nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Rokkikukko

Rokkikukko on vuonna 1991 valmistunut elokuva, joka yhdisti kuvattua ja piirrettyä elokuvaa. Elokuva on julkaistu suomenkielisenä VHS-kasettina vuonna 1997. Tarinassa on kukko nimeltään Trubaduuri, joka uskoo että aurinko nousee vain hänen joka-aamuisesta kiekaisustaan. Eräänä aamuna Trubaduurin kimppuun hyökkää Yön Herttuan lähettämä ilkeä kätyri ja tästä syystä hän jättää kiekumisen väliin mutta aurinko nousee kuitenkin. Tämän takia muut tilan eläimet alkavat väheksyä ja pilkata kukkoa. Kukko tuntee itsensä niin ulkopuoliseksi että lähtee maalta etsimään paikkaansa kaupungista (Los Angelesista). Pieni poika nimeltä Edmond lukee kukon tarinaa kirjasta. Hänen vanhempansa ja isoveljensä lähtevät eräänä myrskyisenä iltana pelastamaan muita kyläläisiä. Pikku-Edmond jää yksin kotiin ja lukee innoissaan tarinaa, kunnes hänen kirjansa tapahtumat muuttuvat yhtäkkiä todeksi. Maatilan pihalla kaatuu puu sähkölinjojen päälle jonka seurauksena piirretty pöllö nimeltä Yön Herttua tulee sähkökatkoksen mukana oikeaan maailmaan. Edmond on rikkonut Yön Herttuan monokkelin koskettaessaan kirjan kuvaa ja kutsunut Trubaduuria apuun. Herttua raivostuu ja muuttaa Edmondin kissanpennuksi, jolloin elokuvan maailma muuttuu loisteliaaksi mutta synkäksi piirretyksi
Mitogaku

Mitogaku (jap. 水戸学) tarkoittaa japanilaista historian ja šintolaisuuden tutkimuksen koulukuntaa, joka syntyi Miton hanissa nykyisen Ibarakin prefektuurin alueella. Koulukunta sai alkunsa vuonna 1657, kun Tokugawa Mitsukuni, Miton hanin toinen daimio, määräsi koottavaksi Dainihonshi -teoksen ("suuren Japanin historia"). Projektiin osallistuneisiin oppineisiin kuuluivat esimerkiksi Asaka Tanpaku, Sassa Munekiyo, Kuriyama Senpō ja Miyake Kanran. Projektin lähtökohta oli uuskungfutselainen, perustuen näkemykseen historiallisesta kehityksestä moraalisääntöjen seurauksena. Tokugawa Mitsukuni uskoi, että Japani oli pitkään keisarin yhtenäisessä hallinnossa olleena valtiona täydellinen esimerkki kiinalaiskeskeisen ajattelun mukaisesta "kansakunnasta". Dainihoshistä tuli siten erityisesti keisarin hallitseman Japanin historia, ja se painotti kunnioitusta keisarillista hovia ja šintolaisia kameja kohtaan. Historiallisten tietojen tallentamiseksi koulukunnan historioitsijat keräsivät paikallisia historiallisia lähteitä ja usein kokosivat samalla omia historiateoksiaan. Aikainen mitogaku keskittyikin historiografiaan ja tutkimukseen. 1700-luvun lopun tienoilla mitogaku alkoi puuttua ajan sosiaalisiin ja poliittisiin kysymyksiin. Yhdeksäs Miton daimio Tokugawa Nariaki laajensi huomattavasti mitogakua perustamalla Kōdōkan-koulun. Kungfutselaisuuden ja kokugaku-ajattelun lisäksi koulussa käsiteltiin lääketiedettä, tähtitiedettä ja muita luonnontieteitä
Siikaneva

Siikaneva on Ruoveden kunnassa sijaitseva Pirkanmaan suurin yhtenäinen suoalue ja maakunnan tärkein soidensuojelualue. Suojelualueen pinta-ala on 9,5 neliökilometriä ja se on perustettu vuonna 1988. Itse suoalueen pinta-ala on yli 10 neliökilometriä. Siikanevan suot ovat keidas- ja aapasoita. Turvekerros on paksuimmillaan 7 metriä. Suurin osa suoalueesta on täysin luonnontilassa, ainoastaan alueen reunaosia on ojitettu. Siikaneva on myös Pirkanmaan arvoikkain lintusuo. Uhanalaista lajistoa ovat muun muassa hyönteiset nahkuri ja lymylude.
Tommy Morrison

Tommy David Morrison (2. tammikuuta 1969 Oklahoma – 1. syyskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen raskaan sarjan nyrkkeilijä ja entinen WBO-liiton maailmanmestari. Lempinimensä ”The Duke” Morrison sai Hollywood-tähti John Waynen mukaan, jonka väitetään olevan hänen isosetänsä. Vuonna 1990 Morrison esitti Tommy Gunn -nimistä nyrkkeilijää elokuvassa Rocky V. Morrison osallistui 13–19-vuotiaana kaikkiin mahdollisiin nyrkkeilykilpailuihin. Kilpailut myös sujuivat hyvin, sillä hän voitti 50 ottelustaan 49. Hän ryhtyi joulukuussa 1976 nyrkkeilemään amatöörinyrkkeilyotteluita. Hän voitti 1980 junioriolympialaiset. Morrison jatkoi amatööriuraansa aina vuoteen 1988 asti, jolloin hän oli voittanut amatööriuransa 242 ottelusta 222. Myöhemmin vuonna 1988 hän osallistui olympiakarsintoihin, joissa hän hävisi Ray Mercerille. Morrison aloitti ammattilaisuransa 10
Osmo Lajula

Otto Lajula (sukunimi aiemmin Lindroos), käytti kirjailijanimeä Osmo Lajula (2. huhtikuuta 1874, Sääminki – 13. kesäkuuta 1935, Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä J. P. Raivio ja Homo Sapiens. Lajula oli toimittajana Kotkan Sanomissa, Mikkelin Sanomissa ja Helsingin Sanomissa. Nimimerkillä J. P. Raivio: Nimimerkillä Homo Sapiens:
Beelzebufo

† Beelzebufo ampingaEvans et al., 2008 Beelzebufo Wikispeciesissä Beelzebufo Commonsissa Beelzebufo ampinga on vuonna 2007 nimetty esihistoriallinen sammakko, jonka ensimmäiset tunnetut jäänteet löydettiin 1993 Madagaskarilta, jossa laji eli 65−70 miljoonaa vuotta sitten. Laji saattoi kasvaa yli 40 senttimetriä pitkäksi ja yli 4 kilogrammaa painavaksi, mikä tekisi siitä suurimman kaikista tunnetuista sammakkolajeista: suurin nykyisin elävä laji, goljatsammakko kasvaa sekin enintään 30 senttimetrin pituiseksi. Beelzebufo on Beelzebubista ja konnien Bufo-suvusta muodostettu yhdistelmäsana. Beelzebufo saattoi elintavoiltaan ja ulkonäöltään muistuttaa nykyisiä sarvisammakoita. Kokonsa ansiosta se saattoi syödä hyvin pieniä dinosauruksia, lintuja, kaloja ja nisäkkäitä. Jurakaudella, Beelzebufon ja nykyisten sarvisammakoiden esi-isien eläessä Madagaskarilla saari oli vielä kiinni Afrikan mantereessa. Kun Madagaskar irtautui Afrikasta, Beelzebufon esivanhemmat jäivät saarelle.
6/12

6/12 on Ilkka Remeksen vuonna 2006 julkaistu jännitysromaani. Kirjan nimi 6/12 viittaa Suomen itsenäisyyspäivään 6. joulukuuta. 6/12 on Remeksen 13. jännitysromaani. Kirjaa myytiin kotimaisista romaaneista eniten, 151 600 kappaletta, ja käännetyistä sen ohitti vain Harry Potter ja puoliverinen prinssi 800 kappaleen turvin. Haagissa on tuomittu sotarikoksista serbialainen eversti Borislav Jankovic, joka istuu riihimäkeläisessä vankilassa. Mutta hänen poikansa Radovan ja Vasa Jankovic ovat päättäneet vapauttaa hänet. He ottavat panttivangiksi vanginvartijan vaimon ja kiristävät isänsä vapaaksi. Matkalla kohti itärajaa poliisi heidän yllätyksekseen pysäyttää heidät ja panttivanki pääsee pakoon. Poliisin tarkka-ampuja ampuu Radovanin tämän jahdatessa karannutta vankia ja koko operaatio epäonnistuu. Vasa pakenee Suomen poliisilta kotiinsa Tukholmaan ja päättää ottaa käyttöön järeämmät keinot isänsä vapauttamiseksi
Alexander Tunzelman von Adlerflug

Alexander Tunzelmann von Adlerflug (salanimi Alexander Örnflykt; 19. kesäkuuta 1879 Kiova – 23. maaliskuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti, joka palveli ensin Venäjän ja sitten itsenäisen Suomen armeijassa. Tunzelman von Adlerflug oli taustaltaan baltiansaksalaista aatelissukua. Hänen vanhempansa olivat Suomen vanhassa sotaväessä palvellut everstiluutnantti Alexander Emil Tunzelman von Adlerflug ja Wilhelmina de la Walle-Woelck. Hänen isoisänsä oli Suomen santarmihallinnon päällikkönä toiminut kenraaliluutnantti Frans Edvard Tunzelman von Adlerflug (1822–1899). Alexander Tunzelman von Adlerflug kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1898 ja aloitti seuraavana vuonna sotilasuransa vapaaehtoisena Suomen Rakuunarykmentissä. Hän valmistui kadettikoulusta vuonna 1902 ja palveli sen jälkeen Venäjän keisarikunnan armeijassa aina vuoteen 1917. Hänen palveluspaikkojaan olivat muun muassa Narva, Varsova, Moskova ja Turkestan. Tunzelman von Adlerflug suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian vuonna 1908 ja upseerien ratsuväkikoulun seuraavana vuonna. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi esikuntatehtävissä sekä viimeksi Novgorodin jalkaväkirykmentin komentajana. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Tunzelman von Adlerflug erosi Venäjän armeijasta ja liittyi tammikuussa 1918 Suomen valkoiseen armeijaan, jossa hän käytti salanimeä Örnflykt
Innopower

Innopower Oy, (ennen joulukuuta 2012 PVO-Innopower Oy) oli Pohjolan Voiman perustama yhtiö, jonka omistivat lopulta joukko suomalaisia energiayhtiöitä. Yhtiö rakennutti ja omisti useita tuulivoimapuistoja ja tuulivoimalaitoksia Suomessa. Se suosi hankinnoissaan suomalaisen Winwindin valmistamia tuulivoimaloita ja oli alussa mukana tukemassa Suomessa tuulivoimatuotannon alkua. Yhtiö perustettiin vuonna 1999 Pohjolan Voiman toimesta ja se rekisteröitiin joulukuussa 2000. Sen nimeksi tuli PVO-Innopower Oy perustajansa mukaan ja se kuului Pohjolan Voiman konserniin. Vuosina 1999–2004 yhtiö rakensi tuulivoimalaitoksia Oulun Vihreäsaareen (2001), Kokkolan syväsatamaan (2003, Kokkola 1 ja 2), Kristiinankaupungin Karhusaaren satamaan (2003, Kristiina 1, 2 ja 3) ja Oulunsalon Riutunkariin (1999). Tuulivoimalat olivat enimmäkseen Winwindin yhden megawatin tuulivoimalaitoksia WWD-1. Seuraavina vuosina 2004–2008 siirryttiin Winwindin kolmen megawatin tuulivoimalaitoksiin WWD-3, joita rakennettiin Vihreäsaareen, Oulunsaloon ja Kemin Ajokseen. Ajoksen tuulivoimapuisto oli 30 megawatin kapasiteetilla Suomen suurin ja samalla se oli maan ensimmäinen merituulivoimapuisto . Kun yhtiön omistuspohja muutettiin marraskuussa 2011, oli yhtiöllä tuotannossa 22 tuulivoimalaa ja 48 megawatin edestä tuulivoimaa. PVO-Innopower Oy:n nimi muutettiin joulukuussa 2011 Innopower Oy:ksi  ja Pohjolan Voiman omistusosuudet jaettiin osakkaiden kesken. Osakkaiksi tulivat siten EPV Energia Oy, Etelä-Suomen Voima Oy, Haukiputaan Sähköosuuskunta, Iin Energia Oy, Kemin Energia Oy, Kemira Oyj, Kokkolan kaupunki, Kymppivoima Oy, Metsä Board Oyj, Myllykoski Oyj, Oulun kaupunki, Oy Perhonjoki Ab, Porin kaupunki, Rantakairan Sähkö Oy, UPM-Kymmene Oyj, Vantaan Energia ja Yli-Iin Sähkö Oy
Elastaasi

Elastaasi on molekyylibiologiassa seriiniproteaasien luokkaan kuuluva entsyymi, joka pilkkoo sidekudoksessa elastiini-nimistä proteiinia. Ihmiselimistössä elastaasia on perinteisesti ajateltu olevan kahdentyyppistä: haiman elastaasia ja valkosolujen elastaasia. Kuitenkin ihmisellä on kuusi geeniä, jotka koodaavat samankaltaisia elastaasiproteiineja: elastaasi 1, 2, 2A, 2B, 3A, ja 3B. Alan kirjallisuudessa käytetään haiman sisältämästä entsyymistä nimeä elastaasi-1, mutta todellisuudessa tällä viitataan elastaasiin 2A. Haiman elastaasin mittausta ulosteesta käytetään tutkittaessa haiman vajaatoimintaa, joka voi johtua esimerkiksi toistuvista haimatulehduksista tai perinnöllisistä sairauksista, kuten kystisestä fibroosista.
Turun maaoikeus

Turun maaoikeus eli maanoikeus (ruots. landsrätten) oli 1400-luvulla ja 1500-luvun alussa toiminut Suomen ylin tuomioistuin. Tuomioistuimen perusti vuonna 1407 Turkuun Ruotsin kuningas Eerik XIII Pommerilainen. Kuningas vieraili Suomessa 1407 ja teki aloitteen maanoikeuden perustamiseksi. Se mainitaan lähteissä ensi kerran 1411 ja se sai lopullisen muotonsa 1435. Kuningas antoi 1414 maanoikeudelle oikeuden ratkaista kuninkaalle kuuluneet oikeus- ja valitusasiat. Oikeuden toiminta ilmeisesti keskeytyi, sillä sen ratkaisuista ei ole tietoja vuosilta 1417–1433. Kuningas antoi 1435 perustamiskirjeen, johon sisältyi määräykset maanoikeuden kokoonpanosta ja toimivallasta. Ajan oikeuskäsityksen mukaan ylin tuomiovalta oli kuninkaalla. Koska Eerik Pommerilaisen hovi sijaitsi Tanskassa, olisi muutoksenhaku alioikeuden päätökseen ollut suomalaisille erityisen hankalaa. Turun maaoikeus oli pysyvä tuomioistuin ja poikkesi Maunu Eerikinpojan maanlaissa määritellyistä satunnaisesti kokoontuvista kuninkaankäräjistä, joille myös oli suotu oikaisuvaltaa. Vuonna 1435 tarkennettiin maaoikeutta koskevaa sääntöä: jäseninä tuli olla Turun piispan lisäksi myös Turun tuomiokapitulin jäsen, Suomen valtaneuvokset, laamannit ja kihlakunnantuomarit
Idän lohikäärme

Idän lohikäärme (The Last Dragon) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, jonka on tuottanut Rupert Hitzig ja ohjannut Michael Schultz. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 13. syyskuuta 1985 ja se julkaistiin myös VHS-muodossa. Nuori Leroy Green koskettaa viimeistä tasoa taistelulajissaan. Hänen opettajansa kokee ettei voi auttaa Leroyta enää. Leroy lähtee seikkailuun kohti taistelulajinsa viimeistä tasoa ja kohtaa matkallaan vaarallisen tv-tuottajan Eddie Arcadianin (Murney), sekä Harlemin shōgunin, joka haluaa olla taistelijoiden mestari. Lisäksi Leroy joutuu pelastamaan kaunista Laura Charlesia pakkomielteisen tuottajan kynsistä. Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi piti elokuvaa vauhdikkaana ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Ilmari Sihvo

Ilmari Sihvo (käytti Saksassa peitenimeä Sicher), (20. toukokuuta 1895 Pyhäjärvi – 27. lokakuuta 1964) oli suomalainen jääkärikapteeni ja väritehtailija sekä nuorin neljästä Sihvon jääkäriveljeksestä. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Antti Adolf Sihvo ja Minna Elisabeth Nyman. Hänet vihittiin avioliittoon ensimmäisen kerran vuonna 1920 Ester Forssin kanssa, joka kuoli vuonna 1937, ja toisen kerran vuonna 1938 Ilmi Elisabeth Huhtan kanssa. Sihvo kävi viisi luokkaa Käkisalmen yhteiskoulua. Taistelukoulun luutnanttikurssin hän suoritti vuonna 1932. Tämä Muolaalainen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 3. lokakuuta 1915. Hän oli yksi niistä viidestä jääkäristä, jotka pääsivät ennen pataljoonan rintamalle siirtymistä tutustumaan majuri Bayerin johdolla itärintaman päämajaan Kovnossa. Tällä vierailulla hän pääsi keskustelemaan kenraaleiden Ludendorffin ja Hindenburgin kanssa
Puuharyhmä

Puuharyhmä Oyj on suomalainen yhtiö, joka on keskittynyt teema-, vesi- ja huvipuistoliiketoimintaan. Puuharyhmän osakkeet myytiin vuonna 2007 espanjalaiselle Aspro Ocio S.A. -yritykselle. Aspro Ociolla on yli 30 huvipuistoa eri puolilla maailmaa.
Kansei-uudistukset

Kansei-uudistukset (jap. 寛政の改革, Kansei no kaikaku) olivat sarja uudistuksia, joilla yritettiin parantaa useita Tokugawa-bakufua vaivaavia ongelmia 1700-luvun Japanissa. Uudistukset ovat saaneet nimensä Kansei-aikakaudesta. Kansei-uudistukset kestivät vuodet 1787–1793. Uudistuksia toteutti rōjū-vanhempien johtaja ja shōgun Tokugawa Yoshimunen veljenpoika Matsudaira Sadanobu. Vuonna 1788 hänestä tuli shōgun Tokugawa Ienarin sijaishallitsija. Asemassaan hänellä oli mahdollisuus tehdä radikaaleja muutoksia. Kansei-uudistuksia edelsivät useat luonnonkatastrofit ja levottomuudet. Valtion talous oli huonossa kunnossa, inflaatio kasvoi ja korruptio oli lisääntynyt. Niinpä esimerkiksi veronkantoa tehostettiin, menoja leikattiin, ulkomaankauppaa rajoitettiin ja verojärjestelmän epäkohtia poistettiin. Sadanobu ei kuitenkaan onnistunut yrityksissään hallita hintojennousua tai rajoittaa kaupankäyntiä. Vaikka uudistukset toivat Japanin talouteen väliaikaista helpotusta, ne eivät parantaneet ratkaisevasti maatalousväestön vaikeaa tilannetta
Tenpō-uudistukset

Tenpō-uudistukset (jap. 天保の改革, Tenpō no kaikaku) olivat sarja uudistuksia 1800-luvun alkupuolen Japanissa Edo-kaudella. Ne ovat saaneet nimensä Tenpō-aikakausinimestä. Niiden syynä olivat 1830-luvun huonot sadot, jotka johtivat levottomuuksiin ensin Osakassa vuonna 1837 ja myöhemmin muualla Japanissa. Tenpō-uudistuksista oli vastuussa Tokugawa-bakufun rōjū-neuvostoon kuulunut Mizuno Tadakuni. Uudistuksiin kuului useita erilaisia taantumuksellisia ja puritaanisia toimia. Mizunon talousuudistuksiin kuuluivat muun muassa kauppiasmonopolien lakkauttaminen, yritys säädellä hintoja, kaupankäynnin rajoittaminen, uusien rahojen lyöminen ja talonpoikien palauttaminen kyliinsä kaupungeista. Lisäksi Mizuno määräsi esimerkiksi vahvistamaan Japanin puolustuksia. Tenpō-uudistukset olivat Kyōhō- ja Kansei-uudistusten jälkeen kolmas yritys uudistaa jäykkää Tokugawa-hallintoa ja Japanin vaikeuksissa olevaa taloutta. Uudistukset onnistuivat vain osittain.
Tulikannus

Henry Percy eli Harry Hotspur (suomennettuna Tulikannus, s. 20. toukokuuta 1364/1366 Alnwickin linna – 21. heinäkuuta 1403) oli englantilainen aatelinen ja kapinallinen. Harry Hotspur oli Henry Percyn, Northumberlandin ensimmäisen jaarlin, vanhin poika ja Alnwickin neljäs lordi Percy. Harryn äiti oli Margaret Neville, Neville de Rabyn paronin tytär. Harry Hotspur sai lempinimensä kiivaan luonteensa johdosta. Harry syntyi Alnwickissa ja sai varhain maineen taitavana sotilaana taisteltuaan skotteja ja ranskalaisia vastaan. Hän taisteli Douglasin jaarlia James Douglasia vastaan Otterburnin taistelussa elokuussa 1388 ja hänet vangittiin, mutta vapautettiin myöhemmin lunnaita vastaan. Harry muutti Calais’hin vuonna 1391 ja toimi Bordeaux’n kuvernöörinä vuosina 1393–1395. Palattuaan Ranskasta Harry auttoi isäänsä kukistamaan kuningas Rikhard II:n. Valtaan nousi Henry Bolingbroke, josta kruunattiin Henrik IV
Tarcisio Bertone

Tarcisio Pietro Evasio Bertone (s. 2. joulukuuta 1934) on katolisen kirkon kardinaali (2003), kardinaalivaltiosihteeri 2006–2013 ja camerlengo 2007–2014. Hän oli aiemmin Genovan arkkipiispa 2002–2006. Bertone on kotoisin Romano Canavesesta Piemontesta. Hänet vihittiin papiksi 1960 ja hän oli myöhemmin Università Pontificia Salesianan moraaliteologian ja kanonisen lain professorina. Johannes Paavali II nimitti hänet 1991 Vercellin arkkipiispaksi, kunnes hänet nimettiin 1995 Uskonopin kongregaation jäseneksi. Hänestä tuli Genovan arkkipiispa 2002 ja kardinaali 2003. Bertone kuuluu Salesiaanien sääntökuntaan.
Bohinj-järvi

Bohinj-järvi (sloveeniksi Bohinjsko jezero, saks. Wocheinersee) on Slovenian suurin järvi. Se sijaitsee Bohinjin kunnassa, lähellä Triglavin kansallispuistoa. Järven korkeus merenpinnasta on noin 525 metriä. Järven vesi tunnetaan kristallinkirkkaudestaan. Järven vedet laskevat Tonavan sivujokeen Savaan sen latvahaarojen kautta.
Robert Browning

Robert Browning (7. toukokuuta 1812 – 12. joulukuuta 1889) oli brittiläinen runoilija, joka on erityisesti tunnettu dramaattisista monologeistaan kuten ”Porphyria’s Lover” ja ”My Last Duchess”. Browning on yksi tunnetuimmista viktoriaanisen ajan runoilijoista. Browning avioitui 1846 Elizabeth Barrettin kanssa, ja pari asui 1840-luvulta alkaen Firenzessä, Italiassa. Browningin tunnetuimpien teostensa joukossa on 1860-luvun lopussa julkaistu The Ring and the Book, 21 000 riviä pitkä ylistyslaulu Barrett Browningille. Browning jäi leskeksi vuonna 1861, mutta hän ei solminut uutta avioliittoa. Hän kuoli itse Venetsiassa 77-vuotiaana. Hänet haudattiin Englantiin Westminster Abbeyyn. Browning oli eksoottinen luonne, jonka runoelmissa tuntuu hänen kreolilaisen verensä väreilyä. Hänen runoutensa, joka ikään kuin huohottelee ajatus- ja kuvittelurikkautensa alla, on omituinen kudos hentoa, syvällistä tunnelmaa ja ihmeellisiä, enemmän häämöttäviä kuin kuvattuja tapauksia, jotka kuitenkaan eivät kehity yhtäjaksoiseksi, ulkokohtaiseksi tapaukseksi, vaan pysyvät kummallisen intuitiivisen kuvitteluvoiman hahmottamina kohtauksina. Browningin vahvin ja luonteenomaisin muoto on draamallinen monologi, sen puitteissa hän loihtii lukijan mieleen eläytyvän, keskitetyn sisäisen kuvan jostakin draamallisesti jännitetystä tilanteesta, antaen puhtaasti sisäisin keinoin vähitellen tapauksen ulkohahmot lukijan mielikuvitukselle, mutta täytettynä niin intensiivisellä ajatus- ja elämänrikkaudella, että kuvaus saa huumaavan tehon
Ron Underwood

Ronald Brian Underwood (s. 6. marraskuuta 1953 Glendale, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa ovat Väristyksiä (1990), Kaupunkicowboyt (1991), Sydän ja sielut (1993), Sanaton (1994), Kaverini, mahtava Joe (1998) ja Pluto Nash (2002). Underwood syntyi Glendalessa, Kaliforniassa, ja opiskeli high schoolin jälkeen jonkin aikaa lääketiedettä ennen siirtymistään elokuva-alalle. Hän on ollut ehdolla Emmyn (1989) ja Razzie-palkinnon (2003) saajaksi.
Bambee

Bambee (oikealta nimeltään Desirée Hagman, o.s. Sparre-Enger, s. 25. kesäkuuta 1975 Tulagi, Brittiläiset Salomonsaaret) on norjalainen eurodance-poplaulaja, joka oli aktiivinen vuosina 1997–2001. Hän otti taiteilijanimensä piirroselokuva Bambin mukaan. Aluksi hän käytti nimeä sen alkuperäisessä muodossa, mutta vaihtoi sen tekijänoikeusongelmia välttääkseen. Hänen kappaleitaan ”Cowgirl” ja ”Bumblebee” käytettiin Dance Dance Revolution -tietokonetanssipelissä. Bambeen debyyttialbumi On Ice nousi korkeimmillaan Norjan VG-listan 33. sijalle. Hän julkaisi toisen albuminsa Fairytales kesäkuussa 2001. Bambee työsti myös kolmatta albumia, mutta vahvistamattomista syistä sitä ei koskaan julkaistu
Marjo Yli-Kiikka

Marjo Eliisa Yli-Kiikka (s. 16. kesäkuuta 1978 Isokyrö) on suomalainen agronomi ja kivääriampuja. Hän edustaa Isonkyrön Metsästys- ja Ampumaseuraa. Yli-Kiikka on osallistunut kolme kertaa olympialaisiin: Ateenassa 2004, Pekingissä 2008 ja Lontossa 2012. Lontoon olympialaisissa Yli-Kiikka sijoittui 10 metrin ilmakiväärissä 16:ksi. Hän putosi finaalista pienoiskiväärin 3x20 laukauksen asentokilpailussa tuloksella 578 sijoittuen 23:ksi.
Charles Lang

Charles Bryant Lang, Jr. (27. maaliskuuta 1902 – 3. huhtikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän sai parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon vuoden 1932 elokuvasta Jäähyväiset aseille ja oli Oscar-ehdokkaana kaikkiaan kahdeksantoista kertaa. Lang syntyi Bluffissa, Utahissa. Hän opiskeli lakia Etelä-Kalifornian yliopistossa, mutta jätti opintonsa kesken työskennelläkseen isänsä johtamassa pienessä Realart Studios -elokuvastudiossa, joka yhdistyi sittemmin Paramountiin. Lang työskenteli Paramountilla vuoteen 1952, minkä jälkeen hän toimi freelancerina. Hänen kuvaustensa joukossa ovat muun muassa Kaunis Sabrina (1954), Sateentekijä (1956) ja 7 rohkeata miestä (1960). Lang vetäytyi eläkkeelle vuonna 1972. Hän kuoli 96-vuotiaana keuhkokuumeeseen Santa Monicassa, Kaliforniassa.
K-70

K-70 oli keväällä 2008 MTV3-kanavalla esitetty viihdeohjelma, jonka päämääränä oli koota yli 70-vuotiaista vanhuksista laulukuoro. Kuoro harjoitteli rock-kappaleita eri vuosikymmeniltä. Sarja päättyi loppukonserttiin, joka järjestettiin Aleksanterin teatterissa. Ohjelmaa juonsivat rokkarit Timo Rautiainen ja Antti "Letku" Lehtinen. Sen viimeistä jaksoa katsoi 528 000 katsojaa. Sarjan päätyttyä MTV3 sai runsaasti positiivista ja paikoin liikuttunuttakin palautetta. Myöhemmin julkaistiin DVD-taltiointi kuoron loppukonsertista. K-70 palkittiin Formaatti-Finlandia-palkinnolla elokuussa 2008. Palkinnon vastaanotti ohjelman tuotantoyhtiö Broadcasters.
Jicarillat

Jicarillat ovat Pohjois-Amerikan alkuperäisväestöön kuuluva intiaanikansa. Jicarillat jakaantuivat kahteen eri haaraan: varsinaisiin jicarilloihin eli olleroihin ja itäisillä preerioilla ratsastaviin llaneroihin. 1800-luvun puolivälissä jicarillat joutuivat sotaan Yhdysvaltoja vastaan. Vuosikausia jatkuneet sodat päättyivät jicarillojen tappioon 1870-luvun alussa. Jicarillojen varhaiset juuret ovat Kanadassa, mutta historiantutkijoiden arvelujen mukaan 1300- tai 1400-luvulla alkanut suuri kansanvaellus toi athapaskan-kielisiä intiaaneja monina eri ryhminä kohti etelää. Kalliovuoria myötäillen nämä kansat kulkeutuivat Arizonaan, Coloradoon, Texasiin, Kansasiin ja Uuteen-Meksikoon. Ensimmäiset Euroopasta tulleet löytöretkeilijät kohtasivat vuonna 1541 Coloradossa ja Kansasissa athapaskaa puhuvia biisoninmetsästäjiä, joita nimittivät quarechoiksi. Myöhemmin on arveltu, että quarechot olivat jicarilloja. Espanjalaiset käyttivät heistä myös nimeä vaqueros. Aivan 1500-luvun loppuvuosina Uuteen-Meksikoon asettuneet espanjalaiset siirtolaiset ottivat käyttöönsä sanan apache, joka oli yhteisnimitys vihamielisistä intiaaniryhmistä, jotka hyökkäilivät paikallisten pueblointiaanien kyliin. Nimi tuli zuñi-heimon kielen sanasta apachu ja tarkoitti "vihollista". Nimitys yleistyi nopeasti