nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Inkompatibilismi

Inkompatibilismi on vapaan tahdon olemassaoloon liittyvä näkemys, jonka mukaan vapaata tahtoa ja determinismiä ei voida sovittaa yhteen. Tämä voi tarkoittaa joko näkemystä, jonka mukaan determinismi on totta ja vapaa tahto pelkkä illuusio (kova determinismi); näkemystä, jonka mukaan vapaa tahto on totta ja tämän vuoksi determinismi ei ole (libertarianismi); tai näkemystä, jonka mukaan sen enempää determinismi kuin vapaa tahtokaan ei ole totta (pessimistinen inkompatibilismi). Inkompatibilismille vastakkainen näkökanta on kompatibilismi. Determinismi on filosofinen näkemys, jonka mukaan kaikki tapahtumat, mukaan lukien ihmisen henkiset tapahtumat, päätökset ja teot, määräytyvät kausaalisesti aiemmista tapahtumista katkeamattoman syy-seurausketjun kautta. Tästä seuraa, että mitään täysin sattumanvaraista, spontaania, mysteeristä tai ihmeellistä tapahtumaa ei voi sattua. Determinismiä perustellaan luonnontieteiden tutkimustuloksilla, ja deterministit katsovat, ettei sitä voi torjua pelkästään intuitioon perustuvalla tunteella omasta vapaasta tahdosta. Koska monet uskovat, että vapaan tahdon olemassaolo on välttämätöntä moraalisen vastuullisuuden kannalta, determinismi nähdään usein ongelmana etiikan kannalta. Kova determinismi on näkemys, jonka mukaan kaikkeus toimii täysin deterministisestä, eikä determinismi ole yhteensopiva vapaan tahdon kanssa. Tämän vuoksi kovan determinismin näkökulmasta vapaa tahto on pelkkä illuusio. William James kehitti termin ”pehmeä determinismi” esseessään The Dilemma of Determinism. Hän katsoi, ettei oleellisin determinismiin liittyvä kysymys koske moraalista vastuuta, vaan toivoa. Jamesin mukaan kova, läpikotainen determinismi johtaa joko synkkään pessimismiin tai turmeltuneeseen subjektivismiin
Kompatibilismi

Kompatibilismi on vapaan tahdon olemassaoloon liittyvä näkemys, jonka mukaan vapaa tahto ja determinismi voidaan sovittaa yhteen. Vaikkakin kompatibilistit katsovat, etteivät vapaa tahto ja determinismi sulje toisiaan pois, kaikki kompatibilistit eivät kuitenkaan katso, että kummatkin olisivat tosia. Kompatibilismille vastakkainen näkökanta on inkompatibilismi. Deterministit katsovat, että kaikki teot ovat aikaisempien syy-seurausketjujen ennalta määräämiä. Koska inhimillinen päätöksenteko on myös toimintaa, joka riippuu edeltävistä syistä, tämän vuoksi jotkut niin sanotun ”kovan determinismin” kannattajat katsovat, että vapaan tahdon tulee olla illuusio. Kompatibilismin mukainen tahdonvapauden määritelmä on, ettei vapaalla tahdolla tarkoiteta kykyä suorittaa valintoja aikaisemmista syistä riippumattomana toimijana, vaan toimijana, joka ei ole pakotettu tekemään jotain tiettyä valintaa. Näin kompatibilisti tai ”pehmeän determinismin” kannattaja määrittelee vapaan tahdon tavalla, joka ei liity kausaaliseen välttämättömyyteen. Kompatibilistille teko on vapaa, ellei siihen liity jonkun toisen henkilön suorittamaa pakottamista. Koska fysikaalinen kaikkeus ja luonnonlait eivät ole henkilöitä, olisi kategoriavirhe sanoa, että tekomme ovat niiden pakottamia. Tämän vuoksi olisi väärin ajatella, että universaalista determinismistä seuraisi se, ettemme olisi koskaan vapaita. Esimerkiksi, voit valita joko jatkaa tämän artikkelin lukemista tai lopettaa sen; vaikka kompatibilisti ei kieltäisi, että se mitä valitset on kausaalisesti määrätty aikojen alusta, kompatibilisti katsoisi, että tekemäsi valinta on esimerkki tahdonvapaudesta, koska kukaan ei pakota sinua tekemään juuri kyseisen valinnan. Vaihtoehtoisestihan joku voisi osoittaa sinua aseella ja pakottaa sinut jatkamaan artikkelin lukemista
Antti Mikkola

Anders Vilhelm (Antti Vilho) Mikkola (4. joulukuuta 1869 Lieto – 1. helmikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen asianajaja, Turun Sanomien perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja, valtiopäivämies sekä nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja. Mikkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Matts Vilhelm Mikkola ja Maria Sofia Virola. Jääkärieverstiluutnantti Lauri Saari oli hänen veljensä. Mikkola pääsi ylioppilaaksi 1891 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1893, filosofian maisteriksi 1894 ja lakitieteen kandidaatiksi 1899. Mikkolalla oli Turussa oma lakiasiaintoimisto vuosina 1899–1918. Hän perusti Turun Sanomat -lehden ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana 1904–1905 sekä lehden johtokunnan puheenjohtajana. Mikkola oli porvarissäädyssä Turun edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli nuorsuomalaisten kansanedustaja 1907–1908, 1909–1910 ja 1917–1918, edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Mikkola tuli 1909 toiselle edustajakaudelleen edustajanpaikkansa vaalituloksen kumoamisen vuoksi menettäneen Oskari Vihantolan tilalle. Mikkola oli eduskunnan lakivaliokunnan puheenjohtajana 1917 ja hän kuului myös Turun kaupunginvaltuustoon
Johan Bäckwall

Johan (Juhana) Bäckvall (tai Bäckwall) (28. kesäkuuta 1817 Haapajärvi – 21. joulukuuta 1883 Oulu) oli Oulun kirkkoherra, toimittaja, runoilija ja suomentaja. Hän käytti myös seuraavia nimimerkkejä: B., Bll, B---vall, B-v-ll, B---w-ll, J.B:vll, -kw-, -kw.- ja --ll. Bäckvallin vanhemmat olivat talollinen Henrik Pettersson Herrala (Heikki Herranen) ja Kaisa Henriksdotter Vehkalahti. Hän kävi Oulun triviaalikoulua, pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella 1839 ja hänet vihittiin papiksi 1842. Bäckvall oli aluksi apupappina Rovaniemellä, Pudasjärvellä, Oulussa ja Oulunsalossa. Hänestä tuli Oulunsalon kappalainen 1855, Oulun kappalainen 1856, Kesälahden kirkkoherra 1864 ja Koiviston kirkkoherra 1869. Oulun kirkkoherrana Bäckvall oli 1876-1883
Bạch Đằngin taistelu

1288 Bạch Đằng, Vietnam Vietnamilaisten voitto Vietnam Mongolivaltakunta Tran Hung Dao Kenraali Omar 10 000 7 000 4 500 yli 6 000 Bạch Đằngin taistelu oli Vietnamin–mongolien sodan taistelu, joka käytiin mongolien ja vietnamilaisten välillä vuonna 1288 Bạch Đằngissa, Vietnamissa. Se oli viimeinen mongolien ja vietnamilaisten välinen taistelu.
British South Africa Company

British South Africa Company, BSAC oli Cecil Rhodesin Englannin Itä-Intian kauppakomppanian mallin mukaan perustama yhtiö, jonka tarkoituksena oli eteläisen Afrikan sisämaan kolonisointi ja hallinta.
Kalpa ja teräs

Wikipediassa ei ole tämän nimistä artikkelia.
Alex Trebek

George Alexander "Alex" Trebek (22. heinäkuuta 1940 Ontario, Kanada – 8. marraskuuta 2020 Yhdysvallat) oli kanadalaissyntyinen televisiojuontaja, jolle myönnettiin Yhdysvaltain kansalaisuus vuonna 1998. Hänellä on tähdet Hollywood ja Canada's Walk of Famella. Trebek vaikutti televisiotähteydessä viettämiensä vuosikymmenten aikana lukuisissa ohjelmissa, kuten Jeopardy!-visailussa vuodesta 1984 kuolemaansa saakka. Hän sai joulukuussa 2007 pallolaajennushoitoa kärsittyään sydänkohtauksen. Trebekillä todettiin haimasyöpä maaliskuussa 2019. Hän kuoli sairauteensa 80-vuotiaana kotonaan 8. marraskuuta 2020.
Vietnamin–mongolien sota

Ensimmäinen hyökkäys: 1257Toinen hyökkäys: 1284Kolmas hyökkäys: 1288 Vietnam Ensimmäinen hyökkäys: EpäonnistuiToinen hyökkäys: EpäonnistuiKolmas hyökkäys: Đại Việt ja Champa tunnustivat Kublai-kaanin ylivallan alueella, mutta tämä ei onnistunut kaikissa tavoitteissaan Đại ViệtChampa Mongolivaltakunta Trần Hưng Đạo Kenraali Omar Ei tiedossa, mutta vahvuus oli jokaisessa hyökkäyksessä huomattavasti pienempi, kuin mongolien Ensimmäinen hyökkäys:500 000Toinen hyökkäys:150 000(arvio)Kolmas hyökkäys:300 000 Pienet Raskaat Vietnamin–mongolien sota käytiin vuosina 1257–1288 mongolien ja liittoutuneiden Đại Việtin (Pohjois-Vietnamissa) ja Champan (Keski-Vietnamissa) välillä. Mongolit tekivät alueelle kolme hyökkäystä: vuosina 1257, 1284 ja 1287. Valloittaessaan Kiinaa mongolien johtaja Kublai-kaani yritti saada myös Kaakkois-Aasian maustekaupan hallintaansa. Kauppareitti kulki Vietnamin rannikolla, ja Kublai-kaani lähetti mongoliarmeijan maahan. Armeija kulki aluksi Punaista jokea alas Kiinasta Vietnamiin kohdaten vain vähäistä vastarintaa ja ryösti Hanoin vuonna 1257. Vuodesta 1260 eteenpäin Kublai-kaani yritti itsepäisesti saada alueen valtakunnat, Đại Việtin ja Champan tunnustamaan mongolien ylivallan alueella, mutta Đại Việt ja Champa muodostivat liiton mongoleja vastaan. Noin 500 000 miehen vahvuinen mongoliarmeija työnsi kenraali Trần Hưng Đạon johtamat vietnamilaiset etelään Tranh Hoaan asti. Chamit ryhtyivät sissisotaan vetäytyen vuoristoon, josta hyökkäilivät mongolien kimppuun. Trần Hưng Đạo taisteli menestyksekkäästi maalla sekä merellä ja pakotti hitaasti mongolit vetäytymään takaisin Kiinaan. Vuonna 1287 mongolit hyökkäsivät uudestaan, noin 300 000 miehen armeijalla, ja valtasivat Hanoin, mutta kohtasivat kovempaa vastarintaa edetessään pidemmälle etelään. Trần Hưng Đạo otti käyttöön 200 vuotta vanhan harhautuksen ja houkutteli mongolilaivaston ansaan 1288. Mongolit purjehtivat ylös Bạch Đằng-jokea, jolla laivat repeytyivät veteen piilotettuihin rautaseipäisiin
Heikki Hyvönen (jääkiekkoilija)

Heikki Hyvönen (s. 16. huhtikuuta 1989 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut jääkiekon SM-liigassa Jokereissa puolustajana. "Hessu" on myös pelannut junioritasolla Espoon Bluesissa, HIFK:ssa ja myös Jokereissa ennen kuin teki kahden vuoden sopimuksen edustusjoukkueen kanssa. Hieman ennen sopimusta liigajoukkueen kanssa Hyvönen teki Jokereiden A-junioreissa tehopisteet 5+7=12 ollen näin A-juniorien tehokkain puolustaja. Hänen taitonsa huomattiin kauden 2006–2007 päätteeksi myös ulkomailla, ja alkukaudesta 2007–2008 hän pelasikin myös OHL:ssä London Knightsissa. Hyvönen ei kuitenkaan saanut joukkueessa peliaikaa, joten hän palasi Suomeen ja Jokereihin. Hyvönen oli myös ehdolla vuoden 2006 alle 18-vuotiaiden MM-kotikisoihin ja vuoden 2008 kevään alle 20-vuotiaiden MM-kisoihin mutta karsiutui kummallakin kerralla viime hetkellä. Hyvönen pelasi ensimmäisen pudotuspeliottelunsa 14. maaliskuuta Pelicansia vastaan Jokereiden 3–1-tappioon päättyneessä ottelussa ja toisen 31. maaliskuuta Bluesia vastaan jonka Blues voitti 5–1. Hyvönen saavutti uransa ensimmäisen pudotuspelipisteen syöttämällä Mikko Kaltevan tekemän 3–2-maalin 5
Black ’n Blue

Jaime St. James, lauluShawn Sonneshcein, kitaraJeff "Woop" Warner, kitaraPatrick Young, laulu, bassoPete Holmes, rummut Tommy Thayer, kitara (1981–1989, 1997, 2007) Elektra RecordsMajestic Rock Black 'n Blue on alun perin vuonna 1981 perustettu yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye, joka on kotoisin Portlandin kaupungista Oregonista. Yhtyeen nykyiseen kokoonpanoon kuuluvat laulaja Jaime St. James, kitaristit Shawn Sonnenschein ja Jeff Warner, bassokitaristi Patrick Young sekä rumpali Pete Holmes. Jaime St. James perusti yhtyeen vuonna 1981 yhdessä kitaristi Tommy Thayerin kanssa. Myöhemmin Warner, Young ja Holmes liittyivät yhtyeeseen, ja yhtyeen debyyttialbumi Black 'n Blue julkaistiin 1984. Yhtye hajosi vuonna 1989 neljän studioalbumin jälkeen. Tämän jälkeen yhtye on tehnyt satunnaisia comeback-kiertueita, mutta yhtyeen alkuperäinen kokoonpano ei ole esiintynyt yhdessä vuoden 1997 jälkeen muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta Thayerin liityttyä hard rock-yhtye Kissiin. Yhtye on toiminut yhtäjaksoisesti vuodesta 2008 lähtien nykyisen kokoonpanonsa voimin, ja yhtyeen tuorein studioalbumi Hell Yeah! julkaistiin vuonna 2011. Laulaja Jaime St. James ja kitaristi Tommy Thayer perustivat Black ‘n Bluen syksyllä 1981
Mongolien hyökkäykset Keski-Aasiaan

1216–1221 Keski-Aasia Keski-Aasia Mongolien vallan alle Mongolivaltakunta Karakitain valtakuntaKovaresmia Tšingis-kaaniÖgödeiToluiMöngke-kaaniHülegüKublai KütšlügAla ad-Din Muhammad IIJalal Al-DinInalchuq 100 000-200 000 400 000 10 000 150 000 Mongolien hyökkäykset Keski-Aasiaan tapahtuivat vuosien 1216–1221 välillä. Vuonna 1216 mongolit hyökkäsivät Karakitain valtakuntaan, joka tuhoutui kahdessa vuodessa. Vuonna 1218 mongolit hyökkäsivät muslimivaltio Kovaresmiaan, mistä alkoi sota Kovaresmian ja mongolien välillä. Sota päättyi vuonna 1221 ja se oli yksi Tšingis-kaanin suurimmista voitoista. Taisteluissa Tšingis-kaanin käyttämä hämäävä sotataktiikka ja tapa johtaa viholliset aukealle taistelemaan oli suurin ratkaisija. Hänen lisäkseen sodan muita merkittäviä mongolipäälliköitä olivat hänen poikansa Ögödei ja Tolui sekä hänen kolme lapsenlastaan. Sodan loputtua Tšingis-kaani suuntasi armeijansa Volga-joen varrella olevia valtioita kohti.
Joanna Cassidy

Joanna Cassidy (s. 2. elokuuta 1945 Haddonfield, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka ura televisiosarjoissa alkoi vuonna 1968. Cassidyn tunnetuimpia sarjoja ovat Mullan alla (2001–2005), Poliisipäällikkö Mannion (2001–2002), Diagnoosi: Murha (1999–2000), Teräsmies (1997–1998), Buffalo Bill (1983–1984), 240-Robert (1979–1980) ja Vaarallinen tehtävä vuosina 1972–1973. Cassidy on näytellyt myös elokuvissa, kuten Ridley Scottin elokuvassa Blade Runner (1982) ja Roger Spottiswooden elokuvassa Tulen alla (1983).
Sword of Mana

Sword of Mana (jap. 新約 聖剣伝説, Shin'yaku Seiken densetsu) on Brownie Brownin Game Boy Advancelle kehittämä ja vuonna 2003 julkaistu toimintaroolipeli. Se on paranneltu versio Squaren vuonna 1991 ilmestyneestä Mystic Questistä (Japanissa Seiken densetsu: Final Fantasy gaiden ja Pohjois-Amerikassa Final Fantasy Adventure). Sword of Mana oli Seiken densetsu -sarjan viimeinen osa ennen World of Mana -kokoelmaa. Vuonna 2004 Enterbrain julkaisi peliin perustuvan mangan. Sword of Mana on pelisarjansa toiminnallista pelimekaniikkaa noudattava roolipeli, jossa käytetään Secret of Manassa ensimmäisen kertaa esiintynyttä ympyränmuotoista ikonivalikkoa. Pelin Mystic Questistä eroavia muutoksia ovat Game Boy Advance -tasoinen grafiikka ja äänenlaatu. Pelaajalle annettavia tehtäviä on myös laajennettu. Aloittaessaan pelin pelaajan on valittava hahmokseen toinen Sword of Manan mies- ja naispuolisesta päähenkilöstä, joka on myös itse nimettävä. Valinta ei vaikuta pelin tarinaan, vaikka hahmojen tehtävät ovatkin keskenään erilaiset. Pelin aikana päähahmo saa myös useita liittolaisia, jotka taistelevat tämän rinnalla yksi kerrallaan. Pelaaja voi halutessaan ohjata apuria itse
Mario Bellini

Mario Bellini (s. 1. helmikuuta 1935) on italialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän syntyi Milanossa, valmistui kaupungin polyteknisestä 1959 ja on sitä seuranneina vuosikymmeninä luonut menestyksekkään uran niin Italiassa kuin ulkomaillakin. Hän on voittanut useita Compasso d’Oro -palkintoja. Bellini suunnitteli Olivettille useita kirjoituskoneita ja Programma 101 -pöytälaskukoneen.
Ain Jalutin taistelu

3. syyskuuta 1260 Ain Jalut, Palestiina Mamelukkien voitto Egyptin mamelukit Mongolivaltakunta QutuzBaibars Kitbuqa 20 000 10 000–20 000 Ain Jalutin taistelu käytiin Egyptin mamelukkien ja mongolien välillä syyskuussa 1260 Ain Jalutissa. Taistelussa mongolit kärsivät ensimmäisen huomattavan tappionsa muslimeja vastaan ja Mongolivaltakunnan hajaannus esti kostoiskut. Taistelu pysäytti näin mongolien etenemisen Pohjois-Afrikkaan. Ain Jalutissa mamelukit käyttivät myös ensi kertaa alkukantaisia kanuunoja, joskin niillä ei ollut ratkaisevaa vaikutusta taistelun lopputulokseen. Tšingis-kaani oli aloittanut mongolien pysäyttämättömältä vaikuttavan leviämisen Aasiassa ja vuonna 1251 valtaan nousi hänen pojanpoikansa Möngke-kaani. Möngke jatkoi edeltäjiensä tapaan tunnetun maailman valloitusta ja alisti mongolien valtaamien maiden sotilaista kootun armeijan toiselle Tšingis-kaanin pojanpoika Hülegü-kaanille. Hülegün armeija lähti liikkeelle Persiasta vuonna 1256 ja iski abbasideja vastaan tuhoten silloisen islamilaisen maailman keskus Bagdadin vuonna 1258. Bagdadista Hülegü valtasi aijubidien pääkaupunki Damaskoksen ja suunnitteli etenevänsä Palestiinan läpi viimeistä alueen merkittävää muslimivaltiota mamelukkien hallitsemaa Egyptiä vastaan. Voitto Egyptissä mahdollistaisi etenemisen edelleen muualle Pohjois-Afrikkaan ja Välimeren alueelle. Vuonna 1260 Hülegü lähetti lähettiläänsä mamelukkien pääkaupunki Kairoon vaatien mamelukkisulttaani Qutuzia antautumaan. Qutuz vastasi teloittamalla mongolien lähettiläät ja asettaen näiden irti leikatut päät näytteille Kairon kaupunginporteille
Han (Japani)

Han (jap. 藩) tarkoittaa Japanin historiassa feodaalikauden läänityksiä, joita hallitsivat 1100-luvulta lähtien soturit ja myöhemmin Edo-kaudella daimiot. Meiji-hallinto lakkautti han-järjestelmän vuonna 1871, ja ne jaettiin prefektuureiksi. Hanit erosivat provinsseista (jap. 国, kuni), jotka keisarillinen hovi oli perustanut aiemmin pääosin 700-luvulla. Provinssi oli alun perin valtion alueellisen hallinnon jakoyksikkö. Muromachi-kaudella Ashikaga-bakufu nimitti shugon hallitsemaan jokaista provinssia. Heidän valtansa taantui suurimmaksi osaksi kauden lopulla, ja sengoku-daimiot korvasivat heidät. Suurin osa sengoku-daimioista oli shugoja alempiarvoisia samuraita, mutta jotkut shugot, kuten Shimazu-klaani Satsuman provinssissa, selviytyivät Edo-kaudelle saakka.lähde? Edo-kaudella provinssit säilyivät maantieteellisinä alueina. Nyt han oli kuitenkin alueellinen hallintoyksikkö ja määritteli siten alueen, jolla paikallishallinto voi käyttää valtaansa. Han-järjestelmän määritteli Tokugawa-bakufu: hanien koot vaihtelivat, mutta bakufun määritelmän mukaan jokainen han oli läänitysalue, jonka maatalous tuotti ainakin 10 000 kokun verran vuosittain
Britannian ja Japanin liitto

Britannian ja Japanin liitto (engl. Anglo-Japanese Alliance, jap. 日英同盟, Nichi-Ei dōmei) solmittiin Lontoossa 30. tammikuuta 1902. Allekirjoittajat olivat Henry Petty-Fitzmaurice (Britannian ulkoministeri) ja Hayashi Tadasu (Japanin ministeri Lontoossa). Sopimus oli diplomaattinen merkkitapaus, joka päätti Britannian niin sanotun loistavan eristäytymisen (splendid isolation) politiikan. Liitto uusittiin ja sitä laajennettiin kaksi kertaa, vuosina 1905 ja 1911, ennen sen taantumista vuonna 1921. Se päätettiin virallisesti vuonna 1923. Britannian ja Japanin välistä liittoa oltiin kaavailtu vuodesta 1895, kun Britannia kieltäytyi liittymästä Ranskan, Saksan ja Venäjän kolmoisinterventioon Japania vastaan. Yksittäinen tapaus ei ollut liittosopimukselle riittävä perusta, mutta sitä vahvisti Britannian Japanille antama tuki maan nykyaikaistumisessa ja maiden yhteinen yritys kukistaa boksarikapina. Liiton sai lopulta todella käyntiin yhteinen halu vastustaa Venäjän laajentumista. Neuvottelut alkoivat, kun Venäjä alkoi siirtyä Kiinaan, mutta molemmilla mailla oli varauksensa niiden suhteen
Irrationaalisuus

Irrationaalisuus viittaa asiaan, joka on käsittämätön, järjenvastainen, ylijärjellinen. Käsitteen vastakohta on rationaalisuuslähde?.
Never Say Goodbye

Never Say Goodbye on rockbändi Bon Jovin levyttämä kappale, joka julkaistiin 1986. Se on neljäs single yhtyeen Slippery When Wet -albumilta. Kappaleen ovat kirjoittaneet Jon Bon Jovi ja Richie Sambora. "Never Say Goodbye" on balladi-tyyppinen rakkauslaulu. Kappaleessa on hidas tempo kontrastina albumin muihin kappaleisiin, jotka ovat nopeampia ja hard rock -tyylisiä. Kappale kuvailee kahden rakastuneen nuoren suhdetta ja halua pysyä yhdessä.
Wanted Dead or Alive (kappale)

Wanted Dead or Alive on rock-yhtye Bon Jovin kappale. Kappale on yksi Slippery When Wet -albumin hiteistä. Wanted Dead or Alive, samoin kuin muut levyn kappaleet on levytetty vuonna 1986. Kappale on yksi Bon Jovin tunnetuimmista kappaleista. Kappale on soinut myös suomalaisen Yle TV2:n Silminnäkijä-ohjelman tunnusmusiikissa, kuten myös Vaarallisilla vesillä-sarjan tunnusmusiikkina.
Ystäväni Tiikeri &amp; Nalle Puh

Pyytämäsi sivunimi oli virheellinen, tyhjä tai väärin linkitetty kieltenvälinen tai wikienvälinen nimi. Siinä saattaa olla yksi tai useampi sellainen merkki, jota ei voi käyttää sivujen nimissä. Palaa sivulle Wikipedia:Etusivu.
Dana Wynter

Dana Wynter (8. kesäkuuta 1931 – 5. toukokuuta 2011) oli näyttelijä, joka aloitti pitkän kansainvälisen uransa 1950-luvulla. Hän syntyi Berliinissä, Saksassa, mutta varttui suurimmaksi osaksi Englannissa; teini-ikäisenä hän vaihtoi maanosaakin ja aloitti lääketieteelliset opintonsa Rhodesin yliopistossa Etelä-Afrikassa. Wynter oli vuoden 1956 Golden Globe -voittaja. Wynter oli naimisissa Greg Bautzerin kanssa, kunnes erosi vuonna 1981. Parilla oli vuonna 1960 syntynyt poika. Wynterillä oli huomattavia rooleja muiden muassa seuraavissa elokuvissa:
Finnprint Osuuskunta

Finnprint Osuuskunta oli 15 suomalaiskustantajan perustama osuuskunta kirjapainopalveluiden, lähinnä aikakauslehtipainojen palveluiden, viemiseksi ulkomaille 1960-luvun lopulla. Siihen kuului aluksi myös Sanoma Oy. 1990-luvulle tultaessa monet suurkustantajat, joilla oli omat lehtipainot, kehittivät omat vientiorganisaationsa, jolloin Finnprintiin jäivät jäseniksi WSOY, Otava ja Satakunnan Kirjateollisuus. 1990-luvulla Neuvostoliiton purkauduttua ja Venäjän federaatiossa alkaneen monipuoluejärjestelmöän kehittyessä suomalaiset painotaloja omistavat suurkustantajat alkoivat myydä ylimääräistä painokapasiteettiaan Venäjän vientiin. Venäjällä lehdenkustantaminen oli demokratian tueksi arvonlisäverotonta, eikä Venäjällä ollut aikakauslehtiin ja mainospainotuotteisiin sopivaa painokonekapasiteettia riittävästi tarjolla. Suuria sanomalehtipaperipainokonetöitä itsenäisesti vieviä yrityksiä olivat Sanoma Lehtikannan kautta ja Alma Media. WSOY, Otava ja Satakunnan Kirjateollisuus, jonka omistaja SK Invest kustansi Satakunnan Kansaa vievät painopalveluitaan pääasiassa Moskovaan ja Pietariin Finnprint Osuuskunnan kautta. Finnprintin toinen merkittävä loppuajan vientisuunta oli Iso-Britannia ja mainospainotuotteissa Norja. Finnprintin asema kyseenalaistui, kun Satakunnan Kirjateollisuuden omistaja SK Invest ajautui konkurssiin, jolloin sen asema kustannuskentässä jäi epämääräiseksi, koska se olisi voinut ajautua myös Alma Median omistukseen. Lisäksi painokapasiteetiltaan monipuolisin jäsenistä, WSOY, ryhtyi kehittämään omaa vientiorganisaatiotaan myös Venäjän vientiin. Finnprint purettiin ja sen joitain vähäisimpien painotöiden vientiä jatkoi Finland Printers Ltd Oy. Joissain arkkitöissä myös Finnprint käytti rahtityönä myös Forssan Kirjapainoa ja Loimaan kirjapainoa
Hannu Tarmio

Hannu Veikko Olervo Tarmio (4. syyskuuta 1932 Haapajärvi – 4. marraskuuta 2015 Espoo) oli WSOY:n pitkäaikainen pääjohtaja ja kirjallisuusalan monitoimija. Tarmio kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen lyseosta vuonna 1951. Hän opiskeli biologiaa Helsingin yliopistossa vuosina 1952–1956 ja valmistui filosofian maisteriksi. Tarmio aloitti uransa WSOY:ssä oikolukijana vuonna 1956, minkä jälkeen hän työskenteli kustannustoimittajana, oppikirjaosaston päällikkönä, oppi- ja tietokirjaosaston johtajana ja lopulta pääjohtajana vuodesta 1969. 1970-luvun alussa kustannustaloa kohtasi valtakriisi. Vuoden 1972 yhtiökokouksessa kiistan voitti niukasti ryhmä, joka tuki Tarmion jatkamista pääjohtajana. Tarmion vastustajat syyttivät häntä muun muassa yhteiskuntajärjestyksen kumoamiseen tähtäävän kirjallisuuden sallimisesta. Tarmio jätti pääjohtajuuden vuonna 1987 aloittaakseen uran itsenäisenä viestintäalan yrittäjänä. Tarmio paljasti Tamminiemen pesänjakajat -kirjan kirjoittaneen Lauantaiseuran jäsenet, vaikka WSOY:n ja kirjoittajien välisessä sopimuksessa sovittiin, että kirjoittajien nimiä ei paljasteta missään tapauksessa. Tarmio toimitti monia aforismikokoelmia, esimerkiksi Ajatuksia elämästä, onnesta ja vanhenemisesta (1979), ja kirjallisuusantologioita, kuten Sata tarinaa tulipunaisesta kukasta (1988, Sirkku Klemolan kanssa)