nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Fingersoft

Fingersoft on suomalainen videopelejä kehittävä yritys, joka tunnetaan Hill Climb Racing -peleistä. Loppuvuonna 2011 Toni Fingerroosin piti valita työnhaun ja oman yrityksen perustamisen välillä, sillä kaikki varat, joita oli varattu Sonyn PlayStationiin tulevan pelin kehittelyyn oli käytetty. Hän löi vetoa itsensä kanssa ja alkoi kehittää mobiilisovelluksia Android-laitteisiin. Hän työskenteli yksin ja julkaisi uusia sovelluksia parin päivän välein nähdäkseen nousevatko ne lentoon. Fingersoftin hän perusti vuonna 2012 yhdessä avovaimonsa ja Teemu Närhen kanssa, josta tuli yrityksen toimitusjohtaja. Yrityksen nimen Fingerroos oli keksinyt jo 10-vuotiaana, kehittäessään ensimmäisen pelinsä. Rally 94 -peliä pelattiin hänen mummonsa vanhalla läppärillä. Helmikuussa 2012 hän julkaisi Cartoon Camera -sovelluksen, jonka avulla käyttäjät saattoivat muokata valokuvansa näyttämään luonnoksilta tai piirustuksilta. Sovellus ladattiin nopeasti 10 miljoonaa kertaa. Fingersoft julkaisi muitakin kamerasovelluksia, joita ladattiin kymmeniä miljoonia kertoja. Syyskuussa 2012 julkaistu Hill Climb Racing -peli sai alkunsa fysiikan testailusta. Pelin grafiikkaa tehtiin Fingerroosin tuttavapiirissä freelance-pohjalta, mutta koodauksen hän teki kokonaan itse, tehden sen parissa pari kuukautta 16-tuntisia päiviä
Pinaattikeitto

Pinaattikeitto on tyypillisesti maitopohjainen ja melko sakea keitto, joka nimensä mukaisesti sisältää pinaattia. Koska pinaatti sisältää kalsiumia sitovaa oksaalihappoa, se yhdistetään ruoanlaitossa usein maitotuotteisiin. Pinaattikeiton kanssa syödään usein keitettyjä munia. Pinaattikeittoa myydään eineksinä ja pakasteina, ja sitä tarjotaan myös esimerkiksi kouluissa.
Lorentz Johan Göös

Lorentz Johan Göös, myös Giös (27. kesäkuuta 1710 Tenhola – 5. kesäkuuta 1774) oli eversti ja Pohjanmaan läänin maaherra. Göösin vanhemmat olivat ratsumestari Carl Gustaf Giös till Prästkulla ja Sophia Elisabet Klingsport ja puoliso vuodesta 1757 kreivitär Johanna Charlotta Posse (1729-1810). Perheen paettua sotaa Ruotsiin Göös astui vapaaehtoisena henkivartiokaartin palvelukseen 1727 ja yleni siellä kapteeniksi 1747. Syksyllä 1757 hän sai everstiluutnantin viran Pohjanmaan jalkaväkirykmentistä, mutta hänet siirrettiin kuitenkin Uplantin rykmenttiin. Everstiksi 1762 ylennetty Göös sai komentoonsa Porin läänin jalkaväkirykmentin, mutta jo 23. maaliskuuta 1763 hänestä tuli Pohjanmaan maaherra. Göösiä pidettiin tarmokkaana virkamiehenä, joka vaikutti muun muassa läänin talouselämän voimakkaaseen kehittymiseen 1700-luvun jälkipuoliskolla. Hän edisti isojakoa, harrasti soiden kuivatusta ja säännösteli tervan polttoa. Hänen maaherrakautenaan Pohjanmaan kaupungit saivat ulkomaankauppaoikeudet. Göös omisti useita säterikartanoita ja tiluksia Tehnolan Prästkullan lisäksi, jota hän ryhtyi uudistamaan mallitilaksi
Maria Kristiina (Espanjan kuningatar, 1806–1878)

Maria Kristiina (esp. María Cristina; 27. huhtikuuta 1806 Napoli (toisten tietojen mukaan Palermo), Molempain Sisiliain kuningaskunta – 23. elokuuta 1878 Sainte-Adresse, Ranska) oli Espanjan kuninkaan Ferdinand VII:n puoliso ja tämän kuoltua Espanjan sijaishallitsija tyttärensä, kuningatar Isabella II:n alaikäisyyden aikana vuosina 1833–1840. Maria Kristiinan sijaishallitsijakautta leimasi ensimmäisenä karlistisotana tunnettu sisällissota kruununperimyksestä. Maria Kristiina oli Molempain Sisiliain kuninkaan Frans I:n ja tämän toisen puolison, Espanjan infanta Maria Isabellan toiseksi vanhin tytär. Hänen äidinpuoleinen isoisänsä oli Espanjan kuningas Kaarle IV. Maria Kristiinalla oli 11 sisarusta. Maria Kristiina nai Espanjaa itsevaltaisesti hallinneen Ferdinand VII:n joulukuussa 1829. Ferdinand oli Maria Kristiinan eno, joten avioliiton solmiminen edellytti poikkeusluvan pyytämistä Vatikaanilta. Häät vietettiin 9. joulukuuta 1829 Kuninkaallisessa palatsissa Aranjuezissa, johon Maria Kristiina oli edellisenä päivänä saapunut vanhempiensa sekä veljensä, Trapanin kreivi Francisco de Paulan kanssa
Don Carlos (1788–1855)

Carlos María Isidro de Borbón y Borbón, kreivi de Molina (tunnettu yleisesti nimellä Don Carlos; 29. maaliskuuta 1788 Madrid, Espanja – 10. maaliskuuta 1855 Trieste, Itävallan keisarikunta) oli espanjalainen prinssi, toiseksi vanhin kuningas Kaarle IV:n aikuisiksi eläneistä pojista. Vanhemman veljensä Ferdinand VII:n kuoltua vuonna 1833 Don Carlosista tuli ensimmäinen karlistien tukema kruununtavoittelija, joka esiintyi laillisena kuninkaana nimellä Kaarle V. Hävittyään ensimmäisenä karlistisotana tunnetun sisällissodan hän joutui viettämään loppuelämänsä maanpaossa. Don Carlos oli muun Espanjan kuningasperheen tavoin vangittuna Valençayssa vuosina 1808–1814, jolloin Napoleonin joukot miehittivät Espanjaa. Vuosien 1820–1823 liberaalin hallinnon (Trienio Liberal) aikana hän tuki salahankkeita absolutismin palauttamiseksi. Veljensä Ferdinand VII:n viimeisinä hallitsijavuosina Don Carlos yritti painostaa tätä tiukempiin otteisiin. Espanjan taantumuksellisten iloksi kiihkouskovainen ja vanhoillinen Don Carlos näytti kohoavan seuraavaksi hallitsijaksi, sillä Ferdinand VII ei neljästä avioliitostaan huolimatta saanut poikaa. Maaliskuussa 1830 kuningas Ferdinand päätti kuitenkin puolisonsa Maria Kristiinan aloitteesta muuttaa kruununperimysjärjestystä niin sanotulla pragmaattisella sanktiolla. Saalilaisen lain mukainen aiempi kruununperimysjärjestys salli kruunun perimisen vain miehille, mutta uuden määräyksen mukaan myös kuninkaan tytär voisi periä kruunun poikien puuttuessa. Tämä teki Ferdinandille myöhemmin samana vuonna syntyneestä tyttärestä Isabellasta ensisijaisen kruununperijän
Don Carlos (1818–1861)

Carlos Luis Maria Fernando de Borbon, Asturian ruhtinas (tunnettu nimellä Don Carlos; 31. tammikuuta 1818 – 13. tammikuuta 1861) oli järjestyksessä toinen Espanjan karlistien tukema kruununtavoittelija. Hänen isänsä, lailliseksi hallitsijaksi julistautunut kuningas Ferdinand VII:n nuorempi veli Don Carlos luopui vuonna 1845 oikeudestaan kruunuun poikansa hyväksi. Nuorempi Don Carlos esiintyi tämän jälkeen maanpaossa Espanjan laillisena hallitsijana nimellä Kaarle VI. Hän käytti myös arvonimeä kreivi Montemolin. Hän avioitui vuonna 1850 Molempain Sisiliain prinsessa Maria Carolina de Bourbonin (1820–1861) kanssa, joka oli kuningas Frans I:n ja tämän toisen puolison kuningatar, Espanjan infanta Maria Isabellan toiseksi nuorin tytär.lähde? Vuoden 1860 karlistien kansannousun aikana Don Carlos nousi maihin Tortosassa yhdessä veljensä Fernandon kanssa. Hän jäi kuitenkin pian vangiksi ja joutui ilmoittamaan luopuvansa oikeuksistaan kruunuun kuningatar Isabella II:n hyväksi. Hän kuoli seuraavana vuonna lapsettomana lavantautiin ja häntä hoitanut puoliso Maria Carolina kuoli myös. Karlistien seuraavaksi kruununtavoittelijaksi tuli hänen toinen veljensä Juan.
Don Carlos (1848–1909)

Carlos María de los Dolores de Borbón, Madridin herttua (tunnettu nimellä Don Carlos; 30. maaliskuuta 1848 Laibach, Itävalta (nyk. Ljubljana Sloveniassa) – 18. heinäkuuta 1909 Varese, Italia) oli Espanjan karlistien tukema kruununtavoittelija vuodesta 1868 alkaen nimellä Kaarle VII. Hän oli lähellä valtaanpääsyä niin sanotun kolmannen karlistisodan (tunnetaan myös toisena karlistisotana) aikana vuosina 1872–1876. Don Carlos oli ensimmäisen karlistien kruununtavoittelijan Don Carloksen (”Kaarle V”) pojanpoika. Hänestä itsestään tuli kruununtavoittelija vuonna 1868, kun hänen isänsä Don Juan luopui asemastaan hänen hyväkseen Espanjassa tapahtuneen vallankumouksen seurauksena. Don Carlos käytti tästä alkaen arvonimeä Madridin herttua. Hän pyrki hyötymään kuningatar Isabella II:n syrjäyttämisen jälkeen Espanjaan syntyneestä interregnumista ja kehotti vuonna 1872 kannattajiaan nostamaan hänet valtaan. Seurauksena oli neljä vuotta kestänyt verinen sisällissota. Don Carlos saapui 2. toukokuuta 1872 Espanjan Baskimaahan, jossa hän nautti kannatusta alueellisen itsehallinnon suojelijana, mutta joutui jo kaksi päivää myöhemmin pakenemaan takaisin Ranskaan kärsittyään tappion ensimmäisessä taistelussa
Don Carlos (1545–1568)

Carlos, Asturian ruhtinas (tunnettu nimellä Don Carlos; 8. heinäkuuta 1545 Valladolid – 25. heinäkuuta 1568 Madrid) oli Espanjan kuninkaan Filip II:n vanhin poika ja Espanjan kruununprinssi, joka kuoli vankeudessa salaperäisissä oloissa juoniteltuaan isäänsä vastaan. Hänen kuolemaansa liittyy Filip II:ta koskeva musta legenda, jonka mukaan kuningas olisi surmauttanut poikansa. Tarina on innoittanut myöhempiä kertojia. Don Carlosin vanhemmat olivat kuningas Filip II ja tämän ensimmäinen vaimo, Portugalin prinsessa Maria Manuela. Äiti kuoli vain neljä päivää poikansa syntymän jälkeen. Don Carlos vietti lapsuutensa Alcalá de Henaresissa, jossa hänen kasvatuksestaan huolehtivat tädit Doña María ja Doña Juana. Hän ei juuri tavannut isäänsä ennen kuin täytti 14 vuotta. Vuodesta 1559 hänen opettajanaan toimi tunnettu humanisti Honorato Juan Tristull. Don Carlos oli koko lapsuutensa ja nuoruutensa ajan sairaalloinen ja vaikutti henkisesti epävakaalta. Vuonna 1560 Kastilian parlamentti eli cortes tunnusti hänet virallisesti kruununperijäksi
2015 TB145

2015 TB145 on asteroidi ja ilmeisesti kuollut komeetta, joka havaittiin lokakuussa 2015 pari viikkoa ennen sen Maan ohitusta, joka tapahtui 31. lokakuuta 2015. Kappaleen läpimitaksi arvioidaan noin 600 metriä. Suomalaisen asiantuntijan Mikael Granvikin mukaan kappaleen lentorata on vaikeasti ennakoitavissa, ja siksi sitä ei ollut havaittu aikaisemmin. Vuoden 2015 ohituksesta ei ollut vaaraa Maapallolle, sillä se jäi noin 500 000 kilometrin etäisyydelle. Kappaleen kiertoajaksi on arvioitu noin kolme vuotta, ja seuraavan kerran se tulee Maan läheisyyteen syyskuussa 2018. Sillä kertaa ohituksen on kuitenkin arvioitu tapahtuvan paljon kauempana, 38 miljoonan kilometerin etäisyydellä. Yhdysvaltojen avaruushallinnon NASAn mukaan kappale on niin sanottu kuollut komeetta, jonka pinnalta kaikki haihtuvat aineet ovat jo ehtineet hävitä. Komeetan pinnalla näkyy tutkijoiden havaintojen mukaan pääkalloa muistuttava kuva.
Valoa Oulu! -valofestivaali

Valoa Oulu! -valofestivaali järjestetään Oulussa vuosittain marraskuussa. Ensimmäinen valofestivaali oli vuonna 2013. Vuosittain festivaali kerää noin 20 000 vierailijaa erilaisiin valotapahtumiin vajaan viikon aikana lähde?.
Psyko (elokuvasarja)

Psyko on yhdysvaltalainen kauhuelokuvasarja, joka pohjautuu Robert Blochin romaaniin Psyko. Sarjan ensimmäisen elokuvan ohjasi Alfred Hitchcock vuonna 1960. Elokuva sai kolme jatko-osaa, Psyko II (1982), Psyko III (1986) ja Psyko IV (1990). Lisäksi sarjan ensimmäinen elokuva uudelleenfilmatisoitiin vuonna 1998. Elokuvat keskittyvät fiktiivisen henkisesti sairaan sarjamurhaajan Norman Batesin ympärille. Marion Crane lähtee pakomatkalle anastettuaan työnantajaltaan $40 000 dollaria. Hän päättää majoittautua yöksi Batesin motelliin, joka oli osunut tämän tielle kuin pelastavana ilmestyksenä. Motellin ujo ylläpitäjä Norman Bates pyytää Cranea syömään kanssaan, ja tämä suostuu. Marion menee suihkuun, jossa veitsellä aseistautunut vanha nainen puukottaa hänet kuoliaaksi. Marionin kadottua Marionin sisko Lila Crane ja rakastaja Sam Loomis alkavat selvittää asiaa. Marionin jäljillä on myös yksityisetsivä, joka jäljittää rahoja työnantajan lukuun. Tämä pääseekin pian Batesin jäljille ja kovistelee motellinomistajaa mutta kuolee veitsihyökkäyksen uhrina tunkeuduttuaan Batesin asuintaloon tapaamaan tämän äitiä, jonka Bates on kertonut olevan invalidina sisätiloissa
Trollhättanin koulusurmat

Trollhättanin koulusurmat tapahtuivat, kun naamioitunut mies hyökkäsi teräasein Kronan-peruskouluun Trollhättanissa, Ruotsissa 22. lokakuuta 2015. Koulusurma oli Ruotsin historian tuhoisin, ja ensimmäinen sitten vuoden 1961, kun kungälviläisessä koulussa ammuttiin yksi ja haavoitettiin kuutta henkeä. Poliisin mukaan kyseessä oli harkittu viharikos, koska surmaaja oli valinnut koulun alueelta, jolla hän tiesi olevan suuremman määrän ulkomaalaistaustaisia asukkaita. Tapahtumat saivat alkunsa koulun pihalla ja jatkuivat koulun käytävällä. Hyökkäyksessä sai surmansa kouluavustaja, oppilas ja opettaja. Opettaja kuoli sairaalassa joulukuun alussa 2015. Lisäksi yksi oppilas loukkaantui. Surmansa saaneet ja loukkaantuneet olivat miespuolisia. Poliisi sai tiedon iskusta aamukymmenen jälkeen. Poliisin koulun käytävällä haavoittama hyökkääjä kuoli sairaalassa. Ruotsin poliisin mukaan kyseessä on rasistinen viharikos
Perfluori-isobuteeni

Perfluori-isobuteeni (C4F8) on alkeeneihin kuuluva fluorattu orgaaninen yhdiste. Yhdiste on hyvin myrkyllinen ja myrkytyksen oireet ovat samankaltaiset fosgeenin aiheuttaman myrkytyksen kanssa. Perfluori-isobuteeni on huoneenlämpötilassa väritöntä kaasua. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin, asetoniin ja asetonitriiliin. Aine on hyvin elektrofiilinen ja reagoi monien nukleofiilien kanssa nukleofiilisella substituutiolla, jossa jokin fluoriatomeista korvautuu nukleofiililla. Perfluori-isobuteenin suuri myrkyllisyys johtuu osittain tästä ominaisuudesta, sillä se reagoi tällä tavoin solujen antioksidanttien kanssa ja muodostaa additiotuotteen tärkeän antioksidantin glutationin kanssa. Perfluori-isobuteeni on yksi myrkyllisimmistä fluoratuista orgaanisista yhdisteistä ja se on fosgeeniin verrattuna 10 kertaa myrkyllisempää. Yhdiste vaurioittaa munuaisia ja keuhkoja aiheuttaen keuhkoödeeman, joka voi johtaa jopa kuolemaan. Perfluori-isobuteenia voidaan valmistaa kuumentamalla heksafluoripropeenia tai perfluorisyklobutaania noin 700 °C:n lämpötilaan tai poistamalla klooria 1,2-dikloori-2-trifluorimetyyli-1,1,3,3,3-pentafluoripropaanista sinkin avulla. Yhdistettä muodostuu myös tetrafluorieteenin valmistuksen yhteydessä sivutuotteena ja polytetrafluorieteenin palaessa tai kuumentuessa voimakkaasti ja voi aiheuttaa niin kutsuttua polymeerihöyrykuumetta. Perfluori-isobuteenia voidaan käyttää heksafluori-isobuteenin valmistukseen.
Yhdistyneiden kansakuntien parlamentti

Yhdistyneiden kansakuntien parlamentti (UNPA) on ehdotus, jossa YK:n yleiskokous muuttuisi maailmanlaajuisesti valituksi parlamentiksi. Idea sai alkunsa kansainliiton perustamisesta 1920-luvulla ja nousi uudelleen poliittiselle kartalle toisen maailmansodan loputtua 1945, mutta kylmän sodan aikana idea oli jäissä. Idea kansainvälisestä parlamentista on noussut jälleen kartalle, kun monet kansainväliset järjestöt ovat keränneet valtaa itselleen globalisaation myötä. YK:n parlamentti olisi näiden vastavoimana valvomassa näiden toimia. Vuonna 2007 toimintansa aloittava ryhmä kampanjoi ehdotuksen edestä. Kesäkuuhun 2013 mennessä ehdotus on saanut tukea 800 parlamentin jäseneltä 100 eri maasta ja ideaa kannattaa yli 5 000 ihmistä. Osassa ehdotuksista parlamentti valittaisiin suorilla vaaleilla ja osassa taas jäsenvaltion parlamentti nimittäisi virkaan kansanedustajat. Eri vaalitavoilla maiden saamat paikat vaihtelisivat suuresti. Joseph E. Schwartzbergin mukaan ajatus, että parlamentti voisi olla kaksikamarinen, on epäkäytännöllinen suurista väestöeroista johtuen. Kaksikamarisessa järjestelmässä esimerkiksi Yhdysvaltain senaatissa jokainen osavaltio saa kaksi paikkaa riippumatta asukasmäärästä. Hän vertaa Kaliforniaa, joka on Yhdysvaltojen väestöltään suurin osavaltio, Wyomingin osavaltioon, jossa asukasluku on pienin
Historian harhaluuloja ja totena esitettyjä taruja

Historian harhaluuloja ja totena esitettyjä taruja on 1969 suomeksi käännetty Gerhard Prausen kirjoittama kirja. Kirja on käännetty saksan kielestä (Niemand hat Kolumbus ausgelacht: Populäre Irrtümer der Geschichte richtiggestellt). Kirja käsittelee historiallisia väärinkärsityksiä mm. Galileosta, Tiberiuksesta ja Katariina II:sta. Kirjassa on kymmenen lukua. Kirjan sisältö on seuraavanlainen: Kirja loppuu seuraavalla toteamuksella: Suurta merkitystä ei kuitenkaan ole sillä, miten legendat syntyvät. Pahempaa on se, että kerran syntyneistä legendoista tulee helposti kuolemattomia. Niitä aletaan pitää tosina. – Prause, Gerhard: ”10. Lincolnin ja Kennedyn murhasta tunnetaan toistaiseksi vain virallinen totuus”, Historian harhaluuloja ja totena esitettyjä taruja, s. 266. (Niemand hat Kolumbus ausgelacht) Suomentanut Nuuttila, Antti
August Alexander Granroth

August Alexander Granroth (4. tammikuuta 1848 Turku – 2. maaliskuuta 1892 Tukholma) oli suomalainen merikapteeni ja talvimerenkulun kehittäjä. Granrothin vanhemmat olivat tehtaanmestari Karl Gustaf Granroth ja Fredrika Heikintytär ja puoliso vuodesta 1874 Gustava Carolina Kajander (1840-1889). Granroth työskenteli merimiehenä suomalaisilla ja ulkomaisilla laivoilla vuodesta 1865, suoritti Turun Merenkulkukoulussa itämerenlaivurin tutkinnon 1874, perämiehen tutkinnon 1876 ja pari vuotta merillä oltuaan kapteenin tutkinnon 1879. Hangon ja Tukholman välille oli avattu laivoille talvireitti jo 1876, mutta sillä liikennöinut yhtiö ajautui konkurssiin vain kaksi vuotta myöhemmin. Suomen valtio sai yhtiön omistamalle S/S Express -alukselle vuokraajaksi Carl Johan Korsmanin, joka pestasi Granrothin laivan kapteeniksi. Miehet loivat pohjan Suomen talvimerenkululle, kun alus liikennöi Hanko-Tukholma -reittiä marraskuun puolivälistä toukokuun puoliväliin, tehden mainittujen vuosien 1878-1889 aikana yhteensä 242 matkaa, ennen kuin Hangon edustalle saatiin avuksi jäänmurtaja Murtaja. Granroth sai laivamatkalla keväällä 1892 aivohalvauksen ja menehtyi muutaman päivän päästä tukholmalaisessa sairaalassa.
Toivo Lehtelä

Toivo Armas Kullervo Lehtelä (14. kesäkuuta 1914 – 29. tammikuuta 1985) oli suomalainen muusikko, kapellimestari ja säveltäjä. Hänet muistetaan läpi 1960-luvun jatkuneesta televisio-ohjelmasta Sunnuntain kahvikonsertti, jossa hän esiintyi viulistityttärensä Helena Lehtelän ja pianistityttärensä Ritva Lehtelän kanssa yhteisnimellä Trio Lehtelä. Hän itse soitti kokoonpanossa selloa. Vuosina 1953–1954 Toivo Lehtelä toimi Valkeakosken kauppalan musiikinjohtajana. Kolmekymmentä vuotta (1954–1985) Lehtelä toimi Helsingin suomenkielisen työväenopiston Helsinginkadun filharmonikot -orkesterin kapellimestarina . Hän johti myös Lauttasaaren Orkesteria ja muita harrastajakokoonpanoja. Hän teki lisäksi sävellyksiä ja sovituksia muun muassa vapaapalokuntien puhallinorkestereille. Trio Lehtelä levytti ainakin Mauno Kuusiston ja Tapio Rautavaaran kanssa.
Robert Runeberg

Jakob Robert Runeberg (7. maaliskuuta 1846 Porvoo – 13. lokakuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen laivanrakennusinsinööri ja omana aikanaan Pohjoismaiden johtava jäänmurtajien suunnittelija. Runebergin vanhemmat olivat runoilija Johan Ludvig Runeberg ja Fredrika Charlotta Runeberg o. s. Tengström. Hän opiskeli koneenrakennusta Helsingin teknillisessä reaalikoulussa vuosina 1862–1867 ja erikoistui sitten höyrylaivojen ja jäänmurtajien suunnitteluun. Hän opiskeli laivanrakennusta ja koneensuunnittelua myös ulkomailla Cherbourgissa, Newcastlessa ja Marseillessa. Vuonna 1877 Runeberg suunnitteli Suomen ensimmäisen jäävahvistetun höyrylaivan S/S Expressin joka alkoi liikennöidä talvisin Hanko–Tukholma-reitillä. Runeberg muutti 1879 Pietariin ja perusti sinne 1881 oman insinööritoimiston Bureau Vega, tekninen konsultaatio- ja agentuuriliike. Hänestä tuli 1800-luvun lopulla Pohjoismaiden johtava jäänmurtajien suunnittelija. Runeberg suunnitteli laivoja ja höyrykoneita ja vuonna 1879 hän suunnitteli Viipurissa asuessaan lentoveneen jonka voimanlähteenä oli 15 hevosvoiman höyrykone
Satu Hlinovsky

Satu Loitsu (ent. Hlinovsky, s. 1977/1978) on suomalainen kääntäjä ja kustantaja. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti George R. R. Martinin Tulen ja jään laulu -romaanisarjan suomentamisesta. Tulen ja jään laulun viiden osan suomennosurakka on kestänyt toistakymmentä vuotta. Satu Loitsu omistaa puolisonsa Jan Hlinovskyn kanssa Kirjava-pienkustantamon, joka on kustantanut Tulen ja jään laulun suomennokset. Kirjava perustettiin vuonna 2002. Vuonna 2003 ilmestyneestä Valtaistuinpelistä tuli Kirjavan ensimmäinen julkaisu. Toinen osa Kuninkaiden koitos julkaistiin 2004. Sarjan kolmas osa Miekkamyrsky julkaistiin kahdessa osassa sen pituuden takia
Gae Aulenti

Gaetana ”Gae” Aulenti [ˈɡaːe auˈlɛnti] (4. joulukuuta 1927 Palazzolo dello Stella, Friuli – 31. lokakuuta 2012 Milano) oli italialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän tuli tunnetuksi suurista taidemuseoprojekteista, kuten entisen rautatieaseman muuttamisesta Musée d’Orsayksi Pariisissa 1980–1986. Hänen töitään ovat myös nykytaiteen galleria Pompidou-keskuksessa Pariisissa, Palazzo Grassin muuntaminen taidemuseoksi Venetsiassa (1985–1986) sekä aasialaisen taiteen museo San Franciscossa (2000–2003). Aulenti oli yksi harvoista sodanjälkeisen Italian naisarkkitehdeista. Triesten lähellä syntynyt Gae Aulenti opiskeli arkkitehtuuria Milanossa. Hän työskenteli art directorina muotoilulehti Casabella-Continuitàssa (myöhemmin Lotus International Magazine) vuodesta 1955 vuoteen 1965, ja istui sen jälkeen lehtiyhtiön hallituksessa. Lehtityön ohella Aulenti väitteli tohtoriksi ja opetti Venetsian arkkitehtuurikoulussa 1960–1962 ja Milanossa 1964–1967. Hän teki myös muotoilutöitä La Rinascente -tavaratalolle ja suunnitteli kalusteita Zanottalle, kuten ruostumattomasta teräksestä valmistettu kokoontaittuva ohjaajantuoli April sekä Sanmarco-lasipöytä. Aulenti toimi myös Italian muotoilijajärjestö ADIn varapuheenjohtajana. Vuonna 1981 hänet valittiin suunnittelijaksi muuttamaan Victor Laloux’n vuonna 1900 valmistunut Orsayn rautatieasema taidemuseoksi
HMS Rodney (1884)

HMS Rodney oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1888 valmistunut Admiral-luokan predreadnought-taistelulaiva. Alus tilattiin 1. elokuuta 1881 Pembroken telakalta ja sen köli laskettiin 6. helmikuuta 1882. alus laskettiin vesille 8. lokakuuta 1884 ja se valmistui kesäkuussa 1888. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1909.
Arendt Grape

Arendt Grape (21. syyskuuta 1612 Lyypekki – 20. joulukuuta 1687 Ylitornio) oli alun perin saksalainen porvari, joka toimi Ruotsiin muutettuaan ensin kaivosyrittäjänä Pajalassa ja sitten tilanpitäjänä Ylitorniolla ja lapinvoutina Tornion ja Kemin lapinmaiden alueilla. Grapen isä oli lyypekkiläinen oluenpanija Arendt Grape (vanhempi) ja puoliso vuodesta 1641 Clara Johanintytär, s. Västerås(1625–1692). Useat heidän lapsistaan ja näiden jälkeläisistä jäivät Peräpohjolaan, Grapen suku on vaikuttanut sekä Suomen että Ruotsin Lapissa. Grape muutti Ruotsiin 1629 ja alkoi yrittäjäksi Tukholmassa kymmenen vuotta myöhemmin. Kun Tornion Lapista löytyi rautamalmia eivätkä paikkakuntalaiset saaneet aikaan kannattavaa kaivosteollisuutta, vuorikollegio luovutti Grapelle 1646 oikeudet ruukkitoimintaan. Hän perusti Junosuvantoon masuunin 1647–1649 ja Köngäsen koskeen rautaruukin mutta joutui luovuttamaan 2/3 osuuden niistä hollantilaisille velkojille. Silti vasta hänen poikansa Abraham Grape luopui omistuksista kokonaan 1696. Grape osti tilan Ylitornion Nautapuodinsaaren Armassaaresta 1655 ja toimi lapinvoutina 1667–1682. Virkatehtävien ohella hän osallistui innokkaasti saamelaisten käännyttämiseen kristinuskoon Gabriel Tuderuksen kanssa
Viktor Ševtšenko

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. helmikuuta 2020.Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. lokakuuta 2015. Viktor Valentinovitš Ševtšenko (ven. Виктор Валентинович Шевченко, s. 8. syyskuuta 1991 Neuvostoliitto) on moldovalais-venäläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja, joka on pelanut Suomessa kausina 2013-2018. Hänen nykyinen seuransa on Kosovon pääsarjan KF Ballkani. Ševtšenko aloitti uransa kotiseudullaan Transnistriassa kauden Tiraspolin ja kolme kautta Benderin joukkueissa, jotka pelasivat Moldovan pääsarjaa. Kaudella 2012 hän pelasi neljä ottelua Venäjällä FC Kolomnan joukkueessa, kunnes siirtyi Suomeen kaudeksi 2013 Kakkosessa pelanneen TP-47:n riveihin sen puolustuslinjaan