nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Tarusjärven retkeilyalue

Tarusjärven retkeilyalue on Hämeenlinnan kaupungin Padasjoelta hankkima 1 000 hehtaarin laajuinen virkistysalue Padasjoen lounaisosassa. Alueella on useita järviä, joista suurin järvi on Iso-Tarus. Alueen pohjoisosan itäpuolella on Suomen pelastusalan keskusjärjestön ja Suomen puolustusvoimien harjoitusalue. Alueella on paljon erilaista harrastustoimintaa. Siellä sijaitsee myös puolustusvoimien, Padasjoen reserviläisten sekä riistanhoitoyhdistyksen ampuma-alue. Talvisodan aikaa alueella oli käytössä lentokenttä, josta tehtiin tiedustelulentoja. Kenttä on edelleen hyvin näkyvissä. Alueen läpi kulkee Päijänne-Ilves vaellusreitti, joka alkaa Padasjoen laivarannasta ja päättyy Evon retkeilyalueeseen. Hämeenlinnan kaupunki on yhteistyökumppaneidensa kanssa kehittänyt alueelle palveluita. Iso-Taruksen pohjoisrannalla on opastuspaikka, pysäköintialue sekä uimaranta. Järven itärannalla on viiden hengen Vonkamieslaavu. Järven etelärannalta alkaa 6,3 kilometrin pituinen Karhulenkki, joka jatkuu etelään Vähä-Kelkutteen rantaan, jossa on Kelkutteen savottakämppä
James G. Stavridis

James G. Stavridis (s. 15. helmikuuta 1955 West Palm Beach, Florida) on yhdysvaltalainen amiraali, Yhdysvaltain Euroopan joukkojen ja Naton joukkojen komentaja (SACEUR) 2009–2013. Hän oli aiemmin Yhdysvaltain eteläisten joukkojen komentaja. Hänen edeltäjänsä molemmissa tehtävissä oli Bantz J. Craddock. Stavridis valmistui Yhdysvaltain laivastoakatemiasta vuonna 1976. Hän on palvellut pinta-aluksilla, vuosina 1993–1995 hän komensi Arleigh Burke -luokan ohjushävittäjä USS Barrya (DDG-52), vuonna 1998 hävittäjälaivue 21:tä Persianlahdella ja 2002–2004 USS Enterprisen lentotukialusryhmää. Stavridis on myös suorittanut tohtorintutkinnon ja maisterintutkinnon oikeustieteessä The Fletcher School of Law’sta ja kansainvälisestä politiikasta Tuftsin yliopistosta 1984.
Tv1 (höyryveturi)

Tv1 (K3 vuoteen 1942 saakka), kutsumanimeltä ”Jumbo” oli Valtionrautateiden vuodesta 1917 alkaen 1970-luvulle saakka käyttämä väliraskas höyryveturi. Vetureita valmistettiin vuosina 1917–1945 kaikkiaan 142 kappaletta. Useimmat veturit valmisti Tampella, mutta myös toinen tamperelainen veturinvalmistaja Lokomo sai tehdäkseen 25 veturia, ja 1920-luvulla tilattiin saksalaiselta Hanomagilta ja ruotsalaiselta Nohabilta 10 kpl kummaltakin. Tv1:llä oli ominaisuuksiensa ja suuren lukumääränsä vuoksi merkittävä rooli raskaassa tavaraliikenteessä 1920-luvulta aina 1940-luvun lopulle. Vielä raskaammat Tr1- ja Tr2-veturit syrjäyttivät Tv1-vetureita pääradoilta, mutta koko sarja pysyi tehokkaassa käytössä 1960-luvulle saakka kunnes Dv15-, Dv16- ja Dv12-dieselveturit nopeasti korvasivat ne. Noin sata vanhinta veturia hylättiin vuoteen 1969 mennessä ja loppuja käytettiin vuoteen 1974 ja hylättiin 1977. Neljä yksilöä on säilynyt. Niistä numero 933 (Tampella 1938) Toijalan veturimuseossa on varustimiltaan täydellinen, ulkonäöltään autenttisessa kunnossa ja syyskuusta 2013 lähtien jälleen myös käyttökunnossa. Tv1:n pyöräjärjestys on 1’D, eli siinä on yksi johtoakseli ja neljä yhteenkytkettyä vetoakselia. Kansainvälisesti tällaisella pyöräjärjestyksellä varustetusta veturista käytetään nimitystä Consolidation, ja amerikkalaisen tavan mukaan pyöräjärjestys merkitään 2-8-0. Lisäksi veturiin kuuluu 3-akselinen tenderi, jossa on 16 m3 vesisäiliö ja polttoainetila 5 tonnille kivihiiliä tai 13 m3 polttopuita. Veturin massa ilman tenderiä on 61,5 tonnia, josta 52,4 tonnia vetopyörillä
Free State Stadium

Free State Cheetah (Rugby) 45 000 Free State Stadium (myös Vodacom Park) on vuonna 1952 avattu urheilustadion, joka sijaitsee Etelä-Afrikan keskiosan suurimmassa kaupungissa, Bloemfonteininissa. Stadion on uudelleenrakennettu vuonna 1995 ja se sijaitsee 1400 metrin korkeudella merenpinnasta. Stadion on rugby unionin ja jalkapallon käytössä, ja toimii kaupungin kahden suositun urheilujoukkueen kotikenttänä. Stadionia käyttävät Bloemfonteinin kelttiläisen jalkapallon joukkue sekä Free State Cheetah-rugbyjoukkue. Stadionin katsojakapasiteetti on 45 000 katsojaa. Stadion on yksi Etelä-Afrikan jalkapallon MM-kisojen stadioneista. Free State Stadiumille tehtiin MM-kisoja varten useita korjaustöitä. Stadionin toiseen kerrokseen tehtiin lisää katsojapaikkoja joidenka myötä stadionin katsojakapasiteetti nousi 45 000 katsojaan. Stadionille uusittiin samalla myös uudet valot, sisääntuloportit, uusi tulostaulu sekä äänentoistojärjestelmä. Free State Stadium isännöi MM-kisoissa viittä alkulohkon ottelua sekä yhtä toisen kierroksen ottelua. Ellis Park Stadium (Kapkaupunki) | Free State Stadium (Bloemfontein) | Green Point Stadium (Kapkaupunki) | Loftus Versfeld Stadium (Pretoria) | Mbombela Stadium (Nelspruit) | Moses Mabhida Stadium (Durban) | Nelson Mandela Bay Stadium (Port Elizabeth) | Peter Mokaba Stadium (Polokwane) | Royal Bafokeng Stadium (Rustenburg) | Soccer City (Johannesburg)
James Caird (vene)

James Caird oli 23 jalkaa (6,86 m) pitkä pelastusvene. Se oli yksi Endurance-laivan pelastusveneitä, ja sillä tutkimusmatkailija Ernest Shackleton ja viisi muuta retkikunnan jäsentä onnistuivat purjehtimaan 800 mailia (1300 km) Elefanttisaarelta Etelä-Georgian saarelle 24. huhtikuuta – 10. toukokuuta 1916. Pelastusvene sai nimensä tutkimusretkeä rahoittaneen James Cairdin mukaan. Norjalaiset merimiehet ottivat veneen talteen ja nykyisin sitä säilytetään Dulwich Collegessa, Ernest Shackletonin vanhassa koulussa Lontoossa.
Silvia Richards

Silvia Richards (1916 – 1999) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja. Richards pääsi koesopimuksen kautta Warner Brothersille. Sitä ennen hän oli toiminut Hollywoodissa radiokäsikirjoittajana. Richards käsikirjoitti uransa aikana muutamia elokuvia. Hän teki yhteistyötä muun muassa Fritz Langin kanssa.
Alain de Benoist

Alain de Benoist (s. 11. joulukuuta 1943 Saint-Symphorienissä Toursin lähellä) on ranskalainen filosofi. Hän on Ranskan niin sanotun uuden oikeiston (Nouvelle droite) keskeisiä ajattelijoita ja etnonationalistisen GRECE-ajatushautomon johtaja. Benoist on tuotannossaan arvostellut liberalismia, vapaita markkinoita ja egalitarismia. Alain de Benoist syntyi Toursin lähellä Saint-Symphorienissa Indre-et-Loiren departementissa Ranskassa. Hän opiskeli Sorbonnen yliopistossa oikeustiedettä, filosofiaa, sosiologiaa ja uskontojen historiaa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Benoist oli vuonna 1968 perustamassa GRECE-ajatushautumoa. GRECE (Groupement de recherche et d'études pour la civilisation européenne, suomeksi Eurooppalaisen sivilisaation tutkimus- ja opintoryhmä) keräsi yhteen oikeistolaisia aktivisteja, jotka pyrkivät vaikuttamaan ranskalaiseen konservatiiviseen politiikkaan. Benoist on toimittanut Nouvelle Ecole- ja Krisis-nimisiä lehtiä. Hänen kirjoituksiaan on julkaistu muun muassa Le Figarossa, Telos-lehdessä ja Junge Freiheit -lehdessä
Parkkarila

Parkkarila on kaupunginosa Lappeenrannan keskustan lähistöllä. Parkkarilan asutus on pääosin omakotitalopainotteista, mutta alueella on myös runsaasti kerrostaloja. Kaupunginosa on tunnettu erityisesti Kisapuiston urheilukeskuksesta, jonka jäähallissa jääkiekon SM-liigan SaiPa pelaa kotiottelunsa. Parkkarilassa on myös koulu, päiväkoti, leikkipuisto ja baari.
K. Albin Johansson

Karl Albin Johansson (26. maaliskuuta 1883 Kirkkonummi – 8. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen professori ja laivanrakennusinsinööri, joka tunnetaan erityisesti suunnittelemistaan jäänmurtajista. Hän kirjoitti ylioppilaaksi ruotsalaisesta normaalilyseosta 1902, erosi Teknillisestä korkeakoulusta 1904 asevelvollisuuden vuoksi ja valmistui 1907 laivanrakennusinsinööriksi Chalmersin teknisestä oppilaitoksesta Göteborgissa. Työuransa Johansson aloitti Yhdysvalloissa Fore River Shipbuilding Companyssä Quincyssä Massachusettsissa 1907. Vuosina 1909–1910 hän oli taistelulaivojen suunnittelijana W:m Cramp's Ship & Engine Building Companyssä Philadelphiassa ja 1911 Hietalahden sulkutelakalla suunnittelijana. W. Crichton & Co:n suunnittelijana ja laivaveistämön johtajana Pietarissa hän palveli 1911–1913 ja Boeckerin laivaveistämön ja konepajan piirustuskonttorin johtajana Tallinnassa 1913–1916. Vuosina 1914–1915 hän oli Englannissa ja Yhdysvalloissa hankkimassa höyryturbiineja torpedoristeilijöihin. Johansson palasi Suomeen ja toimi 1916–1919 Hietalahden sulkutelakka ja konepaja oy:n veistämönjohtajana ja 1919–1925 Helsingissä neuvottelevana laivanrakennusinsinöörinä. Vuodet 1925–1926 hän oli puolustusministeriön meriosaston teknisenä johtajana ja toimiston päällikkönä ottaen osaa merivoimien laivanrakennusohjelman toteuttamiseen. Hietalahden sulkutelakan ja konepajan, josta myöhemmin tuli Wärtsilä-yhtymä oy:n Hietalahden telakka, toimitusjohtajana Johansson toimi 1926–1940 ja oy Troili ab:n teknisenä johtajana 1940–1944
Albert Oskar Snellman

Albert Oskar Snellman (24. kesäkuuta 1844 Oulu – 1. toukokuuta 1894 Kristiinankaupunki) oli suomalainen kauppaneuvos (1884) ja valtiopäivämies. Snellmanin vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Wilhelm Snellman G:son ja Jeanette (Johanna) Enbom. Isänsä kuoltua Albert Oskar Snellman oli J. W. Snellman G:sonin kauppahuoneen toimitusjohtajana 1881–1894. Snellman oli perustamassa 1893 Kemin Puutavara Osakeyhtiötä yhdessä oululaisen Bergbomin kauppahuoneen kanssa. Snellman oli porvarissäädyssä Oulun edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888 ja 1891. Hän kuului Oulun kaupunginvaltuustoon 1874–1894 ja oli myös valtuuston puheenjohtajana. Snellman myötävaikutti siihen että rautatie saatiin rakennettua Ouluun 1886. Hän oli perustamassa vuonna 1893 yhdessä Bergbomin kauppahuoneen kanssa Kemi Oy:tä – nimellä Trävaruaktiebolaget Kemi, jota Snellman johti vuoden kuolemaansa asti
Karl August Snellman

Karl August Snellman (31. lokakuuta 1849 Oulu – 31. joulukuuta 1920 Oulu) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut kauppaneuvos (1899) ja valtiopäivämies. Snellmanin vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Wilhelm Snellman G:son ja Jeanette (Johanna) Enbom. Hän tuli J. W. Snellman G:sonin kauppahuoneen johtoon veljensä Albertin kuoltua 1894 ja hän johti kauppahuonetta ja Kemi Oy:tä silloiselta nimeltään Trävaruaktiebolaget Kemi aina vuoteen 1918 saakka. Snellmanin johtajakaudella tervan osuus kauppahuoneen liikevaihdosta pieneni nopeasti mutta puutavaran osuus kasvoi. Kauppahuone harjoitti myös merkittävää viljan ja suolan maahantuontia ja myyntiä. 1900-luvun alussa Snellmanin kauppahuone hankki huomattavia metsäalueita Kainuusta estääkseen etelästä tulleiden kilpailijoiden pääsyn Kainuun puutavaramarkkinoille. Tämä strategia ei kuitenkaan täysin onnistunut sillä vuonna 1907 perustetusta Kainuun Puutavara Oy:stä tuli ajan mittaan merkittävä kilpailija Kainuun alueella. Vuonna 1912 oululaiset kauppahuoneet Snellmanin kauppahuone mukaan lukien yhdistivät omistamansa sahat Ab Uleå Oy -nimisen yhtiön alle
Nuori kaarti (lehti)

Nuori kaarti oli Leningradissa vuosina 1926–1937 ilmestynyt, Leningradin alueen ja Neuvosto-Karjalan suomalaiselle, inkeriläiselle ja karjalaiselle nuorisolle tarkoitettu suomenkielinen sanomalehti. Se oli Komsomolin Leningradin ja Karjalan aluekomiteoiden äänenkannattaja. Lehden julkaisijana toimi Kustannusliike Kirja ja vuodesta 1936 Leningradin toimeenpaneva komitea ja neuvosto. Lehti perustettiin lokakuussa 1926. Aluksi se ilmestyi kerran, vuodesta 1930 kaksi ja vuodesta 1934 kolme kertaa viikossa. Vuonna 1932 lehden painosmäärä oli 3 000 kappaletta. Vastaavia toimittajia olivat Väinö Aalto (1926–1927), Nikolai Jaakkola (1930), H. Juntunen (1930–1931), Hanna Kangasniemi (1932), Matti Mäyrä (1932–1933) ja Matti Jaakkola (1934–1937). Toimitussihteerinä työskenteli vuodesta 1935 lähtien Veikko Airola. Lehti lakkautettiin 1930-luvun lopun suomalaisvainojen seurauksena. Komsomolin Leningradin aluekomitea teki päätöksen Nuoren kaartin ja lastenlehti Kipinän lakkauttamisesta 9. elokuuta 1937
Mineraaliöljy

Mineraaliöljy on raakaöljystä tislaamalla jalostettua öljyä, eli siinä ei ole keinotekoisesti tuotettuja ainesosia. Mineraaliöljyjä käytetään laaja-alaisesti erilaisissa koneissa ja laitteissa. Yleisiä käyttökohteita ovat esimerkiksi vaihteistoöljy, moottorisahan teräketjuöljy, iskunvaimenninöljy, hydrauliikkaöljy, kompressoriöljy ja muuntajaöljy. Moottoriöljyn perusöljy voi olla mineraaliöljyä, mihin on lisätty käyttötarkoituksen mukaan erilaisia lisäaineita. Euroopassa raskaan kaluston moottoriöljyissä mineraaliöljyjen markkinaosuus on 81 % (2004). Alhaisen jalostusasteensa vuoksi mineraaliöljytuotteet ovat yleensä synteettisiä öljytuotteita edullisempia. Mineraaliöljyn viskositeetti muuttuu voimakkaasti lämpötilan funktiona ja sen vuoksi mineraaliöljyn optimaalinen toiminta-alue on melko kapea. Alhaisessa lämpötilassa mineraaliöljy paksuuntuu nopeasti ja lämpötilan noustessa se ohenee nopeasti. Heikon kylmänkeston vuoksi mineraaliöljy ei sovellu talvikäyttöön - kylmänkestoa on parannettu seostamalla mineraaliöljyä synteettisen öljyn kanssa, jolloin on saatu paremmat kylmäominaisuudet omaavaa osasynteettistä öljyä.
Televisioteatteri

Televisioteatteri on Yleisradion osasto, joka tuottaa televisioon televisioelokuvia, -näytelmiä ja -sarjoja. Yleisradio aloitti säännöllisesti lähetettävät teatterilähetykset keväällä 1959 silloisella Suomen Televisio -kanavalla. Yleisradion televisioteatteri perustettiin elokuussa 1961. Yleisradio osti vuonna 1964 Tesvision ja Tamvision ja Suomen Television nimi muutettiin nimelle TV-ohjelma 1 ja Tesvisio-Tamvisio sai oman kanavansa nimellä TV-ohjelma 2. Kakkoskanavalle perustettiin Tampereelle oma teatteritoimitus vuonna 1966. Lisäksi Yleisradiolla oli omana ohjelmaryhmänään toimiva ruotsinkielinen televisioteatteri, TV-teatern. Lisäksi muuta televisioteatterituotantoa Yleisradion tv-kanaville toi vuonna 1965 perustettu Oy Mainos-TV-Reklam Ab, joka vuokrasi Yleisradiolta lähetysaikaa ja tuotti oman MTV-teatterinsa kautta tv-elokuvia ja -näytelmiä sekä tv-sarjoja. MTV-teatterin tuotanto siirtyi pois Yleisradion tv-kanavilta MTV:n perustaessa oman MTV3-kanavansa vuonna 1993. Alussa televisioteatteri oli pääasiassa tyyliltään televisiodraamaa, joka koostui studioissa monikameratuotantona tehdyistä televisionäytelmistä, mutta myös suorien teatteriesitysten taltioinneista. 1960-luvun loppupuolelta lähtien tuotanto painottui televisioelokuviin. Lisäksi tuotantoon kuului moniosaisia sarjadraamoja, tanssia, oopperaa ja runomonologeja. Ohjelmisto koostui kahdesta perustyypistä: noin kahden tunnin mittaisista tv-elokuvista tai -näytelmistä sekä lyhyemmistä pienoisnäytelmistä
Bernt Balchen

Bernt Balchen (23. lokakuuta 1899 Tveit (nyk. Kristiansand), Norja – 17. lokakuuta 1973 Mount Kisko, New York, Yhdysvallat) oli syntyjään norjalainen, myöhemmin amerikannorjalainen lentäjä ja tutkimusmatkailija. Hän otti osaa sekä amiraali Byrdin että Lincoln Ellsworthin etelänaparetkiin. Balchen oli lentäjänä muun muassa kuuluisalla etelänavan ylittäneellä lennolla, joka tehtiin kolmimoottorisella Floyd Bennett -koneella. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Yhdysvaltain ilmavoimissa, auttaen pohjoiseurooppalaisia liittolaismaita. Sodan jälkeen hänestä tuli vaikutusvaltainen johtaja ilmavoimissa, sekä myös menestyksekäs yrittäjä omissa liiketoimissaan. Balchenin elämässä oli useampia kiinnekohtia Suomeen. Hän ilmoittautui 1918 vapaaehtoiseksi valenimellä "Karl Nilson" valkoisten puolelle Suomen sisällissodassa. Hän osallistui Tampereen valtaukseen ja vielä Karjalan sotatoimiin. Suomen talvisodan alkupäivänä 30
Baldur’s Gate: Dark Alliance II

Baldur’s Gate: Dark Alliance II on Black Isle Studiosin kehittämä ja Interplay Entertainmentin julkaisema toimintaroolipeli, joka on julkaistu vuonna 2004 PlayStation 2:lle ja Xboxille. Peli on Forgotten Realms -fantasiamaailmaan sijoittuvan Baldur’s Gate: Dark Alliancen jatko-osa. Dark Alliance -pelit eroavat vain Microsoft Windowsille julkaistusta Baldur’s Gate -sarjasta suuresti keskittymällä roolipelielementtien sijaan enemmän hack and slash -tyyliseen taisteluun. Myös roolipeleille tyypillisiä ominaisuuksia, kuten tasokehitys ja hahmojen erikoistaminen, on mukana kokonaisuutta maustamassa. Päähenkilöt törmäävät Baldur’s Gate -kaupunkiin vievällä tiellä karavaaniin, jonka kimppuun on hyökännyt Red Fang -hiisiklaani. Karavaanin ainut eloonjäänyt, soturinainen Keaira, kertoo hiisiklaanin vieneen osan karavaanin matkustajista mukanaan tukikohtanaan pitämiinsä luolastoihin. Sankarit lupaavat Keairalle pelastaa karavaanarit, mukaan lukien karavaanin johtaja Randalla Brasshorn, hiisiklaanin tyrmistä. Kun vangit on vapautettu ja hiisien johtaja Bile-Tooth surmattu, joukko jatkaa matkaa Baldur’s Gaten kaupunkiin. Toimiteltuaan erinäisiä pienempiä tehtäviä, kuten viemärien tyhjennystä hirviöistä ja Red Fangin hävitystä, sankarit törmäävät Jherekiin, joka palkkaa sankarit tärkeää tehtävää varten. Hän haluaa itselleen neljä maagista, Tulen, Veden, Ilman ja Maan elemettejä symboloivaa esinettä, jotka sijaitsevat eri puolellilla Baldur’s Gaten ympäristöä. Jherek tarvitsee näitä esineitä eri elementtien maailmantasolle vievien porttien luomiseen. Kun kaikki maagiset esineet on löydetty, Jherek palkkaa sankarit matkaamaan elementtien maailmantasolle käynnistämään niissä sijaitsevat energialähteet
Hohler Felsin Venus

Hohler Felsin Venus eli Schelklingenin Venus (saks. Venus vom Hohle Fels, vom Hohlen Fels; Venus von Schelklingen) on kivikautinen venusveistos, joka on löydetty Saksasta läheltä Schelklingenin kaupunkia. Se on iältään noin 35 000–40 000 vuotta ja kuuluu varhaiseen Aurignacin kulttuuriin, joka oli vallalla myöhäispaleoliittisen kauden alussa, jolloin Homo sapiensia (Cro-Magnonin ihminen) esiintyi ensimmäisen kerran Euroopassa. Hohler Felsin Venuksen löytäminen varhentaa muutamalla tuhannella vuodella vanhimman esihistoriallisen veistoksen löytämisen ja ylipäänsä vanhimman tunnetun esittävän taiteen löydön ja vahvistaa, että taideteoksia on tehty koko Aurignacin ajan. Veistos löydettiin syyskuussa 2008 Hohler Felsin luolasta, joka sijaitsee lähellä Schelklingeniä Baden-Württembergissä, noin 15 kilometriä Ulmista länteen. Löydön teki Tübingenin yliopiston ryhmä, jota johti arkeologian professori Nicholas Conard, joka ilmoitti löydöstä Naturessa. Mammutin torahampaasta valmistettu veistos esittää naisen ruumista, jossa korostuvat häpy ja rinnat ja jota siksi pidetään hedelmällisyyteen liittyvänä taikaesineenä. Pään sijasta veistoksessa on lenkki, josta se on voitu pujottaa riipusnauhaan. Arkeologi John J. Shean mukaan veistoksen valmistaminen on saattanut kestää ”kymmeniä ellei satoja tunteja”. Veistos löydettiin noin 20 metrin päästä luolan sisäänkäynnistä ja noin kolmen metrin syydestä nykyisestä maanpinnasta. Se on oli palasina, joista kuusi on löydetty, mutta vasen käsivarsi ja olkapää puuttuvat vielä
Herman Laukkanen

Herman Laukkanen (ven. Герман Петрович Лаукканен, German Petrovitš Laukkanen, salanimi Hemmi Aro; 20. heinäkuuta 1892 Mikkelin maalaiskunta – 22. syyskuuta 1938 Petroskoin lähellä) oli neuvostoliitonsuomalainen kirjailija. Vuonna 1915 Laukkanen muutti töihin Pietariin. Hän osallistui Venäjän kansalaissotaan Siperiassa ja joutui kahdesti Aleksandr Koltšakin joukkojen vangiksi. Palattuaan Pietariin vuonna 1921 hän työskenteli suomen kielen opettajana Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa. Vuonna 1929 Laukkanen siirtyi Kustaa Rovion suosittelemana Petroskoihin NKP(b):n Karjalan aluekomitean kääntäjäksi. Vuosina 1932–1936 hän työskenteli maatalouskorkeakoulun suomen kielen opettajana, vuosina 1936–1937 Karjalan kulttuuri-instituutissa ja sen jälkeen sahaajana puutavaran lajittelu- ja kuljetuspaikalla. Laukkasen ensimmäiset runot julkaistiin vuonna 1925 Kumouksen kuohuista -yhteisjulkaisussa. Vuonna 1929 ilmestyi näytelmä Kolme kosijaa ja vuonna 1931 runokokoelma Elettyä. Laukkanen toimi myös Punakantele ja Rintama -lehtien toimitusneuvostojen jäsenenä ja käänsi suomeksi eräitä Maksim Gorkin, Lidija Seifullinan ja Juri Libedinskin teoksia
Nikola Vujčić

Nikola Vujčić (s. 14. kesäkuuta 1978, Vrgorac) on kroatialainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin KK Splitiä. Hän oli ensimmäinen pelaaja, joka saavutti tripla-tuplan Euroliigassa. Vujčić aloitti pelaamisen KK Splitin junioreissa ja teki edustusjoukkueen kanssa debyyttinsä kaudella 1995-1996. Vuonna 1995 hän voitti alle 16-vuotiaiden Euroopan mestaruuden. Vuoden päästä hän voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden. Vujčić pelasi Splitissä vuoteen 2001 saakka. Kaudeksi 2001-2002 hän teki Maccabi Tel Avivin kanssa sopimuksen, mutta Nate Huffmanin tulon takia Vujčić joutui lainalle ASVEL Lyon-Villeurbanneen. Seurassa hän voitti Ranskan mestaruuden. Kauden jälkeen hän palasi Maccabiin ja pelasi seurassa vuoteen 2008 saakka. Vujčić voitti seurassa kaksi Euroliigan mestaruutta sekä viisi Israelin mestaruutta
STS-6

STS-6 oli Nasan avaruussukkulaohjelman kuudes ja Challenger-sukkulan ensimmäinen lento. Lähtö viivästyi kaikkiaan kahdella kuukaudella. Sukkulan moottoreita jouduttiin irrottamaan ja korjaamaan polttoainevuodon takia, ja sukkulan rahtiruuma sekä sinne asennettava satelliitti oli huollettava voimakkaan myrskyn aiheuttaman kontaminaation seurauksena. Laukaisu tapahtui lopulta 4. huhtikuuta 1983 kello 18.30 UTC-aikaa Kennedyn avaruuskeskuksesta. Lento päättyi laskeutumiseen 9. huhtikuuta kello 18.53 Edwardsin lentotukikohtaan. Challengerin komentaja lennolla oli Skylab-astronautti Paul J. Weitz. Ensimmäistä kertaa avaruuslennolla olivat lentäjä Karol J
Satalan taistelu

kesällä 530 Satala Bysantin valtakunta Sassanidit SittasDorotheos Mihr-Mihroe (Mermeroes) noin 15 000 30 000 Satalan taistelu käytiin osana Bysantin–sassanidien sotaa vuonna 530. Sassanideja johti Mihr-Mihroe, jonka armeija koostui sassanideista, persarmenialaisista ja muista liittolaisista. Bysanttilaisia johti magister militum praesentalis Sittas ja magister militum per Armeniam Dorotheos. Sassanidit olivat aikaisemmin vallanneet takaisin Iberian ja edenneet Lazicaan. Seuraavaksi kohteeksi valittiin roomalainen Armenia. Bysanttilaiset saivat tietää hyökkäyksestä ennen sen alkua ja aiheuttivat jonkin verran tappioita sassanidien armeijalle sen vielä kokoontuessa. Mihr-Mihroe ohitti Theodosipoliin ja aikoi hyökätä syvälle vihollisen alueelle. Bysanttilaiset valitsivat Satalan tärkeä linnoituksen taistelupaikaksi. Roomalaisten onnistui kukistaa vihollisensa sotajuonen ansiosta. Prokopioksen mukaan sassandit alkoivat piirittää Satalaa. Sittas johti pienen osan joukoista kaupungin ulkopuolelle ja jätti Dorotheoksen puolustamaan kaupunkia. Kun sassanidit seuraavana päivänä ryhtyivät hyökkäykseen kaupunkia vastaan, Sittas marssitti joukkonsa heitä vastaan
Black (albumi)

Black on suomalaisen rock-yhtye Bluesoundsin debyyttialbumi. Johanna-levymerkki julkaisi sen keväällä 1980. Blackia pidetään suomalaisen englanninkielisen rockin klassikoihin kuuluvana, ja se on ehkä Bluesoundsin tunnetuin levy sen lyhyeksi jääneellä uralla. Black julkaistiin CD-muodossa Johanna-levymerkillä vuonna 1989. CD:llä on neljä vuosina 1979–1980 äänitettyä bonuskappaletta. Kappaleet oli julkaistu vuonna 1980 kahtena singlenä. Love Kustannus julkaisi Blackista vuonna 2000 remasteroidun CD-version. Se sisältää studioraitojen lisäksi 8 livekappaletta, jotka äänitettiin Tukholmassa 15. syyskuuta 1981. Black julkaistiin vuonna 1981 vinyylinä myös Saksassa (X Records/Teldec, kataloginumero 6.24952). Kappaleet on nauhoitettu Tukholmassa 15
Mika Peltonen (muusikko)

Peltone eli Mika Peltonen on aktiivisesti keikkaileva euralainen trubaduuri, muusikko ja lauluntekijä. Sooloura alkoi Puistokemistin joulu -kappaleen julkaisemisen myötä. Ensimmäinen sooloalbumi, julkaistiin vuonna 2001. 2003 julkaistiin Piilomies-albumi, jonka muusikot koostuivat pääosin porilaisen Sauna pesää! -yhtyeen jäsenistä. "Tähän asti tiesin"-albumi (2011) oli askel hieman vakavampien laulujen suuntaan. Sitä seurannut "Lupa kimaltaa" (2015) saavutti jonkin verran radiosoittoa mm. kappaleilla "Ootsä se vai et?","Lupa kimaltaa" ja "Rautavaarat". Levyn tuotti Janne Louhivuori, osa levyn teksteistä syntyi co-writena Heikki Salon kanssa, joka on toiminut Peltosen tekstituottajana. Vuonna 2019 Mika julkaisi uuden albumin "Hyvin hukatut vuodet" ja samalla taiteilijanimeksi muuttui Peltone silloisen samannimisen orkesterin mukaan. Levyn kappaleista "Mut muotoiltiin niin" keräsi eniten radiosoittoja. "Ilmaa siipien alle" -niminen pitkäsoitto julkaistiin 2022. Kahdesta aikaisemmasta levystä poiketen levyn tuotti Tomi Aholainen