nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Forum Romanum

Forum Romanum on Roomassa sijaitseva forum eli tori, joka oli antiikin Rooman kaupungin uskonnollinen, hallinnollinen, laki- ja kaupallinen keskus 600-luvulta eaa. alkaen. Aukiota reunusti antiikin aikaan useita suuria rakennuksia, pylväikköjä, riemukaaria ja veistoksia. Forum Romanum sijaitsee Capitoliumin ja Palatiumin kukkuloiden välissä paikalla, jossa legendan mukaan käytiin roomalaisten ja sabiinien välinen taistelu 700-luvulla eaa. Paikalta on löydetty 1000-luvulta asti käytössä ollut hautausmaa. Laakso nostettiin Tiberjoen tulvien ulottumattomiin maalla ja kivimurskalla, ja alue päällystettiin 700-luvun eaa. lopun ja 600-luvun aikana. Alue kuivattiin noin 600 eaa. Cloaca maxima -viemärijärjestelmällä. Rooman tasavallan aikana forumilla järjestettiin gladiaattoritaisteluja. Forumin ensimmäinen temppeli rakennettiin Saturnus-jumalalle noin 497 eaa. Aluksi forumilla toimi rituaalikeskuksia kuten Regia ja Vestan temppeli
Herman Alaskalainen

Pyhittäjä Herman Alaskalainen (1756 Serpuhov - noin 13. joulukuuta 1837 Alaska) oli Valamon luostarista tuolloin Venäjän keisarikuntaan kuuluneeseen Alaskaan lähetetty ortodoksinen munkki ja lähetystyöntekijä, joka puolusti alkuasukkaiden oikeuksia venäläisen siirtomaahallinnon harjoittamia sortotoimia vastaan, toteuttaen samantyyppisiä ajatuksia jotka myöhemmin on liitetty ns. vapautuksen teologiaan. Herman oli munkkina Valamon luostarissa, mutta hänen luostarikilvoituksensa siellä päättyi 1793, kun luostarista lähetettiin kuuden munkin ja neljän noviisin joukko arkkimandriitta Ioasafin johdolla tekemään lähetystyötä tuolloin Venäjälle kuuluneelle Kodiakin saarelle nykyisen Alaskan etelärannikolle. Suomessa Pyhittäjä Hermanin muistopäivä on hänen kanonisointipäivänsä 9. elokuuta. Herman kanonisoitiin Amerikassa vuonna 1970, ja ortodoksit pitävät häntä Amerikan suojeluspyhimyksenä. Suomessa on yksi isä Herman Alaskalaiselle pyhitetty kirkko sekä neljä hänelle pyhitettyä tsasounaa:
Harmaakirjovahakas

Elinvoimainen  Hygrophorus olivaceoalbusFr.  Harmaakirjovahakas Commonsissa Harmaakirjovahakas (Hygrophorus olivaceoalbus, aikaisemmin "harmaankirjava vahakas") on levinneisyysalueensa yleisimpiä korpimetsien sienilajeja. Sienen itiöemä on suhteellisen selvästi erottuva muista lajeista. Läheisimpiä kotimaisia lajeja ovat tammivyöhykkeen ruskokirjovahakas ja pohjoiseen painottuva kupukirjovahakas. Harmaakirjovahakas ei juuri ilmaannu ryhmissä vaan yksitellen, ja koska se on kooltaan vaatimaton, sitä suhteellisen vähän kerätään ruokasieneksi. Lakki on noin 3-5 cm leveä, epäselvän säteinen tai viiruinen. Keskeltä reunoja keskuskohounema on tummempi ja värikkäämpi. Harmaanvihreän lakin lisäksi sienellä on oiva tuntomerkki jalka, jonka mutkaisuus, onttous ja yläosan värittömyys ovat silmiinpistäviä. Heltat valkoiset ja harvassa, lyhytjohteiset, kuten muillakin vahakkailla on tällä lajilla paksut huomattavan heltat. Johtuu sientä ympäröivästä vaatimattomasta limatupesta, että sienen kasvaessa ja limatupen rikkoontuessa erottuu jalan yläosa aivan valkeana, sekä kuivana. Muu osa lakin värisenä, mutta hyvin omintakeisesti vihreänharmaankirjavana. Yleinen koko maassa, Lapissa harvinainen
Aconcagua

Aconcagua marraskuussa 2004. muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa Aconcagua on vuori Andien vuoristossa Argentiinassa Mendozan maakunnassa lähellä Chilen rajaa. Se on korkeudeltaan 6 961 metriä ja sitä korkeampia vuoria on vain Aasiassa. Aconcagualla on kaksi huippua, joista korkeampi on pohjoinen huippu. Huipun voi nähdä Chilen rannikolta 160 kilometrin päästä. Vuoren ympärillä on useita muitakin yli viiden kilometrin korkuisia huippuja. Aconcagua on rauhoitettu luonnonpuisto. Aconcaguan nimen alkuperästä on kaksi teoriaa. Yhden teorian mukaan nimi tulee ketšuankielisistä sanoista akun, ka ja agua, jotka yhdessä tarkoittavat ”huippu, jota pelätään tai ihaillaan”. Toisen teorian mukaan nimi tulee mapucheilta, joilla Aconca-Hue viittaa Aconcaguajokeen ja tarkoittaa ”tulee toiselta puolelta”. Aconcagua on suhteellisen nuori vuori. Se syntyi mannerliikunnoissa, kun Nazcan laatta liukui Etelä-Amerikan laatan alle
Steve Ballmer

Steven Anthony Ballmer (s. 24. maaliskuuta 1956 Detroit) on Microsoftin entinen toimitusjohtaja ja filantroopikko, joka on USAFactsin perustaja. Ballmer valittiin Microsoftin perustajan Bill Gatesin seuraajaksi yhtiön toimitusjohtajan paikalle vuonna 2000. Ballmeria on arvosteltu usein, sillä yhtiön markkina-arvo on laskenut hänen toimitusjohtajakaudellaan. Elokuussa 2013 Ballmer ilmoitti yllättäen jäävänsä vuoden sisällä eläkkeelle toimitusjohtajan tehtävästä. Ballmerin omaisuus on vuoden 2024 tietojen mukaan yhteensä 158 miljardia dollaria, mikä tekee hänestä maailman kuudenneksi rikkaimman henkilön. Hänen omaisuutensa arvo ylitti heinäkuussa 2024 ensimmäistä kertaa Gatesin omaisuuden arvon. Steve Ballmer oli opiskeluaikanaan (Detroit Country Day School) koulun koripallojoukkueen johtaja. Vuonna 1973 hän valmistui koulusta yli 4,0 keskiarvolla ollen vuosikurssinsa paras oppilas. Ballmer sai täydet pisteet matematiikan yliopisto-opintovalintakokeesta (SAT) ja pääsi opiskelemaan Harvardin yliopistoon. Ensimmäisenä opiskeluvuotenaan hän ystävystyi huonekaverinsa Bill Gatesin kanssa, ja ystävyys jatkui senkin jälkeen, kun Gates keskeytti yliopisto-opintonsa perustaakseen ohjelmistoyritys Microsoftin
Skandinaavinen muinaisusko

Skandinaavinen muinaisusko on Skandinavian ihmisten esikristillisellä ajalla harjoittamaa uskontoa. Siihen kuuluivat jumalat ja muut yliluonnolliset olennot, kosmologia, käsitykset kuolemanjälkeisestä elämästä, vahva usko kohtaloon sekä mytologia. Skandinaaveilla ei ollut varsinaisia temppeleitä tai papistoa, vaan he suorittivat uskonnollisia seremonioitaan usein ulkotiloissa. Uskontoon kuului muun muassa eläin- ja ihmisuhreja sekä ennustamista. Arkeologisten löytöjen perusteella voidaan jo kivi- ja pronssikaudella eläneiden ihmisten rituaaleista, uskomuksista ja myyteistä tehdä varovaisia päätelmiä. Parhaiten tunnetaan kuitenkin rautakauden uskonto, josta on säilynyt yksityiskohtaisia kirjoitettuja kuvauksia. Pronssikauden ajalta ei Skandinavian kansanuskomuksista ole muistiinpanoja, mutta niitä voidaan jäljittää kalliotaiteen avulla. Kallioihin tehtyjen kuvakenttien arvellaan olleen uskonnonharjoituksen keskuksia. Kuvien aiheina on riistaeläimiä, aseita, soittimia, palvontamenoja, veneitä ja maanviljelyyn liittyviä aiheita. Kuvien tulkinta on kuitenkin vaikeaa, koska ne voi ajatella joko konkreettisiksi arkielämän kuvauksiksi tai symboliikaksi. Niissä on kuitenkin uskonnollisia piirteitä, kuten hedelmällisyyden turvaamiseen liittyviä symboleja. Erityisen arvoituksellisia ovat labyrinttikuviot
Hagia Sofia

Museokävijät (2015) yht. 3 425 236 henkilöälähde? Hagia Sofia (kreik. Ἁγία Σοφία, 'Pyhä viisaus') on historiallinen kirkko, museo ja moskeija Istanbulissa Turkissa. Alun perin kirkoksi vuonna 537 valmistunut rakennus on historiansa aikana vaihtanut käyttötarkoitustaan useasti: se on ollut sekä lännen katolisen että idän ortodoksisen kirkkokunnan käytössä että moskeijana ja vuosina 1934–2020 museona, kunnes se päätettiin jälleen muuttaa moskeijaksi. Hagia Sofiaa pidetään yhtenä bysanttilaisen arkkitehtuurin mestariteoksista. Vuonna 1204 neljännessä ristiretkessä ristiretkeläiset valtasivat Konstantinopolin ja perustivat Latinalaisen keisarikunnan, jonka aikana se muutettiin katoliseksi kirkoksi. Vuonna 1261 bysanttilaiset valtasivat Konstantinopolin takaisin jolloin se palautettiin ortodoksiseksi kirkoksi. Lopulta se muutettiin moskeijaksi, kun turkkilaiset valtasivat Konstantinopolin vuonna 1453. Vuodesta 1934 alkaen rakennus on toiminut museona. Vuonna 2015 se oli 3,4 miljoonalla kävijällään yksi Euroopan suosituimmista museoistalähde?. Heinäkuussa 2020 presidentti Erdoğan päätti muuttaa Hagia Sofian takaisin moskeijaksi, kun Turkin korkein hallinto-oikeus vahvisti ettei muutokselle ole estettä. Ensimmäinen rukoushetki moskeijassa pidettiin 24
Atochan rautatieasema

Atochan rautatieasema (esp. Estación de Atocha) on Espanjan pääkaupungin Madridin suurin rautatieasema. Se sijaitsee Atochan kaupunginosassa Arganzuelan alueella, Plaza de Emperador Carlos V:n vieressä. Se on pääteasema Madridin aluetta palveleville lähiliikennejunille, etelästä saapuville paikallis- ja kaukoliikennejunille sekä AVE-suurnopeusjunille. Kaikkia näitä junia liikennöi Espanjan kansallinen rautatieliikenneyhtiö Renfe Operadora. Asema avattiin 9. helmikuuta 1851 nimellä Estación de Mediodía. Se oli Madridin ensimmäinen rautatieasema. Rakennus tuhoutui pahasti tulipalossa 1880-luvulla. Neljä vuotta kestäneet uudelleenrakennustyöt aloitettiin vuonna 1888 aiemmin muun muassa Gustave Eiffelin kanssa yhteistyötä tehneen arkkitehdin Alberto de Palacio Elissagnen johdolla. Uusi raudasta ja lasista valmistettu rakennus oli 152 metriä pitkä ja 40 metriä leveä. Plaza de Emperador Carlos V:tä kohti oleva pääty suljettiin, mikä loi asemalle sen tunnusomaisen julkisivun
Oligarkia

Oligarkia eli harvainvalta (m.kreik. ὀλίγος ”harvat” ja m.kreik. ἄρχω ”hallita”) on valtiomuoto, jossa vallankäyttö on rajattu pienelle, syntyperään tai varallisuuteen perustuvalle eliitille. Kreikkalainen filosofi Aristoteles käytti sanaa oligarkia tarkoittamaan korruptoitunutta, oligarkkien omaan etuun tähtäävää vallankäyttöä. Jos eliitti sen sijaan käytti valtaansa epäitsekkäästi, yhteistä hyvää ajaakseen, kutsui hän hallintoa aristokratiaksi. Spartassa vallitsi spartiaattien harvainvalta, ja monissa kreikkalaisten siirtokunnissa alkuperäisten siirtolaisten oligarkia. Myös Ateenassa yritettiin vuonna 411 eaa. peloponnessolaissodan aikaan perustaa oligarkia. Solonin lakien voimaantulon jälkeen 600–500 lukujen vaihteessa eaa. Solonin oligarkiassa, joka voidaan nähdä myös timokratiana, kansalaiset oli jaettu neljään luokkaan joilla oli vaihteleva määrä oikeuksia ja velvollisuuksia
Espanjan perimyssota

Utrechtin, Rastattin ja Badenin rauhat: Kaarle VI:lle lojaalit espanjalaiset Itävalta Iso-Britannia (1707–13)[a] Alankomaat Preussi Portugali Savoiji Filip V:lle lojaalit espanjalaiset Ranska Baijeri (1704 asti) Espanjan perimyssota (1701–1714) oli suuri eurooppalainen konflikti 1700-luvun alussa, joka syttyi kun viimeinen Habsburg-suvun Espanjan kuningas, sairaalloinen ja lapseton Kaarle II kuoli vuonna 1700. Hän oli hallinnut suurta imperiumia, ja kysymys hänen seuraajastaan oli jo kauan vaivannut hallitsijoita ympäri Eurooppaa. Ongelma yritettiin ratkaista jakamalla imperiumi kelvollisten ehdokkaiden kesken Ranskan (Bourbon), Itävallan (Habsburg) ja Baijerin (Wittelsbach) hallitsijasuvuista, mutta yritykset lopulta epäonnistuivat, ja kuolinvuoteellaan Kaarle II järjesti koko Espanjan perinnön Filip V:lle, Anjoun herttualle, Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n toiseksi vanhimmalle pojanpojalle. Filipin hallitessa Espanjaa Ludvig XIV varmistaisi suurta hyötyä dynastialleen, mutta joidenkin valtiomiesten mielestä dominoiva Bourbonin suku olisi uhka Euroopan vakaudelle ja se vaarantaisi vallan tasapainon. Ludvig XIV:llä oli hyvät perusteet hyväksyä pojanpoikansa Espanjan valtaistuimelle, mutta hän teki sittemmin joukon kiistanalaisia liikkeitä: hän lähetti joukkoja turvaamaan Espanjan Alankomaat (puskurivyöhyke Ranskan ja Alankomaiden tasavallan välissä); hän pyrki dominoimaan Espanjan kauppaa Amerikassa englantilaisten ja hollantilaisten kauppiaiden kustannuksella; ja hän kieltäytyi poistamasta Filipiä Ranskan kruununperimysjärjestyksestä, avaten siten mahdollisuuden sille, että yksi voimakas hallitsija saattaisi hallita sekä Ranskaa että Espanjaa tulevaisuudessa. Vastatakseen Ludvig XIV:n kasvavaan valta-asemaan Englanti,[a] Alankomaiden tasavalta ja Itävalta – yhdessä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan liittolaistensa kanssa – muodostivat uudelleen Suurliiton ja tukivat keisari Leopold I:n vaadetta koko Espanjan perinnölle tämän pojalle arkkiherttua Kaarlelle. Tukemalla Habsburgin ehdokasta (joka tunnettiin kannattajiensa keskuudessa Espanjan Kaarle III:na), jokainen liittouman jäsen pyrki vähentämään Ranskan valtaa, varmistamaan omaa alueellista ja suvullista turvaansa, sekä palauttamaan ja parantamaan kauppamahdollisuuksia, joita he olivat nauttineet Kaarle II:n aikana. Venäjän keisarikunta, jonka odotettiin auttavan liittolaistaan Itävaltaa, soti toista suursotaa Ruotsia vastaan Itä-Euroopassa. Englanti, Alankomaat ja Itävalta julistivat sodan virallisesti toukokuussa 1702. Vuoteen 1708 mennessä Marlboroughin herttua ja Savoijin prinssi Eugen olivat varmistaneet voiton Espanjan Alankomaissa ja Italiassa, ja olivat kukistaneet Ludvig XIV:n liittolaisen Baijerin. Ranskaa kohtasi invaasio ja rappio, mutta Liiton yhtenäisyys rikkoutui ensin. Suurliiton koettua tappion Espanjassa ja sen miestappioiden kasaantuessa ja tavoitteiden erkaantuessa Tory-puolue pääsi valtaan Isossa-Britanniassa vuonna 1710 ja päätti lopettaa sodan
Nika-kapina

Nika-kapina (m.kreik. ἡ στάσις τοῦ Νίκα) tapahtui Bysantin valtakunnan pääkaupungissa Konstantinopolissa tammikuussa 532. Kapinan yhteydessä suuria osia kaupungista paloi maan tasalle ja peräti 30 000–50 000 ihmistä sai surmansa. Antiikin Roomassa ja Bysantissa hevosurheilu oli suosittua ja vaunukilpa-ajojen katsojat olivat järjestäytyneet niin sanottuihin sirkuspuolueisiin. Roomassa puolueita oli ollut neljä, ja ne oli nimetty suosikkijoukkueen käyttämän värin mukaan. 500-luvun Bysantissa oli vain jäljellä kaksi puoluetta, ”siniset” ja ”vihreät”. Kummallakin puolueella oli paljon vaikutusvaltaa. Sirkuspuolueita voitaisiin verrata niin huligaaneihin kuin poliittisiin puolueisiinkin. Sinisten johtajat edustivat maanomistajaluokkaa ja vihreiden johto lähinnä kauppaa ja teollisuutta. Puolueiden jäsenillä oli muun muassa tapana huudella keisarille omia vaatimuksiaan kilpa-ajojen yhteydessä. Konstantinopolin hippodromi oli tavallaan koko kaupungin olohuone
Darmstadtin koulukunta

Darmstadtin koulukunta oli ryhmä saksankielisiä säveltäjiä, jotka vaikuttivat toisen maailmansodan jälkeisen modernismin aikaan. Koulukunnan perusti Wolfgang Steinecke vuonna 1946. Ryhmä on saanut nimensä Darmstadtissa, Saksassa joka toinen vuosi pidetyistä moniviikkoisista mestarikursseista, joiden opettajina ovat esiintyneet useat alan huippunimet. Kurssin yhteydessä pidetyt ateljeekonsertit ovat tehneet monia moderneja säveltäjiä tunnetummiksi. Darmstadtin koulukunnan kuuluisimpia jäseniä olivat Karlheinz Stockhausen, Pierre Boulez ja Luigi Nono. Darmstadtissa syntyi sarjallinen musiikki.
Surtsey

Surtsey vuonna 1999 muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa Surtsey on tuliperäinen saari Islannin etelärannikolla. Saari kehittyi 130 metriä merenpinnan alapuolella sijainneen tulivuoren purkauksista, jotka saavuttivat merenpinnan 14. marraskuuta 1963. Surtsey oli kookkaimmillaan kesäkuussa 1967, jolloin pinta-alaksi mitattiin 2,7 km². Nykyinen (2005) pinta-ala on tuulen ja aaltojen aiheuttaman eroosion jäljiltä 1,4 km². Saari sai islanninkielisen nimensä skandinaaviseen mytologiaan kuuluneen tulijättiläisen Surtin mukaan. Saari on rauhoitettu tieteellistä tutkimusta varten, eikä yleisöllä ole sinne pääsyä. Siellä tutkitaan, kuinka kauan kestää, ennen kuin muualta tullut kasvillisuus ja eläimistö leviää äskettäin merestä nousseelle saarelle. Tutkimustuloksista arvellaan saatavan tietoa, jolla on merkitystä myös sen selvittämisessä, kuinka kauan Pohjois-Euroopassa kesti jääkauden jälkeen, ennen kuin eri lajit levisivät jään alta vapautuneille alueille. Tämän vuoksi Surtseyn saari onkin valittu vuonna 2008 Unescon maailmanperintöluetteloon. Ensimmäiset saarelle saapuneet lajit olivat eläimiä. Ensimmäisten viiden vuoden aikana saarella oli havaittu noin 70 eläinlajia, joista suurin osa oli hyönteisiä
Yhdysvaltain laivasto

Yhdysvaltain laivasto (engl. United States Navy) on Yhdysvaltain asevoimien puolustushaara, jonka vastuulla on merioperaatiot. Niiden toteuttamiseksi sillä on 287 alusta ja yli 4 000 lentokonetta. Aktiivipalveluksessa olevaa sotilashenkilöstöä on 329 000, joista upseereita on noin 54 700. Lisäksi laivaston reservissä noin 100 000 henkeä ja noin 274 000 siviiliä.  Yhdysvaltain laivaston historia juontuu Siirtokuntien laivastoon, jonka Siirtokuntien kongressi perusti Yhdysvaltain vapaussodan aikana. Yhdysvaltain perustuslaki, joka ratifioitiin vuonna 1789, antoi kongressille valtuudet ”…varustaa ja ylläpitää laivastoa.” Tällä valtuutuksella kongressi tilasi kuusi fregattia sekä varusti ne. Yksi näistä kuudesta alkuperäisestä fregatista, nimellä Old Ironsides tunnettu USS Constitution, on säilynyt tähän päivään asti. Alus on edelleen merkittynä laivaston rekisteriin, ja se palvelee pr-tehtävissä. Laivaston asioita hoiti sotaministeriö, kunnes 30. huhtikuuta 1798 kongressi perusti laivastoministeriön
Anna Politkovskaja

Amnesty International Global Award for Human Rights Journalism (2001) Anna Stepanovna Politkovskaja (ven. А́нна Степа́новна Политко́вская, ukr. Ганна Степанівна Політковська, Hanna Stepanivna Politkovska; 30. elokuuta 1958 New York, Yhdysvallat – 7. lokakuuta 2006 Moskova, Venäjä), o.s. Mazepa (ven. Мазе́па), oli journalisti ja viimeisinä vuosinaan työntekijöiden puoliksi omistaman Novaja gazeta -lehden toimittaja, joka identifioitui ukrainalaiseksi ja jota media piti usein venäläisenä. Politkovskaja alkoi kirjoittaa vuonna 1999 artikkeleita Tšetšenian ensimmäisestä ja toisesta sodasta, ja hänet tunnettiin Vladimir Putinin hallinnon arvostelijana. Politkovskajan syntymän aikoihin hänen vanhempansa toimivat New Yorkissa Neuvostoliiton YK-diplomaatteina, ja hän sai 1990-luvun alussa myös Yhdysvaltain kansalaisuuden. Hän vietti lapsuutensa ja suoritti opintonsa Moskovassa, missä hän eli myös viimeiset vuotensa. Valmistuttuaan hän asui ajoittain Yhdysvalloissa ja Euroopassa
Työ- ja elinkeinokeskus

Työ- ja elinkeinokeskus (lyhenne TE-keskus tai te-keskus) oli työ- ja elinkeinokysymyksiin liittyviä viranomais-, neuvonta- ja kehittämispalveluja hoitanut Suomen valtionhallinnon alueorganisaatio, joka syntyi vuonna 1997 yhdistettäessä kauppa- ja teollisuusministeriön, työministeriön sekä maa- ja metsätalousministeriön hallinnonalojen alueyksiköt. Manner-Suomessa oli 15 työ- ja elinkeinokeskusta. Te-keskusten organisaatiouudistuksen yhteydessä vuoden 2009 alussa virallinen nimi lyheni työ- ja elinkeinokeskukseksi sekä luovuttiin vanhasta kolmen ministeriön alaisesta osastosta, jotka olivat: Te-keskukset lakkautettiin 2009 ja niiden tehtävät siirtyivät elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksille. Te-keskuksissa toimineet teknologian kehittämisosastot tarjosivat yrityksille ja tutkimusorganisaatioille Teknologian ja innovaatioiden kehittämiskeskuksen teknologia- ja asiantuntijapalveluja osana Tekesin verkostoa. Työ- ja elinkeinokeskusten tehtävänä oli pk-yritysten tukeminen ja neuvonta, yritysten teknologisten kehityksen edistäminen ja auttaminen vientiin ja kansainvälistymiseen liittyvissä asioissa, alueellisen työvoimapolitiikan toteuttaminen, työvoimapoliittisen aikuiskoulutuksen suunnittelu ja organisointi, maatalouden, maaseudun elinvoimaisuuden ja maaseutuelinkeinojen edistäminen, kalatalouden kehittäminen ja osallistuminen sekä vaikuttaminen alueen kehitykseen.
Natsagiin Bagabandi

Natsagiin Bagabandi (mong. Нацагийн Багабанди, s. 22. huhtikuuta 1950) oli Mongolian presidenttinä 1997–2005. Hän voitti vaalit vuonna 1997 ja tuli uudelleen valituksi vuonna 2001. Bagabandi edustaa Mongolian Kansan vallankumouspuoluetta (MPRP) joka oli maan ainoa sallittu puolue neuvostovallan aikana. Puolue on muuttanut linjaansa kommunistiaikojen jälkeen, ja kannattaa nykyisin talousuudistuksia ja yksityistämistä. Bagabandi on buddhalainen. Hän opiskeli Neuvostoliitossa. Hänen seuraajansa Nambaryn Enhbajar on saman puolueen jäsen.
Nambaryn Enhbajar

Nambaryn Enhbajar (mong. Намбарын Энхбаяр, s. 1. kesäkuuta 1958, Ulaanbaatar) on mongolialainen poliitikko, maan presidentti vuosina 2005–2009. Tätä ennen hän oli Mongolian pääministeri 2000–2004 ja parlamentin puhemies 2004–2005. Enhbajar valmistui Moskovan kirjallisuusinstituutista vuonna 1980 ja opiskeli myös Leedsin yliopistossa Englannissa. Hän työskenteli Mongolian kirjailijoiden liitossa vuosina 1980–1990 kääntäjä-toimittajana, pääsihteerinä ja varapuheenjohtajana. Hän käänsi klassista mongolialaista kirjallisuutta sekä monia länsimaisten kirjailijoiden teoksia (muun muassa Charles Dickensia). Enhbajar valittiin Mongolian parlamenttiin vuonna 1992 ja hän toimi kulttuuriministerinä 1992–1996. Vuonna 1997 hänestä tuli oppositiossa olleen Mongolian kansan vallankumouspuolueen (MPRP) (johon hän liittyi 1985) johtaja. Hän johti puolueensa voittoon vuoden 2000 vaaleissa. 26
Omar al-Bashir

Omar Hasan Ahmad al-Bashir (arab. عمر حسن احمد البشير‎, ʿUmar Ḥasan Aḥmadu l-Bašīr, s. 1. tammikuuta 1944 Hosh Bonnaga) oli Sudanin presidentti vuosina 1989–2019. Prikaatikenraali al-Bashir tuli valtaan vuonna 1989 kaappaamalla vallan demokraattisilla vaaleilla valitulta pääministeri Sadeq al-Mahdilta ja hallitsi itsevaltaisesti. Armeija syrjäytti al-Bashirin vallankaappauksella huhtikuussa 2019. Hän on ollut vuodesta 2009 kansainvälisen rikostuomioistuimen (ICC) etsintäkuuluttama muun muassa kansanmurhasta epäiltynä. Epäilyt liittyvät Darfurin konfliktiin. Omar al-Bashir on Sudanissa vankilassa pitkän valtakautensa aikaisista lukuisista rikoksista syytettynä. Omar al-Bashir syntyi vuonna 1944. Hän liittyi nuorena armeijaan ja nousi arvoasteikossa. Jom kippur -sodassa al-Bashir taisteli Egyptin puolella Israelia vastaan
Länsi-Afrikka

Länsi-Afrikka on Afrikan läntiset osat käsittävä maantieteellinen alue. Länsi-Afrikkaan kuuluvat Yhdistyneiden kansakuntien määritelmän mukaan seuraavat valtiot: Benin, Burkina Faso, Gambia, Ghana, Guinea, Guinea-Bissau, Kap Verde, Liberia, Mali, Mauritania, Niger, Nigeria, Norsunluurannikko, Senegal, Sierra Leone ja Togo. Länsi-Afrikka rajautuu lännessä ja etelässä Atlantin valtamereen, pohjoisessa Saharan aavikkoon ja kaakossa Kamerunin ylänköihin. Länsi-Afrikka on melko tasaista aluetta. Se koostuu pääasiassa kolmesta ylängöstä, jotka ovat 180–1200 metrin korkeudella merenpinnasta. Korkeimmat vuoret ovat tulivuoria, joista korkein on Kamerunvuori (4 100 m). Rannikko on alankoa. Etelärannikkoviiva on melko suora, mutta länsirannikolla on poukamia. Pisin joki on Niger ja suurin järvi Tšadjärvi. Länsi-Afrikan ilmasto on kuuma. Vuodessa on sadekausi ja kuiva kausi. Alueen pohjoisosissa sataa hyvin vähän, mutta etelässä on aina kosteaa
Afrikan sarvi

Afrikan sarvi on alue, johon kuuluvat Afrikan mantereen koillisosat. Termillä viitataan alueeseen, joka käsittää Somalian, Djiboutin, Etiopian ja Eritrean valtiot. Poliittisena kokonaisuutena alueeseen luetaan tämän lisäksi vielä Sudan, Etelä-Sudan, Kenia, ja Uganda. Alueen pinta-ala on 2 000 000 neliökilometriä, ja siellä asuu noin 140 miljoonaa ihmistä. Afrikan sarvessa elävät etniset ryhmät liittyvät läheisemmin arabeihin kuin muihin afrikkalaisiin. Suurimpiin etnisiin ryhmiin kuuluvat muun muassa somalit, oromot ja afarit. Alueen talous perustuu vain muutamiin tuotteisiin: puuvillaan, kahviin ja banaaneihin.