nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Daily Me

Daily Me on yhdysvaltalaisen tietojenkäsittelijätieteilijä Nicholas Negroponten vuonna 1995 kehittämä teoria tulevaisuuden digitalisoituneista sanomalehdistä, jotka personalisoivat lukijansa. Teorian mukaan median välineet pyrkivät seuraamaan lukijansa mieltymyksiä koskien erilaisia uutissisältöjä ja siten suosittelemaan jatkossa samankaltaisia uutisia. Näin uutisvalinnan taloudellinen malli muuttuu asettaessaan lukijan autoritaarisempaan asemaan kuin itse sisällön tuottajan, toimittajan. Lukija on tällöin erityisasemassa suhteessa mediaan luoden itse uutisvirtansa, jota seuraa. Daily Me ilmestyy terminä ensimmäistä kertaa Negroponten digitaalista teknologiaa käsittelevässä teoksessa Digitaalinen todellisuus vuonna 1995. Jotkin uutismediat ovat jo omaksuneet Daily Me:n periaatteita. Esimerkiksi Google News ja eri sivustojen RSS-syötteet keräävät tietoja lukijoistaan suositellakseen jatkossa heille uusia sisältöjä.
Tuomas Mustikainen

Tuomas Mustikainen (s. 1985) on suomalainen kirjailija ja entinen toimittaja. Hän on työskennellyt vapaana toimittajana lukuisille suomalaisille tiedotusvälineille. Mustikainen on opiskellut journalistiikkaa Jyväskylän yliopistossa ja Diakonia-ammattikorkeakoulussa. Hän on työskennellyt kriisi- ja sotareportterina Lähi-idässä palestiinalaisalueilla, Israelissa, Egyptissä ja Jordaniassa ja syyrialaisten pakolaisleireillä. Mustikainen toimi Turun Sanomien sotareportterina Gazassa heinäkuussa 2014, kun Israel aloitti Operaatio Suojaavan reunan. Vuonna 2014 ilmestyi Mustikaisen esikoisteos Kielletty kansa – elämää palestiinalaisalueilla. Image-lehti valitsi kirjan kuukauden kirjaksi elokuussa 2014. lähde? Vuonna 2016 ilmestyi Mustikaisen ja Antti Arvajan teoks Topi Sorsakoski – viimeiseen korttiin. Kirja sai viisi tähteä Helsingin Sanomien arvostelussa. Vuonna 2022 ilmestyi Mustikaisen esikoisromaani Mutta pimeys näkee sydämen. Suomessa Mustikainen on työskennellyt sanomalehdissä ja sähköisissä tiedotusvälineissä uutis-, talous- ja politiikan toimittajana
Tiliote tositteena

Tiliote tositteena (TITO) on suomalaisen KHT-tilintarkastajan Pauli Vahteran keksintö, joka muutti huomattavasti ja automatisoi kirjanpidon pitämisen Suomessa 1992 järjestelmän tultua käyttöön ensimmäisenä Suomen Yhdyspankissa.lähde? SYP:ssä oli laskettu, että pelkästään siellä palvelu säästi vuodessa 1,5 miljardia markkaa, kun kaikki henkilöstösäästöt huomioidaan.lähde? ”Pankkikriisi pakotti pankit tehostamaan toimintaansa ja karsimaan alan ylikapasiteettia. Henkilöstö puolittui runsaasta 50 000:sta (1990) noin 25 000:een (1997) eikä ole siitä sittemmin merkittävästi kasvanut.”lähde? Tiliote mahdollisti tuosta vähennyksestä suuren osan.lähde? Tiliote poisti tosite-/tilioteprikkaukset kokonaan pankkien asiakkaiden kirjanpidosta. Kun tiliotteet voitiin käsitellä sähköisinä ja kirjanpitomerkinnät voitiin suurimmalta osalta automatisoida, väheni myös rutiinikirjanpitotyön määrä tilitoimistoissa olennaisesti. Suomalaisen tiliotteen pohjalta tehtiin vastaavia ratkaisuja myös muissa Euroopan maissa, mutta vasta 2000-luvun puolella.lähde? Vielä 1980-luvun lopussa pankkien tiliotteissa luki tapahtuman kohdalla yleisimmin OTTO tai PANO. Riviselitteitä ei paljoa ollut. Pankkisiirtolomakkeet olivat yleensä 4-osaisia, joista ensimmäinen osa jäi maksajan pankkiin, toinen saajan pankkiin, kolmas toimitettiin maksun saajalle ja neljäs maksettu-leimattuna maksajalle. Joitakin ratkaisuja oli, joissa nämä pankkisiirrot tulostettiin pankin järjestelmästä maksun jälkeen
Suomen keskiaikaiset kaupungit

Suomen keskiaikaisilla kaupungeilla tarkoitetaan kuutta Suomeen 1200–1400-luvuilla perustettua kaupunkia, joita ovat Turku, Ulvila, Porvoo, Viipuri, Rauma ja Naantali. Suomen keskiajan katsotaan päättyneen viimeistään vuoteen 1570 mennessä, mutta 1500-luvun aikana perustettuja Tammisaarta (1546), Helsinkiä (1550) ja Poria (1558) ei kuitenkaan enää pidetä keskiaikaisina. Suomen keskiaikaiset kaupungit syntyivät kaikki vanhojen kauppapaikkojen yhteyteen, lukuun ottamatta luostarin ympärille rakentunutta Naantalia. Myös kirkollista toimintaa oli niiden alueella ollut jo ennen kaupungin perustamista. Myönnetyt kaupunkioikeudet sisälsivät itsehallinnon, oman oikeuslaitoksen sekä yksinoikeuden kauppaan ja käsityöhön. Veroa kaupunkien puolestaan piti maksaa kruunulle. Osa niistä toimi myös hallinnollisina keskuksina, joista valvottiin ympäröivää linnalääniä. Kaupankäynti Suomen keskiaikaisissa kaupungeissa oli pitkään nykyisen Pohjois-Saksan alueelta lähteneiden kauppiaiden hallussa ja he muodostivat myös kaupunkien asioista päättäneiden raatien enemmistön. Rakennuskanta koostui linnoja ja kirkkoja lukuun ottamatta pääosin puurakennuksista, ainoastaan Turkuun ja Viipuriin tiedetään rakennetun myös kivitaloja. Kaupunkeja perustettiin keskiajalla Ruotsin valtakunnan itäiseen osaan Suomeen paljon vähemmän kuin itse emämaahan. Keskiajan lopussa Ruotsissa oli 37 privilegioin varustettua kaupunkia ja Suomessa ennen Tammisaaren perustamista vuonna 1546 vain kuusi. Tanskassa niitä oli peräti 90 ja Virossakin kymmenen
Pro Wrestling Guerrilla

Pro Wrestling Guerrilla tai PWG on kalifornialainen showpainiorganisaatio, joka on perustettu vuonna 2003. PWG pitää 8–10 tapahtumaa vuosittain ja sitä pidetään yhtenä Yhdysvaltain parhaimmista showpainipromootioista. PWG järjestää vuoden aikana kaksi turnausta: Battle Of Los Angeles (tai lyhyemmin BOLA) ja Dynamite Duumvirate Tag Team Title Tournament (lyhyemmin DDT4).
Rauno Larsio

Rauno Tuure Larsio, sukunimi vuoteen 1935 Larsen (22. helmikuuta 1930 Tampere – 23. lokakuuta 2014 Tampere) oli suomalainen Talouselämä-lehden pitkäaikainen päätoimittaja ja toimitusjohtaja. Larsion vanhemmat olivat osastopäällikkö Tuure Arthur Larsio (aik. Larsen) ja Aune Ester Niemi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1948 ja valmistui 1950 valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta sekä suoritti vielä valtiotieteen lisensiaatin tutkinnon 1956. Larsio toimi 1952–1955 tamperelaisen Aamulehden urheilutoimittajana mutta siirtyi sitten Helsinkiin ja toimi 1955–1959 Helsingin kauppakamarin apulaisasiamiehenä. Talouselämä-lehden päätoimittajana ja toimitusjohtajana Larsio oli lähes 30 vuotta 1960–1989. Hän jäi eläkkeelle kun Talouselämä ja Insinöörilehdet yhdistyivät Talentumiksi. Eläkevuosinaan Larsio asui Tampereella. Larsio kirjoitti yritys- ja yhteisöhistoriikkeja ja hän kirjoitti eläkkeellä ollessaan myös dekkarin Harkittu teko.
Sotaraamattu

Sotaraamattu: kirja jonka vainajat kirjoittivat, ja helvettiläiset ja jota verenseisauttajan kirjaksikin kutsuttiin on vuonna 2014 ilmestynyt Ville Hytösen runokokoelma. Teoksen julkaisi Siltala.
Chen Boda

Chen Boda (yksink.: 陈伯达; perint.: 陳伯達; pinyin: Chén Bódá, vanha suomalainen muoto Tšen Po-ta, alkuperäinen nimi Chen Shangyu; 1904 Hui’an, Fujian – 22. syyskuuta 1989 Peking) oli kiinalainen kommunistipoliitikko ja Mao Zedongin läheinen avustaja. Hän oli kulttuurivallankumouksen aikana 1960–1970-luvuilla yksi Kiinan vaikutusvaltaisimmista henkilöistä. Hän oli myös luomassa Maon henkilökulttia, ja esimerkiksi monet Pienen punaisen kirjan otteet Maon kirjoituksista on hänen valitsemiaan. Chen syrjäytettiin vuonna 1970 politbyroosta. Chen Boda oli lähtöisin köyhästä talonpoikaisperheestä. Hän liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen vuonna 1924. Hän osallistui vuosien 1926–1927 pohjoisen sotaretkeen, jonka aikana Kuomintang yhdisti sotaherrojen hallitseman Kiinan. Kuomintangin ja kommunistien yhteisrintaman hajottua Chen pidätettiin Nanjingissa, mutta hänet vapautettiin kuukauden kuluttua. Sen jälkeen hän opiskeli nelisen vuotta Moskovan Sun Yat-sen -yliopistossa
Biologian historia

Katso myös: Näennäistieteen historia Biologian historia on varsin lyhyt, sillä alaa pidetään varsin nuorena. Se oli pitkään pelkkää eliöiden luokittelua, ja kehittyi biologisten ilmiöiden selittämiseen pyrkiväksi kokeelliseksi tieteeksi vasta 1800-luvulla Charles Darwinin evoluutioteorian ja Gregor Mendelin perinnöllisyystieteen vaikutuksesta. Esimerkiksi järjestelmällinen merentutkimus alkoi vasta vuonna 1872, kun Atlantin pohjalle lasketut puhelinkaapelit vaativat merenpohjan tuntemusta. Sanan biologia (oppi elämän tutkimuksesta) otti 1800-luvun alussa käyttöön ranskalainen Jean Lamarck. Jo tätä ennen oli ruotsalainen Carl von Linné luonut pohjan taksonomialle ja hän pyrki nimeämään eliölajit kaksiosaisilla tieteellisillä nimillä ja suurelta osalta myös toteutti kasvien, eläinten ja kivien taksonomian, vaikka tuolloin ei vielä tunnettu evoluutioteoriaa eikä eliölajien keskinäisiä sukulaissuhteita. Solu on monella tavoin keskeinen biologian tutkimuskohde. Solukalvot tunnettiin 1600-luvulta lähtien, kun mikroskooppi tuli tutkijoiden käyttöön. Solun toiminta ja merkitys opittiin ymmärtämään kuitenkin vasta 1800-luvulla. Menetelmien kehittyminen mahdollisti soluopin eli sytologian ja solufysiologian synnyn. Baltiansaksalainen Karl Ernst von Baer selitti vuonna 1827 nisäkkään munasolun toiminnan hedelmöittymisessä. Charles Darwin sai osittain sattumalta 1830-luvun alussa kutsun osallistua Britannian laivaston tutkimusalus HMS Beaglen monivuotiselle tutkimusretkelle. Vuosina 1831–1836 tehty matka oli biologian historian käännekohta
Chen Yun

Chen Yun (alkuperäinen nimi Liao Chenyun; 1905 Shanghai – 10. huhtikuuta 1995 Peking) oli kiinalainen kommunistipoliitikko. Mao Zedongin valtakautena ja Maon kuolemaa seuranneina vuosina hän tuli tunnetuksi käytännöllisenä talouspoliitikkona. Deng Xiaopingin aikana 1980- ja 1990-luvuilla Chen Yun oli Kiinan kommunistisessa puolueessa (KKP) Dengin uudistuspolitiikkaa vastustaneen vanhoillisen siiven keulahahmo. Chen Yun kuului KKP:n puoluejohtoon poikkeuksellisen pitkän ajan. Hän oli keskuskomitean jäsenenä vuosina 1931–1987 ja politbyroossakin yli 40 vuotta. Chenillä ei ollut mitään muodollista koulutusta kansakoulua lukuun ottamatta. Hän toimi 1920-luvulla kommunistien salaisena ammattiyhdistystoimitsijana ja osallistui vuosien 1934–1935 pitkään marssiin. Sen jälkeen hän oli jonkin aikaa komennuksella Moskovassa, mutta palasi vuonna 1937 Kiinan kommunistien päämajaan Yan’aniin. Vähäisestä koulutuksestaan huolimatta Chen alkoi erikoistua talouskysymyksiin. Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen hän toimi monissa tärkeissä viroissa, kuten varapääministerinä, teollisuusministerinä ja valtion suunnittelukomiteassa. Hän oli yksi niitä harvoja, jotka vuonna 1957 uskalsivat ilmaista epäilyksensä Maon suunnittelemaa suurta harppausta kohtaan
Australopithecus bahrelghazali

Australopithecus bahrelghazaliBrunet et al., 1996 Australopithecus bahrelghazali Wikispeciesissä Australopithecus bahrelghazali Commonsissa Australopithecus bahrelghazali eli tšadinapinaihminen on varhainen ihmisapinalaji, joka eli noin 3,6 miljoonaa vuotta sitten. Laji tunnetaan vuonna 1993 Tšadista löytyneestä fossiilista, jossa oli kappale alaleukaa ja seitsemän hammasta. Fossiili muistuttaa afarinapinaihmisen fossiileja, ja se on samalta ajalta. Niissä on kuitenkin pieniä eroja, ja koska niiden löytöpaikkojen välinen etäisyys on 2 500 kilometriä, löytö on toistaiseksi määritelty omaksi lajikseen. Nimi bahrelghazali tarkoittaa 'gasellijokea'.
Australopithecus sediba

Australopithecus sedibaBerger et al., 2010 Australopithecus sediba Wikispeciesissä Australopithecus sediba Commonsissa Australopithecus sediba eli malapanapinaihminen on varhainen ihmisapinalaji, joka eli noin 2 miljoonaa vuotta sitten. Lajin ensimmäiset fossiilit löydettiin Etelä-Afrikan Malapan suojelualueelta 2008, ja yksilöitä on vuoteen 2012 mennessä löydetty neljä. Niiden tarkaksi iäksi on saatu 1,98 miljoonaa vuotta. Löytäjä Lee Berger tutkimusryhmineen arveli, että laji voisi olla A. africanuksen ja Homo habiliksen välimuoto, sillä siinä on sekä apinaihmisten että ihmisten ominaisuuksia.
Lei Feng

Lei Feng (yksink.: 雷锋; perint.: 雷鋒; pinyin: Léi Fēng; 18. joulukuuta 1940 Wangcheng, Hunan – 15. elokuuta 1962 Fushun, Liaoning) oli kiinalainen Kansan vapautusarmeijan sotamies, josta tehtiin kuolemansa jälkeen vuonna 1963 käynnistyneessä valtiollisessa propagandakampanjassa esimerkkikansalainen, epäitsekkyyden ja uhrautuvaisuuden perikuva. Ei tiedetä varmuudella, mitkä Lei Fengin elämästä kerrotut tiedot pitävät paikkansa ja mitkä keksittiin jälkeenpäin propagandistisessa tarkoituksessa. Alun perin Lei Feng -kampanja palveli myös diktaattori Mao Zedongin henkilökultin vahvistamista. Virallisen kertomuksen mukaan Lei Feng syntyi köyhään maatyöläisperheeseen Hunanissa. Japanilaiset tappoivat hänen isänsä, ja hänen äitinsä teki itsemurhan jouduttuaan paikallisen maanomistajan raiskaamaksi. Kiinan kommunistinen puolue kuitenkin adoptoi orvon Lein ja kasvatti hänet. Hän liittyi Kansan vapautusarmeijaan ja puolueeseen. Armeijassa hän toimi ryhmänjohtajana
Jeff Cohen (näyttelijä)

Jeffrey Bertan Cohen (Jeffrey Bertan McMahon, s. 25. kesäkuuta 1974) on yhdysvaltalainen asianajaja sekä entinen lapsinäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolihahmostaan Chunk Richard Donnerin ohjaamassa seikkailuelokuvassa Arkajalat (The Goonies, 1985). Cohen syntyi Los Angelesissa ja otti taiteilijanimensä äidiltään, Elaine Cohenilta. Murrosikä pakotti Cohenin aikaiselle eläkkeelle näyttelijän työstä. Pulskan Chunkin rooli sai monet pilkkaamaan häntä vyötärönsä ympärysmitasta, mutta teini-ikäisenä hän aloitti amerikkalaisen jalkapallon pelaamisen ja laihtui huomattavasti. Hän jatkoi lajin parissa vielä opiskellessaan Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä, eikä lapsena koettu pilkka estänyt häntä villitsemästä yleisöä otteluiden lomassa Arkajalat-elokuvasta tunnetulla Truffle Shuffle -tanssillaan. Berkeleyssä hän myös kampanjoi itseään oppilasneuvoston puheenjohtajaksi julisteilla, joissa oli kuva hänestä Arkajalat-ajoilta ja yksinkertainen vaalilause "Chunk for President". Hän myös voitti vaalit.  Berkleyn jälkeen, hän valmistui Kalifornian yliopistosta asianajajaksi ja erikoistui Los Angelesin viihdeteollisuuteen. Vuoden 2014 helmikuusta alkaen, hän on myös kirjoittanut liiketoimintaa, juridiikkaa ja politiikkaa käsitteleviä kirjoituksia CNBC:lle ja Huffington Postille.
Kreikan vaalipiirit

Kreikassa on 59 vaalipiiriä (kreik. εκλογική περιφέρεια, eklogikí periféreia). Niiden alueet vastaavat muutoin jo lakkautettujen prefektuurien (51 kpl) alueita, mutta väkiluvultaan suurimpien entisten prefektuurien Attikan ja Thessalonikin alue on jaettu useampaan vaalipiiriin, Attika kahdeksaan ja Thessaloniki kahteen vaalipiiriin. Koska suurin osa prefektuureista vastasi alueeltaan nykyisiä alueyksiköitä, myös suurin osa vaalipiireistä vastaa jotakin nykyistä alueyksikköä. Vaalipiirejä käytetään sekä Kreikan parlamenttivaaleissa että europarlamenttivaaleissa. Parlamenttivaaleissa parlamentin 300 paikasta jaetaan 288 vaalipiireittäin ja loput 12 maanlaajuisesti. Vaalipiirin paikkamäärät parlamentissa perustuvat niiden väkilukuun. Kreikan kielessä vaalipiirien nimet ovat genetiviissä, esimerkiksi ”Ateenan 1. vaalipiiri” (Εκλογική περιφέρεια Α΄ Αθηνών, Eklogikí periféreia A' Athinón). Kreikan vaalipiirit ja niiden paikkamäärät maan parlamentissa ovat (vuonna 2019):
Lorenzo Bertelli

Lorenzo Bertelli (s. 10. toukokuuta 1988) on italialainen ralliautoilija. Bertelli on muotitalo Pradan johtajan Patrizio Bertellin ja pääsuunnittelija Miuccia Pradan poika. Hänen isänsä oli vuonna 2014 Forbes-lehden mukaan Italian kahdeksanneksi rikkain mies 4,2 miljardin dollarin omaisuudellaan, ja hänen perheensä yhteenlasketuksi omaisuudeksi on arvioitu jopa 19,1 miljardia dollaria. Bertellin isoisoisä on Pradan perustaja Mario Prada. Ralliuransa Bertelli aloitti vuonna 2010, ja hänen mentorinaan toimi entinen rallikuljettaja Piero Liatti. Hänen ensimmäinen MM-rallinsa oli vuoden 2011 Sardinian ralli, jossa hän sijoittui PWRC-luokan Mitsubishi Lancer EVO IX:llä yleiskilpailun 26:nneksi. Seuraavalla kaudella Bertelli ajoi koko PWRC-luokan MM-kauden. Kausina 2013 ja 2014 kilpaili luokkaa ylempänä WRC 2 -luokassa, jossa sijoittui jälkimmäisellä kaudella kolmanneksi. Saman vuoden Sardinian rallissa Bertelli voitti myös luokkansa, ja otti ensimmäiset MM-pisteensä sijoittumalla yleiskilpailun yhdeksänneksi. Kaudella 2015 Bertelli ajoi ensimmäistä kertaa WRC-kalustolla, oman yksityistiiminsä Ford Fiesta RS WRC:llä, osallistuen Korsikaa lukuun ottamatta kaikkiin sarjan kilpailuihin
Mathias Rosenlund

Mathias Rosenlund (s. 1981 Tukholma) on suomenruotsalainen kirjailija, jonka vuonna 2013 ilmestynyt omaelämäkerrallinen esikoisteos Vaskivuorentie 20 (Kopparbergsvägen 20) oli Runeberg-palkintoehdokkaana. Teosta on pidetty merkittävänä kuvauksena nykyajan kaupunkiköyhyydestä. Rosenlund syntyi Tukholmassa, minne hänen vanhempansa olivat muuttaneet Suomesta etsimään parempaa toimeentuloa. Ahkerat vanhemmat eivät kuitenkaan onnistuneet vaurastumisessa ja perhe pysyi köyhänä. Rosenlund pohtiikin teoksessaan köyhyyden periytymistä. Kirjassa pohditaan myös sitä, onko köyhällä oikeus unelmiin. Kirjoittaja kertoo useasti haaveistaan elää kirjoittamalla ja kertoo miksei ole lopettanut opiskeluaan Helsingin yliopistossa. Hän kuvaa myös vaimonsa psyykkistä sairautta ja sitä, miten se vaikuttaa perheen elämään. Vaskivuorentie 20 arvioitiin avoimeksi ja tärkeäksi kuvaukseksi muun muassa yhteiskunnan tukiverkoston toiminnasta ja sen määräysten aiheuttamista hankaluuksista. Jotkut lukijat kiinnittivät huomiota seikkaan, että pätkätöillä ja yhteiskunnan tuilla 2000 euroa kuukaudessa ansaitseva ei ole köyhä. Lisäksi paheksuttiin kirjoittajan tupakointia, elokuva- ja konserttikäyntejä
Vaaniin Neittamo

Vaaniin Neittamo  tai Rehuneittamo  (vanhastaan Neittamo  tai Neittamojärvi ) on kuivatettu järvi Satakunnassa Eurassa. Entinen järvi kuului Eurajoen vesistöön ja sen alueen laskuoja Järvioja yhtyy Eurajokeen Euraniitulla. Järvi kuivatettiin 1800-luvun alkupuoliskolla niityksi, mutta nykyään se on jo peltomaata. Ensimmäiset tiedot Neittamonjärven kuivatushankkeesta ovat vuodelta 1814, jolloin tarkastettiin siihen mennessä tehty kuivatustyö. Vuonna 1822 varatuomari J.P. Timm haki taas lupaa suorittaa Neittamojärvellä järvenlasku, johon lupa saatiin samana vuonna. Hankkeen etenemisestä ei ole tarkkaa tietoa, mutta vuoden 1850 Euran pitäjänkartassa (ruots. Eura socken) järvi on merkitty nimellä "Neittamo" ja varustettu lisämerkinnällä kuivattu (ruots. uttorkadt). Tämän mukaisesti koko järvi oli tuolloin jo laskettu tyhjäksi eikä kartanpiirtäjällä ollut syytä merkitä järvialtaaseen enää järveä tai suota. Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa Neittamojärvi oli merkitty jo kokonaan niityksi
Kansansota

Kansansota (engl. people's war, myös popular war, ital. guerra di popolo) on sota, jossa kansalaisjoukot nousevat vapaaehtoisesti aseisiin. Kansansota on yksi 1800-luvulla nousseen kansallistumishengenselvennä ilmentymistä, joskin historiassa on myös varhaisempia esimerkkejä kansansodan luonteen saaneista sodista. Termiä ei tule sekoittaa kansalaissotaan, joka tarkoittaa sisällissotaa, jota käyvät lähinnä vain valtion kansalaisista muodostuvat osapuolet ilman ulkomaiden tai muiden valtion ulkopuolisten tahojen osallistumista. Yhtenä ensimmäisistä kansansodiksi nimetyistä sodista on Isänmaallinen sota, joka on venäläinen nimitys Venäjän Ranskaa vastaan vuonna 1812 käymälle sodalle. Sotaan Venäjän puolella osallistui preussilainen sotateoreetikko Carl von Clausewitz, joka on osaltaan vaikuttanut kansansodan käsitteen yleistymiseen, sillä hän käsitteli kansansotaa kirjassaan Vom Kriege (suom. "Sodasta", myös nimellä "Sodankäynnistä"). Samoin toinen sotateoreetikko Antoine-Henri Jomini käsitteli sodan muuttuvaa luonnetta; koska sota koski nyt suurempia ihmisryhmiä eikä rajoittunut pelkästään ammattilaisarmeijoiden kentällä käymiin taisteluihin, hän pelkäsi kansansodan muuttuvan tulevaisuudessa yhteiskuntien vitsaukseksi. Monet kansansodat ovat liittyneet kapinoihin, itsenäistymissotiin ja vallankumoukselliseen sotimiseen, ja tunnetuista vallankumouksellisista muun muassa Engels ja Lenin puhuivat kansansodasta. Kiinan puhemies Mao Zedong kehitti sodankäynnin opin, jonka hän nimesi pitkitetyksi kansansodaksi. Italian yhdistymisen ajan itsenäisyyssodissa 1800-luvulla Sardinian-Piemonten puolella taistellut Giuseppe Garibaldi nähtiin kansalaisarmeijoiden johtajana, joka kävi sotaa Italian yhdistämisen puolesta
Kansalaissota (yleistermi)

Kansalaissota (lat. bellum civile) on yleisesti käytetty rinnakkaisnimitys sisällissodalle eli maan sisäiselle sodalle. Vaikka molempia termejä käytetään neutraaleina synonyymeina esimerkiksi Suomen sisällissodasta puhuttaessa, niillä on silti käsitteellisiä eroavaisuuksia. Terminä kansalaissota rajaa sodankäynnin valtion kansalaisten väliseksi, kun termi sisällissota rajaa valtion maatieteelliseksi tai poliittiseksi kokonaisuudeksi. Tällöin sisällissodan osapuoliin voi kuulua esimerkiksi muiden valtioiden sotavoimia. Professori Heikki Ylikangas onkin ehdottanut, että kansalaissodan tilalla käytettäisiin sisällissotaa silloin kun puhutaan vuoden 1918 tapahtumista Suomessa. Lisäksi termi kansalaissota liittyy yleensä olemassa oleviin kansallisiin kokonaisuuksiin, kansakuntaan ja kansallisvaltioon. Kansalaissotaan tarvitaan kansallisen identiteetin omaavat osapuolet. Niinpä esimerkiksi viikinkikansojen keskinäisten välienselvittelyjen ja valtataistelujen kohdalla ei voi puhua kansalaissodista, sillä heidän identiteettinsä perustui enemmän aseveljeyteen, perheeseen ja asuinpaikkaan kuin selvästi hahmotettavaan kiinteään kansakuntaan ja sen jäsenyyteen. Vanhoissa suomenkielisissä lähteissä on käytetty toisinaan sanamuotoa kansallissota, kuten esimerkiksi Päivälehdessä vuonna 1891 ja Kyösti Kallion kirjeessä vuonna 1917. Suomen kielen sana kansalaissota pohjautuu latinankieliseen alkuperäistermiin bellum civile, jossa yhdistyvät sotaa (bellum) ja kansalaisia koskevaa (civilis) tarkoittavat sanat. Antiikin Roomassa sisällissotaa kutsuttiin myös nimillä bellum domesticum ja bellum intestinum
Sisäinen standardi

Sisäinen standardi tarkoittaa analyyttisessä kemiassa ainetta, jota lisätään analyysin yhteydessä sama määrä kaikkiin näytteisiin ja standardiliuoksiin. Sisäistä standardia käytetään erityisesti kromatografisissa ja spektrometrisissä analyyseissä. Tuntemattoman näytteen pitoisuus määritetään vertaamalla sisäisen standardin vastetta näytteen vasteeseen esimerkiksi kromatografiassa kromatogrammissa standardin ja analyytin aiheuttamien piikkien pinta-alaa vertaamalla. Sisäistä standardia käyttämällä voidaan menetelmän satunnaisista ja systemaattisista virheistä, esimerkiksi näytteen käsittelyn virheet, matriisihäiriöt tai laitehäiriöt, aiheuttama vääristymä korjata, koska virheet vaikuttavat samalla tavoin sekä sisäiseen standardiin että tutkittavaan analyyttiin. Käyttämällä sisäistä standardia myös rinnakkaisten näytteiden keskihajontaa voidaan pienentää. Sisäinen standardin käyttö onnistuu vain silloin kuin sopiva standardi on olemassa. Sisäisen standardin tulisi käyttäytyä riittävän samankaltaisesti tutkittavan analyytin kanssa, mutta kuitenkin poiketa riittävästi, että esimerkiksi kromatografiassa sen retentio poikkeaa tutkittavasta aineesta riittävästi eli että se erottuu analyytistä. Sisäistä standardia ei myöskään saa olla jo valmiiksi tutkittavan näytteen matriisissa.
Sten Eriksson Leijonhufvud

Sten Eriksson Leijonhufvud eli Sten Eerikinpoika Leijonhufvud (1518–1568) oli ruotsalainen valtaneuvos vuodesta 1539. Hän oli diplomaatti ja toimi Venäjälle lähetetyn rauhanvaltuuskunnan johdossa. Vuonna 1568 hän liittyi Juhana-herttuan ja Kaarle-herttuan kapinaan, jossa hän haavoittui ja sitten myöhemmin sai surmansa. Hän sai Juhanalta postuumisti kreivin arvon, ja puoliso ja lapset saivat Raaseporin kreivikunnan. Hänen poikansa oli Aksel Steninpoika Lewenhaupt ja sisarensa Kustaa Vaasan puoliso Margareeta.