nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Agouti

Agouti on agutien mukaan nimetty jyrsijöillä yleinen väritys. Se on myös monilla kotieläimillä eumelaniinin ja feomelaniinin jakautumisesta vastaavan A-lokuksen nimitys. Agouti-värisellä jyrsijällä eläimen jokainen karva on kaksivärinen, eumelaniinia ja feomelaniinia on karvassa raitoina. Tällöin eläin näyttää tasaisen sekaväriseltä. Kaikki villimarsut ovat tämän värisiä. Agouti on myös mongoliangerbiilin villimuunnoksen alkuperäinen väri. Gerbiileillä tavataan tavallisen agoutin lisäksi harmaa-agoutia. Agoutti on ruskea,musta ja vaalean värinen ja se on yleinen väri jyrsijälle. Usein ne ovat saman värisiä ja niitä ei erota kovin hyvin. Ne voivat olla myös ruskean valkoisia ja pilkullisia ja joskus tumman tai vaalean harmaita. Niillä on myös gerbiilin väritys ja ne voivat näyttää joidenkin ihmisten mielestä gerbiileiltä. Agoutia marsua kutsutaan marsupiireissä myös nimityksellä ”tikattu”
Nefertari

Nefertari (1300–1250 eaa.) oli Ramses II:n ylin kuninkaallinen vaimo ja yksi tunnetuimmista Egyptin kuningattarista. Hänen runsaasti koristeltu hautansa on QV66, ja se sijaitsee Kuningattarien laaksossa. Nefertarin alkuperä ei ole tiedossa, mutta hänen uskotaan olleen ylimysten tytär. Hän avioitui Ramseksen kanssa 13-vuotiaana, ja hänestä tuli Ramseksen kahdeksasta päävaimosta korkein seuraavaksi 20 vuodeksi. Nefertarin ollessa kuningatar hänen veljensä Amenmose toimi Theban pormestarina. Nefertari kuoli Ramseksen 25. hallintovuoden paikkeilla, ja Isetnofretista tuli tämän uusi päävaimo. Nefertarilla oli ainakin neljä poikaa ja kaksi tytärtä, tosin kukaan näistä ei saanut kruunua. Ramseksen perijä oli prinssi Merenptah, hänen 13. poikansa, jonka hän sai yhdessä Isetnofretin kanssa.
Matt Heafy

Matthew Kiichi Heafy (s. 26. tammikuuta 1986 Iwakuni, Japani) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten metalcore-yhtye Triviumin laulajana ja toisena kitaristina. Heafy tunnetaan myös Capharnaumin laulajana. Heafy on äidin puolelta japanilainen ja isän puolelta amerikkalainen. Heafy asui vuoden Iwakunissa, Japanissa, kunnes perhe muutti Floridaan, Yhdysvaltoihin. Heafy aloitti kitaran soittamisen 12-vuotiaana. Innoittajikseen Heafy on maininnut esim. Metallican, Iron Maidenin, Black Sabbathin, Panteran, Slayerin, Megadethin ja Judas Priestin. Dimebag Darrellin vaimo Rita Haney on lahjoittanut Heafylle ja Triviumin toiselle kitaristille Corey Beaulieulle miehensä kitaroita. Sitä ennen Heafy käytti Gibson Les Paul Custom -kitaraa. Heafy on tehnyt Triviumin kanssa kymmenen studioalbumia ja on yhtyeen ainoa alkuperäinen jäsen
Pikku-Berliini

Pikku-Berliini tarkoittaa jatkosodan aikana joitakin Suomen alueella sijainneita saksalaisia tukikohtia. Suurin Pikku-Berliini sijaitsi Oulussa, mutta samalla nimellä kutsuttuja varuskuntia oli muun muassa Kemissä, Torniossa ja Turussa. Oulussa saksalaiset rakensivat suurimman varuskunta-alueensa Tuiraan, 500 metriä rautatieasemalta, Kuivasjärven tien varteen. Vuonna 1941 saksalaisten toiminta rajoittui Toppilan satamaan. Keväällä 1942 saksalaiset päättivät rakentaa huoltokeskuksen, koska Toppilasta oli tulossa heidän tärkein satamansa Suomessa. Aluetta laajennettiin jatkuvasti, lopulta 64 hehtaarin suuruisella alueella oli rakennuksia lähes 300 kappaletta, yhteispinta-alaltaan noin 50 000 m2. Tukikohta oli SS-divisioona Nordin huolto- ja koulutuskeskus, Waffen-SS Finnland Stützpunkt IV. Koulutuskeskuksessa palveli noin 2 500 miestä. Alueelta löytyi huoltokeskus, koulutusosasto, kenttäsairaala, hevossairaala, autovarikko, sotapoliisiosasto ja ilmatorjuntapatteristo. Huoltokeskuksen päällikkönä toimi pisimmän ajan huoltokomendantti Obersturmbannführer Brechling. Alueen itäreuna oli nykyisen Kemintien kohdalla, etelässä se rajautui rautatiehen, pohjoisessa nykyiseen Simpsintiehen ja lännessä Topeliuksenpuiston silloisiin metsiin. Toivontien tienoilla oli sotasairaala, Deutsche Kriegslazarett Oulu: 16 parakkia, joista suurin osa oli yhdistetty katetulla yhdyskäytävällä
Kreetalainen koulukunta

Kreetalainen koulukunta on taidehistorian käsite, jolla kuvataan merkittävää maalaustaiteen koulukuntaa, joka kukoisti 1500–1600-luvuilla Kreetan ollessa Venetsian tasavallan vallassa ja jonka edustajat kehittivät erityisen ikonografisen tyylin sekä idän että lännen taiteellisten traditioiden ja suuntausten vaikutusten alla. Candiassa (jota nimeä venetsialaiset käyttivät Khandakaksesta, nykynimeltään Iraklion) toimi 1500-luvulla pari sataa taidemaalaria, ja he olivat järjestäytyneet killoiksi italialaisen esikuvan mukaan. Itäisten ja läntisten traditioiden sekoitus ja rauhallinen ortodoksisen ja katolisen kirkon välinen vuorovaikutus synnytti saarella taiteen kultakauden ”kreetalaisen renessanssin”. Kirjallisuus ja maalaustaide kukoistivat, ja saarella oli runsaasti työhuoneita, joissa merkittävät kreetalaiset taidemaalarit loivat teoksiaan. Osa maalareista halusi noudattaa Konstantinopolin jälkibysanttilaista traditiota, kun taas toiset saivat vaikutteita Venetsian renessanssin mestareilta, kuten Giovanni Belliniltä ja Tizianilta. Näiden mestareiden teoksia ja niiden jäljennöksiä oli saaren luostareissa ja kirkoissa, kun taas flaamilaisten taiteilijoiden teoksia oli Candian katolisissa kirkoissa tai varakkaiden venetsialaisten ja kreikkalaisten yksityiskokoelmissa. Taidehistoriassa erotetaan kaksi päätyyliä: maniera greca (alla greca, vastaa bysanttilaista muotokieltä) ja maniera latina (alla latina, noudattaa läntisiä tekniikoita), jotka taiteilijat tunsivat ja joita he sovelsivat aina tilanteen mukaan, ja tuloksena oli jonkinlaista ”eklektisyyttä”. Toisinaan molempia tyylejä oli nähtävissä samassa kuvassa rinnakkain. Merkittävimpien kreetalaisten maalareiden maine levisi kaikkialle Kreikkaan, Välimerelle ja muualle Eurooppaan. 1500-luvun alussa kreetalaisilla taiteilijoilla oli enemmän tilauksia ja heidän teoksensa olivat kysyttyjä, sillä he olivat alkaneet käyttää uusia aiheita ja mukauttaa maalaustapaansa ajan uusien suuntausten mukaan. Maineikkaita kreetalaisia taiteilijoita olivat Theofánis Strelítzas, Michaíl Damaskinós ja Geórgios Klóntzas. Myös nuoren El Grecon älyllinen ja taiteellinen persoonallisuus muotoutui tässä taiteellisessa ympäristössä
Oikeistovoimien liitto

Oikeistovoimien liitto (ven. Сою́з пра́вых сил, СПС, Sojuz pravyh sil, SPS) oli venäläinen liberaalipuolue. Se liitetään 1990-luvun "nuorten uudistajien" kuten Anatoli Tšubais, Boris Nemtsov ja Jegor Gaidar perintöön. Länsimediassa puoluetta pidettiin ainoana länsityylistä kapitalismia kannattavana puolueena. Se on konservatiivisten ja kristillisdemokraattisten puolueiden International Democrat Unionin jäsen. Ohjelmassaan puolue korosti liberaaleja tavoitteita ja arvoja. Oikeistovoimien liitto perustettiin 24. elokuuta 1999 vaalilistana. Puolue kampanjoi sloganilla "Putin presidentiksi, Kirijenko pääministeriksi!" Sen kolme ensisijaista ehdokasta olivat Sergei Kirijenko, Boris Nemtsov ja Irina Hakamada. SPS sai 8,52 % äänistä ja 24 edustajaa duumaan. Kirijenko nimitettiin parlamenttiryhmän johtoon. Hänet nimitettiin toukokuussa 2000 presidentin edustajaksi Volgan piirikuntaan ja Nemtsov nousi johtoon
Keski-Uusimaa

Keski-Uusimaa on alue Uudellamaalla. Alue on Länsi-Uudenmaan tavoin epämääräisesti määritelty, mutta sen katsotaan yleisesti käsittävän pääkaupunkiseudun pohjoispuolella sijaitsevat Hyvinkään, Järvenpään ja Keravan kaupungit sekä Nurmijärven, Mäntsälän ja Tuusulan kunnat. Asukkaita alueella on noin 200 000.
Arabikapina

Kesäkuu 1916 – lokakuu 1918 Ottomaanien valtakunta Sèvresin sopimus Hašimidit, arabit Britannia Osmanien valtakunta Feisal ibn Hussein T. E. Lawrence Ahmed Djemal 5 000 25 000 Arabikapina oli ensimmäisen maailmansodan aikainen arabinationalistien kapina brittien ja ranskalaisten tuella suurta osaa Lähi-idästä hallitsevaa Osmanien valtakuntaa vastaan. Kapinallisten tavoitteena oli luoda arabien yhtenäinen kansallisvaltio. Kapinaa johti Mekan šarif Husain ibn Ali. Vuoden 1908 nuorturkkilaisten vallankaappaus johti Turkin sulttaanin vallan vähenemiseen ja vuoden 1876 perustuslain ottamiseen jälleen käyttöön. Vasta- ja vastavastavallankaappauksen jälkeen koottiin parlamentti, johon koko imperiumin kansallisuudet saivat edustuksensa. Parlamentissa oli 142 turkkilaista edustajaa ja 60 arabia muiden vähemmistöjen lisäksi. Kun osmanit hylkäsivät panislamilaisen politiikan ja valtasuuntaukseksi tuli sekulaarinen turkkilaisnationalismi, vähemmistökansallisuuksien syrjintä lisääntyi. Arabian kielen käyttö ja opetus koulussa säilyi kiellettynä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Osmanien valtakunta osallistui sotaan keskusvaltojen puolella osmanien ja Saksan välisen sopimuksen mukaisesti. Varsinkin sodan aikana arabianationalisteja vangittiin Damaskoksessa ja Beirutissa
Carl Rogers

Wisconsinin yliopisto, Madison (B.A., historia, 1924), Columbian yliopisto Carl Ransom Rogers (8. tammikuuta 1902 Oak Park, Illinois − 4. helmikuuta 1987 La Jolla, Kalifornia) oli vaikutusvaltainen yhdysvaltalainen psykologi, joka yhdessä Abraham Maslow’n kanssa perusti humanistisen psykologian tutkimussuunnan. Rogersilla oli myös keskeinen rooli henkilökeskeisen psykoterapian kehityksessä. Yhdysvaltalaiset nykypsykologit (2000-luvun alussa) mainitsevat hänet itseensä kaikkein eniten vaikuttaneena psykologina Sigmund Freudin ohella. Toinen, yhdysvaltalaisia psykologeja korostetusti esilletuova vertailu (2002) listasi Rogersin kymmenen merkittävimmän psykologin joukkoon. Hän opiskeli aluksi maataloutta, historiaa ja teologiaa Wisconsinin yliopistossa Madisonissa (alempi korkeakoulututkinto 1924 pääaineena historia) ja oli sitten kaksi vuotta New Yorkissa teologisessa seminaarissa (Union Theological Seminary). Tämän jälkeen hän jatkoi Columbian yliopiston opettajakoulutuksen (Teachers College) yhteydessä, josta valmistui ensin psykologian maisteriksi (1928) ja sittemmin psykologian tohtoriksi (1931). Väitöskirjatyönsä aikana hän teki tutkimustyötä Rochesterissa sijaitsevassa Society for the Prevention of Cruelty to Children -tutkimuslaitoksessa ja eteni laitoksen johtajaksi vuonna 1930. Vuosina 1935–1940 hän luennoi Rochesterin yliopistossa ja vuonna 1939 hän julkaisi kirjan The Clinical Treatment of the Problem Child
Augustus Agar

Augustus William Shelton Agar (4. tammikuuta 1890 – 30. joulukuuta 1968) oli tunnettu brittiläinen meriupseeri, joka palveli molemmissa maailmansodissa ja osallistui vuonna 1919 brittien laivastotoimintaan Suomenlahdella. Hän johti luutnantin arvoisena moottoritorpedoveneosastoa, joka operoi Karjalankannaksella Suomessa olleista tukikohdista käsin Neuvosto-Venäjän laivastoa vastaan. Toiminnastaan hän ansaitsi Viktorian ristin elokuussa 1919. Alun perin Agarin osaston tehtävänä oli MI6:n toimeksiannosta hoitaa kuriiriliikennettä Venäjän puolelle sekä hakea brittiläinen huippuvakooja Paul Dukes turvaan Pietarista. Dukesin nouto ei onnistunut, mutta hän onnistui pakenemaan Venäjältä maitse syyskuussa 1919. Agarin osaston käytössä oli Coastal Motor Boat -nimellä tunnettuja moottoritorpedoveneitä, joiden huippunopeus oli 45 solmua tunnissa. Veneiden voimanlähteenä oli 275 hevosvoiman Thornycroft V-12 -lentokonemoottori. Veneen aseistukseen kuului kaksi Lewis-pikakivääriä sekä yksi tai kaksi torpedoa. Veneitä oli Agarin osastolla oli vain kaksi ja osasto toimi Terijoelta käsin. Koska kyseessä oli salaisen palvelun operaatio, veneiden miehistöt käyttivät siviilivaatteita
Hirvenkello

Campanula cervicariaL. Hirvenkello Wikispeciesissä Hirvenkello Commonsissa Hirvenkello (Campanula cervicaria) on näyttävä, kaksi- tai monivuotinen Euraasiassa tavattava kellokasvi. Hirvenkello kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Sen monisärmäinen varsi on jäykkä, pysty ja mehevä, 3–5 millimetriä paksu ja karheakarvainen. Lehtiruoti on tavallisesti leveästi siipipalteinen. Lehden lapa on epäsäännöllisen nyhälaitainen, vaaleanvihreä ja kankeakarvainen. Muodoltaan lehdet ovat pitkulaisen suikeita tai puikeita. Vaaleansiniset, pari senttiä pitkät, mykerömäiset kukat kasvavat pallomaiseksi kukinnoksi varren päähän. Pienempiä kukintoja on lehtihangoissa. Kasvi kukkii heinä-elokuussa. Ulkonäöltään hirvenkello muistuttaa yleisempää peurankelloa (C. glomerata)
Bysantin arkkitehtuuri

Bysantin arkkitehtuuri on vuoden 330 jälkeen syntyneessä Bysantin valtakunnassa kehittynyt arkkitehtuurityyli. Kuuluisin Bysantin taiteen arkkitehtoninen luomus on Hagia Sofia. Entisen Bysantin ydinalueelta löytyy jonkin verran saman tyylisiä rakennuksia, lähinnä kirkkoja ja luostareita. Tyyli levisi myös Bysantin läntisiin siirtokuntiin, kuten Sisiliaan ja Venetsiaan. Pyhän Markuksen tuomiokirkko Venetsiassa edustaa bysanttilaista arkkitehtuuria sekoitettuna länsieurooppalaiseen gotiikkaan. Bysanttilaiseen tyyliin kuuluvat värikkäät ja runsaat mosaiikit. Bysantin valtakunnan romahtaessa vuonna 1453 bysanttilainen arkkitehtuuri sai väistyä, kun turkkilaiset toivat mukanaan islamilaisen tyylin. Tosin osmanit käyttivät omassa arkkitehtuurissaan myös vanhoja vaikutteita Bysantin arkkitehtuurissa, mikä näkyy selvästi esimerkiksi sulttaani Ahmedin moskeijassa Istanbulissa. Venäjällä, josta oli Bysantin jälkeen tullut ortodoksisen kirkon suojelija, ortodoksisten kirkkojen arkkitehtuuri sai paljon vaikutteita perinteisestä venäläisestä tyylistä. 1800-luvulla, kun muutkin vanhat tyylit nousivat taas suosioon, bysanttilainen arkkitehtuuri alkoi elpyä. Sinä aikana kirkkoja rakennettiin bysanttilaiseen tyyliin paljon esimerkiksi Balkanin vastaitsenäistyneissä ortodoksisissa maissa. Vuosina 330–1450 kehittyneen tyylin tunnetuin rakennustaiteen luomus on yli 50 metriä korkea, 500-luvulla Anthemios Tralleislaisen ja Isidoros Miletoslaisen rakentama Hagia Sofia -kirkko (532–537) Istanbulissa
Åge Hareide

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat. Åge Fridtjof Hareide (s. 23. syyskuuta 1953 Hareid, Norja) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Huhtikuusta 2023 lähtien hän on toiminut Islannin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Hän on voittanut lähes 40 vuotta kestäneellä valmennusurallaan mestaruuden Allsvenskanissa Ruotsissa, Tippeligaenissa Norjassa ja Tanskan Superliigassa. Hareide aloitti jalkapalloilijan uransa IL Høddissä 1970-luvun alussa. Puolustajana ansioituneen Hareiden uran menestysvuodet osuivat 1970- ja 1980-lukujen taitteeseen. Moldea ja Englannin kentillä Manchester Cityä ja Norwichia edustanut Hareide kuului myös Norjan maajoukkueen vakiokalustoon. Hän esiintyi A-maajoukkueessa 50 kertaa, mutta Norja ei tuolloin selvinnyt kertaakaan arvokisoihin. Valmennusuransa Hareide aloitti Molden pelaajavalmentajana vuonna 1985. Hän luotsasi seuran Norjan pääsarjassa hopealle 1987 ja pronssille 1988 sekä 1990
Roy Harper

Roy Harper (s. 12. kesäkuuta 1941 Manchester) on englantilainen laulaja/lauluntekijä, jonka musiikki on lähellä folkia ja tekstit hyvin vahvoja, armottoman omakohtaisia itsetilityksiä tai vahvoja yhteiskunnallisia vetoomuksia. Harper on oman tiensä kulkija, mutta uransa varrella tehnyt myös työtä monien merkittävien muusikoiden, kuten Led Zeppelinin ja Pink Floydin jäsenten sekä muun muassa Kate Bushin ja Paul McCartneyn kanssa. Roy Harperin äiti kuoli lapsivuoteeseen, ja Roy kasvoi Blackpoolissa isänsä ja äitipuolensa hoivissa: jälkimmäisen kanssa tuli pian vaikeuksia, koska äitipuoli oli Jehovan todistaja. Harperin uskonnonvastaiset tekstit juontanevatkin juurensa osittain jo näiltä varhaisvuosilta. Kymmenvuotiaana Roy alkoi soittaa skiffle-musiikkia vanhemman David-veljensä kanssa kiinnostuen pian myös bluesista. Harper lopetti koulunkäynnin 15-vuotiaana ja liittyi Kuninkaallisiin Ilmavoimiin. Hän ei kuitenkaan kyennyt alistumaan armeijakuriin ja joutui mielisairaalaan, jossa muun muassa sähköšokkiterapiaan, josta hän lauloi myöhemmin lauluissaan. Tämän jälkeen hän matkusteli Euroopassa vuoteen 1964 saakka, jonka jälkeen hän alkoi esiintyä lontoolaisissa klubeissa. Harperin ensilevy The Sophisticated Beggar ilmestyi vuonna 1967, kun hän oli esiintynyt soholaisessa yöklubissa Les Cousins ja solminut levytyssopimuksen Strike Recordsin kanssa. Albumilla Harper soittaa akustista kitaraa ja laulaa omia tekstillisesti omaperäisiä, katkeria laulujaan: monolevy on musiikillisesti hyvin yksinkertaisesti tehty
Espanjan vallankumous

Espanjan vallankumous (esp. La Gloriosa ’loistokas’) oli Espanjan asevoimien vuonna 1868 tekemä vallankumous, joka syrjäytti kuningatar Isabella II:n. Kenraali Juan Primin johtama vuoden 1866 kapina ja kenraalien mellakka antoivat liberaaleille ja tasavaltalaisille merkin siitä, että Espanjalla oli vakava ongelma valtion asioiden johdossa, ja joku pitäisi saada hallitsemaan maata. Liberaalit ja tasavaltalaiset maanpakolaiset tekivät sopimuksia Oostendessa vuonna 1866 ja Brysselissä 1867. Nämä sopimukset loivat rungon tärkeään kansannousuun. Kansannousun tavoitteena ei ollut vain pääministerin korvaaminen liberaalilla, vaan kuningatar Isabellan syrjäyttäminen. Liberaalit pitivät häntä syynä Espanjan huonoon hallintoon. Kuningattaren jatkuva valikointi liberaalien ja konservatiivien välillä oli raivostuttanut muita puolueita, ja se teki mahdolliseksi rintaman, joka toimi yli puoluerajojen. Leopoldo O’Donnellin kuolema vuonna 1867 aiheutti puolueiden lopullisen yhdistymisen. Moni liittyi lopulta kasvavaan liikkeeseen, jonka tavoitteena oli kaataa Isabella ja luoda paremmin toimiva hallitus. Vallankumous alkoi syyskuussa 1868, kun amiraali Juan Bautista Topeten joukot aloittivat hänen johdollaan kapinan Cádizissa. Puoli vuosisataa aiemmin Rafael del Riego oli aloittanut vallankaappauksen samassa paikassa Isabellan isää Ferdinand VII:ttä vastaan
James Stuart

James Francis Edward Stuart (10. kesäkuuta 1688, Lontoo – 1. tammikuuta 1766, Rooma) oli Skotlannin ja Englannin kruununtavoittelija (16. syyskuuta 1701 – 1. tammikuuta 1766), jota yleisesti kutsuttiin "Vanhemmaksi kruununtavoittelijaksi" (engl. the Old Pretender). Hän oli Walesin prinssi vain muutaman kuukauden ajan heti synnyttyään. Hän vietti suurimman osan elämäänsä maanpaossa Ranskassa ja Italiassa. Hänen jakobiitti-kannattajansa nimesivät hänet Englannin kuninkaaksi hallitsijanimellä Jaakko III ja Skotlannin kuninkaaksi hallitsijanimellä Jaakko VIII. James Stuart oli syntymästään saakka kiistojen kohteena. Hänen katolinen isänsä Englannin kuningas Jaakko II ja Skotlannin kuningas Jaakko VII oli saanut ensimmäisen vaimonsa kanssa kaksi tytärtä Annan ja Marian, jotka oli kasvatettu protestantismiin ja he olivat jo aikuisia. Jaakko II:n katolisuus oli vaikeuttanut hänen asemaansa, häntä vastaan oli kapinoitu ja hän oli joutunut keskeyttämään parlamentin toiminnan
Osmo P. Karttunen

Osmo Pekka Karttunen (8. marraskuuta 1922 Helsinki – 29. kesäkuuta 1985) oli suomalainen juristi ja poliitikko. Hän oli Ahti Karjalaisen ensimmäisen hallituksen valtiovarainministeri 1962–1963 ja vuonna 1968 perustetun, tieteen ja taiteen mesenaattina tunnetun Saastamoisen säätiön perustaja yhdessä vaimonsa Liisa Karttusen (o.s. Saastamoinen) kanssa. Liisa Karttunen oli perheyhtiön perustajan Herman Saastamoisen pojantytär. Karttusen vanhemmat olivat kauppaneuvos Pekka Karttunen ja Katri Pehkonen. Osmo P. Karttunen valmistui ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1941 ja kirjoittautui opiskelemaan Helsingin yliopiston lainopilliseen tiedekuntaan. Jatkosodan syttymisen vuoksi hän ei päässyt aloittamaan opintojaan. Sodan aikana Karttunen toimi tykistön tulenjohtajana Itä-Karjalassa haavoittuen kahdesti
RNA-polymeraasi

RNA-polymeraasi (engl. RNA polymerase) on polymeraasientsyymi, joka syntetisoi RNA:ta. Se liittää nukleotideja yhteen polymeeriksi, RNA-molekyyliksi. Uuden RNA-molekyylin se muodostaa olemassa olevan DNA- tai RNA-molekyylin pohjalta emäspariperiaatteen mukaisesti eli kopioi emäsjärjestyksen. Kaikissa soluissa tapahtuvaa DNA:n kopioimista RNA:ksi kutsutaan transkriptioksi. Solun RNA-polymeraasi osaa purkaa DNA:n kaksoiskierteen transkriptiota varten. Aitotumallisilla soluilla on useita RNA-polymeraaseja. Bakteerisoluilla on yksi RNA-polymeraasityyppi, joka syntetisoi kolmentyyppistä RNA:ta (mRNA, tRNA ja rRNA). Bakteerien RNA-polymeraasi on suurehko molekyyli (n. 400 kDa), joka koostuu viidestä alayksiköstä: α, α, β, β' ja ω. RNA-polymeraasin löysivät samanaikaisesti vuonna 1960 toisistaan riippumatta Sam Weiss ja Jerard Hurwitz. Yhdysvaltalainen biokemisti Roger Kornberg teki vuosien ajan tutkimustyötä transkription ja RNA-polymeraasin kanssa, mistä hänelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2006
Lahden kaupungintalo

Lahden kaupungintalo on arkkitehti Eliel Saarisen suunnittelema vuonna 1912 valmistunut rakennus, joka sijaitsee Lahden keskustassa Harjukadun varrella. Tyyliltään se edustaa myöhäisjudendia. Rakennusta on laajennettu vuonna 1934 kaupunginarkkitehti Kaarlo Könösen suunnitelmien mukaan. Sen tunnusmerkki on korkea kellotorni, joka tyyliltään muistuttaa Saarisen suunnittelemien Helsingin rautatieaseman (1909) ja Joensuun kaupungintalon (1914) torneja. Rakennuksessa on käytetty tummaa punatiiltä ja sisätiloissa on vahvoja värejä sekä kasviornamentteja. Museovirasto on määritellyt Lahden kaupungintalon, kauppatorin sekä Mariankadun muodostaman seremonia-akselin valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Kaupungintalo on myös suojeltu asemakaavalla vuonna 1967. Lahti sai kaupunginoikeudet vuonna 1905, mutta kaupungintalon rakennuspäätös tehtiin vasta 1910, jolloin sen suunnittelusta järjestettiin kutsukilpailu. Kaupungintaloa suunniteltiin aluksi nykyiselle Alatorille, mutta arkkitehti Armas Lindgrenin lausunnon perusteella päädyttiin Mariankadun puiston jatkeena olleeseen paikkaan Salpausselän rinteellä. Sijaintia rakennetun keskustan korkeimmalla kohdalla pidettiin hyvänä, koska kaupungintalon torni näkyi mäeltä kaikkiin ilmansuuntiin. Arkkitehtikilpailun voittanut Eliel Saarinen suunnitteli kaupungintalon kokonaistaideteokseksi, jossa sisätilojen piti vastata ulkoarkkitehtuurin muotokieltä. Sisustuksessa korostuivat tummat värit ja ornamentit
Rudolf Mössbauer

Rudolf Ludwig Mössbauer (saks. Rudolf Ludwig Mößbauer, 31. tammikuuta 1929 – 14. syyskuuta 2011) oli saksalainen fyysikko. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1961 atomiydinten gammasäteilyn resonantin absorption tutkimuksista ja Mössbauerin ilmiön löytämisestä. Mössbauer teki väitöstyötään vuosina 1955–1957 Max Planck -instituutissa Heidelbergissa. Tehdessään kokeita gammasäteilyllä hän havaitsi gammasäteiden rekyylittömän ydinresonanssiabsorption. Ilmiö nimettiin löytäjänsä mukaan Mössbauerin ilmiöksi. Myöhemmin ilmiötä on sovellettu Mössbauer-spektroskopiassa. Vuonna 1958 Mössbauer valmistui tohtoriksi Münchenin teknillisestä yliopistosta. Yhtenä nuorimmista Nobel-palkituista hän vastaanotti Nobelin fysiikan palkinnon 1961. Vuotta myöhemmin hänet nimitettiin professoriksi Caltechiin, minne hän oli saapunut 1961 Richard Feynmanin houkuttelemana
Paksusuolen syöpä

Paksusuolen syöpä eli paksusuolisyöpä (lat. cancer intestini crassi) on ruoansulatuskanavan loppuosassa, umpisuolen (caecum), koolonin tai peräsuolen alueella esiintyvä syöpä. Tavallisin muoto on limakalvosta kehittyvä rauhassolusyöpä eli adenokarsinooma (lat. carcinoma intestini crassi). Harvinaisia paksusuolisyövän muotoja ovat pahanlaatuinen (maligni) karsinoidikasvain ja lymfooma. Paksusuolen karsinooma on länsimaissa kolmanneksi yleisin ja toiseksi eniten kuolemia aiheuttava syöpä. Suomessa siihen sairastuu 2 000–2 500 henkilöä ja kuolee noin 1 000 henkilöä joka vuosi. Paksusuolen syövän ajatellaan useimmiten syntyvän ruoansulatuskanavan seinämässä olevista niin sanotuista adenoomapolyypeistä. Ne ovat hyvänlaatuisia, nyppylämäisiä, varrellisia tai sienimäisiä muodostumia, jotka kuitenkin voivat vuosien kuluessa muuttua syöväksi. Paksusuolen syöpää esiintyy eniten vauraiden maiden ylemmissä sosiaaliryhmissä. Paksusuolen syöpä liittyy runsaan alkoholinkulutuksen lisäksi etenkin lihavuuteen eli huomattavaan ylipainoon. Tyypillinen paksusuolisyövän hoito on leikkaus, jossa osa paksusuolta poistetaan