nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Leonid Rešetnikov

Leonid Rešetnikov (ven. Леони́д Петро́вич Реше́тников; s. 1947) on Venäjän ulkomaantiedustelun (SVR) kenraaliluutnantti, professori ja historiatieteiden tohtori. Ennen siirtymistään Venäjän strategisten tutkimusten instituutin (RISI) johtajaksi 2009 Rešetnikov toimi Venäjän ulkomaantiedustelun (SVR) informaatio- ja analyysiosaston päällikkönä. Rešetnikov syntyi Potsdamissa sotilasperheeseen 1947. Hän valmistui historioitsijaksi Harkovasta ja valmisteli väitöskirjaansa Sofiassa 1971–1974 ja väitteli siellä historiatieteiden tohtoriksi. Rešetnikov työskenteli Venäjän tiedeakatemiassa 1974–1976 ja siirtyi Venäjän ulkomaantiedustelun palvelukseen 1978. Hänet ylennettiin kenraalikuntaan 1995. Rešetnikov nimitettiin huhtikuussa 2009 Venäjän strategisten tutkimusten instituutin johtajaksi. RISI oli aikaisemmin Venäjän ulkomaantiedustelun suljettu tutkimuslaitos, joka siirrettiin Venäjän presidentinhallinnon yhteyteen. Rešetnikovilla on useita luottamustehtäviä ja hänelle on myönnetty valtiollisia kunniamerkkejä. Rešetnikov on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä
Gildor

Wikipediassa ei ole tämän nimistä artikkelia.
Burlingamen sopimus

Burlingamen sopimus oli Yhdysvaltojen ja Kiinan välillä heinäkuussa 1868 solmittu sopimus. Sopimuksessa maat antoivat yhdysvaltalaisille ja kiinalaisille oikeuden muuttaa vapaasti toistensa maihin, minkä lisäksi Yhdysvallat tunnusti sopimuksen myötä Kiinan alueellisen koskemattomuuden. Burlingamen sopimus on nimetty pääarkkitehtinsa Anson Burlingamen mukaan. Burlingame oli ensin Yhdysvaltain diplomaatti Kiinassa, ja myöhemmin Kiina palkkasi hänet oman kansainvälisen delegaationsa johtajaksi. Kiinalaisen delegaation johdossa Burlingame sai tehtäväkseen mennä Yhdysvaltoihin neuvottelemaan vuonna 1858 voimaan tulleen Tientsinin sopimus uudelleen. Neuvottelujen tuloksena syntyi Burlingamen sopimus. Burlingamen sopimus kaatui lopulta kiinalaisten siirtolaisten massamuuton takia. Yhdysvaltoihin oli Kalifornian kultaryntäyksen alkamisen jälkeen muuttanut valtava määrä kiinalaisia siirtolaisia, jotka suostuivat työskentelemään yhdysvaltalaisia pienemmillä palkoilla. Varsinkin vuoden 1873 paniikin ja sitä seuranneen pitkän laman jälkeen tämä herätti suuttumusta yhdysvaltalaisissa, jotka kokivat kiinalaisten vievän heidän työpaikkansa. Tiukentuneet asenteet johtivat lopulta siihen, että Kalifornia päätti rajoittaa merkittävästi kiinalaisten maahantuloa ja elämää Kaliforniassa. Kalifornian päätös oli ristiriidassa Yhdysvaltain perustuslain ja Burlingamen sopimuksen kanssa, minkä takia silloinen presidentti Rutherford B. Hayes esti lakimuutosten käytäntöönpanon
Rogue One

Rogue One: A Star Wars Story, tai vain Rogue One on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut eeppinen avaruusoopperaelokuva, jonka on ohjannut Gareth Edwards ja käsikirjoittaneet Chris Weitz ja Tony Gilroy. Se on ensimmäinen Tähtien sota -universumiin sijoittuvista yksittäisistä antologiaelokuvista. Se sijoittuu aikaan juuri ennen alkuperäisen Tähtien sota -elokuvan tapahtumia. Elokuva keskittyy kapinallisjoukkoon, joka pyrkii varastamaan Imperiumin uuden aseen, Kuolemantähden piirustukset. Elokuvan pääosissa näyttelevät Felicity Jones, Diego Luna, Ben Mendelsohn, Donnie Yen, Mads Mikkelsen, Alan Tudyk, Jiang Wen ja Forest Whitaker. Elokuva perustuu John Knollin 10 vuotta aikaisemmin esittämään ideaan. Ennen kehitysvaiheen alkamista, elokuvaa kuviteltiin tyyliltään erilaiseksi kuin perinteiset Tähtien sota -elokuvat, kuten alkutekstin puuttuminen ja perinteisten kohtaussiirtymien korvaaminen toisenlaisilla. Kuvaukset alkoivat Elstree studioilla Lontoon lähellä elokuussa 2015 ja päättyivät helmikuussa 2016. Kesällä 2016 monet elokuvan kohtauksista kuvattiin uudelleen, Tony Gilroyn vastatessa niiden ohjaamisesta. Elokuva sai maailmanensi-iltansa Hollywoodin Pantages Theatressa 10. joulukuuta 2016. Ensi-iltansa Suomessa se sai 14
Aleksandr Jakovlev (kirjailija)

Aleksandr Stepanovitš Jakovlev (ven. Алекса́ндр Степа́нович Я́ковлев, oikealta sukunimeltään Trifonov-Jakovlev, Три́фонов-Я́ковлев; 5. joulukuuta 1886 Volsk, Saratovin kuvernementti – 11. huhtikuuta 1953 Moskova) oli neuvostovenäläinen kirjailija. Aleksandr Jakovlev syntyi lukutaidottoman maalarin perheeseen. Hän työskenteli postivirkailijana ja opiskeli vähän aikaa Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa. Vuoden 1905 vallankumoustapahtumissa syvästi uskonnollisesta Jakovlevista tuli sosialistivallankumouksellinen. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan lääkintämiehenä ja työskenteli toimittajana Donin Rostovissa. Jakovlevin pienoisromaanit Povolniki (1922) ja Oktjabr (1923) olivat ensimmäisiä Venäjän vallankumoukselle omistettuja kirjoja. Kirjailija kuvasi vallankumouksellisen tietoisuuden heräämistä ja Neuvostoliiton sosialistista rakennustyötä. Monet hänen teoksistaan ovat omaelämäkerrallisia. Vuonna 1928 Jakovlev osallistui Umberto Nobilen retkikunnan ja Roald Amundsenin etsintöihin
Kamajoen autotehdas

Kamajoen autotehdas tai Kamajoen kuorma-autotehdas on Venäjän Tatarstanissa, Volgan sivujoella sijaitseva autotehdas, joka rakennettiin Neuvostoliittoon. Se oli valmistuessaan maailman suurin autotehdas, ja tehdasalueen pinta-ala oli 57 neliökilometriä. Neuvostoliitolla ei kuitenkaan ollut riittävää osaamista tehtaan toteuttamiseksi, ja se hankki osaamista ja osia länsimaista. Kamajoen autotehdas perustettiin vuonna 1969 Neuvostoliiton kommunistisen puolueen päätöksellä raskaiden kuorma-autojen valmistamiseksi. Neuvostoliitossa ei ollut riittävästi kuorma-autoja maataloustuotteiden kuljettamiseen. Lisäksi Neuvostoliitto tarvitsi kuorma-autoja teollisuuden kehittymiseksi. Samaan aikaan rakennettiin henkilöautotehdasta Toljattiin. Autotehdas suunniteltiin 150 000 kuorma-auton ja 250 000 dieselmoottorin vuosittaiselle tuotantokapasiteetille. Alkuperäisen suunnitelman mukaan tehdas olisi tuottanut 150 000 kuorma-autoa vuodessa jo vuoden 1974 loppuun mennessä. Valmistuessaan tehdas olisi ollut maailman suurin autotehdas, jonka tehdasalue olisi 57 neliökilometriä, alue jakaantuisi seitsemään osaan ja rakennuksia olisi 150. Länsisaksalaisen autonvalmistaja Daimler Benzin kanssa neuvoteltiin tuotantoteknologian toimittamisesta. Tehtaan kustannukseksi arvioitiin 2,5 miljardia ruplaa (3,29 miljardia US-dollaria) vuonna 1974
Suomalainen kauhuelokuva

Suomalainen kauhuelokuva on yksi suomalaisen elokuvan lajityypeistä. Ensimmäinen kauhuelementtejä sisältänyt suomalainen elokuva oli Teuvo Puron ohjaama Noidan kirot vuodelta 1927. Sitä ennen oli jo Carl Fager ohjannut goottilaista kauhukuvastoa hyödyntävän yritelmän Rautakylän vanha parooni (1923). Muita varhaisia lajityyppiä vähintään sivuavia suomalaiselokuvia olivat Linnaisten vihreä kamari (1945), Valkoinen peura (1952), Noita palaa elämään (1952) ja Kummituskievari (1954). Valkoista peuraa lukuun ottamatta näissä elokuvissa yliluonnollinen saa yleensä jonkinlaisen rationaalisen selityksen. Vuonna 1988 valmistuneen Kuutamosonaatin on katsottu aloittaneen suomalaisen kauhuelokuvan ”uuden aallon”. Se hyödyntää varsinkin 1970-luvulla suosittua kauhuelokuvan aihetta syrjäseuduilla elävästä degeneroituneesta perheestä (esimerkiksi Texasin moottorisahamurhat). Kuutamosonaatin jatko-osa Kadunlakaisijat sai ensi-iltansa 1991. Vuonna 2008 valmistunut suomalainen kauhuelokuva Sauna sai peräti seitsemän Jussi-ehdokkuutta ja lopulta kolme Jussi-palkintoa. Viime vuosina suomalaisia kauhuelokuvia ovat tehneet erityisesti erilaiset omaehtoiset ja riippumattomat tuotantoryhmät. Esimerkkejä tällaisista pienellä tai jopa olemattomalla tuotantobudjetilla tehdyistä kauhuelokuvista ovat Bunny the Killer Thing (2015) ja Lääkekoe (2018). Suomalaisissa elokuvissa ei ole ollut miehisiä vampyyrejä eikä ihmissusia, vaan yliluonnolliset voimat ovat ilmenneet naisissa, mikä on suomalainen erikoisuus
Aika härdelli!

Aika härdelli! (engl. Looped) on kanadalainen TV-animaatiosarja. Sarjan on tuottanut DHX Media studioillaan Torontossa ja Vancouverissa. Suomessa sitä on esittänyt Yle TV2-kanavalla 2. tammikuuta 2016 lähtien.
Oskari Väre

Kalle Oskari Väre (9. heinäkuuta 1884 Tammela – 3. heinäkuuta 1946 Tammela) oli suomalainen pienviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja. Väreen vanhemmat olivat itsellinen Johan Viktor Joensuu ja Matilda Emanuelintytär. Väre oli pienviljelijänä kotikunnassaan Tammelassa.  Väre oli kansanedustajana 1919–1922 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Tammelan kunnanvaltuuston jäsenenä ja toimi myös Tammelan kunnallislautakunnan puhemiehenä.  Oskari Väre oli naimisissa vuodesta 1909 Alma Aliina Kauhan kanssa.
Erilaiset perheet

Erilaiset perheet on dokumentaarinen televisiosarja, jossa seurataan suomalaisten perheiden arkea. Juontajana toimii Pipsa Hurmerinta. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi AVA-kanavalla 20. marraskuuta 2014.
Akordat

Koordinaatit: 15°33′02.3″N, 37°53′11.1″E Akordat tai Agordat tai Akurdet (ge’eziksi ኣቆርዳት) on kaupunki Eritrean Gash-Barkan alueella (Zoba Gash-Barka). Se oli vuoteen 1996 saakka Barkan alueen hallintokeskus (tuolloin maassa oli 10 hallinnollista aluetta), mutta vuoden 1996 aluejaossa Barentusta tuli Barkan ja Gash-Setitin alueet yhdistäneen Gash-Barkan hallinnollinen keskus. Kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 115 kilometriä pääkaupunki Asmarasta länteen ja noin 57 kilometriä aluekeskus Barentusta pohjoiskoilliseen.
Kuvanveistäjän tytär

Kuvanveistäjän tytär (ruots. Bildhuggarens dotter) on Tove Janssonin vuonna 1968 julkaisema teos. Se kertoo tekijänsä lapsuudesta boheemissa taiteilijaperheessä. Lapsen näkökulmasta kerrottu kirja koostuu novellimaisista luvuista. Teoksessa on sekä omaelämäkerrallisia aineksia että fiktiivisiä osia. Kirjoittaja eläytyy taitavasti lapsen maailmaan, jossa tosi ja mielikuvitus eivät vielä ole täysin eriytyneet. Kristiina Kivivuoren suomennos ilmestyi 1969.
Dreyfus-palkinto

Dreyfus-palkinto (engl. Dreyfus Prize in the Chemical Sciences) on Camille ja Henry Dreyfusin säätiön jakama kansainvälinen kemian alan palkinto. Se on suuruudeltaan 250 000 Yhdysvaltain dollaria ja se jaetaan joka toinen vuosi yhdelle merkittävälle kemian tutkijalle. Dreyfusin veljekset keksivät viskoosin ja perustivat 1900-luvun alussa sitä valmistavan tehtaan kotimaahansa Sveitsiin (Cellonit Gesellschaft Dreyfus and Co), Britanniaan (British Celanese) ja Yhdysvaltoihin (Celanese-yhtiö). Palkinto jaettiin ensi kerran vuonna 2009 Harvardin yliopiston tutkija George M. Whitesidesille materiaalikemian saavutuksistaan. Vuonna 2011 palkinnon sai Northwestern-yliopiston Tobin J. Marks katalyytteihin liittyvästä tutkimuksestaan, vuonna 2013 R. Graham Cooks kemiallisten instrumenttien kehitystyöstään Purdue-yliopistossa ja vuonna 2015 Krzysztof Matyjaszewski polymeerikemian tutkimuksestaan Carnegie Mellon -yliopistossa.
Paavo Seppänen

Paavo Antero Seppänen (24. kesäkuuta 1924 Sulkava – 17. tammikuuta 2013 Espoo) oli suomalainen sosiologi ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston sosiologian professori 1969–1988 Seppänen kävi oppikoulun vasta aikuisena ja kirjoitti ylioppilaaksi 1951. Väitöskirjassaan Tehdas ja ammattiyhdistys (1958) hän osoitti, että tyytymättömät työntekijät ovat hyviä työntekijöitä, sillä he ovat aktiivisen kriittisiä. Vuonna 1967 hän esitti kuuden tunnin työpäivää ja 36 tunnin työviikkoa siten, mutta Seppäsen mallina tunnettua idea ei silloin saanut vastakaikua työmarkkinajärjestöissä. Myöhemmin se on otettu käyttöön eräissä yrityksissä. Valtion urheiluneuvoston aloitteesta luotu toimikunta perusti vuoden 1971 alussa "urheilun keskusorganisaatiosuunnittelun neuvottelukunnan" (UNK), jonka puheenjohtajaksi kutsuttiin professori Paavo Seppänen. Tavoitteeksi asetettu Suomen Urheilun Keskusjärjestö osoittautui mahdottomaksi toteuttaa silloisten urheilun lukuisten keskusjärjestöjen vahvasti eriävistä näkemyksistä johtuen.
Lahti Matkat

Lahti Matkat Oy Lahti Travels Ltd (markkinointinimi myös Lahti Tours) oli lahtelainen Pentti Jämsän perustama ja omistama matkatoimisto. Lahti Matkoilla oli toimistot myös Heinolassa ja Helsingissä ja USA:ssa Floridassa Lake Worthissä nimellä Aimo Travels. Lahti Tours oli 1980-luvun puolivälissä merkittävimpiä Suomesta Yhdysvaltoihin suuntautuvien matkojen järjestäjiä. Se lennätti suomalaisia ensin Swissairilla Tukholmaan ja sieltä Northwest Orientilla New Yorkiin ja muualle Yhdysvaltoihin. Miamiin lennettiin tanskalaisella Sterlingillä. Euroopan-matkoja myytiin nimellä VIP-matkat. Vuonna 1986 Pentti Jämsä myi Lahti Toursin Fuengirolan Los Pacosin lomakylän rakentajana tunnetulle Teuvo Hakuliselle ja Skandinavian Matkapalvelun varatoimitusjohtajalle Kimmo Palmulle.
Jokin on muuttumassa

Suomen virallinen lista: 5. Jokin on muuttumassa on Stella-yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 25. toukokuuta 2011. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Hilaire de Chardonnet

Louis-Marie Hilaire Bernigaud de Chardonnet (1. toukokuuta 1839 Besançon – 11. maaliskuuta 1924 Pariisi) oli ranskalainen kreivi ja kemisti, joka keksi ”keinosilkin” eli raionin valmistusmenetelmän. Tutkittuaan Louis Pasteurin apulaisena silkkiperhosia hän keksi samankaltaisen tavan valmistaa nitroselluloosasta ohutta ja taipuisaa kuitua, josta voitiin kehrätä lankaa ja kutoa silkkiä muistuttavia tekstiilejä. Chardonnet osallistui teini-iässä Faculté des Sciences de Besançonin tiedekursseihin ja suoritti bachelier-tutkinnon tieteissä 16-vuotiaana. Hän pääsi opiskelemaan École Impériale Polytechnique -oppilaitokseen vuonna 1859, jossa hänen opiskelijatovereihinsa kuului muun muassa tuleva kolmannen tasavallan presidentti Sadi Carnot. Tarinan mukaan Chardonnet teki keksintönsä Pasteurin laboratoriossa aluksi vahingossa, kaadettuaan kollodiumia eli nitroselluloosaliuosta laboratoriopöydälle ja jätettyään siivoamatta sitä. Kuivuttuaan neste oli muuttunut pitkiksi kuiduiksi. Chardonnet kehitti muuntokuitujen valmistuksessa yhä käytettävän perusperiaatteen: puuselluloosa liuotetaan siirappimaiseksi liuokseksi, joka sitten ruiskutetaan kymmeniä tuhansia reikiä sisältävän kehruusuulakkeen läpi ja jähmetetään erillisiksi kuiduiksi. Hän patentoi menetelmän vuonna 1884, sai siitä pääpalkinnon Pariisin vuoden 1889 maailmannäyttelyssä ja alkoi rakentaa synnyinkaupunkinsa Besançonin lähelle ensimmäistä tekosilkkitehdasta, joka valmistui 1898 Doubsjoen varrelle Prés de Vaux’hon. Samanlaisia tehtaita perustettiin sitten myös Sveitsiin, Belgiaan, Unkariin, Italiaan ja Britanniaan. Besançonissa on Chardonnet’n mukaan nimetty ammattikoulu ja Chalon-sur-Saônessa lukio
The Peninsula Hong Kong

The Peninsula Hong Kong (kiin.: 香港半島酒店; Jyutping: Hoeng1gong2 bun3dou2 zau2dim3) on hotelli Hongkongissa Kiinassa. The Peninsula Hong Kong perustettiin vuonna 1928, ja se on Hongkongin vanhin hotelli. Hotelli tunnetaan Rolls-Royceistaan, joita sillä on ollut vuodesta 1970 lähtien, kun se osti seitsemän Silver Shadow -mallin autoa. Hotellin autot ovat suosittu nähtävyys, ja ne näkyivät James Bond -elokuvassa 007 ja kultainen ase vuonna 1974.
Konstantin Vorobjov

Konstantin Dmitrijevitš Vorobjov (ven. Константи́н Дми́триевич Воробьёв, 24. syyskuuta 1919 Kurskin alueen Medvenkan piirin Nižni Reutetsin kylä, Venäjä – 2. maaliskuuta 1975 Vilna, Liettua) oli neuvostovenäläinen kirjailija. Konstantin Vorobjov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän toimi piirilehden kirjeenvaihtajana ja muutti sitten Moskovaan, jossa työskenteli tehdaslehden sihteerinä ja valmistui keskikoulusta. Vuonna 1938 Vorobjov kutsuttiin armeijaan, minkä jälkeen hän työskenteli sota-akatemian lehdessä ja opiskeli sotakoulussa. Toisen maailmansodan aikana Vorobjov joutui vangiksi, pakeni kahdesti ja toimi partisaanijoukkueen komentajana. Päästyään armeijasta hän muutti Liettuaan Vilnaan, jossa hän työskenteli kauppaliikkeissä ja kirjoitti Liettuan sodanjälkeistä maaseutua kuvaavan pienoisromaanin Hyvästi syrjäkylät (Poslednije hutora, julkaistu 1958). Vorobjovin kertomuksia julkaistiin lehdissä, ja vuonna 1956 Vilnassa ilmestyi ensimmäinen kertomuskokoelma Podsnežnik (”Lumikello”). Vuoteen 1961 saakka kirjailija työskenteli Sovetskaja Litva -lehden toimittajana. 1960-luvun alussa Vorobjov alkoi kirjoittaa realistisia sotakuvauksia
Resident Evil: Vendetta

Resident Evil: Vendetta on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut animaatioelokuva, joka perustuu Capcomin samannimiseen videopelisarjaan. Elokuva on kolmas osa Resident Evil -animaatioelokuvien sarjassa: edelliset osat ovat Resident Evil: Degeneration (2007) ja Resident Evil: Damnation (2012). Elokuvassa esiintyvät pelisarjan hahmot Leon S. Kennedy, Chris Redfield ja Rebecca Chambers. Elokuva sijoittuu Resident Evil 6 ja Resident Evil 7: Biohazard -pelien tapahtumien väliselle ajanjaksolle. Chris Redfield tiimeineen on saanut tehtäväkseen jäljittää brasilialais-amerikkalaisen terroristin ja kemiallisten aseiden kauppiaan Glenn Ariasin, joka on Interpolin, FBI:n ja Yhdysvaltain tiedustelupalveluiden listoilla. Arias on katkera ja kostonhaluinen perheensä ja vastavihityn vaimonsa kuoltua Yhdysvaltain hallituksen järjestämässä salamurhayrityksessä. Ariasin suunnitelmana on vapauttaa uusi A-virus New Yorkissa.
Jean-Jacques Servan-Schreiber

Jean-Jacques Servan-Schreiber (13. helmikuuta 1924 Pariisi, Ranska – 7. marraskuuta 2006 Fécamp, Ranska) oli ranskalainen journalisti ja poliitikko. Hän johti vuosina 1953–1970 perustamaansa viikkolehteä L'Express. Sen ansiosta hänellä oli merkittävää poliittista vaikutusvaltaa. Hänen kirjansa Dollarin maihinnousu (Le défi américain) herätti ilmestyessään vuonna 1968 suurta huomiota. Hän kuvasi siinä Yhdysvaltojen vaikutusvallan kasvua Euroopan teollisuudessa. Hän oli radikaalisosialistisen puolueen (Parti républicain, radical et radical-socialiste) puheenjohtaja ensin 1971–1975 ja uudestaan 1977–1979.
Orjuus Yhdysvalloissa

Orjuus Yhdysvalloissa oli orjuuden laillinen instituutio Yhdysvalloissa vielä maan itsenäistymisen 1776 jälkeen aina vuoteen 1865 asti, jolloin Yhdysvaltain perustuslain 13. lisäys kielsi orjuuden ja pakkotyön – muuten kuin rangaistuksena rikoksista – liittovaltion alueella. Suurin osa Yhdysvalloissa orjina pidetyistä ihmisistä oli Afrikasta tuotuja mustia ja heidän Amerikassa syntyneitä jälkeläisiään. Nykyisten Yhdysvaltojen alueelle, espanjalaisten miehittämään Floridaan, tuotiin ensimmäiset afrikkalaisperäiset orjat 1500-luvun alussa. Orjien kohtelu oli Yhdistyneen kuningaskunnan siirtokunnissa 1600-luvun lopulla ja 1700-luvun alussa kovaa. Esimerkiksi Virginiassa vuonna 1682 säädetyn lain mukaan orjan omistajaa ei tuomittu rikoksesta, jos hänen omistamansa orja kuoli vastustaessaan isäntänsä voimankäyttöä. Vielä Yhdysvaltain itsenäistymiseen johtaneen Amerikan vallankumouksen aikaan orjuus oli laillista kaikissa kolmessatoista Yhdysvaltain liittovaltion muodostaneissa siirtokunnassa. Orjat oli pysyvästi ja laillisesti esineellistetty toisten ihmisten omaisuudeksi. Orjilla ei siis ollut mitään päätäntävaltaa oman elämänsä suhteen. Heitä voitiin esimerkiksi myydä kuin mitä tahansa muuta kauppatavaraa. Heidän työnsä hedelmät puolestaan kuuluivat itseoikeutetusti heidän omistajilleen. Aluksi uusia orjia tuotiin laivoilla Länsi-Afrikasta, mutta myöhemmin kansainvälisen orjakaupan vähentyessä orjat olivat aiempien orjien jälkeläisiä
Emancipation Proclamation

Emancipation Proclamation, suom. vapautusjulistus, oli Yhdysvaltain sisällissodan aikainen presidentti Abraham Lincolnin presidentillinen julistus. Tammikuun ensimmäisenä päivänä vuonna 1863 voimaan tulleessa julistuksessa määrättiin pysyvästi vapautettavaksi kaikki etelävaltioiden hallitsemilta sota-alueilta pakenevat orjat sekä pohjoisvaltioiden asevoimien etelävaltioilta valtaamien alueiden orjat. Julistus koski ainoastaan liittovaltion vastaiseen kapinaan nousseen konfederaation kymmenen osavaltion aluetta, eikä siten itsessään lakkauttanut kokonaan orjuutta, joka jatkui muilla Yhdysvaltain eteläosien alueilla. Julistuksessa luvattiin vapautetuille afroamerikkalaisille miehille oikeus liittyä unionin armeijaan ja laivastoon, ja sodan lopulla lähes 200 000 afroamerikkalaisen uskotaan taistelleen unionin puolella. Orjuus lakkautettiin kaikkialla Yhdysvaltain alueella vasta vuoden 1865 joulukuussa täytäntöön pannulla Yhdysvaltain perustuslain 13. lisäyksellä.
Suomen eroaminen eurosta

Pyrkimykset yhteisvaluutta eurosta eroamiseen Suomessa ovat pyrkimyksiä siihen, että Suomi luopuisi eurovaluutasta, eikä siten enää kuuluisi euroalueeseen. Toistaiseksi yksikään maa ei ole luopunut eurosta. Euroopan komission virallinen kanta on, että eurosta eroaminen on mahdotonta. Vuonna 2011 Kataisen hallitus oli valmis selvittämään, voidaanko EU:n perussopimukseen lisätä mahdollisuus eurosta eroamiseen. Paavo Väyrynen on esittänyt Suomen eroamista eurosta. Hänen mukaansa Suomi liittyi aikoinaan euroon perustuslain vastaisesti. Suomessa ei aikoinaan järjestetty euroon liittymisestä kansanäänestystä. Heinäkuussa 2015 Väyrynen teki kansalaisaloitteen kansanäänestyksen järjestämiseksi Suomen jäsenyydestä euroalueessa. Aloite keräsi vaadittavat 50 000 allekirjoitusta, mutta perustuslakivaliokunta päätti, ettei se laadi kansalaisaloitteesta mietintöä, eikä aloite näin ollen edennyt eduskunnan täysistuntokäsittelyyn. Perusteluksi aloitteen hautaamiselle esitettiin, että se oli valiokunnan mielestä huonosti valmisteltu. Valiokunta arvosteli sitä, että aloite ei sisällä sellaista ”yksiselitteistä ehdotusta kansanäänestyksen toimeenpanosta äänestysvaihtoehtoineen, joka voisi toimia perustana eduskunnan täysistuntokäsittelylle ilman perusteellista valtioneuvostossa tapahtuvaa valmistelua”. Väyrynen piti tätä selitystä ”uskomattomana kannanottona”
Erkki Linko

Erkki Edvard Linko (vuoteen 1906 Lindroth, 27. helmikuuta 1893 Tampere – 23. marraskuuta 1966 Tukholma) oli Radio-orkesterin perustaja ja kapellimestari 1927–1952. Erkki Linko toimi vuosina 1916–1927 pianistina ja orkesterinjohtajana ravintoloissa ja elokuvateattereissa. Hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1920–1922 ja teki opintomatkan Keski-Eurooppaan vuonna 1930. Linko työskenteli vuosina 1944–1952 myös Yleisradion nuottikirjaston hoitajana ja vuosina 1948–1949 R. E. Westerlundin konserttitoimiston johtajana. Hän vieraili orkesterinjohtajana muiden muassa Latviassa, Tšekkoslovakiassa ja Ruotsissa. Erkki Lingon veli oli säveltäjä Ernst Linko. Veljesten isä oli kuoronjohtaja Ernst Lindroth ja äidinisä tamperelainen musiikkivaikuttaja Fredrik Lundelin.
Fjodor Sologub

Fjodor Sologub (ven. Фёдор Сологу́б) oik. Fjodor Kuzmitš Teternikov, vuodesta 1893 kirjailijanimi Sologub (ven. Фёдор Кузьми́ч Тете́рников); (17. helmikuuta [J: 1. maaliskuuta] 1863 Pietari, Venäjän keisarikunta – 5. joulukuuta 1927 Leningrad, Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija. Fjodor Sologubin isä Kuzma Afanasjevitš Teternikov oli tilanomistajan avioton poika, joka oli ollut maaorjana Pultavan kuvernementissä, työskenteli vapauduttuaan maaorjuuden lakkauttamisen jälkeen Pietarissa räätälinä. Isän kuoltua tuberkuloosiin vuonna 1867, lukutaidoton talonpoikaistaustainen äiti Tatjana Semjonovna (k. 1894) joutui ottamaan paikan Agapovin aatelisperheestä palvelijana, jossa hän oli palvellut ennen naimisiinmenoaan. Fjodorin lapsuus ja murrosikä kuluivat nuoremman sisaren Olgan kanssa Agapovien talossa. Fjodorin äiti piti piiskaamista tärkeimpänä koulutuskeinona ja rankaisi poikaansa ankarasti pienimmästäkin laiminlyönnistä
Viktor Tšehov

Viktor Grigorjevitš Tšehov (ven. Ви́ктор Григо́рьевич Че́хов, 1901 nykyisen Voronežin alueen Kantemirovka – 29. heinäkuuta 1988 Volgograd) oli neuvostovenäläinen kirjailija. Viktor Tšehov syntyi musiikinopettajan perheeseen. Hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät vuonna 1923. Hän kirjoitti näytelmiä ja opiskeli Leningradin työväen kirjallisuusinstituutissa. Vuodesta 1934 lähtien Tšehov asui ja työskenteli Neuvosto-Karjalassa. Vuonna 1937 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi. Vuonna 1939 Tšehov julkaisi historiallisen romaanin Villitsijät (Vozmutiteli, myös Klim Sobolev, 1954). Sen aiheena on Aunuksen talonpoikaiskapina vuosina 1769–1771. Tšehov osallistui toiseen maailmansotaan ja julkaisi sen jälkeen kaksiosaisen sotaromaanin Na pravom flange (”Oikealla sivustalla”, 1946–1947, 1950). Vuonna 1952 kirjailija muutti Stalingradiin, jossa hän työskenteli paikallisen kirjallisuusalmanakan toimittajana ja kirjailijaliiton virkailijana