nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Kimbrisota

113-101 eaa. Etelä-Gallia, Noricum Rooman voitto Rooman tasavalta kimbrit,teutonit Gnaeus Papirius Carbo,Gnaeus Mallius Maximus,Quintus Servilius Caepio,Quintus Lutatius Catulus,Gaius Marius Boiorix,Teutobod,Lugius 30 000-80 000+ Suuri, enintään 300 000 150 000-180 000 Molemmat heimot tuhottiin tai otettiin orjiksi Kimbrisota käytiin Rooman tasavallan ja germaaniheimojen välillä vuosina 113–101 eaa. Germaanit, jotka koostuivat pääasiassa kimbreistä ja teutoneista, lähtivät kotipaikoistaan Jyllannin niemimaalta tai Reinin pohjoispuolelta etsimään uusia asuinalueita tai ruokaa kohti etelää. Joukkoon liittyi vielä muitakin heimoja ja lopulta suuri joukko germaaneja lähestyi Alppeja ja sen raja-alueita. Plutarkhoksen mukaan jo pelkästään sotureita oli noin 300 000. Vuonna 113 eaa. germaanit ilmestyivät Itä-Alpeille. Kun Roomaan saapui tieto germaanien lähestymisestä, heitä vastaan lähetettiin konsuli, jonka tehtävä oli käskeä germaaneja kääntymään takaisin. Germaanit tottelivat konsulia, ja heille annettiin oppaita paluumatkalle. Paluumatkalla germaanit joutuivat kuitenkin roomalaislegioonan pysäyttämiksi, ja syttyi sota. Kimbrit ja teutonit löivät aluksi konsuli Gnaeus Papirius Carbon johtaman roomalaisarmeijan Noreian taistelussa. Germaanit lähtivät tämän jälkeen Sveitsin kautta länteen, Galliaan, jonka kaakkoinen osa oli roomalaisten provinssi
Pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä

Pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä (engl. neuroleptic malignant syndrome, NMS) on harvinainen, lähinnä neuroleptien eli psykoosilääkkeiden käyttöön liittyvä oireyhtymä, joka voi olla hengenvaarallinen. NMS:n oireisiin kuuluvat kuume, jäykkyys, kohonnut verenpaine ja sydämen syke sekä lihaskivut. Lihasvauriota kuvaavan kreatiinikinaasin (CK) pitoisuus voi olla kohonnut. Oireyhtymää ilmenee arviolta 0,02–1,9 prosentilla neurolepteja käyttävistä potilaista. Heistä sairaalapotilailla ilmaantuvuus on ollut vielä suurempi. NMS:ään liittyy 12–20 prosentin kuolleisuus. Pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä kuvattiin ensimmäisen kerran vuonna 1968, mutta se määritettiin tarkemmin vasta 1980-luvulla.
Latgallit

Latgallit (historiallisesti eri variaatioina letti, leththi, lethti, letthi, letthigalli, letigolli, leththigallia) ovat latvialaisten alaryhmä, jota joskus myös pidetään omana etnisenä ryhmänään. He ovat katolilaisia, kun taas muut latvialaiset ovat perinteisesti olleet luterilaisia. Latgallien kulttuuri kehittyi omaan suuntaansa aikana, jona he muista latvialaisista poiketen elivät osana Puola-Liettuaa. Latgallit puhuvat latgallia, jonka asema erillisenä kielenä tai latvian kielen murteena on kiistelty. Latgalleiksi luokiteltavia ihmisiä arvioidaan olevan noin 500 000. Latgallien alkuperästä ei ole paljon tietoa. Heidän on arvioitu ilmestyneen 400–500-luvuilla nykyisen Vidzemen alueen itäosiin ja myöhemmin koko alueelle sekä Latgaleen. Latgallien varhainen suomenkielinen nimi oli lätit. Kirjallisissa lähteissä latgallit mainitaan ensimmäisen kerran 1000-luvulla. Latgallit valloitettiin Baltian ristiretkien aikana ja myöhemmin he liittoutuivat ristiretkeläisten kanssa muita pakanallisia balttiheimoja vastaan. 1400–1500-luvuilla latgallit muodostivat yhdessä muiden alueiden balttiheimojen kanssa latvialaisten etnisen ryhmän. Saksalaisen ritarikunnan hajoamisen jälkeen vuonna 1621 Latgalen alue joutui Puolan haltuun
Siirtäjä-RNA

Siirtäjä-RNA (tRNA) on proteiinisynteesiä auttava pienehkö RNA-molekyyli, joka siirtää aminohapon proteiinin osaksi. Proteiinit ovat aminohappoketjuja, jotka valmistuvat ribosomeissa lähetti-RNA:n ohjaamana. Yhtä aminohappoa vastaa kolmen nukleotidin kodoni. Siirtäjä-RNA on se molekyyli, johon aminohappo kiinnittyy ja jonka avulla ribosomi liittää tämän aminohapon rakentuvaan proteiiniin. Siirtäjä-RNA muistuttaa jonkin verran apilaksi taivutettua lankaa levityskuvassa. Apilassa on kolme lehteä, ja varsi. Molemmat lähetti-RNA:n päät ovat varressa. Apilan "vaakasuorat" haarat ovat D-haara ja T-haara. Kolmiapilan keskihaara on A-haara. Apilan kärjessä on antikodoni, joka vastaa lähetti-RNA:n kolmesta emäksistä koostuvaa geneettisen koodin mukaista kodonia. Apilan varren päässä on beta-pää eli 3'-pää, mihin aminohappo kiinnittyy, ja sen jälkeen vartta eteenpäin mennessä vastaanottajakanta. 3'-pää on yleensä CGA
Anthony F. Upton

Anthony F. Upton (13. lokakuuta 1929 Stockton-on-Tees, Britannia – 4. heinäkuuta 2015 St. Andrews, Britannia) oli Suomen historiaan perehtynyt brittiläinen historiantutkija. Hän toimi Pohjoismaiden historian professorina Skotlannissa St. Andrewsin yliopistossa vuosina 1983–1996. Aiemmin hän oli toiminut samassa yliopistossa vanhempana lehtorina ja apulaisprofessorina.) Hän tutki paljon Suomen itsenäistymisen ensimmäisten vuosikymmenien 1918–1940 tapahtumia. Upton kiinnostui Suomen poliittisesta historiasta suomalaissyntyisen vaimon kautta. Hänet tunnetaan erityisesti jatkosodan syitä koskevan ajopuuteorian upottajana. Upton vihittiin vuonna 2000 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan kunniatohtoriksi
Valkoinen sulka

Valkoinen sulka on perinteisesti Ison-Britannian armeijan ja brittihallinnon alaisten maiden käyttämä pelkuruuden symboli. Sulka saatetaan antaa joko pelkurimaisesti käyttäytyneelle sotilaalle tai upseerille, tai siviilille, jonka uskotaan pinnaavan asepalveluksesta sodan aikana. Poikkeuksena sääntöön on Yhdysvaltain armeija, jossa myönnetty valkoinen sulka on puolestaan poikkeuksellisen rohkeuden ja tarkka-ampujan kykyjen merkki. Valkoinen sulka pelkuruuden merkkinä on ollut käytössä 1700-luvulta lähtien. Sen symbolinen tausta periytyy tuon ajan suositusta viihdemuodosta, kukkotappelusta. Jalostetuilla puhdasverisillä tappelukukoilla ei ollut valkoisia sulkia pyrstössään, toisin kuin ristiverisillä kukoilla, joiden uskottiin pärjäävän huonommin kukkotappeluissa. Mikäli tappiolla olevan kukon omistaja halusi päättää tappelun säästääkseen eläintään, hän nosti esiin kauluksensa alla säilyttämänsä kimpun valkoisia sulkia. Tästä tavasta jäi käyttöön pelkuruutta tarkoittava termi "valkoisen sulan näyttäminen" (showing white feather). Sulan on tehnyt kuuluisaksi A. E. W. Masonin vuonna 1902 ilmestynyt kirja The Four Feathers, joka sittemmin on kuvattu elokuvaksi ainakin kuusi kertaa
Bangorin yliopisto

Bangorin yliopisto (engl. Bangor University, kymriksi Prifysgol Bangor), aiemmin University College of North Wales (UCNW, kymriksi Coleg Prifysgol Gogledd Cymru) tai University College, Bangor (UCB, kymriksi Coleg y Brifysgol, Bangor) on brittiläinen yliopisto, joka sijaitsee Bangorin kaupungissa Gwyneddin kreivikunnassa Pohjois-Walesissa. Yliopisto kuului aiemmin Walesin yliopistoon ja tunnettiin nimellä University College of North Wales. 1. syyskuuta 2007 alkaen se on ollut itsenäinen yliopisto, mutta myöntää oppiarvot toistaiseksi Walesin yliopiston nimissä. Yliopisto on perustettu 1884 nimellä University College of North Wales.
Karl Leonhard Lode

Karl Leonhard Lode (17. toukokuuta 1752 Turku – 25. toukokuuta 1816 Kuopio) oli suomalainen upseeri joka toimi komppanianpäällikkönä Kustaa III:n sodassa (1788–1790) ja pataljoonankomentajana Suomen sodassa (1808–1809), päättäen uransa everstinä. Jälkimaailma tuntee Loden parhaiten J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden yhtenä henkilöhahmona (”Ukko Lode”). Karl Leonhard Lode kuului vanhaan aatelissukuun, jonka riveistä on noussut lukuisia upseereita ja virkamiehiä. Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Reinhold Johan Lode ja vapaaherratar Charlotta Leonharda Leijonhufvud. Lode aloitti sotilasuransa vain kymmenvuotiaana, vuonna 1762, liittymällä vapaaehtoisena Hämeen jalkaväkirykmenttiin. Ensimmäisen upseerinarvonsa hän saavutti 18-vuotiaana. Vuonna 1783 Lode siirrettiin kapteeniksi Savon rykmenttiin, jonka riveissä hän osallistui Kustaa III:n sotaan komppanianpäällikkönä. Hän osallistui sekä Parkunmäen että Pirttimäen taisteluihin ja haavoittui jälkimmäisessä
Kolmen keisarin liitto

Kolmen keisarin liitto (saks. Dreikaiserbund, ven. Союз трёх императоров, Sojuz trjoh imperatorov) oli Saksan, Itävalta-Unkarin ja Venäjän keisarikuntien välinen puolustusliitto, joka oli voimassa vuosina 1873–1878 ja uudelleen 1881–1887. Liiton isä oli Saksan valtakunnankansleri Otto von Bismarck, jonka päätavoitteena oli Saksan vihollisen Ranskan eristäminen. Liitto oli löyhä ja hajosi kahdesti, koska Itävalta-Unkarilla ja Venäjällä oli Balkanilla vastakkaisia intressejä, joiden yhteensovittaminen epäonnistui. Liiton nimessä mainitut kolme keisaria olivat Saksan keisari Vilhelm I, Venäjän keisari Aleksanteri II ja Itävalta-Unkarin keisari Frans Joosef I. Otto von Bismarckin mielestä ainoa uhka Euroopan status quolle Saksan yhdistymisen jälkeen oli Ranska. Hän uskoi Ranskan varmasti yrittävän ennemmin tai myöhemmin revanssia hävityn vuoden 1870 sodan jälkeen sekä pyrkivän Elsass-Lothringenin palauttamiseen. Bismarckin epäilyksiä vahvisti se, että Ranska pääsi pian jaloilleen sodan jälkeen ja maksoi sotakorvaukset etuajassa. Näin ollen Saksa tarvitsi keinoja eristää Ranska kaikista mahdollisista liittolaisistaan. Tehokkain keino siihen oli liittoutua etukäteen Ranskan mahdollisten liittolaisten kanssa. Näitä olivat Itävalta-Unkari ja Venäjä
Suomen Rauhanturvaajaliitto

Suomen Rauhanturvaajaliitto (SRTL) on vuonna 1968 perustettu suomalaisten sotilaalliseen ja siviilikriisinhallintaan osallistuneiden henkilöiden etujärjestö. Aiemmin se tunnettiin nimellä Suomen Sinibarettiliitto. Rauhanturvaajaliitto koostuu 31 jäsenyhdistyksestä. Suurimmat jäsenyhdistykset ovat Helsingin Rauhanturvaajat, Pirkanmaan Rauhanturvaajat ja Päijät-Hämeen Rauhanturvaajat. SRTL:n puheenjohtaja on kenraalimajuri (evp) Jorma Ala-Sankila. Suomessa on noin 50 000 rauhanturvaamiseen osallistunutta henkilöä, joista noin 6500 kuuluu Suomen Rauhanturvaajaliiton jäsenjärjestöihin. Suomen Rauhanturvaajaliitto on Vapaaehtoisen pelastuspalvelun valmiusjärjestö. Suomen Rauhanturvaajaliitto julkaisee kuusi kertaa vuodessa ilmestyvää Rauhanturvaaja-lehteä, jonka päätoimittaja on Rauno Hietanen. Liiton ja sen jäsenyhdistysten päätehtävä on koota sotilaallisissa kriisinhallintatehtävissä palvelleita Suomen kansalaisia yhteen. SRTL:n ydintehtävä on myös Veteraanituki, joka tarkoittaa rauhanturvaajista ja heidän omaisistaan huolehtimista ennen palvelusta, palveluksen aikana ja sen jälkeen. Tuki kattaa myös sotaveteraanien eteen tehtävät työt. SRTL on Tammenlehvän Perinneliiton jäsen sekä Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen perustajajäsen
Jumesniemen kirkko-koulu

Jumesniemen kirkko-koulu eli Sasslinin koulu oli Hämeenkyrön ensimmäinen koulu. Se toimi Jumesniemen kylässä vuosina 1848–1955. Tämän jälkeen se toimi edelleen tavallisena kouluna vuoteen 2014 asti. Koulun perustaja Adam (Aatu) Heikinpoika Sasslin (17. tammikuuta 1795 Hämeenkyrö – 22. huhtikuuta 1849 Hämeenkyrö) oli hämeenkyröläinen maanviljelijä. Omistamansa Kärjen talon mukaan häntä kutsuttiin myös Kärjen Aatuksi ja joskus pelkästään Aatuksi. Koulu oli ensimmäinen suomenkielinen koulu, johon pääsivät kaikkien yhteiskuntaluokkien lapset. Jumesniemen kylässä sijainneen Kärjen talon vuosina 1830–1849 omistanut Sasslin halusi perustaa kotikyläänsä koulun, jossa annettaisiin lapsille suomenkielistä alkeisopetusta. Kun koulun perustamisanomusta ei hyväksytty, Sasslin haki lupaa kirkon perustamiselle. Kirkkoon palkattu pappi toimisi samalla opettajana. Tämä yhdistetty kirkko-koulu saikin senaatilta hyväksymisen 27
Marie-Anne Pierrette Paulze

Marie-Anne Pierrette Paulze (20. tammikuuta 1758 Montbrison – 10. helmikuuta 1836 Pariisi) oli ”nykyaikaisen kemian äiti”. Yleensä hänet tunnetaan Antoine Lavoisierin vaimona, nimellä Madame Lavoisier. Vuonna 1771 eli 13-vuotiaana Marie Paulze joutui tekemään valinnan: joko hänen edesmenneen äitinsä sukulaiset toimittasivat hänet luostariin tai sitten hän voisi avioitua hänelle valitun puolison kanssa. Sulhaskandikaatti oli 50-vuotias varakas kreivi, joten Marien tulevaisuus olisi taloudellisesti turvattu. Marie kieltäytyi ehdottomasti tästä järjestetystä avioliitosta, luostarikin oli hänen mielestään parempi vaihtoehto. Marien isä Jacques Paulze tuki tytärtään. Ennen kuin tytär ehti lähteä luostariin, isä Paulze esitteli Marielle marraskuussa 1771 uuden sulhasehdokkaan: Mies oli 28-vuotias Ranskan tiedeakatemian jäsen, miellyttävä lakimies Antoine Lavoisier. Jacques Paulze oli tutustunut Lavoisier'en, kun hän työskenteli verovoutina samoin kuin Lavoisier. Voudilla oli kuninkaan lupa kerätä erilaisia veroja ja maksuja. Verovoudin kuudeksi vuodeksi kerrallaan myönnetty lupakirja oli erittäin haluttu, koska työssä saattoi kohtuullisella vaivalla rikastua laillisesti
Luoteis-Englanti

Wikimedia | © OpenStreetMap Luoteis-Englanti (engl. North West England) on yksi Englannin yhdeksästä alueesta (region). Alueet muodostavat Englannin aluejaon ylimmän tason. Vuoden 2021 väestönlaskennassa Luoteis-Englannissa oli 7,4 miljoonaa asukasta ja sen pinta-ala oli 14 000 neliökilometriä. Merkittävä osa alueen väestöstä asuu kahdella vierekkäisellä suurkaupunkialueella, joista toinen ympäröi Manchesteria (3 milj. as.) ja toinen Liverpoolia ja Birkenheadia (2 milj. as.). Nykyään aluejakoa käytetään lähinnä tilastointiin, mutta se luotiin alun perin vuonna 1994 osana John Majorin konservatiivihallituksen aluehallintouudistusta. Uudistuksen myötä eri puolille Englantia perustettiin hallintovirastoja (government office), joiden toiminta ulottui useiden kreivikuntien ja yhtenäishallintopiirien alueelle. Luoteis-Englannin hallintovirastolla oli toimipaikat sekä Manchesterissa että Liverpoolissa
Oligonukleotidi

Oligonukleotidi on muutaman nukleotidin mittainen nukleiinihappo, eli monesti lyhyt RNA- tai DNA-pätkä. Aptameeri on oligonukleotidi tai peptidi, joka voi kytkeytyä tiettyyn molekyyliin.
Ribonukleaasi

Ribonukleaasi (RNAaasi, RNAse) on ribonukleiinihappoa (RNA) hajottava entsyymi, joka pilkkoo fosfodiesterisidoksia. Ribonukleaaseja on eri tyyppisiä, kuten ribonukleaasi A eli haiman ribonukleaasi ja ribonukleaasi P. Ribonukleaasit kuuluvat ryhmään EC 3.1.27.
Kontiotuote

Kontiotuote Oy on suomalainen, Kontio-merkillä hirsitaloja ja -huviloita valmistava yritys. Yrityksen tuotantotilat sijaitsevat Pudasjärven kaupungissa kantatien 78 varressa noin viisi kilometriä Pudasjärven keskustaajamasta Kurenalta Ranualle päin lähellä Jyrkkäkosken huvikeskusta. Tehtaasta toimitetaan vuosittain yli 1000 hirsirakennusta ympäri maailmaa. Yhtiön liikevaihto vuonna 2021 oli 71,5 miljoonaa euroa. Liikevaihdolla mitattuna Kontiotuote Oy on maailman suurin hirsitoimittaja. Kontiotuote perustettiin Pudasjärvellä vuonna 1973, jolloin yrityksen isä Timo Tiirola hankki itselleen kenttäsirkkelin. Sahaustoiminnan myötä käynnistyi Kontio-tupien valmistus. Yhtiö siirtyi osaksi PRT-Forest -konsernia vuonna 1982 ja irtaantui konsernista 1.6.2022. Vuosien mittaan Kontiotuote Oy on kasvanut yhdeksi Pudasjärven merkittävimmistä työllistäjistä. Kontiotuote Oy valmistaa hirsirakennuksia asumiseen ja vapaa-aikaan
Juba (kaupunki)

Koordinaatit: 04°51′N, 031°36′E Juba on Etelä-Sudanin pääkaupunki, joka sijaitsee Valkoisen-Niilin varrella. Vuonna 2008 kaupungissa oli 82 346 asukasta ja koko kunnan alueella 368 436. Jubassa on jokisatama, ja ennen sisällissotaa se oli tärkeä risteyspaikka, josta oli hyvät maantieyhteydet Keniaan, Ugandaan ja Kongoon. Angloegyptiläisen Sudanin alkuvuosina nykyisen Etelä-Sudanin alueen hallinnollinen pääkaupunki oli Gondokoro. Juban perustivat kreikkalaiset kauppiaat vuonna 1922, jotka toimittivat tarvikkeita brittiarmeijalle. Yhden tarinan mukaan kaupunki sai nimensä paikallisen heimopäällikkö Jubén mukaan, joka pakkosiirrettiin johtamansa kylän kera Juban rakentamisen tieltä. Alueen hallinnollinen pääkaupunki siirrettiin Gondokorosta Jubaan 1920-luvulla dinkojen vuosien 1919–1920 kapinoinnin jälkeen. Kreikkalaisia oli tuolloin noin 2 000 ja heillä oli suuri vaikutus kaupungin liikekeskustan rakennuksessa. 1920- ja 1930-luvuilla rakennettiin myös hotelleja ja rautatieasema. Vuonna 1947 kaupungissa järjestettiin Juban konferenssi, jossa päätettiin Etelä-Sudanin säilymisestä osana Sudania eikä sitä liitetty Ugandaan. Paikallisissa kouluissa käytettiin kuitenkin englantia ja Pohjois-Sudanin kauppiailta kiellettiin toiminta etelässä. Sudanin itsenäistyessä 1956 aloitettiin alueen arabialaistamistoimet
Just Cause (videopeli)

Just Cause on Avalanche Studiosin kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema toimintapeli. Se julkaistiin syyskuussa 2006 PlayStation 2-, Xbox- ja Xbox 360 -konsoleille sekä Windowsille. Peli sijoittuu Karibianmerellä sijaitsevaan kuvitteelliseen San Esperiton saarivaltioon. Pelaaja ohjaa CIA:n agentti Rico Rodriguezia, joka toimii San Esperiton diktaattoria vastaan taistelevan sissiliikkeen puolella. Peli on saanut nimensä Yhdysvaltain armeijan Just Cause -koodinimellä suoritetusta operaatiosta. Pelissä pelaaja pääsee käyttämään monia elokuvatyylisiä lisävarusteita, joiden avulla voi kiinnittyä esimerkiksi ajoneuvoihin. Pelimaailmassa pelaaja voi liikkua vapaasti ja tehdä varsinaisten juonellisten tehtävien ohella sivutehtäviä, joista voi ansaita esimerkiksi lisää aseita ja turvataloja. Sivutehtäviin kuuluvat esimerkiksi kylien valtaukset joko kapinallisille tai huumeliigalle. Vuonna 2010 pelille julkaistiin jatko-osa Just Cause 2.
Arausion taistelu

6. lokakuuta 105 eaa. Arausio(Orange) lähellä Rhône-jokea germaanien voitto Rooman tasavalta kimbrit,teutonit Quintus Servilius Caepio,Gnaeus Mallius Maximus Boiorix,Teutobod 80 000 legioonalaista,40 000 apujoukkojen sotilasta, orjia ja muuta väestöä ~200 000–300 000 80 000–140 000 ehkä muutama tuhat Arausion taistelu käytiin Rooman tasavallan ja germaaniheimojen välillä 6. lokakuuta 105 eaa. lähellä Arausion kylää (nykyinen Orange) ja Rhônejokea. Taistelussa kimbrien ja teutonien germaaniarmeija löi kaksi roomalaisarmeijaa ja aiheutti näille suuria tappioita. Aikalaislähteiden mukaan Arausion taistelussa kuoli noin 80 000 legioonalaista ja 40 000 apujoukkojen jäsentä. Se oli pahin Rooman kärsimä tappio sitten Cannaen taistelun toisessa puunilaissodassa. Taistelun jälkeen roomalaiset komentajat Quintus Servilius Caepio ja Gnaeus Mallius Maximus joutuivat oikeuteen syytettyinä kyvyttömyydestä. Roomalaiset suorittivat myös harvinaislaatuisen teon uhraamalla gallialaisen ja kreikkalaisen pariskunnan hautaamalla heidät elävältä Forum Boariumilla, kuten Cannaen taistelun jälkeen oli tehty.
Tarton hiippakunta

Tarton arkkihiippakunta kartassa oransilla Tarton hiippakunta oli keskiaikainen valtio Virossa. Se oli yksi viidestä Liivinmaan liiton valtiosta. Nimensä mukaisesti se hallitsi Tarton aluetta. Tartosta muodostui tärkeä hansakaupunki. Tarton hiippakunta oli perustettu 1200-luvun alussa ja ensimmäiset piispat olivat Hermann von Buxhöwden 1224–1248 ja Alexander 1263–1268. Riian piispa Albert nimitti veljensä Hermannin juuri perustetun hiippakunnan piispaksi. Alexander on käyttänyt itsestään myös titteliä Karjalan piispa, mutta sen taustasta ei ole tietoa. Yksi tieto, mikä liittyy Karjalaan on, että 24.marraskuuta vuonna 1232 paavi Gregorius IX lähetti Kalpaveljesten ritarikunnalle kirjeen, jossa pyysi ritarikuntaa suojelemaan Suomea novgorodilaisten hyökkäyksiä vastaan. Tarton piispa alkoi myöntää vasalleilleen läänityksiä 1220-luvulla. Kun Riiasta tuli 1255 arkkihiippakunta, Tarton piispa jäi sen alaiseksi. Tarton piispalla oli myös maallinen valta, toisin kuin piispalla Tallinnassa, jossa valtaa käytti Liivinmaan ritarikunta
Alexandru Ioan Cuza

Alexandru Ioan Cuza (20. maaliskuuta 1820 – 15. toukokuuta 1873) oli ensimmäinen uuden ajan romanialainen hallitsija, joka tammikuussa 1859 onnistui valituttamaan itsensä samanaikaisesti sekä Valakian että Moldavian ruhtinaaksi. Tämä Valakian ja Moldovan personaaliunioni oli merkittävä askel Romanian kansallisvaltion muodostumisprosessissa. Vuonna 1861 Cuza onnistui toteuttamaan myös ruhtinaskuntien reaaliunionin yhdistämällä niiden parlamentit ja hallitukset. Kasvava tyytymättömyys Cuzan kykenemättömyyteen viedä tarvittavia uudistuksia eteenpäin johti kuitenkin lopulta hänen erottamiseensa ja saksalaisen Kaarle I:n kutsumiseen Romanian ruhtinaaksi 1866.
Voitto Viro

Voitto Eino Ilmari Viro (3. helmikuuta 1914 Kankaanpää – 23. kesäkuuta 1999 Espoo) oli Lauttasaaren kirkkoherra ja kirkollinen keskustelija, joka suhtautui avarasti paitsi erilaisiin uskonnollisiin ja hengellisiin näkemyksiin myös rajatietoon ja parapsykologiaan. Voitto Viro vihittiin papiksi vuonna 1938, ja hän suoritti teologian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1965. Hän työskenteli kirkkoherran apulaisena Hämeen läänin Koskella vuosina 1938–1943 ja Multialla vuosina 1943–1944, Helsingin Pikkukirkkoyhdistyksen pääsihteerinä vuosina 1945–1947, Keski-Helsingin seurakunnan virallisena apulaisena vuosina 1947–1957 ja Lauttasaaren kirkkoherrana vuosina 1957−1977. Papinviran ohella hän työskenteli myös radioselostajana Helsingin olympialaisissa vuonna 1952. Viro oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1982 vaalissa. Viro tuli tunnetuksi uudentyyppisestä viranhoidostaan ja seurakuntalaisten palvelemisesta. Hänen tavoitteenaan oli ihmisten avoin ja ennakkoluuloton kohtaaminen. Viron mukaan kristittynä ei voi olla oikeassa intellektuaalisesti vaan ainoastaan rakkauden tasolla, sillä Jumala on rakkaus ja kaikki se, mikä ei ole rakkautta, merkitsee Jumalan ulkopuolella olemista. Viro oli tuottelias hengellisten kirjojen kirjoittaja, ja lisäksi hän suomensi useita teoksia.
War &amp; Peace Vol. 1 (The War Disc)

Pyytämäsi sivunimi oli virheellinen, tyhjä tai väärin linkitetty kieltenvälinen tai wikienvälinen nimi. Siinä saattaa olla yksi tai useampi sellainen merkki, jota ei voi käyttää sivujen nimissä. Palaa sivulle Wikipedia:Etusivu.
War &amp; Peace Vol. 2 (The Peace Disc)

Pyytämäsi sivunimi oli virheellinen, tyhjä tai väärin linkitetty kieltenvälinen tai wikienvälinen nimi. Siinä saattaa olla yksi tai useampi sellainen merkki, jota ei voi käyttää sivujen nimissä. Palaa sivulle Wikipedia:Etusivu.
Dekretaali

Dekretaali (myöhäislat. dēcrētā'le, päätös) on paavin tekemä ratkaisu, jota voidaan pitää ennakkopäätöksenä. Dekretaalit olivat vanhalla ajalla ja keskiajalla erityisesti kirkkokuriin liittyviä kirjelmiä tai määräyksiä, jotka paavi julkaisi. Niille oli tyypillistä ehdottoman tottelevaisuuden vaatimus. Varhaisimmat dekretaalit ovat paavi Siriciuksen ajalta 300-luvun lopulta ja 400-luvun alkupuolelta lähtien niistä tehtiin kokoelmia. Tunnetuin asiakirjaryhmä on se, josta käytetään nimitystä pseudoisidoriset dekretaalit. Nämä noin vuonna 850 tehdyt asiakirjat pitivät tärkeänä frankkilaisen kirkon riippumattomuutta maallisten ruhtinaitten ja paavien vallasta. Tähän ”Isidorus Mercatorin” toimittamaan dekretaalikokoelmaan vedottiin jo 857, ja paavien valtapyrkimysten tukena sitä alettiin käyttää 1000-luvulla. Kokoelman osoitti vuonna 1628 väärennökseksi reformoitu teologi David Blondel. Dekretaaleja pidettiin samanarvoisina kuin kirkolliskokouspäätöksiä, ja ne otettiin mukaan kanonisen oikeuden kodifikaatioihin. Tunnettu dekretaalikokoelma on muun muassa se, joka sisältyy "kanonisen oikeuden isän" kamaldolilaismunkki Gratianuksen (eli noin 1100–1160) vuonna 1140 toimittamaan paavilliseen määräyskokoelmaan Concordia discordantium canonum eli Decretum Gratiani. Se muodostaa Corpus juris canonici -nimisen kodifikaation ensimmäisen osan ja on yksi kirkkolainsäädännön perusteoksista
Clocks

”Clocks” on englantilaisen rock-yhtye Coldplayn kappale. Se on yhtyeen albumilla A Rush of Blood to the Head ja on sen viides kappale. Kappale julkaistiin Yhdysvalloissa albumin toisena singlenä ja Britanniassa albumin kolmantena singlenä. Yhdysvalloissa kappale nousi sijalle 29 Billboardin Hot 100 -singlelistalla ja Britannian singlelistalla sijalle yhdeksän. Kaikki yhtyeen jäsenet osallistuivat kappaleen tekemiseen. Kappale rakentuu sen pianoriffin ympärille. Kappaleesta on tehty monia cover-versioita ja sitä on käytetty sämpläyksessä. Kriitikoiden arviot ”Clocksista” olivat yleisesti ottaen positiivisia. ”Clocks” voitti vuoden 2004 Grammy-palkintogaalassa vuoden kappale -palkinnon. ”Clocks” kirjoitettiin Coldplayn toisen albumin, A Rush of Blood to the Headin, äänitysten loppuvaiheessa. Yhtyeen laulaja, Chris Martin, tuli studioon myöhään illalla. Martinin mieleen tuli eräs riffi, ja hän kirjoitti sen pianolla