nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
The Rising Tide

Yhdysvallat 97. The Rising Tide on yhdysvaltalaisen emo - yhtye Sunny Day Real Estaten neljäs ja viimeinen studioalbumi, jonka julkaisi Time Bomb Recordings 20. heinäkuuta 2000. Yhtye erosi vuonna 2001 ja yhtyeen laulaja, Jeremy Enigk perusti toisen yhtyeen The Fire Theftin. The Rising Tide on yhtyeen ainoa studioalbumi, jota ei julkaistu Sub Popin kautta, he erosivat levy-yhtiöstä Live-albumin jälkeen.
1177 Vårdguiden

1177 Vårdguiden (suom. 1177 Terveysneuvonta) on ruotsalainen verkkosivusto ja neuvontapuhelin, joka tarjoaa tietoa ja neuvontaa terveydestä ja terveyspalveluista. Verkkosivusto on kaikkien Ruotsin maakäräjien omistama yhteisyritys Inera AB:n ylläpitämä, ja valtakunnallisesti se on ollut käytössä vuodesta 2013 lähtien. Sen tavoitteena on olla matalan kynnyksen kiireetön neuvontapalvelu, eikä esimerkiksi korvata 112-hätänumeroa, joka on tarkoitettu akuutteihin hätätilanteisiin. 1177-verkkosivustolla voi hallinnoida ja varata aikoja maakäräjämaksun piirissä olevaan terveydenhuoltoon, saada yleisluonteista konsultointia sairaanhoitajalta ja psykologilta sekä vastaanottaa laboratoriotuloksia. Vuosina 2003–2007 toimineen Projektet Vårdråd per telefon (VPT) -projektin seurauksena muodostui järjestelmällisempi puhelinpalvelu 1177, jonka tarkoituksena on tarjota neuvoja ja auttaa oikeanlaiseen hoitoon hakeutumisessa. Ruotsinkielinen palvelu on auki ympäri vuorokauden, ja sen tavoittaa kaikkialla Ruotsissa numerosta 1177. Puheluun vastaa sairaanhoitaja. Palvelu on neuvonta- ja ohjauspainotteista, ja siinä ei anneta diagnooseja tai uusita reseptejä. Tukholman maakäräjät tuottaa palvelua myös suomeksi arkisin kello 8–12. Suomenkielisen palvelun tavoittaa valitsemalla alkunauhoitteen jälkeen painike 4 (Andra språk - Muut kielet) ja sitten painike 3 (Sjukrådsgivning på finska - Terveysneuvonta suomeksi). Palvelu toimii vain Tukholman läänissä, ja myös tähän puheluun vastaa sairaanhoitaja
Eläinten kapina (vuoden 1954 elokuva)

Eläinten kapina (Animal Farm, televisioesityksessä myös nimellä Eläinten vallankumous) on vuonna 1954 valmistunut brittiläinen animaatioelokuva. Se oli ensimmäinen elokuvasovitus George Orwellin satiirisesta romaanista Eläinten vallankumous (1945) ja samalla Britannian ensimmäinen pitkä animaatioelokuva. Elokuvan tuotti ja ohjasi pariskunta John Halas ja Joy Batchelor. Halas oli syntyjään unkarilainen ja Batchelor brittiläinen. Tuotannon taustalla oli yhdysvaltalainen uutisfilmien tuottaja Louis de Rochemont. Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA rahoitti salaa elokuvan tuotantoa, koska sen katsottiin tukevan kommunismin vastaista taistelua kylmässä sodassa. CIA-rahoitus järjestettiin välikäsien kautta, ja ilmeisesti edes Halas ja Batchelor eivät olleet siitä tietoisia. CIA-agentti E. Howard Hunt kertoi myöhemmin muistelmissaan, että Orwellin kuoltua vuonna 1950 hän oli pehmittänyt tämän leskeä Sonia Orwellia saadakseen Eläinten vallankumouksen elokuvausoikeudet. Elokuvaa tehtiin kolme vuotta, ja sen tekemiseen osallistui sata brittiläistä ja yhdysvaltalaista animaattoria. Ilmeisesti rahoittajan toiveesta tarinan loppu muutettiin: elokuva päättyy Napoleon-sian diktatuurin kukistumiseen, toisin kuin Orwellin kirja. Maurice Denham ääninäyttelee elokuvassa kaikkia eläinhahmoja ja kertojana on Gordon Heath
Sisällönjakeluverkko

Sisällönjakeluverkko tai sisällönjakoverkko (usein CDN, lyhenne englanninkielisestä termistä Content Delivery Network) on maantieteellisesti hajautettu verkko, joka koostuu välityspalvelimista ja niille tarpeellisista konesaleista ja yhteyksistä. Tällaisen verkon tarkoitus on palvelujen tarjoaminen loppukäyttäjien lähellä, paremmalla toimintavarmuudella ja pienemmällä viiveellä. Nykyisin sisällönjakeluverkkojen avulla levitetään verkkosisältöjä (tekstiä, kuvaa ja skriptejä), mediatiedostoja (videota, ohjelmistoja ja dokumentteja) sekä suoratoistoa, niin livelähetyksissä kuin on-demand. Toimijat, kuten mediayhtiöt, yhteisöpalvelut ja verkkokaupat, ostavat palvelin- tai hosting-palvelujen lisäksi sisällönjakelupalveluja verkkopalvelujen nopeuttamiseksi loppukäyttäjälle. Sisällönjakeluverkostot kehittyvät jatkuvasti. Nykyisin tietyt sisällönjakeluverkot tarjoavat esimerkiksi kuvatiedostojen optimointia ja kehittyneitä välimuistiominaisuuksia, jotka säästävät sovelluspalvelinten resursseja. Monet eri alojen suurimmista verkkoyrityksistä, kuten Facebook, Google, Amazon.com ja Netflix ylläpitävät omia sisällönjakeluverkkojaan. Niiden palvelin- ja verkkoinfrastruktuurit ovat jo itsessään maantieteellisesti hajautettuja eri maissa sijaitseviin konesaleihin, ja liiketoiminnan mittakaava on erittäin laaja. Edellä mainituista Amazon (AWS) ja Google myyvät infrastruktuuriaan myös kapasiteettipalvelujen, niin kutsuttujen pilvipalvelujen, eri ohjelmistojen ja palvelujen kehittäjille. Muita kaupallisia sisällönjakeluverkkoja ovat esimerkiksi Akamai, EdgeCast, Cloudflare ja Incapsula. Aiemmin sisällönjakeluverkot ovat keskittyneet suhteellisen suuriin ja tärkeimpiin verkkopalveluihin
Thomas P. Krag

Thomas Peter Krag (28. heinäkuuta 1868 Kragerø, Telemark, Norja – 13. maaliskuuta 1913, Oslo, Norja) oli norjalainen kirjailija. Kragin isä oli Stortingetin jäsen Peter Rasmus Krag. Yhdessä veljensä Vilhelmin sekä Olaf Bennechen ja Gabriel Scottin kanssa hän muodosti ryhmän, josta käytettiin nimitystä ”sørlandilainen runoilijakoulukunta”. Suvussa on useita muitakin merkittävään asemaan nousseita jäseniä. Hänen poikansa on kirjallisuushistorioitsija Erik Krag. Kragin ollessa kaksivuotias, perhe muutti Kristiansandiin, jossa hän vietti lapsuutensa ja joka vaikutti merkittävästi hänen kirjailijantyöhönsä. Nykyisin hän on kirjailijana unohdettu, eikä hän omana aikanaankaan saanut aina arvostusta, vaikkakin hänellä on uskollinen lukijankunta. Kirjoja on käännetty useille kielille, ainakin ruotsiksi, saksaksi, hollanniksi ja suomeksi. Kragin ensimmäiset romaanit olivat realistisia kotiseuturomaaneja, joissa oli luonnonlyyristä sävyä. Myöhemmissä läpimurtoromaaneissa luonnonlyyrisyys nousi hallitsevaksi
Natsiarkkitehtuuri

Natsiarkkitehtuuri oli natsi-Saksassa vuosina 1933–1945 vaikuttanut tyylisuuntaus. Natsi-Saksan johtaja Adolf Hitler palkkasi jo valtakautensa alussa Albert Speerin pääarkkitehdikseen. He molemmat ihailivat antiikin kreikkalaista ja roomalaista arkkitehtuuria. Sen sijaan aikansa kokeilevaa avantgarde-arkkitehtuuria Hitler piti rappioituneena. Uusien rakennusten tuli herättää kunnioitusta ja korostaa tuhatvuotisen valtakunnan asemaa suurvaltana.
Cassianus Roomalainen

Pyhä Cassianus Roomalainen (lat. Ioannes Cassianus, usein myös Johannes Cassianus; n. 360, Dobrudža – n. 435, Marseille) oli varhaiskristillinen munkki, askeetti ja teologi. Hän oli kotoisin Vähä-Skyytiasta, Tonavan suistoalueelta (nykyisestä Dobrudzhasta), josta perhe muutti Roomaan hänen lapsuudessaan. Johannes muutti veljensä Germanoksen kanssa Roomasta Betlehemiin erääseen luostariin kilvoittelemaan. Sieltä he siirtyivät Egyptin erämaaluostareihin. Egyptistä he muuttivat edelleen Konstantinopoliin, jossa arkkipiispa Johannes Krysostomos vihki Germanoksen papiksi ja Cassianuksen diakoniksi. Krysostomos karkotettiin Konstantinopolista vuonna 404, jonka jälkeen Cassianus siirtyi veljensä kanssa Roomaan ja edelleen Galliaan, jonne Cassianus perusti mies- ja naisluostarin. Hän kuoli vuonna 435. Ortodoksinen kirkko muistelee Cassinanusta hänen muistopäivänään 29. helmikuuta
Hopeatriflaatti

 Hopeatriflaatti eli hopeatrifluorimetaanisulfonaatti (CF3SO3Ag) on hopea- ja triflaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä useissa orgaanisen kemian synteeseissä ja orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen. Huoneenlämpötilassa hopeatriflaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa moniin orgaanisiin liuottimiin. Hopeatriflaattia voidaan valmistaa bariumtriflaatista saostamalla bariumionit rikkihapon avulla ja lisäämällä näin syntyneeseen trifluorimetaanisulfonihappo liuokseen hopeakarbonaattia, jolloin muodostuu hopeatriflaattia. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on hopeaoksidin ja trifluorimetaanisulfinihapon välinen reaktio. Hopeatriflaattia käytetään reagenssina ja katalyyttinä useissa orgaanisen kemian reaktioissa. Organohalogeeniyhdisteet reagoivat sen kanssa muodostaen triflaattiestereitä. Katalyyttinä sitä käytetään muun muassa esteröinneissä, sykloadditioissa, Friedel–Crafts-reaktioissa ja hydroaminoinneissa.
Kemijoen vesistö

Kemijoen vesistö (vesistöaluetunnus 65) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Kemijoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 51 127,28 neliökilometriä, josta 49 467,38 neliökilometriä kuuluu Suomelle, 27 neliökilometriä Norjalle ja 1 633,9 neliökilometriä Venäjälle. Alueen järvisyys on 4,3 %. Vesistöalueen ensimmäisessä jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Iijoen vesistö

Iijoen vesistö (vesistöaluetunnus 61) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Iijoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 14190,68 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,67 %. Vesistöalueen ensimmäisessä jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Teheranin metro

Teheranin metro (pers. ‏متروی تهران‎, Metro-ye Tehrān) on metrojärjestelmä Iranin pääkaupungissa Teheranissa. Metron ensimmäinen osa avattiin vuonna 1999. Järjestelmä koostuu seitsemästä linjasta. Ensimmäisen metrolinjan lounainen haara uudelleennimettiin linjaksi kahdeksan, jonka laajennuksen myötä avautui yhteys Imaami Khomeinin kansainväliselle lentoasemalle elokuussa 2017.
Hulmin taistelu

27. tammikuuta 1918 Laihia venäläinen varuskunta vallataan valkoiset Neuvosto-Venäjä Viljo Laakso n. 130 n. 30 5 kaatunutta 7 kaatunutta Hulmin taistelu oli Suomen sisällissodan taistelu, joka käytiin Laihialla 27. tammikuuta 1918 suojeluskuntien ja Hulmilla olleen venäläisen ratsuosaston välillä. Kyseessä oli yksi ensimmäisistä sisällissodan taisteluista, joka edelsi suojeluskuntien seuraavana yönä Pohjanmaalla aloittamaa venäläisten varuskuntien valtausta. Taistelua on myös erityisesti Pohjanmaalla pidetty koko sisällissodan alkuna, vaikka samana päivänä Karjalankannaksella tapahtui myös Kämärän taistelu. Vuoden 1918 alussa Pohjanmaalla oli noin 4 000–5 000 venäläistä sotilasta, jotka oli määrä kotiuttaa vielä kevään aikana. Heidät oli alun perin sijoitettu maakuntaan ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan maihinnousun varalta. Kolme kilometriä Laihian kirkonkylän länsipuolella, Potilan kylässä sijaitseva Hulmin varuskunta oli toiminut vuosina 1883–1902, kunnes se lopetti toimintansa vanhan väen lakkauttamisen myötä. Lokakuussa 1917 Hulmin kasarmille sijoitettiin 70 ukrainalaista ratsumiestä, joiden lisäksi toinen osa eskadroonasta majoittui Vähäänkyröön. Hulmin taistelun aikana heistä kuitenkin oli paikalla vain kolmisenkymmentä
Koskenkylänjoen vesistö

Koskenkylänjoen vesistö (vesistöaluetunnus 16) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Koskenkylänjoki laskee Suomenlahden Pernajanlahteen Pernajassa. Vesistöalueen pinta-ala on 895,25 neliökilometriä ja sen järvisyys on 4,42 %. Koskenkylänjoen vesistö sijaitsee Uudellamaalla, Kymenlaaksossa ja sen latva-alueet ulottuvat Päijät-Hämeeseen. Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Hadera

Koordinaatit: 32°27′N, 34°55′E Hadera (hepr. ‏חֲדֵרָה‬‎ ‎) on kaupunki Israelissa Haifan hallintoalueella. Nykyisen kaupungin perustivat juutalaiset siirtolaiset vuonna 1890. Vuoden 2017 lopussa kaupungin asukasluku oli 93 973. Haderan nykyinen nimi on johdettu arabiankielisestä nimestä al-Khaḍrāʾ eli vihreä, mikä viittasi alueen soihin ja niillä kasvaneisiin leviin. Varhaisimmat merkit asutuksesta Haderan alueelta ovat peräisin kalkoliittiselta kaudelta. Alueelta on tehty runsaasti pronssikautisia löytöjä, kuten rakennuksia, mosaiikkeja ja esimerkiksi roomalainen silta. Ristiretkeläiset kutsuivat paikalla ollutta kaupunkia nimellä Lictera, mutta paikka hylättiin ristiretkien jälkeen. Nykyisen Haderan perustivat vuonna 1890 Hovevei Zionin jäsenet Vilnasta, Kovnosta ja Riiasta tulleet siirtolaiset. Soista seutua vaivasi malaria, ja noin puolet Haderan juutalaisista siirtolaisista kuoli ensimmäisten 20 vuoden aikana. Edmond de Rothschild alkoi rahoittaa siirtokunnan kehittämistä vuodesta 1895 eteenpäin. Kehitystyöhön lukeutui esimerkiksi alueen soiden kuivattaminen ja eukalyptuspuiden istuttaminen
Kari Väisänen

Kari Pekka Juhani Väisänen (s. 14. toukokuuta 1958 Joensuu) on suomalainen viestintä- ja tiedotusalan yritysjohtaja, joka toimi pitkään journalistina. Väisänen syntyi metsänhoitaja Martti Väisäsen ja opettaja Maila Nikkasen perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi 1978 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1987. Väisänen oli Karjalan Maan uutistoimittaja 1982–1984, Karjalaisen maa- ja metsätaloustoimittaja 1984–1987 sekä Etelä-Saimaan taloustoimittaja 1987–1988 ja päätoimittaja 1992–1995. Keskuskauppakamarin tiedotuspäällikkönä ja Kauppakamarilehden päätoimittajana hän työskenteli 1988–1991, ulkomaankauppaministeriön erityisavustajana 1991–1992 ja STT:n toimitusjohtajana ja päätoimittajana 1996–1999. Väisänen oli Suomen Business Viestintä -yhtiön toimitusjohtaja ja päätoimittaja 1999–2001, Alma Median Business Information Groupin kehitysjohtaja 2001–2003, Baltic News Servicen toimitusjohtaja 2003–2006 ja Hämeen Sanomien päätoimittaja 2006–2007. Vuonna 2007 hänet nimitettiin Taloudellisen tiedotustoimiston toimitusjohtajaksi.
Berliinin neljän vallan sopimus

Neljän vallan sopimus Berliinistä tai lyhemmin Berliinin sopimus oli neljän toisen maailmansodan aikaisen liittoutuneen valtion 3. syyskuuta 1971 tekemä sopimus Berliinin kansainvälisestä asemasta sekä lähinnä Länsi-Berliinin ja Saksan liittotasavallan välisistä liikenneyhteyksistä. Sen allekirjoittivat Ison-Britannian, Neuvostoliiton, Ranskan ja Yhdysvaltojen Berliinissä toimineet suurlähettiläät, ja se tuli voimaan 3. kesäkuuta 1972. Sopimus ei ollut rauhansopimus, eikä sitä edellytetty muodollisesti ratifioitavan. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 voittajavaltiot, Neuvostoliitto, Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Ranska jakoivat Saksan miehitysvyöhykkeisiin. Vaikka Berliini, Saksan pääkaupunki, sijaitsi keskellä Neuvostoliiton miehitysvyöhykettä, se jaettiin erikseen samojen voittajavaltioiden kesken. Varsin pian kuitenkin näiden voittajavaltioiden eli sodanaikaisten liittoutuneiden välille syntyi vakavia erimielisyyksiä, ja niiden välinen kylmä sota johti lopulta Saksan ja samalla Berliinin kahtiajakoon. Neuvostoliiton vyöhykettä Berliinissä alettiin sanoa Itä-Berliiniksi, kolmea muuta vyöhykettä yhteisesti Länsi-Berliiniksi. Vuonna 1949 Saksa jakautui kahteen valtioon, Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeestä muodostettuun Saksan demokraattiseen tasavaltaan (DDR, Itä-Saksa) sekä kolmen muun voittajavallan miehitysvyöhykkeistä muodostettuun Saksan liittotasavaltaan (Länsi-Saksa). Sen enempää Itä- kuin Länsi-Berliinikään ei aluksi kuulunut kumpaankaan valtioon vaan ne olivat edelleen miehittäjä­valtioiden hallinnassa. Varsin pian kuitenkin Saksan demokraattinen tasavalta otti Itä-Berliinin hallintaansa ja teki siitä pääkaupunkinsa
Verkostotiede

Verkostotiede (engl. Network science) on tieteenala, joka tutkii kompleksisia verkostoja, kuten telekommunikaatioverkostoja, tietokoneverkostoja, biologisia verkostoja, kognitiivisia verkostoja ja sosiaalisia verkostoja. Näitä tutkitaan jakamalla kokonaisuudet elementeiksi tai tekijöiksi (solmut) sekä näiden välisiksi yhteyksiksi (kaariksi). Ala pohjautuu muun muassa graafiteorian, tilastotieteen, tietotekniikan ja sosiologian teorioihin ja metodeihin. Verkostotiede tutkii usein niin suuria verkostoja, ettei jokaisen yksittäisen solmun tai kaaren analysointi ole mielekästä, toisin kuin esimerkiksi graafiteoriassa. Verkostoille on määritelty erilaisia metriikoita. Näiden avulla verkostoja voidaan analysoida numeerisesti ja vertailla keskenään. Myös yksittäisten solmujen asemaa verkostossa voidaan tutkia. Useimmiten verkoston koolla viitataan sen solmujen lukumäärään 𝑁. Toinen, harvinaisempi tapa on mitata verkoston kaarien määrää 𝐸, joka yhtenäisellä verkostolla voi olla mitä tahansa 𝑁−1:n ja 𝐸max:n välillä. Verkoston tiheys 𝐷 määritellään sen kaarien 𝐸 ja 𝑁-kokoisen verkoston suurimman mahdollisen kaarien määrän suhteena nodes. Tämä lasketaan binomikertoimen (𝑁2) avulla, josta saadaan tiheyden kaava 𝐷=2(𝐸−𝑁+1)𝑁(𝑁−3)+2
Teuvanjoen vesistö

Teuvanjoen vesistö (vesistöaluetunnus 38) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Teuvanjoki laskee Selkämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 542,45 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 0,08 %. Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Närpiönjoen vesistö

Närpiönjoen vesistö (vesistöaluetunnus 39) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Närpiönjoki laskee Selkämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 991,92 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 0,4 %. Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Lapuanjoen vesistö

Lapuanjoen vesistö (vesistöaluetunnus 44) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Lapuanjoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 4 122,05 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 2,92 %. Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Kovjoen vesistö

Kovjoen vesistö (vesistöaluetunnus 45) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Kovjoki laskee ensin Luodonjärveen ja sielät sitten Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 291,51 neliökilometriä ja sen järvisyys on 0,66 %. Valuma-alue on Luodonjärven rannasta mitattuna 326 neliökilometrin suuruinen . Vesistöalueen alarajana on Varsinaisen Perämeren vesistöalue (99), joka siis laskee Perämereen. Kovjoen vesistöalue sijaitsee Lappajärven luoteispuolella lähellä merenrantaa. Sillä on karkeasti suorakaiteen muotoinen valuma-alue, johon sisältyy pohjoisessa osa Pietarsaaren keskustaajamasta. Kovjoen alajuoksun osuudet kuuluvat sekä Uuteenkaarlepyyhyn että Pedersöreen. Joki mutkittelee kuntarajan yli toistuvasti ja pääuoma alkaa kuntarajan tuntumassa sijaitsevasta Kauhajärvsjönistä. Valuma-alue levittäytyy kummankin kunnan alueelle, mutta pysyy siellä. Kovjoen vesistöalue rajautuu idässä Purmonjoen vesistöalueeseen (46), etelässä Lapuanjoen vesistöalueeseen (44), sekä rannikon lähellä lännessä ja pohjoisessa Perämeren rannikkoalueeseen (84). Alajuoksulla viimeinen kanava laskee Luodonjärveen, joka on merestä järveksi patoamalla muodostettu tekojärvi. Luodonjärvi kuuluu jo Varsinaisen Perämeren vesistöalueeseen (99)
Purmonjoen vesistö

Purmonjoen vesistö (vesistöaluetunnus 46) on Suomen päävesistö Etelä-Pohjanmaalla ja Pohjanmaalla sijaitseva vesistöalue, jonka laskujoki Purmonjoki yhtyy ensin Ähtävänjokeen ennen kuin se laskee Luodonjärveen. Luodonjärvi on säännöstelty tekojärvi, jonka vesi päästetään Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 864,28 neliökilometriä ja sen järvisyys on 2,44 %. Vesistöalueen alarajana on Varsinaisen Perämeren vesistöalue (99), joka siis laskee Perämereen. Purmonjoen vesistöalue sijaitsee Lappajärven ja meren välissä. Se on karkeasti kolmion muotoinen niin, että sen pitkä ja kapea kärki osoittaa merelle päin. Vesistöalueen alajuoksun alueet kuuluvat Pedersören kuntaan ja keskijuoksun alueet kuuluvat lähes kokonaan Kauhavan kuntaan, lukuun ottamatta pientä läntistä Rajanevan aluetta, joka kuuluu Uuteenkaarlepyyhyn. Yläjuoksun alueet kuuluvat idässä Evijärvelle, kaakossa Lappajärvelle, ja muualla Kauhavalle. Purmonjoen vesistö rajautuu idässä kokonaan Ähtävänjoen vesistöalueeseen (47), etelässä Lapuanjoen vesistöalueeseen (44) ja lännessä näiden väliin jäävään Kovjoen vesistöalueeseen (45). Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua : Vesistöalueen maankäyttö on seuraavanlaista
Kruunupyynjoen vesistö

Kruunupyynjoen vesistö (ruots. Kronoby ås avrinningsområde, vesistöaluetunnus 48) on Suomen päävesistöalue Etelä-Pohjanmaalla, Keski-Pohjanmaalla ja Pohjanmaalla. Sen laskujoki Kruunupyynjoki laskee Perämeren Luodonjärveen. Vesistöalueen pinta-ala on 787,65 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 2,81 %. Kruunupyynjoen vesistöalue sijaitsee karkeasti määriteltynä Lappajärven ja meren välissä. Se on noin 100 kilometriä pitkä mutta keskimäärin vain noin 8 kilometriä leveä. Vesistöalueen alajuoksun alueet kuuluvat pääasiassa Kruunupyyn kuntaan, mutta reunat voivat ulottua lounaassa Pedersören puolelle. Keskijuoksulla se sijaitsee edelleen Kruunupyyssä, mutta ulottuu itäpuolella Kaustisen ja Vetelin puolelle ja länsipuolella Evijärven puolelle. Latvavesien kapea valuma-alue sijaitsee maakuntarajoja seuraten Vetelin, Lappajärven, Vimpelin ja Perhon alueilla. Kruunupyynjoen vesistö rajautuu lounaassa kokonaan Ähtävänjoen vesistöalueeseen (47) ja koillisessa Perhonjoen vesistöalueeseen (49). Pohjoisessa lyhyen vedenjakajan takana sijaitsee Kokemäenjoen vesistön (35) laaja alue
Perhonjoen vesistö

Perhonjoen vesistö (vesistöaluetunnus 49) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Perhonjoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 2523,84 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 3,35 %. Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Lestijoen vesistö

Lestijoen vesistö (vesistöaluetunnus 51) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Lestijoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 1 372,8 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 6,22 %. Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :