nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Aleksandr Herzen

Aleksandr Ivanovitš Herzen (ven. Алекса́ндр Ива́нович Ге́рцен, Gertsen), (6. huhtikuuta (J: 25. maaliskuuta) 1812 Moskova, Venäjä – 21. tammikuuta (J: 9. tammikuuta) 1870 Pariisi, Ranska) oli venäläinen länsimielinen kirjoittaja ja ajattelija, joka tunnettiin "Venäjän sosialismin isänä". Hänen salanimensä oli "Iskander". Aleksandr Herzen oli rikkaan maanomistajan Ivan Aleksejevitš Jakovlevin (1767–1846) avioton poika. Hänen äitinsä oli 16-vuotias saksalainen stuttgartilaisen pikkuvirkamiehen tytär Henriette Wilhelmina Luisa Haag, jonka Jakovlev oli tuonut mukanaan Venäjälle vuonna 1811. Koska liittoa ei virallistettu, isä antoi pojalleen saksalaisen sukunimen Herzen, 'sydämen lapsi' (saks. das Herz, sydän). Vieraiden läsnä ollessa hän kutsui poikaansa "oppilaakseen" tai "kasvatikseen", eikä Henriette Wilhelmina Luisan asema talossa ollut helppo
Glykogeeni

Glykogeenit ovat monihaaraisia D-glukoosista koostuvia polysakkarideja, joiden perusrakenne on sama, mutta keskinäiset koot ja yksityiskohtaiset rakenteet vaihtelevat. Ne ovat homopolymeerejä lukuun ottamatta kunkin ytimessä olevaa glykogeniini-proteiinia. Glykogeeni toimii ihmisten, muiden eläinten, sienten, useiden bakteerien ja monien arkeonien ensisijaisena hiilihydraattivarastona samaan tapaan kuin kasvien tärkkelys. Glykogeeniä on ihmisillä varastossa eniten luurankolihaksissa ja jossain määrin maksassa. Vasta näiden varantojen täytyttyä, alkavat ruoasta saadut hiilihydraatit muuntua pääsääntöisesti rasvakudokseksi. Täytetyt glykogeenivarastot taas paastossa riittävät noin vuorokaudeksi, mutta hyvin rasittava liikunta kuluttaa ne loppuun jo tunnissa. Keho muuntaa glykogeenin glukoosia pääsääntöisesti energiaksi eli ATP-molekyyleiksi. Glukoosia käytetään jossain määrin myös eri aineiden synteeseihin. Glykogeenin sijaan glukoosi voisi varastoitua soluihin myös irrallisina molekyyleinä, mutta usea molekyyli lisäisi liikaa solujen osmoottista painetta halkaisten siten solun. Ihmissoluissa glykogeenin molaarisuus M on nimittäin noin 0.1 µM, mutta glukoosina se olisi noin 0.4 M
Röntgenium

Röntgenium (aiemmin unununium, tunnus Uuu tai eka-kulta) on superraskas alkuaine. Sen järjestysluku on 111 ja kemiallinen merkki Rg. Alkuaineen löysi Peter Armbrusterin ryhmä Raskaiden ionien tutkimuslaitoksessa (saks. Gesellschaft für Schwerionenforschung) Darmstadissa Saksassa 8. joulukuuta 1994. Röntgeniumia valmistettiin törmäyttämällä vismutti- ja nikkeliatomeja. Alkuaine sai nimensä maineikkaan saksalaisen fyysikon Wilhelm Röntgenin mukaan. Puhtaan ja sovelletun kemian kansainvälinen yhteisö IUPAC hyväksyi röntgenium-nimen 1. marraskuuta 2004 korvaamaan alkuaineesta käytettyä väliaikaista nimeä unununium. Röntgenium on keinotekoisesti valmistettu alkuaine, jonka pitkäaikaisimman isotoopin 282Rg puoliintumisaika on 1,6 minuuttia. Se on luultavasti raskas, kiinteä ja hohtava metalli, joka saattaa muistuttaa kemiallisilta ominaisuuksiltaan kultaa, sillä se sijaitsee kullan alapuolella I B-sivuryhmässä.lähde? Sen väriä ei todennäköisesti saada lähitulevaisuudessa tietää
Viikinkiaika

Viikinkiaika (n. 793–1066) on Pohjoismaiden esihistoriaan liittyvä ajanjakso, jota leimasivat viikinkien ryöstöretket, valloitukset ja kaupankäynti. Viikingit tekivät monia löytöretkiä käyden Grönlannissa, ja he olivat ensimmäisiä eurooppalaisia Pohjois-Amerikassa. Viikingit asuttivat Färsaaret ja Islannin sekä osia Britanniasta, Irlannista ja Normandiasta. Viikingit perustivat myös useita kuningaskuntia, kuten Jorvikin, Dublinin sekä Kiovan Rusin. Viikinkiaikana pohjoismaiset valtiot alkoivat vähitellen muodostua, ja aikakauden kuluessa kristinusko levisi pohjoismaihin heikentäen vähitellen alueen perinteisiä uskontoja. Viikinkiajan alkuna on usein pidetty tanskalaisviikinkien tekemää ryöstöretkeä Northumbriassa sijainneelle Lindisfarnen luostarisaarelle vuonna 793. Aikakauden päättymisajankohtana pidetään vuonna 1066 käytyä Stamford Bridgen taistelua, jossa Norjan kuningas Harald Ankara sai surmansa. Myös hänen liittolaisensa Tostig Godwininpoika kaatui tuossa taistelussa. Tutkijat ottivat viikinkiajan käsitteen 1870-luvulla. Viikinkiyhteiskunnassa tunnettiin kirjoitustaito ja käytettiin riimukirjoitusta, joka oli kehitetty pohjoisgermaanisessa kulttuuripiirissä jo ennen viikinkiaikaa. Riimukirjoitusta käytettiin kuitenkin lähinnä uskonnollisiin tarkoituksiin sekä laskenta- ja kalenterimerkintöihin; asiakirjoja tai muistiinpanoja ei tiedetä laaditun
Harmaahome

Botrytis cinereaPers. Harmaahome Commonsissa Harmaahome (Botrytis cinerea, syn. Botryotinia fuckeliana) on yleinen kasveihin tarttuva sienitauti. Laji on sama kuin viininviljelyssä käytettävä jalohome. Harmaahome luetaan kotelosieniin. Tarkemmin laji on luokiteltu levysieniin. Suvullinen muoto tunnettiin aiemmin nimellä Botrytis fuckeliana, mutta nykyään lajista käytetään suvuttoman muodon nimeä Botrytis cinerea. Harmaahome säilyy kosteissa oloissa erityisinä inaktiivisina rihmastopahkoina samoin kuin sukulaisensa homepahkasieni (Sclerotinia sclerotiorum). Harmaahome on tyypillinen haavaloinen, eli se tarttuu erityisesti kasvin vioittuneisiin kohtiin. Se ilmenee aluksi valkoisina homepisteinä, jotka muuttuvat pian harmaiksi. Pinta on nukkamainen. Tartunta lähtee usein liikkeelle vahingoittuneesta kasvikudoksesta, mutta se voi saastuttaa myös tervettä solukkoa
Nukleiinihappo

Nukleiinihapot eli DNA (deoksiribonukleiinihappo) ja RNA (ribonukleiinihappo) ovat orgaanisia happoja, jotka sisältävät eliön geneettisen tiedon. Nukleiinihappojen rakenneyksiköt ovat nukleotidejä, jotka koostuvat fosfaatti-, sokeri- ja emäsosista. DNA:n sokeriosa on deoksiriboosi, jonka 2. hiileen on liittyneenä vety, kun taas RNA:n sokeri on riboosi ja siinä on kakkoshiileen liittyneenä OH-ryhmä. Perusemäksiä on viittä erilaista: adeniini, tymiini, guaniini, sytosiini ja urasiili. Urasiili esiintyy tymiinin tilalla RNA:ssa. Nukleotidit liittyvät nukleiinihappoketjuksi fosfaattiosan kiinnittyessä fosfo­di­esteri­sidoksen välityksellä sokeriosan 5'-hiileen. Nukleiinihapot kasvavat vain sokeriosan päädystä, joten nukleiinihappoketjuilla on suunta. Merkinnät 3' ja 5' ilmaisevat nukleiinihapon suuntaa. 5'-pää on ketjun fosfaattiin päättyvä puoli, kun taas 3'-pää loppuu sokeriin. DNA esiintyy yleensä kahden nukleiinihappoketjun muodostamana kaksoiskierteenä, kun taas RNA esiintyy yleensä yksöisrihmana. Erilaiset tekijät stabiloivat DNA-kaksoiskierteen rakennetta
Operaatio Salama

Operaatio Salama (kroatiaksi Operacija Bljesak) oli kroaattisotilaiden ja poliisin yllätyshyökkäys Itä-Kroatiassa aluetta miehittäneitä serbejä vastaan Kroatian sodan aikana 1. toukokuuta 1995. Tässä hyökkäyksessä kroaatit valtasivat takaisin serbien miehittämän Kroatiaan kuuluvan Länsi-Slavonian osan. Alue oli YK:n suoja-alue. Operaatio Salama kesti 31 tuntia. Se alkoi 1. toukokuuta kello 5:30 ja päättyi seuraavana päivänä iltapäivällä. Siihen osallistui noin 7200 kroaattia, joista 42 kuoli ja 162 haavoittui. Hyökkäyksen kohde oli Pakracin-Okucanin alue, jolla asui ennen iskua noin 13 000 serbiä. Se muodosti YK:n läntisen suoja-alueen, jota UNPROFOR-joukkojen piti suojella. Joukot eivät kuitenkaan puuttuneet toukokuun 1. päivän tapahtumiin
Ensimmäinen buurisota

16. joulukuuta 1880 – 24. marraskuuta 1881 Etelä-Afrikka Transvaalin voitto Britannia Transvaal Ensimmäinen buurisota tai Transvaalin sota oli ensimmäinen yhteenotto brittien ja Transvaalin buurien välillä. Yhteenoton syntyä joudutti Sir Theophilus Shepstone, joka liitti Transvaalin (Etelä-Afrikan tasavalta) brittien omistukseen 1877. Britit lujittivat valtaansa englantilaisten ja zulujen sodan jälkeen suurimmassa osassa Etelä-Afrikan siirtomaa-alueita vuonna 1879. Buurit protestoivat pakkoliittämistä nousemalla kapinaan joulukuussa 1880. Ensimmäinen buurisota alkoi 16. joulukuuta 1880 Transvaalin buurien ampuessa laukauksia Potchefstroomin kylässä pian sen jälkeen, kun Transvaal oli julistanut itsenäisyytensä Isosta-Britanniasta. Tätä seurasi Bronkhorstspruitin taistelu 20. joulukuuta 1880. Buurit väijyttivät brittien saattueen ja tuhosivat sen. Brittien varuskunnat Transvaalissa joutuivat piiritetyiksi 22
Toinen buurisota

1899–1902 Etelä-Afrikka, Swazimaa Britannian voitto Britannia Australia Uusi-Seelanti Kanada KapmaaRhodesia Brittiläinen Intia Ceylon Oranjen vapaavaltio Transvaal Robert Gascoyne-Cecil Redvers Buller Frederick Roberts Herbert Kitchener Robert Baden-Powell Rudolph Lambart Paul Kruger Louis Botha Martinus Steyn Christiaan de Wet 22 000 kuoli 6 500 kuoli Toinen buurisota käytiin vuosina 1899–1902. Siinä vastakkain olivat Brittiläinen imperiumi ja toisella puolella buurien perustamat Oranjen vapaavaltio ja Transvaal. Buurit hävisivät sodan, jolloin heidän valtionsa menettivät itsenäisyytensä ja ne liitettiin Brittiläiseen imperiumiin. Vuonna 1887 kullankaivajat löysivät maailman suurimman kultaesiintymän Witwatersrandista ("Randi") harjanteelta, joka leviää Pretorian eteläpuolella vajaat sata kilometriä itään ja 50 kilometriä länteen. Löydön tuomasta hyödystä huolimatta Transvaalin presidentti Paul Kruger lausui kaukonäköisesti: "Riemuitsemisen sijaan teidän olisi parempi vuodattaa kyyneleitä, sillä tämän kullan takia maamme kylpee vielä veressä". Kullan löytämisen jälkeen tuhannet brittiläiset siirtolaiset alkoivat vyöryä rajan yli Kapmaasta. Johannesburgin kaupunki syntyi hökkelikylästä lähes yhdessä yössä, kun uitlanderit (ulkomaalaiset) leiriytyivät kaivosten lähelle. Pian uitlandereita oli Randilla enemmät kuin buureja, mutta he pysyivät kuitenkin koko Transvaalissa vähemmistönä. Afrikaanit hermostuivat ja närkästyivät uitlanderien läsnäolosta ja kielsivät heiltä äänestysoikeuden. Kultakaivosteollisuutta verotettiin raskaasti, mihin vastauksena uitlanderit ja brittiläiset kaivosten omistajat yrittivät kaataa buurihallituksen. Vuonna 1895 Cecil Rhodes sponsoroi epäonnistuneen vallankaappauksen, johon liittyi aseellinen isku, Jamesonin hyökkäys. Epäonnistunut yritys saada paremmat oikeudet briteille toimi tekosyynä armeijoiden kasvattamiselle Kapmaassa, sillä useat tärkeistä brittiläisistä siirtomaaherroista tukivat buurivaltioiden liittämistä Ison-Britannian valtakuntaan
Aleksandr Gribojedov

Aleksandr Sergejevitš Gribojedov (ven. Алекса́ндр Серге́евич Грибое́дов; 15. tammikuuta (J: 4. tammikuuta) 1795 Moskova, Venäjän keisarikunta – 11. helmikuuta (J: 30. tammikuuta) 1829 Persia) oli venäläinen diplomaatti, näytelmäkirjailija ja säveltäjä. Hänen venäläisiä aristokraatteja pilkkaava näytelmänsä Vastus viisaudesta (ven. Горе от ума, Gore ot uma) on Venäjällä kaikkein suosituin näytelmä kautta aikojen, jota esitetään Venäjän teattereissa edelleen. Gribojedovin isä majuri Sergei Ivanovitš Gribojedov (1761-1814) oli vanhaa, alkuaan puolalaista ylimyssukua. Hänen esi-isänsä Jan Grzybowski muutti Venäjälle 1600-luvun alussa. Äiti Anastasia Fjodorovna Gribojedova (1768-1839), smolenskilaisesta rikkaammasta ja ylhäisemmästä sukuhaarasta, oli tarmokas ja koetti ylhäisten ystäviensä avulla kaikin keinoin saada poikansa huomattavaan asemaan. Perheessä oli myös kaksi muuta lasta: Maria Sergejevna Gribojedova Durnovo ja Pavel, joka kuoli lapsena
Diane Keaton

Parhaan naispääosan Oscar1977 Annie Hall Diane Keaton (oikealta nimeltään Diane Hall, s. 5. tammikuuta 1946 Los Angeles) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja, joka tunnetaan erityisesti monista komedioista. Hän aloitti uransa teatterissa mutta siirtyi elokuviin 1970-luvulla. Keaton voitti Oscarin Woody Allenin ohjaamasta elokuvasta Annie Hall. Diane Hall syntyi Los Angelesissa vuonna 1946 ja kasvoi Santa Anassa. Hän oli vanhin perheen neljästä lapsesta. Hän opiskeli näyttelemistä Santa Ana Collegessa ja New Yorkin Neighborhood Playhousen teatterikoulussa. Hall otti jo uransa alkuvaiheessa käyttöön äitinsä tyttönimen Keaton, sillä teatterinäyttelijöiden ammattiliitossa Actors’ Equity Associationissa oli jo toinen Diane Hall -niminen näyttelijä. Keaton esiintyi 1960-luvun puolivälissä kesäteattereissa, ja vuonna 1968 hänellä oli rooli Broadwaylla musikaalissa Hair. Seuraavana vuonna Woody Allen antoi hänelle osan näytelmässään Kerta vielä, Sam, josta Keaton oli ehdolla Tony-palkintoon. Siitä alkoi Keatonin ja Allenin pitkä yhteistyö, joka jatkui teatterista elokuviin
Operaatio Hurrikaani (sota)

29. lokakuuta 1991 – 3. tammikuuta 1992 Slavonian länsiosat, Kroatia aselepo Kroatia Jugoslavia Rudi Stipčić Nikola Uzelac 17 758 sotilasta noin 13 500 sotilasta 184 kaatunutta595 haavoittunutta1 kadonnut25 sotavankia 516 kaatunutta516 haavoittunutta17 panssarivaunua3 miehistönkuljetusvaunua20 tykistöasetta1 lentokone Operaatio Hurrikaani (kroatiaksi Operacija Orkan) oli Kroatian armeijan hyökkäys Kroatian sodassa 12. joulukuuta 1991 – 3. tammikuuta 1992 Jugoslavian kansanarmeijaa ja Länsi-Slavonian paikallispuolustusjoukkoja vastaan Savajoen laaksossa Länsi-Slavoniassa. Operaatio tapahtui Länsi-Slavoniassa Papukin vuorella ja sen ympäristössä. Kroaatit valtasivat merkittävän Pakrac–Požega-tien, joka vei Itä-Slavoniaan läntisestä Kroatiasta, ja turvasivat taemman Podravska magistralan rauta- ja maantien. Hyökkäys tapahtui monella alueella pitkin Länsi-Slavonian rintamaa. Papukin sektorilla kaksi joukko-osastoa teki pihtiliikkeen serbien asemiin. Eräällä sektorilla kroaatit vapauttivat Vocinin ja humin 15. joulukuuta 1991, ja etenivät serbien tukialueelle Bučjeen. Slatina sektorilla kroaatit valtasivat Požegan alueella 15
Magneettivirta

Magneettivirta on erityisesti teosofiaan ja siihen liittyvään vegetarianismiin liittyvä käsite, joka juontuu ainakin 1800-luvulta. Magneettivirtojen katsottiin kulkevan niin sanotussa eetterissä, jonka katsottiin täyttävän tyhjän tilan ennen kuin sähkömagnetismin periaatteita opittiin ymmärtämään. Magneettivirroilla katsottiin olevan huomattava merkitys sairauksien synnyssä ja ehkäisyssä - koululääketieteen vastaisesti. Magneettivirtoja ei katsota kuvatussa mielessä olevan olemassa tieteellisenä käsitteenä. Nykyaikanakin on tarjolla runsaasti erilaisia magneettisia amuletteja, joita voidaan pitää esimerkiksi rannerenkaina. Tällaisten teho on lumelääkkeen luokkaa, eli luja usko amulettiin voi lievittää oireita.
Rostock

Koordinaatit: 54°5′N, 12°8′E Rostock [ˈʁɔstɔk], virallisesti Rostockin hansa- ja yliopistokaupunki (saks. Hanse- und Universitätsstadt Rostock) on satamakaupunki pohjoisessa Saksassa Itämeren rannalla. Se on Mecklenburg–Etu-Pommerin osavaltion suurin kaupunki. Rostock sijaitsee keskellä Mecklenburgin pohjoisrannikkoa Warnowjoen ympärillä. Se on niin kutsuttu piiritön kaupunki (saks. kreisfreie Stadt) eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista (saks. Landkreise). Vuoden 2011 väestönlaskennassa Rostockissa oli 200 265 asukasta. Keskiajalla Rostock kuului Hansaliittoon. Rostockin vuonna 1419 perustettu yliopisto oli Pohjois-Euroopan ensimmäinen yliopisto. Rostock on Turun ystävyyskaupunki. Rostock sijaitsee Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltion pohjoisosan keskellä
Kroatian demokraattinen liitto

Kroatian demokraattinen liitto (kroatiaksi Hrvatska Demokratska Zajednica, lyh. HDZ) on kroatialainen konservatiivipuolue ja maan merkittävin keskusta-oikeistoa edustava puolue, joka on nykyisin toinen Kroatian kahdesta suuresta valtakunnallisesta puolueesta Kroatian sosiaalidemokraattisen puolueen ohella. HDZ hallitsi Kroatiaa vuosina 1990–2000 ja on ollut koalitiohallituksessa vuodesta 2003. HDZ on Euroopan kansanpuolueen täysjäsen. Bosnia ja Hertsegovinassa toimii HDZ:n sisarpuolue HDZ BiH. HDZ perustettiin kesäkuussa 1989 toisinajattelija Franjo Tuđmanin johdolla. Franjo Tuđman oli Jugoslaviassa armeijan kenraali, mutta erosi armeijasta vuonna 1961 ryhtyen historiantutkijaksi. Tuđman väitteli tohtoriksi tutkimuksillaan sotien välisen Jugoslavian kriisin syistä, ja istui kroaattikansallisten mielipiteidensä takia vankilassa yhteensä neljä vuotta 1970- ja 1980-luvuilla. . HDZ laillistettiin vuonna 1990. Puoluetta pidetään joskus alkuaan vastareaktiona Slobodan Miloševićin serbinationalismiin. Alkuaikoinaan se oli äärinationalistinen ja jotkut jäsenet kannattivat jopa fasistisen Ustašan aatteita ja Suur-Kroatian luomista "historiallisten ja luonnollisten rajojen mukaan"
Alasaksa

Alasaksa eli alasaksi on pohjoisessa Saksassa sekä Alankomaiden koillisosissa puhuttava kieli. Vaikka useat saksalaiset maallikot uskovat nykyalasaksin olevan saksan murre tai murreryhmä, sillä on huomattavasti enemmän yhteisiä piirteitä hollannin ja friisin kanssa. Yläsaksasta poiketen alasaksissa, hollannissa ja friisissä ei ole esimerkiksi toteutunut niin sanottua toista germaanista äänteensiirtymää. Muinaissaksista on kirjallisia merkintöjä 800-luvulta 1100-luvun alkuun. Tältä ajalta on säilynyt pääosin uskonnollisia tekstejä, kuten Heliand. Noin 150 vuoden katkon jälkeen kirjallinen perinne alkaa taas keskialasaksalaisena 1200-luvulla. Kirjoituksessa käytettiin standardina enimmäkseen Lyypekin kansliakieltä. Keskiajalla alasaksin puhujia asui paitsi Pohjois-Saksassa lähes koko Itämeren alueella sekä Hollannissa. Alueen lingua francana keskialasaksa jätti huomattavia jälkiä kaikkiin Itämeren seudun kieliin; muun muassa suomesta on tunnistettu useita alasaksilaisia lainasanoja. Etenkin mannerskandinaavisissa kielissä vaikutus on silmiinpistävä: suuri osa ruotsin arkikielisestä sanastosta on alun perin lainattu alasaksista. Esimerkkejä tästä ovat språk 'kieli', alltid 'aina', byxa 'housu(t)', besluta 'päättää', stolt 'ylpeä', fråga 'kysyä', konst 'taide', vetenskap 'tiede', klok 'älykäs' ja köpa 'ostaa'. Uskonpuhdistuksen aikaan Raamattu käännettiin erikseen alasaksaksi
Kuusiston piispanlinna

Kuusiston piispanlinna (ruots. Kustö biskopsborg) oli Suomen katolisten piispojen linna Piikkiönlahden rannalla Kuusistossa, nykyisen Kaarinan kaupungin alueella. 1200-luvun lopulla tai 1300-luvun alussa perustettu linna oli käytössä uskonpuhdistukseen asti. Linna purettiin Kustaa Vaasan käskystä vuonna 1528. Läheisessä Kuusiston kartanossa toimii kesäisin Kuusiston Taidekartano, joka järjestää aikalaistaidenäyttelyitä ja kulttuuritapahtumia. Piispoilla oli Kuusistossa jonkinlainen tukikohta viimeistään 1200-luvun lopulta alkaen, sillä piispa Maunu I päiväsi yhden säilyneen kirjeensä Kuusistossa vuonna 1295. Ei kuitenkaan ole tiedossa, sijaitsiko tuolloinen tukikohta myöhemmän linnan paikalla. Ruotsin kruunun ja katolisen kirkon hallintokeskusten tueksi tuotiin Ruotsista luultavasti ruotsalaista asutusta myös Kuusiston piispanlinnalle, mutta tämä ruotsalaisasutus on ajan saatossa hävinnyt. Paavali Juusten kertoo 1570-luvulla kirjoitetussa piispainkronikassaan, että Kuusiston linnan rakentaminen ajoittui Maunu I:n seuraajan Ragvald II:n kaudelle (1308–1321). Ragvald II:n aikana linnoitus saattoi olla pääasiassa puinen, mutta kivilinnan rakentaminen aloitettiin joka tapauksessa hänen tai hänen seuraajiensa Pentin ja Hemmingin aikana. 1300-luvun lopulla linna oli jo saavuttanut lähes lopullisen pinta-alansa, mutta rakennukset ja varustukset olivat vielä vaatimattomia ja matalia. 1400-luvulla piispa Maunu Tavast varusti linnaa tukikohdaksi kauppaa ja puolustusta varten
Mihail Miloradovitš

Kreivi Mihail Andrejevitš Miloradovitš (ven. Михаил Андреевич Милорадович; 12. lokakuuta (J: 1. lokakuuta) 1771 Pietari − 27. joulukuuta (J: 15. joulukuuta) 1825 Pietari) oli venäläinen kenraali, joka keräsi mainetta Napoleonin sodissa. Serbialaista alkuperää oleva Miloradovitš palveli Suvorovin alaisena Turkkia ja Puolaa vastaan, ja myöhemmin sotaretkillä Italiaan ja Sveitsiin 1799. Vuonna 1805 hän toimi kenraaliluutnanttina Kutuzovin alaisuudessa Austerlitzin taistelussa, ja 1807 Giurgevossa hän taisteli menestyksekkäästi Turkkia vastaan. Miloradovitš ylennettiin jalkaväenkenraaliksi vuonna 1810. Hän johti venäläistä armeijakuntaa Borodinon taistelussa, ja voitti Muratin, Napolin kuninkaan Tarutinossa 18. lokakuuta 1812. Hänen armeijakuntansa jahtasi säälimättä Napoleonin vetäytyvää Suurta armeijaa; se otti osaa Leipzigin taisteluun ja lopulta Ranskan murskaamiseen vuonna 1814
Biotooppi

Biotooppi eli luontotyyppi on eliöiden elinympäristö, jossa keskeiset ympäristötekijät ovat samankaltaiset ja eliöstö siksi tietynlainen. Jokaisesta biotoopista löytyvät juuri sille biotoopille tyypilliset eliöt. Ympäristön jakaminen erilaisiin biotooppeihin kertoo oletuksesta, että tietynlainen ympäristö on edellytys tietyn lajin menestymiselle. Luonnonsuojelussa keskitytään nykyisin yksittäisen lajin suojelun ohella uhanalaisten luontotyyppien suojeluun. Suojelun tavoitteena on säilyttää luontotyyppien ominaispiirteet. Suomessa esiintyy 69 luontodirektiivin luontotyyppiä, joista 14 on ensisijaisesti suojeltavia. Natura 2000 -alueiden valinta perustuu osaltaan luontotyyppeihin. Euroopan yhteisön Luontodirektiivi suojelee lähes 200 luontotyyppiä, joiden luontainen esiintymisalue on hyvin pieni tai jotka ovat vaarassa hävitä yhteisön alueella. Tundra on kasvillisuusvyöhyke, joka on puuton. Sitä esiintyy napapiirien seuduilla ja joskus kauempanakin navoista sekä vuoristoissa. Tundraa on kolme tyyppiä: arktinen, antarktinen ja vuoristotundra. Arktista tundraa on pohjoisen Jäämeren ja Grönlannin rannikoilla sekä osissa Kanadaa ja Alaskaa
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1982

Vuoden 1982 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Espanjassa. Kilpailut voitti Italia, joka kukisti loppuottelussa Saksan liittotasavallan maalein 3–1. Mestaruus oli Italialle kolmas (aiemmat vuosilta 1934 ja 1938), mikä nosti sen tilastoissa tasoihin Brasilian kanssa. Pronssia voitti Puola, joka sivusi siten MM-kisojen parasta saavutustaan vuoden 1974 kisoista. Turnauksen maalikuninkuuden ja parhaan pelaajan palkinnon voitti Italian Paolo Rossi. Toiseksi parhaan pelaajan palkinnon hopeisen pallon sai Brasilian Falcao ja kolmanneksi parhaalle myönnettävän pronssisen pallon Saksan liittotasavallan Karl-Heinz Rummenigge, joka oli myös Rossin jälkeen toiseksi paras maalintekijä. Paolo Rossin ohella Italian muita runkopelaajia olivat konkarimaalivahti Dino Zoff ja keskikentällä etenkin turnauksen alussa Italian peliä johtanut Bruno Conti. Muita MM-kisojen näkyviä pelaajia olivat muun muassa Brasilian Socrates, Zico, Falcao ja Toninho Cerezo, Saksan Paul Breitner ja Pierre Littbarski, Puolan Zbigniew Boniek ja Grzegorz Lato sekä Ranskan Michel Platini, Alain Giresse ja Jean Tigana. Turnauksen muihin nimekkäisiin pelaajiin kuuluivat muun muassa Argentiinan ensimmäisissä MM-kisoissaan pelannut Diego Maradona, joka väläytti alkulohkossa taitojaan mutta sai punaisen kortin viimeisessä ottelussa, kun Argentiina putosi puolivälierälohkossa. Ainoihin MM-kisoihinsa osallistui Englannin Kevin Keegan, joka ei kuitenkaan loukkaantumisen vuoksi pystynyt pelaamaan kuin yhdessä ottelussa. Pelisysteemiä oli muutettu vuoden 1978 kisoista: lopputurnaukseen pääsi mukaan 24 joukkuetta (aiemmin 16), jotka jaettiin kuuteen neljän joukkueen alkulohkoon. Jokaisen alkulohkon kaksi parasta joukkuetta pääsivät puolivälieriin, joissa pelattiin neljässä kolmen joukkueen lohkossa
The Muppet Show

The Muppet Show oli Jim Hensonin kehittämä komediallinen television nukkesarja, jota tehtiin viisi kautta vuosina 1976–1981. Jokaisessa jaksossa seurataan yhtä näyttämöesitystä, ja mukana on aina yksi tähtivieras. Muppetit loi Marylandin yliopiston opiskelija Jim Henson alun perin vuonna 1955 paikallistelevision lastenohjelmaan Sam and Friends. Hän kutsui nukkeja ”Muppeteiksi”, yhdistäen sanat puppet, ’käsinukke’ ja marionette, ’marionetti’, sillä nukeissa yhdistyivät marionettien ja käsinukkien tekniikat. Yksi Muppeteista oli Kermit-sammakko, josta tuli myöhemmin yksi The Muppet Show’n päähahmoista. Sam and Friends jatkui kuuden vuoden ajan ja teki Hensonista melko tunnetun. Mainosalalle siirtynyttä Hensonia pyydettiin vuonna 1969 tekemään nukkeja television lastensarjaan Seesamtie. Ohjelman nukkekohtauksista tuli hyvin suosittuja, ja Henson osallistui itsekin kohtausten tekoon. Vuonna 1975 Henson vei vuoden ajaksi muppet-hahmonsa aikuisten komediaohjelmaan Saturday Night Live. Henson halusi alkaa tehdä muppeteillaan omaa jokaviikkoista televisiosarjaa. Brittiläisen mediamoguli Lew Graden kiinnostuttua ajatuksesta Henson siirsi vuonna 1976 muppetien tekijäryhmän Englantiin, missä alettiin tehdä The Muppet Show’ta. Yhdysvalloissa ohjelmaa esitti CBS-kanava