

11

22

19

33

24

26

Єгипет

26

26

30

23

28 

34

Індія

28

25

20

11

20

23

Ірландія

24

27

18

24

16

25

Іспанія

3

4

13

27

23

14

Італія

4

3

4

19

14

4

Канада

9

9

6

31

13

12

Однак в цьому аналізі потрібно враховувати ряд чинників, прямо не пов'язаних з туристичною сферою, але без урахувань якої неможлива об'єктивна оцінка показників таблиці. До таких чинників відносяться величина країни, чисельність населення і економічний потенціал країни.

Звичайно, найважливіший чинник, що визначає географію туризму в світі,   економічний. З точки зору окупності капіталовкладень туристська індустрія входить в число економічних форвардів, що дають значну величину доданої вартості. Туристські послуги на світовому ринку виступають як “невидимий" товар, характерною особливістю якого є те, що значна частина цих послуг проводиться з мінімальними витратами на місці.

Узагальнюючи діяльність багатьох розвинених країн в сфері туризму, Комісія ЄС опублікувала прогноз основних тенденцій розвитку туризму на період 1995-2000 г.г. В частковості, в ньому зазначається, що:                                           

У Європі доведеться витримувати жорстку конкуренцію за прибутки від 

туризму, яка зажадає від європейської індустрії туризму підвищення якості послуг, що надаються. 

Витрати на всі види подорожей і, насамперед,  витрати на транспорт, будуть 

збільшуватися швидше, ніж інші статті сімейного бюджету. Подорожі стануть більш частими, але менш тривалими, оскільки витрати на одну поїздку знизяться. Загалом же витрати на подорожі зростуть за рахунок споживання більш якісного відпочинку.

Число поїздок буде збільшуватися за рахунок міжконтинентальних 

подорожей з Європи в Америку, Азію і Океанію.

Сезонні зміни ринкової кон'юнктури в найближчому майбутньому 

перестануть бути проблемою для індустрії туризму, оскільки вдалий маркетинг буде сприяти їх вигідному використанню. Для цього буде потрібна активна співпраця між державами і приватними туристськими структурами.

Використання повітряного транспорту буде розширятися швидше завдяки 

збільшенню числа зручних прямих рейсів.

Групи, включаючи сімейні, будуть зменшуватись і вибирати все більш гнучку 

програму відпочинку.

По мірі все більш активного впровадження  комп'ютерних систем бронювання 

будуть зменшувати терміни бронювання.

Активніше  за інших будуть подорожувати дві вікові групи: люди немолодого 

віку і молодь.

Буде продовжувати рости попит на туризм, пов'язаних з відвідуванням 

культурних визначних пам'яток, а також з активним відпочинком.

Стан навколишнього середовища стане одним з домінуючих чинників в 

залученні туристів, особливо в сільських і прибережних районах.

Маркетингове сегментирование ринку стане більш чітко вираженим.

Пропозицію необхідно буде підстроювати під потреби кожної групи споживачів.

               Географія ж міжнародного туризму буде визначатися пріоритетними для туристів чинниками привабливості тих або інших регіонів/країн.



Чинники зростання привабливості для туристів окремих регіонів світу



Найбільш популярні країни регіону.



Чинники зростання привабливості

Південно-американський регіон



Бразілія

1. Широкий розвиток екологічних турів по Амазонії.

2. Екзотична природа.

3. Сучасна архітектура і дизайн столиці країни

Європейський регіон



Франція

Англія

Німеччина

Фінляндія

Швеція

Висока концентрація історичних і культурних визначних пам'яток.

Спрощений візовий режим (можливість широкого спектра комплексних турів).

Високий рівень сервісу.

Середземноморський регіон



Кіпр











Вигідна система оподаткування.

Сучасна банківська мережа.

Добре налагоджена структура  телекомунікацій 

Спрощена процедура створення оффшорних компаній (10 днів)

Повна конфіденційність, що забезпечується державою у всіх питаннях, що стосуються  засновників компаній і банківських рахунків. 

Ізраїль









Регіон загалом 

1. Зростання паломніческого туризму.

Наявність широкого спектра оздоровчих центрів.

Тури по чотирьох морях.

Наявність молодіжних таборів.

Зростання ділових зв'язків.



1. Розвинена інфраструктура туризму.

Високий рівень обслуговування.

Комфортний клімат.

Велика тривалість туристського сезону.

Поєднання відпочинку біля моря з оглядом визначних пам'яток. 

Азіатський регіон



Об'єднані Арабські Емірати 

1. Низькі ціни на електроніку і побутову техніку хорошої якості.

Високий рівень сервісу.

Мінімальні податки. Практика системи “TAX FREE".

Великий досвід каргоперевозок.

Спрощена система візового режиму. 

Регіон загалом 

1. Екзотична природа і культура.

Політична стабільність.

Зручний транзитний шлях для туристів, що летять в Австралію і Океанію.

Головний напрям “пляжного" відпочинку зимою.





2.   Економічне значення міжнародного  туризму.



Значення туризму в світі постійно зростає, що пов'язано з впливом туризму на економіку окремої країни. У економіці окремої країни міжнародний туризм виконує ряд важливих функцій: 

  Міжнародний туризм - джерело валютних надходжень для країни і засіб для забезпечення зайнятості

2.  Міжнародний туризм розширює внески в платіжний баланс і ВНП країни.

3. Міжнародний туризм сприяє диверсифікації економіки, створюючи галузі, обслуговуючі сфери туризму.

4.  З зростанням зайнятості в сфері туризму ростуть прибутки населення і підвищується рівень добробуту нації.

       Розвиток міжнародного туризму приводить до розвитку економічної інфраструктури країни і мирних процесів. Таким чином міжнародний туризм потрібно розглядати разом з економічними відносинами окремих країн.

      Міжнародний туризм входить до трьох найбільших галузей,  поступаючись нафтодобувної промисловості і автомобілебудуванню, питома вага яких  в світовому експорті 11% і 8,6% відповідно. У 1991 році сумарний прибуток країн світу від міжнародного туризму становив 7% від загального обсягу світового експорту і 3% від світового експорту послуг.

      Значення туризму як джерела валютних надходжень, забезпечення зайнятості населення, розширення міжособистих контактів зростає.

Міжнародний туризм в світі надто не рівномірний, що пояснюється насамперед різними рівнями соціально-економічного розвитку окремих країн і регіонів.         

Найбільший розвиток міжнародний туризм отримав в західноєвропейських країнах. На частку цього регіону доводиться понад 70% світового туристичного ринку і біля 60% валютних надходжень. Приблизно 20% доводиться на Америку, менше за 10% - на Азію, Африку і Австралію разом взяті.

Всесвітня організація по туризму в своїй класифікації виділяє країни, що є переважно постачальниками туристів (США, Бельгія, Данія, Німеччина, Голландія, Нова Зеландія, Швеція, Канада, Англія) і країни що є, в основному, що приймають туристів (Австралія, Греція, Кіпр, Італія, Іспанія, Мексіка, Туреччина, Португалія, Франція, Швейцарія).

Подібний розвиток міжнародних туристичних зв'язків спричинив створення численних міжнародних організацій, сприяючих поліпшенню роботи цієї сфери світової торгівлі. У їх число входять: спеціалізовані установи системи Організації Об'єднаних Націй (ООН), організації, де питання розвитку міжнародного туризму обговорюються епізодично і не є головними в сфері діяльності; неурядові спеціалізовані, міжнародні комерційні, національні і регіональні організації по туризму.

Згідно з Статутом ВОТ, цілями її діяльності є заохочення туризму як засобу економічного розвитку і міжнародного взаєморозуміння для забезпечення світу, добробуту, поваги і дотримання прав людини незалежно від раси, підлоги, мови і релігії, а також дотримання інтересів країн, що розвиваються в області туризму.

ВОТ прийняла ряд декларацій в області міжнародного туризму, серед яких:

- Манильска декларація про туризм в світі (1980);

- Документ Акапулько (1982);

- Хартія по туризму і Кодекс поведінки туриста (Софія, 1985);            

 - Гаагська декларація по туризму (1989).

До числа організацій ООН, що займаються питаннями розвитку міжнародного туризму епізодично, відносяться Конференція ООН по туризму і подорожам, економічна і соціальна Рада (ЭКОСОР). Організація Об'єднаних Націй з питань утворення, науки і культур (ЮНЕСКО), Міжнародної організації труда (МОТ), Міжнародної асоціації транспортної авіації (МАТА).





3.  Організація міжнародного туризму.



З розвитком масового організованого туризму і переходом його на нову основу, що спирається на розвинену туристичну індустрію і сучасні кошти транспорту, сталися деякі зміни в формах організації міжнародного туризму. 

По-перше, істотно зросло число роздрібних фірм, пропонуючих туристичні послуги турагентів і часто позбавлених юридичної і господарської незалежності.

По-друге, змінився характер діяльності туристичних оптових фірм, які перетворилися в туроператорів, що пропонують повний комплекс послуг у вигляді інклюзив - турів.

По-третє, з'явилися великі корпорації, засновані на капіталі транспортних, торгових, страхових компаній і банків, здійснюючі операції по представленню туристичних послуг клієнтам.

Всі вищеназвані категорії фірм відрізняються один від одного по функціях і характеру діяльності.

Туристичні агентства - це роздрібні фірми, що виконують роль посередників між туроператорськими фірмами і обслуговуючими підприємствами, з одного боку, і клієнтами-туристами, з іншою. Турагенства або організують тури, що пропонуються туроператорськими фірмами,   або займаються наданням окремих видів послуг індивідуальним туристам або групам осіб, встановлюючи безпосередні зв'язки з транспортними організаціями, готельними корпораціями, екскурсійним бюро. Продаж турів здійснюється по цінах, що встановлюються туроператорами і вказаним  в їх проспектах. За реалізацію  інклюзив-турів турагенства отримують певну комісійну винагороду від туроператорів.

Реалізація окремих видів послуг здійснюється по цінах, що встановлюються їх виробниками, а за надання розрізнених послуг турагенства можуть встановлювати певні націнки до роздрібних цін виробника. Більшість турагенств знаходиться в сфері впливу великих туристичних оптових фірм, авіаційних компаній, готельних корпорацій і торгових фірм.

Туроператорські фірми   це передусім оптові фірми, які виступають посередниками між підприємствами туристичної індустрії і турагенствами. Вони реалізовують тури від свого імені через турагенства або безпосередньо клієнтам. У процесі організації поїздок туроператори встановлюють зв'язки з підприємствами розміщення, харчування, транспорту, культурно - просвітницькими установами і екскурсійним бюро. Часто туроператори орендують на основі довгострокових контрактів готелю і інші кошти розміщення, літаки, автобуси, забезпечуючи їх максимальне завантаження і отримуючи значні знижки. 

Туроператорські фірми в залежності від виду транспорту, що використовується, поділяються на ті, що спеціалізуються на організації турів з використанням спеціально обладнаних літаків; автобусних екскурсій; залізничних екскурсій; морських круїзів і подорожей в яку-небудь одну країну або спеціалізованих турів.

Туристичні корпорації - це великі підприємства, які шляхом участі об'єднують широке коло фірм, що представляють різні види туристичних послуг. Вони значною мірою монополізували ринок і перетворилися в могутні міжгалузеві виробниче-господарські комплекси, що включають підприємства самих різних галузей промисловості, обслуговуючих туристичний бізнес, транспортні банківські, страхові і інші компанії і реалізовуючих турів через широку мережу туроператорів і турагенств в різних країнах.

Оснащення самими сучасними автоматизованими системами управління і зв'язку дозволяє їм оперативно вивчати і задовольняти потреби і інтереси туристів. Найбільшого розвитку подібні великі компанії досягли в розвинених капіталістичних країнах. У Франції, наприклад,  на частку 13 найбільших туристичних корпорацій доводиться 50% турів, що реалізовуються,  в Німеччині 3 найбільші туристичні корпорації “TUI", “Nekkerman" і “ITS" зосередили в своїх руках 70% ринку.

Крім великих корпорацій, в теперішні час отримали широкий розвиток готельні комплекси, які надають туристам послуги не тільки по їх розміщенню, але і широкий комплекс інших послуг, наприклад, харчування в ресторані при готелі, надання залів для проведення нарад, придбання квитків на транспорт, виклик таксі, екскурсійне обслуговування, організація розваг, торгівля сувенірами і іншими товарами.

Найбільші готельні комплекси об'єднуються через автоматизовані системи управління і розподілу готельного фонду в так звані “ланцюги", що дозволяє швидко і точно враховувати кожну індивідуальну операцію і  з мінімальними витратами часу проводити резервування місць в готелях, на транспорті без затримки видавати всю розрахункову документацію і здійснювати платежі. Усього в світі нараховується біля ста таких готельних “ланцюгів" із загальним числом номерів 1,6 млн. Ведучі з них - “Holiday Inn", “Sharaton", “Hilton".

Важливою особливістю сучасного етапу розвитку міжнародного туризму і зміни його організаційних форм є проникнення в туристичний бізнес транспортних, торгових, банківських, промислових, страхових компаній. Транспортні компанії надають як окремі види послуг, так і самостійні розроблені тури на основі готельної бази. Такі фірми організують обслуговування на основі ділових відносин з готельними і іншими підприємствами на звичайних умовах туроператора. Торгові фірми стали активно займатися реалізацією туристичних послуг приблизно з початку 70-х років. Це відноситься, в основному, до великих роздрібних концернів і до торгово-посилочних фірм.

Спочатку універсальні магазини, прагнучи поліпшити обслуговування клієнтури, здавали в оренду свої приміщення для діяльності турагенств. Надалі,  по мірі попиту, вони перейшли до практики організації в своєму складі формально не залежних туристичних фірм з обмеженою відповідальністю, які потім стали їх дочірніми фірмами. 

З метою швидкого і міцного завоювання ринку ці компанії почали калькулювати ціни  турів з розрахунком лише на мінімальний прибуток, що було можливо завдяки величезному капіталу торгових фірм. Промислові фірми, що представляють насамперед галузі, обслуговуючі туристичний бізнес, на основі системи участі почали придбати і включати в свою структуру туристичні фірми. Помітно посилилося проникнення банків і страхових компаній в сферу міжнародного туризму шляхом придбання всього або частини контрольного пакету акцій. Володіючи розгалуженою мережею філіали і обширним штатом страхових агентів, банки і страхові компанії стали успішно здійснювати ці операції, отримуючи додатковий прибуток за рахунок економії на комісії,  що виплачується турагенту. Тури, що пропонуються банками, як правило, дешевше, чим у турагентов. Крім того, банки і страхові компанії мають власні автоматизовані системи обліку і управління, в пам'яті яких закладені всі основні дані про вкладників і застрахованих осіб. Це дозволяє їм здійснювати цілеспрямовану розсилку реклами і інформації, пропонуючи клієнту таки тури, які можуть відповідати його інтересам і коштам.

Дисконтні картки, що випускаються банками, на відміну від кредитних і дебетових пластикових, що є платіжним засобом, не призначені для оплати, але дають своїм власникам права на самі різноманітні знижки. У світі існує декілька глобальних систем дисконтних карток. Лідируюче положення займають “ETN", “IAPA", “COUNTDOWN".

У умовах, коли конкуренція в туристському бізнесі і індустрії відпочинку і розваг дуже висока, власники готелів беруть участь в дисконтних програмах, оскільки безкоштовна інформація про знижки,  яка дається в каталогах для власників карток, залучає потенційних клієнтів. Банківські структури також зацікавлені в поширенні карток. Вони видають їх як доповнення до кредитних карток, що емітуються безкоштовно або набагато дешевше роздрібної ціни, тим самум розширюючи спектр послуг для своїх клієнтів.

Географія дисконтних карток дуже різноманітна, найбільш популярно “ETN-CARD". Для мандрівників ця система є клубом, членство в якому дозволяє зменшувати дорожні витрати. До перевагою використання карток “ETN" відносять: 

-  знижки для власників від 20 до 50% вартості в десяти тисячах готелів в 175 країнах світу, в тому числі в Укаїні і в країнах СНД. У США в 400 готелях власник картки заплатить 50% від вартості номера;

 -  широку систему знижок  в ресторанах  (від 20 до 50%);                          

 - зниження (до 1/3) тарифів при оплаті оренди автомобіля;              

 - знижка при купівлі авіа-, залізничних, автомобільних квитків в розмірі 3-10%;

 - можливість безкоштовно отримати картки “ETN- Telecard" і  “Sprint Fonecard", що дозволяють вести телефонні переговори по пільгових тарифах.

При отриманні картки власнику видається ілюстрований каталог з адресами сервісних служб, що входять в систему. Вибравши готель, власник замовляє знижку на резервування номера. Часто цю процедуру бере на себе сама дисконтна система.

Крім поширення дисконтних карток, банки реалізовують дорожні чеки. Система дорожніх чеків схожа з системою акредитивів, але, на відміну від останніх, можна не тільки обмінювати в банку на гроші, але ними можна розплачуватися в магазинах, які їх приймають.

Дорожні чеки дозволяють забезпечити гроші від крадіжки, оскільки платіжний документ стає дійсним тільки після звірення підпису власника з підписом на корінці книжки. На відміну від пластикових карток, для придбання чека не обов'язково мати рахунок в банку.

Дорожній чек ще називають туристським чеком, під яким розуміється платіжний документ, грошове зобов'язання виплатити позначену в йому суму валюти його власнику.

У Європі з 1968 року широку популярність здобув єврочек - чек в євровалюті, який виписується банком без попереднього внеску клієнтом готівки в рахунок банківського кредиту терміном до місяця. Чек оплачується в будь-якій країні-учасниці угоди “Єврочек", до яких відносяться країни ЄС.

На світовому ринку порівняно недавно з'явився новий вигляд розміщення - тайм-шер. Це не продаж стандартної нерухомості і не розміщення в готелі, а середнє між ними - власність, обмежена по користуванню у часі. За одиницю часу приймається один тиждень.

Сьогодні тайм-шер-індустрія складається з двох частин:

  продаж клубів або апартаментів, розділених на тижні;

  обмін цих тижнів через єдиний центр по обміну, званий клубом для відпочинку, де власники можуть обмінятися своїми тижнями.

У світі нараховується п'ять обмінних організацій, серед яких лідирують “RCI'и “II" (Interval International).

Індустрія тайм-шера неухильно розвивається з початку сімдесятих років. З 1989 року світове число курортів, працюючих за системою тайм-шер, зросло на 600%, річний об'єм продажу тижнів збільшився на 300%. До 1994 року в світі було продано тайм-шерів на чотири мільярди доларів.

З зростанням популярності тайм-шеров мінялася і сама індустрія. Якщо в роки формування вона залучала в основному дрібних підприємців, то зараз нею займаються такі корпорації як “Хилтон", “Марріот", “Дісней", “Шератон", “Баррат", “Вамлі".

Сьогодні тайм-шер є однією з галузей індустрії відпочинку, що найбільш швидко розвиваються.  Він вважається самої сучасною технологією в області між туризмом і нерухомістю. 

Курорти тайм-шер є в 75 країнах. Європа займає друге місце по розвитку тайм-шера після США. Багато які приймаючі країни розглядають тайм-шер як істотний елемент всієї системи організації відпочинку. У більшості регіонів він розширює сезон канікул, сприяє тривалому економічному зростанню, поліпшує перспективи для інвестицій, підвищує зайнятість.





4.  Становлення і регулювання міжнародного туризма.



 Структура організації і управління туристичної фірми визначається задачами і стратегією компанії, але, як правило, має керівника, що здійснює загальне керівництво і розробляючого загальну стратегію фірми, а також відділи посередницьких операцій, маркетингу і реклами, бухгалтерію.

Відділ по організації посередницьких операцій міжнародного туризму веде роботу по плануванню і здійсненню туристичних поїздок на основі ділерський договорів з туроператорами. На початку кожного сезону на основі даних про попит і стан ринку, що надається відділом маркетингу, складається план набору груп у різних напрямах, запит пересилається туроператору на надання окремих турів на певний період. Вся робота по забезпеченню договору: формування груп, підбір керівників і гідів-перекладачів, надання необхідної інформації, списків груп при візовом оформленні і страхуванні здійснюється також цим відділом.

Контроль за роботою фірми здійснюється за допомогою бухгалтерського відділу, куди поступає інформація про наявність і рух грошових коштів і здійснення різних господарських операцій.

Маркетингова і рекламна стратегія, а також розробка туристичного продукту здійснюється відділом маркетингу.

У туристичному бізнесі, як і у будь-якому іншому вигляді діяльності, необхідне вивчення проблем попиту і пропозиції на ринках, тобто проведення маркетингових досліджень.

При наданні послуг фірма повинна орієнтуватися на потреби туристів, що визначаються за допомогою опиту потенційних клієнтів.  Важливим джерелом інформації є і аналіз рекламних проспектів і листівок, що доставляються українськими і зарубіжними фірмами-партнерами і конкурентами.

Потрібно враховувати, що по цілях поїздки туризм класифікується на:

  - курортний туризм з метою відпочинку і лікування;     

          - екскурсійний туризм - знайомство з природними, історичними і культурними визначними пам'ятками;

           -  діловий туризм - для проведення ділових переговорів;

    - науковий туризм - знайомство з досягненнями науки і техніки, участь в конгресах, конференціях і т.п.

По чисельності учасників розрізнюють груповий і індивідуальний туризм.

При виборі свого сегмента на ринку туристичних послуг аналізуються наступні чинники:

1) Цілі поїздки: відпочинок бізнес, навчання, шопінг.

2) Географічні чинники: відпочинок на морі, розваги, інтерес до культурних і архітектурних цінностей.

		     3) Вікові групи: школярі, студенти, дорослі, сім'ї.

		     4) Економічні потреби і престиж: економія часу і зусиль при досягненні 

комфорту, прагнення належати до певної соціальної групи.  

 Організація турів на відпочинок повинна враховувати такі чинники, як місце відпочинку, престиж або, навпаки, економію коштів, а також вік туристів; при організації ділових поїздок і шоп-турів особливе значення має місцеположення країни туризму, а для турпоїздок з метою навчання до останнього додається і аналіз вікової  структури туристів.

Процес створення будь-якої туристичної програми починається з розробки загальних цілей, вироблення попередніх прогнозів, заснованої передусім на вивченні попиту споживачів і пропозиції конкурентів.

У діяльності туристичних фірм, особливо на етапі їх виходу на ринок, велике значення правильно розробленої рекламної компанії.

Туристична компанія може бути направлена на турагентів або на потенційних клієнтів. Інформація що відноситься до першого вигляду, розповсюджується передусім на туристичних виставках, де представляють свої продукти всі самі великі компанії різних країн.

Дуже велике значення в туристичній рекламі мають спеціалізовані документи   листівки, брошури і пр.

Звичайно двозірковий і більш високого класу готель випускає свої власні брошури, наявність яких необхідна передусім в курортних зонах, центрах спортивних заходів, архітектурних і культурних центрах.

Всі вищеперелічені кошти надаються турагентам туроператорами,  які використовують також проспекти курортних зон і відеорекламу, де відбивається передусім своєрідність даної місцевості, культурні традиції і історичні пам'ятники. У цьому випадку основною метою, вибраною туроператором, є створення іміджу того або іншого регіону. Для цього використовується набір продуманих кадрів, які освітлюють даний регіон з певних позицій і відрізняють його від будь-якого іншого.

Рекламою різних туристичних зон і туристичних програм займаються передусім туроператори: користуючись інформованістю потенційного споживача, публікують невеликі оголошення в друкарських чорно-білих виданнях, що стосуються послуг, що пропонуються, і рівня тарифів, причому для майбутніх клієнтів основним аргументом є низькі ціни.

Один з основних етапів - просування товару. На міжнародному рівні необхідна не просто реклама, а передусім участь на міжнародних ярмарках і виставках, які дають можливість привернути увагу не до одного конкретного продукту, а до фірми загалом.  Розрізнюють наступні види виставок:

 - туристичні виставки загального призначення для професіоналів і публіки

 - спеціалізовані виставки, организуємі по певних критеріях, наприклад, зимових видів спорту, що стосуються.              

- багатоцільові ярмаркові експозиції.

Основними туристичними центрами, організуючими відомі у всьому світі ярмарки і виставки, є Брюссель, Мілан, Люксембург, Париж, Лондон.

Крім сегментації ринку і вибору маркетингової стратегії, необхідно враховувати, що туристичні послуги мають свій життєвий цикл, що складається з декількох фаз:

    - розробки - період дослідження ринку, аналізу інформації, розрахунку вартості послуг на даний момент пошуку партнерів, налагодження зв'язків.

- “запуску" - період поширення рекламних оголошень, завоювання потенційних клієнтів, для якого характерні непостійний об'єм збуту і коливання ціни.

- зрілість  -  період, коли продукт стає відомим, з'являються постійні клієнти, число бажаючих скористатися послугами росте, збільшується об'єм продажу.

- занепаду -  період, коли попит на даний вигляд послуг падає при появі 



5. Розрахунок ціни туристичного продукту.



     Вартість путівки включає в себе наступні пункти:

  вартість проїзду;

  вартість харчування;

  вартість мешкання;

  вартість трансферта;

  вартість екскурсійної програми;

  вартість оформлення візи;                                                  

 вартість страхового поліса.    

      Ціна ж туристичної путівки більше собівартості на величину витрат і прибутки туристичної фірми.

      Витрати, представлені в цих статтях, діляться на постійні і змінні. До категорії постійних витрат відносяться:

  вартість проїзду;

  вартість трансферта;

  вартість страхового поліса;

  оформлення всіх необхідних документів.       

       Як правило, постійні витрати не залежать від тривалості тура і якості обслуговування.

        Частка гостиний обслуговування і харчування в загальній вартості путівки становить 60 - 65%. Обидва ці елементи є змінними величинами і залежать від зміни цін на дані види послуг, а також від сезонної градації, географічної зони розташування готелю, вигляду і класу обслуговування, договірних комерційних умов між турагенством і адміністрацією готельного підприємства.

         На вартість готельного обслуговування і харчування впливає і тривалість мешкання. Чим вона більше, тим нижче вартість одного туродня.

При розрахунку готельного обслуговування ціна мешкання і харчування розбивається на тарифну сітку, яка має діапазон 7 днів.

У цей час основна частина потоку туристів складається з укомплектованих груп. Це означає, що туристична фірма визначає оптову ціну поїздки для всієї групи. При цьому звичайно надається знижка для масової оптової операції в залежності від об'єму опера - до 10%, по термінах і тривалості - до 5%, знижка в залежності від тривалості мешкання туристів в готельному підприємстві - до 10%.

З оптової ціни можуть робитися додаткові знижки за участь фірми в рекламі і виданні рекламних проспектів по країні, окремому місту, окремому готелю, куди фірма відправляє туристів. Так, нерідко турфірма реалізовує рекламні проспекти країни, рекламуючи таким чином не тільки свої тури, але і країну загалом. 

Знижки можуть також проводиться при попередній оплаті туристичного обслуговування.

Загалом ціна на туристичне обслуговування груп може бути нижче ринкової ціни для разових операцій в середньому на 10-20%. 

Таким чином, на вартість путівки впливає чинник кількості послуг, що пропонуються.  Туристу можуть бути надані або певні види послуг по його вибору, або повний комплекс послуг. Повний комплекс послуг може бути наданий шляхом продажу так званих інклюзив-турів (inclusive tour) або пекідж-турів (packadge tour).

При інклюзив-турах, що застосовуються при авіаперевізках, вартість інклюзив-тарифів, що спеціально розробляються,  які можуть бути наполовину нижчим за звичайні. Тур включає також вартість розміщення туристів в готелі, харчування (повне або часткове) і інші послуги, що надається на певне число днів перебування туристів в країні призначення, і що використовується при групових і індивідуальних поїздках.

Загальний рівень рентабельності і ціна інклюзив-тура повинни бути не нижче звичайного тарифу вартості транспортування. Клієнту повідомляється загальна ціна інклюзив-тура без розбиття її на окремі види послуг.

При розрахунку вартості інклюзив-тура фірма включає в неї крім вартості туристичних послуг, власні витрати на утримання апарату фірми, витрати на рекламу, а також певний прибуток. Незважаючи на це, загальна вартість інклюзив- тура для окремого туриста обходиться дешевше, ніж при індивідуальній поїздці без допомоги турфірми з таким же комплектом і рівнем послуг.

Пекідж-тури передбачають надання клієнту повного комплексу послуг, який, однак, може і не включати транспортні витрати. Організуються вони по певній, програмі, що зазделегідь рекламується.  Структура турів варіюється в залежності від країни, складу туристів, їх купівельної здатності, характеру, асортименту і якості послуг.



6.  Бухгалтерські операції в міжнародному туризмі.



Специфіка бухгалтерського обліку операцій міжнародного туризму витікає з відмінності в формуванні вартості путівки:

 - для туристсько-екскурсійних організацій, які формують вартість путівки шляхом придбання окремих послуг;

 - для туристсько-екскурсійних організацій, що займаються тільки продажем путівок;

 - для туристсько-екскурсійних організацій, що займаються посередницькою діяльністю.

Перший варіант являє собою звичайну схему роботи підприємства, що реалізовує продукцію власного виробництва. Виходячи з того, бухгалтерський облік можна вести по схемі, прийнятій для підприємств, що реалізовують продукцію власного виробництва або, як звичайно її називають, “по виробничій схемі".

Потрібно зазначити, що нерідко туристичні фірми, працюючі по схемі формування вартості путівки (тура) з послуг, що окремо придбаються,  допускають характерну неточність: при підведенні підсумків звітного періоду повністю закривають рахунки обліку витрат і таким чином визначають фінансовий результат за звітний період просто як різницю між виручкою від реалізації і всією сумою понесених витрат. Тим часом, як і в багатьох інших видах виробничої діяльності, тут можливо і освіта на кінець звітного періоду залишків незавершеного виробництва і отримання авансів і передоплат під продаж путівки.

Потрібно зазначити, що процеси формування, придбання і подальшого продажу путівок можуть бути розтягнуті у часі, відповідно на практиці складаються ситуації, коли формування путівки починається в одному звітному періоді і закінчується в іншому, або при роботі по другому варіанту придбання путівки і її перепродаж відбуваються в різних звітних періодах. З цього слідує, що в діяльності туристичної фірми повинно бути чітко визначено, яким чином фіксуються основні господарські операції, такі як:

  - отримання передоплати від інших організацій за надання послуг;

  - отримання передоплати від інших організацій за готову путівку;

 -отримання передоплати від туриста за путівку;     
          надання послуг іншої організації;

 - передача путівки туристу;                             

 - видача передоплати іншим організаціям;      

 - отримання від інших організацій гарантії на отримання окремих послуг;

 - отримання від інших організацій путівок.        

Практика свідчить про те, що, як правило, чітко фіксуються моменти сплати і отримання грошей і освіти заборгованостей, що відбивається на рахунках розрахунків з дебіторами і кредиторами. У цьому випадку стаття витрат істотно скорочується і визначити які з них відносяться до даного об'єму реалізації нелегко.

Якщо туристичне агентство працює тільки як посередник, використовується схема ведення бухгалтерського обліку, характерна для даного виду діяльності.

Роль економічного аналізу в умовах ринкових відносин незмірно зростає і має два аспекти:

- внутрішній, за рахунок зростаючої відповідальності підприємства перед співвласниками, працівниками, банками і іншими кредиторами;

-  зовнішній, як необхідність аналізу  фінансового становища при встановленні ділових контактів зміцненні положення на ринку. 

Фінансова діяльність підприємства охоплює процеси формування, руху і забезпечення збереження майна.

Фінансове становище є результатом господарської діяльності підприємства і характеризується фінансовою стійкістю, платоспроможністю і ліквідністю.

Основним джерелом інформаційного забезпечення аналізу фінансового становища є балансовий звіт, що включає форму 1 - баланс підприємства і форму 2 - звіт про фінансові результати.

Аналіз фінансового становища туристичної фірми включає в себе розрахунок коефіцієнтів платоспроможності  і ліквідності.

У першому випадку коефіцієнт розраховується як відношення власного капіталу до активів, а у другому - відношення високоліквідних активів (грошових коштів на рахунках) до короткострокової заборгованості.

Підприємство вважається платоспроможним, якщо його загальні активи більше, ніж довгострокові і короткострокові зобов'язання, і ліквідним, якщо його поточні активи більше, ніж короткострокові зобов'язання.

При цьому необхідно враховувати, що фінансове управління діяльністю і наявність грошових коштів більш важливо, ніж поточний прибуток, а відсутність грошових коштів в банку може привести до кризи фінансового становища. Показники можна вважати задовільними і хорошими у разі низьких витрат і відсутності заборгованості. Саме цей важливий чинник значно підвищує коефіцієнти, а означає, для того, щоб розібратися в реальному положенні справ, необхідно розглянути рентабельність і результати звіту по прибутку.

Функціонування підприємств незалежно від видів діяльності і форм власності визначається його здатністю приносити достатній прибуток або прибуток як кінцевий фінансовий результат роботи. В умовах ринку прибуток виступає основним чинником стимулювання підприємницької діяльності. Вона створює можливість для розширення діяльності, задоволення соціальних і матеріальних потреб членів колективу, є основним джерелом формування бюджету. За рахунок прибутку гасяться боргові зобов'язання підприємств перед банками і інвесторами.

Враховується також рентабельність роботи підприємств і рентабельність продукції. Чим вище рівень рентабельності, тим більше ефективність господарювання.

У зв'язку з цим кожна туристична фірма проводить розрахунок загальної рентабельності, рентабельності продукції ( обороту ) і  оборотів коштів . 

Загальна рентабельність визначається як відношення прибутку до нарахування процента до активу балансу.

Практика показує, що найбільша рентабельність в міжнародному туристичному бізнесі досягається при короткострокових (до 8 днів) подорожах з розміщенням в готелях високого класу.



7. Організація і техніка виконання операцій міжнародного туризму.



Здійснення міжнародних туристичних операцій передбачає певні відносини між туристами - споживачами туристичних послуг і туристичними фірмами - їх виробниками і реалізаторами, а також відносини останніх з різними організаціями(банками, транспортними і страховими компаніями і т.п.),  що забезпечують виконання цього вигляду міжнародних послуг.

  Робота туристичних фірм з туристами включає в себе:

- пропозиція туристу або групі туристів певного набору турістично-екскурсійних послуг;

- отримання від клієнта грошових коштів за путівку (тур); 

- перерахування грошових коштів певним організаціям за розміщення, мешкання, екскурсійне обслуговування.

Договірні відносини туриста і туристичної фірми складаються як відносини покупця (замовника) і продавця (виконавця). При цьому потрібно підкреслити  особливий характер “продукт", що придбається у туристичної фірми. Вступаючи з нею в договірні відносини, турист розраховує отримати в кінцевому результаті необхідний йому набір послуг. Фірма ж надає йому, як правило, ще не самі послуги, а права (гарантії) отримання  в певний час, в певному місці послуг, безпосередньо здійснюваних іншими фірмами, що не мають прямих договірних відносин з  даним туристом, але що знаходяться у договірних відносинах з направляючою туристичною фірмою. Турист придбаває також і гарантії надання певних видів послуг і самої направляючою фірмою. Сукупність цих прав відображається в путівці, яка є кінцевим “продуктом" діяльності туристичної фірми і відповідно предметом її реалізації.

Туроператорська діяльність - це діяльність по формуванню, просуванню і реалізації туристичного продукту, здійснювана на основі ліцензії юридичною особою або індивідуальним підприємцем (туроператором).

Турагентська діяльність - діяльність по просуванню і реалізації туристичного продукту, здійснювана на основі ліцензії юридичним особа або індивідуальним підприємцем (турагентом).

Взаємовідносини між туроператором і туристом частіше за все будуються на основі агентського договору про надання першим другому права на реалізацію туристичного продукту, сформованого туроператором.

Саме тому при організації турів туристичні фірми співробітничають зі страховими компаніями. Страховий внесок входить у вартість путівки. Його величина залежить від тарифу. Існують чотири різновиди тарифів, які засновуються на:

- умовах посольств, які можуть визначити мінімальну величину страхової суми, наприклад, для Західної Європи це приблизно 30 доларів США;

- терміні поїздки;

           - кількості чоловік в групі (можливі знижки від 5 до 20%);

           - віці (старше за 60 років страхова сума може бути збільшена в два рази).



На сьогоднішній день існують дві форми страхового обслуговування туристів.

Компенсаційна.

Передбачає оплату самим мандрівником всіх медичних витрат і відшкодування їх лише після повернення на батьківщину, що, як правило, незручно, оскільки змушує туриста мати при собі значний грошовий запас на цей випадок.

 Програма страхування багажу.

Сума страхового ліміту біля 2000 доларів. Вона виплачується по пред'явленні документів, підтверджуючих, що багаж був загублений або пошкоджений під час зберігання або транспортування. Це найбільш поширений вигляд страхування, так як тариф страхування багажу складає біля 50 центів в день.

2) Сервісна.

Страхування медичних витрат.

Юридичний і інформаційний асістанс - забезпечення правової підтримки мандрівникам у разі адміністративних або цивільних порушень, а також гарантія отримання необхідної інформації про найбільш зручні маршрути.

Страхування від нещасного випадку.

Програма страхування цивільної відповідальності за нанесення збитку майну третіх осіб, нанесених туристом внаслідок  “ненавмисних дій".

Страховий поліс - обов'язковий документ при турпоїздці. Більшість країн світу не видає візи без наявності спеціального страхового поліса. До них відносяться більшість розвинених країн: Австрія, Бельгія, Німеччина, Голландія, Данія, Іспанія, Норвегія, Франція, Швейцарія, Швеція, США.

Страховий поліс як документ, що гарантує оплату необхідного медичного обслуговування у страховому випадку, обов'язково містить номер телефону фірми-партнера, по якому можна звернеться за допомогою, інформацію про страхувальника, страхувальника, умови, вартість страховки і звільнення від (відповідальність) зобов'язань компанії у разі війни, ядерних вибухів, дорожніх аварій, хронічних захворювань і т.д.

Туристична фірма пересилає постачальнику запит і гарантійний лист з термінами поїздки, найменуванням країни призначення, засобів пересування, приймаючої фірми, кількістю туристів поіменно з вказівкою номера паспорта і віку. 

Подібним образом оформляються і візи.

Існує декілька видів віз в залежності від цілей поїздки - туристичні, візи по приватному запрошенню, візи по діловому запрошенню.

Оформлення віз по приватних і ділових запрошеннях здійснюється в консульстві країни.  Випадки відмови у візі становлять 5 - 7% від кількості всіх звертаючихся, причому відмова може бути переглянена. Консульський збір за даний вид послуг становить 10-60 доларів США.

Оформлення туристичних віз здійснюється за допомогою виклику зарубіжної фірми на певну кількість туристів зі списком, заявленим раніше туристичним агентством. Після розгляду консульством видається віза, загальна для всієї групи або призначена для окремих туристів.

При розробці програм враховується не стільки вартість, скільки складність процедури оформлення.

Все описане характерне передусім для Сполучених Штатів Америки і Західної Європи, де до дозволу на в'їзд відносяться дуже суворо.

14 червня 1985 року в Люксембургськом місті Шенген державами Бенілюксу, Францією і Німеччиною була підписана угода про майбутнє поступове скасування паспортного контролю на своїх внутрішніх кордонах.

У червні 1991 року до Шенгенському угоди приєдналися Іспанія і Португалія, і був складений список країн, які обов'язково повинні мати відкритий візовий режим. 17 грудня 1992 року був затверджений список з 120 країн, громадяни яких для перетину кордонів повинні мати візу єдиного зразка (до них відноситься і Україна), був прийнятий бланк єдиної візи і 22 грудня 1994 року представники урядів цих країн підписали офіційний протокол про набирання чинності Шенгенських угод з 26 березня 1995 року. У 1997 році до Шенгенському угоди приєдналися Швеція і Данія. Саме з цього часу українські туристи, що виїжджають в одну з цих держав на термін менш трьох місяців, отримують Шенгенськую візу, при більш тривалому перебуванні в країні призначення діють національні візи.

З одного боку, пересування по території семи європейських держав при оформленні однієї візи безумовно дуже зручне, але, з іншого боку, істотно подовжився термін (до чотирьох тижнів), протягом якого розглядається питання про видачу дозволу на виїзд. Це пов'язано з тим, що посольства цих держав посилають один одному запити на того, який звернувся.

Існують також держави, в яких оформлення на в'їзд здійснюється безпосередньо на кордоні. До них відносяться Бахрейн, Єгипет, Кенія, Ліван, Мальта, Непал, Об'єднані Арабські Емірати і Туреччина.

Безвізовий в'їзд по запрошенню без оформлення закордонного паспорта дозволений в країни Східної Європи, Монголію, Кубу.

Українські громадяни мають право на в'їзд без оформлення віз в Колумбію, Малайзію, Еквадор, Кіпр і інш. країни.

При оформленні документів в обов’язки турфірмы входить інформування туристів про вимоги прикордонних і митних служб.

        Система взаємовідносин між основними суб'єктами операцій міжнародного туризму юридичний оформляється різними договорами (контрактами).

Договір між туристичною фірмою і туристом, як правило, містить наступні типові умови:

 -  предмет договору (придбання туристом прав(гарантій) на тура, оформлених у вигляді путівки);

  - вартість послуг фірми і форма їх оплати (готівка або переказ грошей на розрахунковий рахунок фірми);

  - обов'язки туристичної фірми (по наданню туристичного продукту в повному об'ємі і якісно; по медичному страхуванню туристів; по оформленню для них посольських віз);

  - відповідальність і звільнення від відповідальності сторін (у випадках форс - мажорних обставин, зміни якості послуг, що надаються,  термінів їх надання, відмови сторін від тура);

  - обов'язку туриста (по оплаті, наданні необхідних документів для оформлення віз і т.п.).

У договорі з клієнтом доцільно відобразити наступні відомості: дату укладення договору, терміни надання послуг, вигляд транспорту до місця відпочинку і зворотно, клас готелю, його найменування і місце розташування.

Договір між туроператором і турагентом в залежності від змісту відносин між турфірмами може бути декількох видів.

Агентські згоди передбачають передачу виробником послуг туристичному агенту прав на продаж окремих видів послуг і інклюзив-турів від імені і за рахунок туроператора. У договорі звичайно містяться чіткі інструкції по виконанню покладених задач, територіальне обмеження сфери дії, встановлюються права і обов'язки сторін, а також порядок виплат комісійних винагород. Об'єм і характер вимог до агента неоднаковий і залежить від конкретних умов, існуючих на національних ринках.

У угоду може бути внесена обмовка, що зобов'язує агента не вступати у ділові відносини з іншими фірмами, а також обмовка про монопольне право продажу окремих туристичних послуг. Подібна форма діяльності, з одного боку, дає можливість працювати, не маючи великих витрат на рекламу, маркетинг, організацію турів і отримуючи комісійні, але, з іншого боку, не дає можливості істотного розширення і отримання великих прибутків. Крім того, агент часто дуже залежить від туроператора і по суті справи позбавлений самостійності.

Саме тому часто туристичні фірми придбають путівки як готову продукцію, сформовану іншою компанією, і надалі продають її дорожче. У обов'язку продавця входить бронювання місць в готелі, оформлення необхідних для поїздки документів, забезпечення туристичної групи гідом-перекладачем і інформування покупця про можливі зміни, а покупець здійснює набір, комплектацію і відправку туристів, забезпечує надання їх списків в трьох примірниках для оформлення документів і бронювання місць на транспорті і готелі, інформує туристів про вартість і порядок розрахунків.

У разі не виконання зобов'язшкодань і не дотримання термінів перекладу вартості обслуговування або не надання анкет і списків громадян продавець має право анулювати поїздку, а покупець відовує збитки.





Висновок.



Отже я розглянув становище міжнародного ринку туристичних послуг на сьогодняшний день. Хочу сказати, що Україні потрібно змінити свій напрямок в цій галузі і почати займатися залученням туристів не тільки з країн колишнього СРСР, а й з Західної Європи і інших частин світу. Для цього в нас є всі природні умови – з узбережжям Криму може порівнятись тільки французька рів’єра, а Карпати – непогане місце для лижного курорту. Але прибутку не буває без початкових витрат– нам треба поставити на набагато більш якісний рівень систему обслуговування туристів, і тоді, я впевнений, Україна теж стане туристичною державою.  

 









Список літератури





1) Линдерт П.Х.  Экономика мирохозяйственных связей. М.: Прогресс 1992

2) Бабышев Л.  Туризм как отрасль итальянской экономики. МЭиМО. 1995 № 12

3) Балабанов И.Т. Валютные операции М.: Финансы и Статистика, 1993. 200 с.

Герчіков І.  Маркетинг і міжнародна комерційна справа М., Київ,  1990 503 з.

5)  Добрецов А.  Экспорт услуг  и международный туризм. Экономика и жизнь. 1995 №42. 

6)  Сироткин С.П.  Экономическая теория. - СПб, 1997.