nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Geeni

Geeni eli perintötekijä on biologisen informaation yksikkö, joka on tallentunut DNA:n tai RNA:n nukleiinihappoketjuun. Geeni voi esimerkiksi sisältää rakennusohjeet tietylle proteiinille. Geneettinen informaatio on tallennettuna DNA:n emästen järjestykseen. Kolme peräkkäistä emästä muodostavat pienemmän informaatioyksikön, kodonin eli kolmikon, joka proteiinisynteesissä tulkitaan tietyksi aminohapoksi valmistuvaan peptidiketjuun. Koska tuotettavaan polypeptidiketjuun liitettävät aminohapot tulevat kodonien perusteella, voivat emästen lukumäärään vaikuttavat mutaatiot muuttaa polypeptidiketjun aminohapot toisiksi, jolloin ei yleensä synny oikein toimivaa proteiinia. Geenien toiminta vaikuttaa siis kaikkien eliöiden ulkoasuun ja ominaisuuksiin, joita myös ympäristötekijät muokkaavat. Geenit sijaitsevat DNA:ssa, josta tuotetaan RNA:n kautta geenituote tai -tuotteita. Aitotumallisten eliöiden eli eukaryoottien DNA on pääasiassa solun tumassa, jossa se on pakkautuneena hyvin tiiviisti histoniproteiinien ympärille muodostaen lopulta kromosomeja. Tuman lisäksi eukaryooteilla on vähän DNA:a mitokondrioissa ja kasveilla myös kloroplasteissa. Mitokondrioiden ja kloroplastien DNA:ssa on vain vähän geenejä, ja niistä monet liittyvät juuri kyseisen soluelimen omaan toimintaan. Esitumallisten eliöiden eli prokaryoottien DNA on solun sytoplasmassa. Suurin osa prokaryoottien DNA:sta on niin sanottuna "keskuskromosomina", mutta sen lisäksi prokaryooteilla voi olla vaihtelevia määriä plasmideja, jotka koostuvat myös DNA:sta
Massachusetts

Massachusetts, virallisesti Massachusettsin yhteisö (engl. Commonwealth of Massachusetts), on Yhdys­valtain osa­valtio, joka sijaitsee koillis­rannikolla, Uudeksi-Englanniksi kutsutulla kuusi osavaltiota kattavalla alueella. Yhdys­valtain ensimmäisiin osa­valtioihin kuuluvan Massachusettsin väki­luku on noin 7 miljoonaa suhteellisen pienellä alueella, jonka itä­osassa on kaupunki- ja esi­kaupunki­alueita ja länsi­osassa pää­asiassa maa­seutua. Osa­valtion pää­kaupunki on Boston. Mass­achu­settsia rajaavat pohjoisessa New Hampshire ja Vermont, lännessä New York, etelässä Connecticut ja Rhode Island sekä idässä Atlantin valtameri. Osavaltion kaakkois­osassa on käden­muotoinen niemi Cape Cod. Martha’s Vineyard- ja Nantucketsaaret sijaitsevat Cape Codista etelään. Mass­achu­setts tunnetaan lempi­nimellä Bay State, Lahtien osa­valtio. Tällä viitataan itä­rannikon suuriin Mass­achu­setts Bay- ja Cape Cod Bay -lahtiin, joiden rannalle seudun ensimmäiset asutus­keskukset perustettiin. Näiden lisäksi suuriin lahtiin kuuluu Buzzards Bay etelässä. Muutamat Mass­achu­settsin ja Rhode Islandin välisellä rajalla sijaitsevat kaupungit ovat lahdella nimeltä Narragansett Bay. Suuria jokia ovat Charles, Connecticut, Hoosic, Housatonic ja Merrimack
Boston

Koordinaatit: 42°21′N, 71°4′W Boston on Yhdysvaltain Massachusettsin osavaltion pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee itärannikolla noin 320 kilometriä New Yorkista koilliseen. Boston on osavaltion suurin kaupunki ja Yhdysvaltain vanhimpia kaupunkeja. Sen perustivat Englannista saapuneet puritaanisiirtolaiset vuonna 1630. Kaupungissa oli vuoden 2019 väestönlaskennassa 692 600 asukasta. Esikaupunkeineen Bostonin, Worcesterin ja Providencen muodostamalla laajalla metropolialueella on asukkaita noin kahdeksan miljoonaa. Bostonin esikaupungissa Cambridgessä sijaitsee Yhdysvaltain vanhin yliopisto Harvard sekä Massachusetts Institute of Technology (MIT) ja Boston University. Boston sijaitsee Shawmutin niemellä Charles- ja Mysticjokien suulla. Joet laskevat Bostonin satamaan. Alkujaan niemimaalla oli kukkuloita ja sen erotti mantereesta suoalue, nyttemmin kukkuloita on tasoitettu ja suoaluetta täytetty ja kuivatettu. Meren ja jokien läheisyys pitää Bostonin ilmaston verrattain leutona verrattuna muihin pohjoisen suurkaupunkeihin. Bostonissa vuoden lämpimimmät kuukaudet ovat heinä- ja elokuu, jolloin keskimääräinen päivän ylin lämpötila on 27,7 ja 26,6 °C
DNA

Deoksiribonukleiinihappo eli DNA on nukleiinihappo, joka sisältää kaikkien eliöiden solujen ja joidenkin virusten geneettisen materiaalin. Eliön lisääntyessä geneettinen materiaali kopioituu ja välittyy jälkeläisille. Eukaryooteissa DNA on kromosomeissa solun tumassa. Prokaryooteissa DNA on rengasmaisena molekyylinä solun sisällä ilman tumaa nukleoidiksi kutsutulla alueella. Eläin- ja kasvisolujen mitokondriot sekä kasvisolujen viherhiukkaset sisältävät oman rengasmaisen DNA:nsa kuten bakteereissa. Ihmisen mitokondriaalinen DNA on maternaalista, eli periytyy aina äidiltä. Jos yhden ihmisen solun DNA avattaisiin yhdeksi nauhaksi, tulisi pituudeksi noin kaksi metriä. Yhden ihmisen kaikkien solujen DNA yhteensä ylettyisi Maasta Kuuhun ja takaisin. Ihmisen perimästä vain noin 1,5 prosenttia on proteiineja koodaavaa DNA:ta. DNA:ta on käytetty rikostutkinnassa ensimmäisen kerran vuonna 1986. Ensimmäiset tekniikat tätä varten kehitti brittiläinen Alec Jeffreys. DNA-kierre koostuu kahdesta juosteesta, jotka ovat sitoutuneet toisiinsa typpiemäsosien välisin vetysidoksin
Salamasota

Salamasota (saks. Blitzkrieg [ˈblɪtskʁiːk]ⓘ (ohje)) tarkoittaa nopeaa puolustuslinjojen läpi suunnattavaa hyökkäystä vihollisen taistelevien yksikköjen lamauttamiseksi. Hyökkäystä kuvaa sen raivokkuus, yllätyksellisyys ja aselajien saumaton yhteistyö. Salamasodan periaatteen esitti ensimmäisenä englantilainen kenraali J.F.C. Fuller, ja sitä sovellettiin ensimmäisen kerran Amiensin taistelussa 1918. Salamasodan teorian kehittivät lopulliseen muotoonsa saksalaiset sotateoreetikot ja sodanjohtajat ensimmäisen maailmansodan jälkeen 1900-luvun alkupuolella. Teoria pohjautui kuuluisan sotateoreetikon Carl von Clausewitzin teoksessaan Sodankäynnistä (Vom Kriege) 1800-luvun puolivälissä esittämiin ”vallankumouksellisiin” käsityksiin esimerkiksi ratsuväen käytöstä. Panssarivaunuja voidaan pitää 1900-luvun vastineena ratsuväelle niin käyttötarkoitukseltaan kuin toimenkuvaltaankin. Myöhemmin osan nopean iskukyvyn voimasta ovat korvanneet toisessa maailmansodassa maataistelukoneet ja toisen maailmansodan jälkeen lisäksi myös taisteluhelikopterit. Salamahyökkäyksen perusajatuksena on luoda hyökkäykselle selkeä painopiste eli murskata vihollislinjat muutamista kohdin yhtäaikaisella tykistökeskityksellä ja ilmaiskuilla
Arkansas

Arkansas (suom. [ˈɑrkɑnsɑs] tai [ˈɑrkɑnsoː], engl. [ˈɑːrkənsɔː]) on osavaltio Yhdysvaltain eteläosassa, lähellä Mississippijokea. Arkansas’n itärajat myötäilevät enimmäkseen Mississippi-jokea. Arkansas’n pääkaupunki on Little Rock, joka on ainoa yli 100 000 asukkaan kaupunki. Muita suurehkoja kaupunkeja osavaltiossa ovat muun muassa Fort Smith, Fayetteville ja Pine Bluff. Osavaltio rajoittuu pohjoisessa Missourin osavaltioon, idässä Mississippijoen takaisiin Tennesseen ja Mississippin osavaltioihin, eteläsuunnassa on Louisiana sekä lännessä pienen matkaa Texas sekä pitempi raja Oklahoman kanssa. Luoteis-Arkansas kuuluu Ozarkylänköön, jolla sijaitsee Boston Mountains -vuorijono. Eteläosassa ovat Ouachitavuoret ja näitä osia jakaa Arkansasjoki. Arkansas’n ainoa kansallispuisto on Hot Springsin kansallispuisto. Vuoden kuumimmat kuukaudet ovat heinä- ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Little Rockissa on yli 33 astetta. Kylmintä on tammikuussa, keskimääräinen alin lähellä nollaa
Venäjän–Japanin sota

8. helmikuuta 1904 – 5. syyskuuta 1905 Keltainenmeri, Mantšuria, Japaninmeri, Korean niemimaa Venäjän ja Japanin pyrkimys siirtomaihin, erityisesti Mantšuriaan ja Koreaan Japanin voitto Venäjä luovutti Port Arthurin ja Dalniyn Japanille Ensimmäinen aasialaisen maan saavuttama voitto eurooppalaisesta suurvallasta Venäjä heikentyi ja levottomuudet johtivat uudistuksiin Japanin voimistuminen Venäjän keisarikunta Japanin keisarikunta tsaari Nikolai IIamiraali Aleksei Kuropatkinamiraali Robert Wirénkenraali Roman Kondratenkoamiraali Stepan Makarov marsalkka Iwao Ōyamaamiraali Tōgō Heihachirōkeisari Meiji 500 000 400 000 vähintään 125 000 kaatunutta, haavoittunutta ja kadonnuttalähde? vähintään 85 000 kaatunutta, haavoittunutta ja kadonnuttalähde? Venäjän–Japanin sota käytiin vuosina 1904–1905 Japanin ja Venäjän keisarikuntien välillä. Sota päättyi monien aikalaisten yllätykseksi Japanin voittoon, ja maan suurvaltakauden voi katsoa alkavan konfliktin päättäneestä Portsmouthin rauhansopimuksesta. Sota aiheutti Venäjällä voimakasta yhteiskunnallista liikehdintää, niin sanotun vuoden 1905 vallankumouksen, joka johti lopulta perustuslailliseen monarkiaan. Suomen suuriruhtinaskunnassa levottomuudet johtivat ensimmäisen sortokauden päättymiseen ja vuoden 1906 eduskuntauudistukseen. Venäjän–Japanin sotaa on kuvailtu ensimmäisen maailmansodan harjoitukseksi. Sitä on toisinaan pidetty ensimmäisenä nykyaikaisena sotana. Sekä Venäjällä että Japanilla, mutta myös Britannialla ja Saksalla oli laajentumispyrkimyksiä Itä-Aasiassa 1800-luvulta alkaen. Suurvaltapoliittisesti sodan mahdollisti Britannian ja Japanin välinen sopimus, joka varmisti Britannian siirtomaat Tyynellämerellä ja salli Britannian keskittyä kilpavarusteluun Saksaa sekä Ranskaa vastaan. Japanille sopimus varmisti Venäjän jäämisen ilman liittolaisten tukea. Edellisen Kiinan–Japanin sodan jälkeen 1895 Venäjän, Saksan ja Ranskan kolmiliitto oli vienyt Japanilta sen voitot Kiinassa
Heinz Guderian

Heinz Wilhelm Guderian (17. kesäkuuta 1888 – 14. toukokuuta 1954) oli saksalainen panssarikenraali ja eräs salamasodankäynnin taktiikan luojista. Hän toimi keskeisenä tekijänä saksalaisten panssarivaunujen kehityksessä maailmansotien välillä ja kehitti panssarisodankäynnin perusajatuksia innoittajanaan erityisesti J. F. C. Fuller. Guderian hyökkäsi kesällä 1940 ennenkokemattomalla nopeudella Sedaniin ja Maas-joen yli, sen jälkeen Englannin kanaalille liittoutuneiden armeijoiden halkaisemiseksi, sekä tämän jälkeen Ranskan läpi Sveitsin rajalle. Luonteeltaan hän oli kärsimätön, äkkipikainen ja suorapuheinen, mikä aiheutti riitoja kollegoiden ja esimiesten kanssa. Toisaalta Guderian olikin yksi niistä harvoista henkilöistä Adolf Hitlerin ympärillä jotka Johtajan kanssa eri mieltä ollessaan uskaltautuivat myös sanomaan sen. On merkillepantavaa, että vaikka Heinz Guderian oli toisen maailmansodan jälkeen kiinniotettuna, häntä ei tuomittu sotarikoksista. Heinz Guderian syntyi vanhassa länsipreussilaisessa Kulmin kaupungissa, joka sijaitsee nykyisessä Puolassa
Che Guevara

Ernesto Guevara (14. kesäkuuta 1928 – 9. lokakuuta 1967), joka tunnetaan yleisesti nimellä Che Guevara (lausutaan [ˈtʃe ɣeˈβaɾa]), oli argentiinalaissyntyinen vallankumouksellinen sissijohtaja ja huomattava marxilainen poliittinen hahmo. Guevara oli Fidel Castron johtaman 26. heinäkuuta -liikkeen jäsen. Liike otti vallan Kuuban presidentti Fulgencio Batistalta vuonna 1959 Kuuban vallankumouksen jälkeen. Guevarasta tuli Kuuban uudessa valtahierarkiassa toinen heti Castron jälkeen. Hän toimi lyhyen aikaa kansallispankin johtajana sekä teollisuusministerinä, mutta siirtyi takaisin vallankumoukselliseen toimintaan. Hän yritti tuloksetta käynnistää vallankumouksia useissa maissa, erityisesti Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Boliviassa. Toimiessaan Boliviassa pienen sissiryhmän johdossa hän jäi Bolivian armeijan yksikön vangiksi 8. lokakuuta 1967. Bolivialaiset teloittivat Guevaran seuraavana päivänä
M/S Cinderella

M/S Viking Cinderella (vuosina 1989–2003 M/S Cinderella) on Viking Line -varustamon matkustaja-autolautta. Laiva laskettiin vesille Wärtsilä Meriteollisuuden Pernon telakalla Turussa 15. huhtikuuta 1989. Se oli viimeinen Turussa valmistunut laiva ennen silloisen telakkayhtiön konkurssia. Laivan pituus on 191,0 metriä, leveys 29,0 metriä ja syväys 6,74 metriä. Viking Cinderella oli valmistumisaikanaan maailman suurin autolautta. Laivan koneet tuottavat 28 800 kilowatin tehon ja 21,5 solmun maksiminopeuden. Aluksen entisestä päälliköstä merikapteeni Henrik Grönvikistä tuli vuonna 2013 valmistuneen Viking Gracen päällikkö. Viking Cinderella ottaa 2 560 matkustajaa, ja hyttipaikkoja on 2 500 henkilölle. 4,8 metriä korkealle autokannelle mahtuu 480 henkilöautoa tai noin 60 rekkaa. Laivan jääluokitus on 1A Super. Valmistumisensa jälkeen Cinderella aloitti liikennöinnin Helsinki–Tukholma-reitillä arkipäivisin aikataululla, jossa Helsingistä lähdettiin vasta kello 19
RMS Titanic

RMS Olympic, RMS Titanic oli White Star Line -yhtiön matkustajalinjalaiva, joka törmäsi neitsytmatkallaan 14. ja 15. huhtikuuta välisenä yönä 1912 jäävuoreen Pohjois-Atlantilla ja upposi vieden mukanaan noin 1 500 ihmistä. Laivan päällikkönä toimi White Star Linen kommodori Edward J. Smith. Titanic oli sisarlaivojensa RMS Olympicin ja HMHS Britannicin ohella aikansa suurin ja loisteliain höyrylaiva, ja sitä sanottiin uudenlaisen laipiorakenteensa vuoksi ”käytännössä uppoamattomaksi”. Titanicin uppoaminen on historian kuuluisin merionnettomuus. Titanicin uppoamisesta kuuluisiksi tulleita käsitteitä ovat muun muassa ”naiset ja lapset ensin”, ”kapteeni uppoaa laivansa mukana” ja ”orkesteri soittaa loppuun asti”. Onnettomuustutkimuksissa uppoamisen todettiin olleen seurausta siitä, että päällikkö Smith ei ottanut jäävuorivaroituksia huomioon eikä laiva hidastanut vauhtiaan vaara-alueella. Onnettomuutta pahensi se, ettei pelastusveneitä lastattu täyteen. Ennen Titanicin haaksirikkoa pelastusveneiden kantavuus oli määritetty aluksen kantavuuden mukaan, eikä missään aluksessa tarvinnut Ison-Britannian lain mukaan olla enempää kuin 16 pelastusvenettä. Titanicissa pelastusveneisiin olisi mahtunut vain noin puolet matkustajista
Seldžukit

Seldžukit olivat turkkilaiskansa, joka saapui ensimmäisenä turkkilaiskansana Vähään-Aasiaan 1000-luvun alussa Keski-Aasiasta. He tekivät turkkilaiskansoista Vähän-Aasian mahtitekijän. Seldžukit olivat aluksi Keski-Aasiassa yksi 24 oğuz-heimosta ja heidän asuinalueensa oli Syr-Darjan alajuoksulla. Nimi seldžukki on peräisin heimon oletetusta esi-isästä. Bysanttilaiset kirjasivat muistiin heimon saapumisen levottomaan Armeniaan vuonna 1016. Heimopäällikkö Toğrul Beg valtasi Pohjois-Persian 1040-luvulla voitettuaan vuonna 1040 Dandanaqanin taistelussa Ghaznavidien valtakunnan ja alkoi sitten laajentaa aluettaan länteen. Seldžukkisulttaani Alp Arslan löi vuonna 1071 Manzikertin taistelussa Bysantin joukot ja nousi hallitsevaan asemaan koko Anatoliassa. Voiton seurauksena seldžukkiheimon yksi haara perusti Rūmin sulttaanikunnan. Alp Arslanin pojan Malik Shah I:n aikana valtakunta laajeni käsittämään Keski-Aasiaan asti ulottuvan alueen. 1200-luvulla seldžukkien suurvaltakunnasta oli jäljellä enää Rūmin sulttaanikunta. Samaan aikaan seldzukkikulttuuri oli huipussaan, ja sulttaanikunta laajeni edelleen etelään Antalyan ja Sinopen alueille sekä pohjoisessa Trapezuntin maakuntaan. Seldžukit jättivät jäljen Turkin arkkitehtuuriin ja erityisesti Konyan kaupunkiin
Teoria

TiedeTieteellinen menetelmäTieteellinen selittäminen Falsifiointi, Havainto, Hypoteesi, Induktiivinen päättely, Kausaliteetti, Näennäistiede, Occamin partaveitsi, Teoria Teoria on mietiskelevä ja rationaalinen tyyppi abstrahoidusta tai yleistävästä ajattelusta, tai sellaisen ajattelun lopputulos. Riippuen asiayhteydestä, lopputulokseen voi esimerkiksi sisältyä yleistäviä selityksiä siitä miten luonto toimii. Sanalla on juuret muinaiskreikassa, mutta nykyisessä käytössä se on ottanut ylleen useita läheisiä merkityksiä. Teoria ei ole sama asia kuin hypoteesi. Teoria tarjoaa selittävän kehyksen jollekin havainnolle. Selityksen oletuksista seuraa joukko mahdollisia hypoteeseja, joita voi testata. Teoria voi näin saada tukea tai tulla haastetuksi. Teoria voi olla normatiivinen (tai ohjaileva), tarkoittaen postulaatiota siitä miten asian tulisi olla. Se tarjoaa “päämääriä, normeja ja standardeja”. Teoria voi myös olla yhtenäinen tietojen järjestelmä, joka voi olla osa tai irrallinen erityisistä selittävistä malleista. Esimerkiksi matematiikassa teoria tarkoittaa samaan asiakokonaisuuteen liittyvien, oikeiksi todistettujen lauseiden kokoelmaa. Teorisoimisella tarkoitetaan tämänkaltaisen yhtenäisen tietojen järjestelmän kehittämistä
Hastingsin taistelu

14. lokakuuta 1066 Hastings normannien täydellinen voitto Englanti normannit, anglosaksit Harald Godwininpoika † Vilhelm Valloittaja, Bayeux’n piispa Odo 6 000–7 000 miestä, joista 2 000 ratsumiestä noin 8 000 noin 3 000 noin 5 000 Hastingsin taistelu käytiin 14. lokakuuta 1066 Englannin kuninkaan Harald Godwininpojan ja normannien herttuan Vilhelm Valloittajan välillä. Normannit voittivat taistelun, joka käytiin lähellä Hastingsin kaupunkia suoalueen reunustamalla mäellä. Sen huipulla kasvoi perimätiedon mukaan omenapuu. Hastingsin taistelua on usein sanottu koko Englannin historian tärkeimmäksi. Se kesti kuusi tuntia ja oli ilmeisesti yksi keskiajan pisimmistä taisteluista. Vilhelmistä alkoi dynastia, jonka jälkeläisiä Ison-Britannian nykyinenkin kuningashuone eri mutkien kautta on. Monet katsovat Englannin valtion syntyneen taistelun seurauksena vuonna 1066. Haraldin joukot koostuivat pääasiassa asevelvollisista, joka oli koottu nopeasti lähiseudulta ja jotka olivat vailla kunnollista aseistusta. Vain viikkoa aiemmin Harald oli kukistanut maahan tunkeutuneet viikingit kovin tappioin Stamford Bridgen taistelussa, ja hänen joukkonsa oli väsynyt ja huvennut. Sotajoukon runko koostui Haraldin henkilökohtaisista sotilaista, jotka olivat hyvin koulutettuja ja aseistettuja jalkamiehiä
Fidel Castro

Fidel Alejandro Castro Ruz (esp. [fiˈðel ˈkastɾo];ⓘ (ohje) 13. elokuuta 1926 Birán, Kuuba – 25. marraskuuta 2016 Havanna, Kuuba) oli Kuuban pitkäaikainen presidentti ja Kuuban kommunistisen puolueen pääsihteeri, joka johti Kuubaa vuosina 1959–2008. Castro oli maan pääministeri vuodesta 1959 vuoteen 1976, jolloin hänestä tuli valtioneuvoston puheenjohtaja eli presidentti. Castro nimitettiin kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi vuonna 1965, minkä jälkeen maa muutettiin yksipuoluevaltioksi. Hän oli yksi maailman pisimpään yhtäjaksoisesti vallassa olleita valtiojohtajia. Presidenttinä hän oli myös asevoimien ylipäällikkö. 31. heinäkuuta 2006 Fidel Castro luovutti presidentin velvollisuutensa väliaikaisesti veljelleen Raúl Castrolle jouduttuaan leikkaukseen. Lokakuussa 2007 hän varoitti, että hän ei ehkä enää palaa toimeensa, sillä hänellä ”on velvollisuus luovuttaa valta nuoremmille”. 19
Ionisidos

Ionisidos on vahvan sähköisen vetovoiman ilmentymä, jota esiintyy negatiivisten ja positiivisten ionien välillä. Ionisidosten muodostamaa yhdistettä kutsutaan ioniyhdisteeksi tai suolaksi. Poolisen kovalenttisen sidoksen ja ionisidoksen rajaksi määritellään usein elektronegatiivisuusero 1,7. Mikäli atomien elektronegatiivisuuksien välinen ero on tämän verran tai korkeampi, on sidoksella selkeä ioniluonne. Selvää rajaa kovalenttisen ja ionisidoksen välillä ei kuitenkaan ole, koska elektronegatiivisuuseron kasvaessa sidoksen ioniluonne kasvaa asteittain. Ionisidos on vahva sidostyyppi, mistä johtuen ioniyhdisteillä on korkea sulamis- ja kiehumispiste. Ionisidos muodostuu elektropositiivisen metallin ja elektronegatiivisen epämetallin tai moniatomisen ionin välille. Moniatominen ioni on muodostunut kovalenttisin sidoksin toisiinsa liittyneistä atomeista. Elektronegatiivisempi osapuoli vetää sidoselektroneja niin voimakkaasti puoleensa, että ne käytännössä siirtyvät sille kokonaan. Tällöin elektropositiivinen ioni (kationi) saa positiivisen varauksen ja elektronegatiivinen ioni (anioni) puolestaan negatiivisen varauksen. Ioniyhdisteessä jokainen ioni pyrkii saamaan lähelleen mahdollisimman monta erivarauksista ionia ja pitämään samanvarauksiset ionit mahdollisimman etäällä. Tästä seuraa, että ioniyhdiste kiteytyy sopivissa olosuhteissa säännölliseksi kolmiulotteiseksi hilarakenteeksi, ionihilaksi
Suola

Suola tai ioniyhdiste on kemiassa nykyisin käytetyn määritelmän mukaan yhdiste, joka kiinteässä olomuodossa koostuu ionisidosten koossa pitämistä kiteistä. Suolassa kationina on usein jokin metalli-ioni, anionina taas epämetalli-ioni tai jokin moniatominen kompleksi-ioni. Tavallisia kationeja ovat muun muassa: Tavallisia anioneja ovat muun muassa: Suoloja syntyy esimerkiksi happojen ja emästen neutraloitumisreaktioissa: Varsinkin aikaisemmin olikin tapana määritellä suola aineeksi, jota syntyy veden ohella hapon ja emäksen reagoidessa keskenään. Tämän mukaisesti puhutaan myös eri happojen suoloista; esimerkiksi sulfaatit ovat rikkihapon ja nitraatit typpihapon suoloja. Natriumkloridi, jota puhekielessä sanotaan lyhyesti suolaksi, on suolahapon suola. Brønstedin happo-emästeoriassa suolan käsitteen, edellä sanotulla tavalla määriteltynä, voidaan katsoa menettäneen merkityksensä, mutta nimitys on vakiintunut tarkoittamaan ioniyhdisteitä. Vaikka nykyinen määritelmä on aikaisemmasta poikkeava, valtaosa happojen ja emästen reagoidessa syntyvistä, vanhastaan suoloiksi nimitetyistä aineista on suoloja myös nykyisen määritelmän mukaan, siis ioniyhdisteitä. Toisaalta nykyisen määritelmän mukaan myös esimerkiksi natriumhydroksidi on suola, joskin siinä oleva OH- -ioni on emäs. Sitä vastoin elohopea(II)kloridia (HgCl2) ei enää pidetä suolana, koska se kiinteässä tilassakin koostuu molekyyleistä. Vanha ja uusi määritelmä eivät siis ole keskenään täysin yhteneviä. Suolalla on säännöllinen ionisidosten muodostama kiderakenne, ionihila. Ionihila on kova, mutta ilmenevien hylkimisvoimien vuoksi myös hauras rakenne
Kationi

Kationi on positiivinen ioni. Nimi tulee siitä, että johdettaessa sähköä sulaan suolaan tai suolaliuokseen suolan kationit liikkuvat katodille. Suurin osa kationeista on metalli-ioneja eli metalliatomeja, joista on poistunut yksi tai useampi elektroni. Jos sama metalli muodostaa useita ioneja, joiden varaus poikkeaa toisistaan, merkitään metallin nimen jälkeen suluissa roomalaisilla numeroilla sen hapetusluku, joka vastaa varausta alkeisvarausyksikköinä. Lisäksi on olemassa useamman atomin muodostamia kationeja kuten ammoniumioni (NH4+) sekä happojen vesiliuoksissa esiintyvä oksoniumioni (H3O+).
Anioni

Anioni on negatiivinen ioni eli atomi tai molekyyli, joka on vastaanottanut elektroneja. Nimi tulee siitä, että johdettaessa sähköä sulaan suolaan, suolan anionit liikkuvat anodille, jossa ne luovuttavat elektroninsa ja hapettuvat. Anionit ovat nukleofiilisiä ja emäksisiä, mutta nämä ominaisuudet vaihtelevat anionista riippuen. Esimerkiksi hiilen anionit, karbanionit, ovat niin voimakkaasti emäksisiä, ettei niitä voi pitää vesiliuoksessa, koska vesi on liian hapanta — vaaditaan täysin hapoton (protoniton) liuotin, jotta karbanioneja voi havaita. Vastaesimerkkinä on kloridi, joka on niin lievästi emäksinen anioni, että se on täysin vakaa vesiliuoksessa. Nukleofiilisyydelläkin on ääripäänsä. Esimerkiksi t-butyylianioni on myös nukleofiili, ja reagoi elektrofiilien, kuten karbonyylien kanssa (karbonyylistä tulee t-butyylialkoholi). On kuitenkin erittäin voimakkaita typpianioniemäksiä, kuten LDA (litiumdi-isopropyyliamidi, (C3H7)2N-Li)), jotka eivät pysty reagoimaan elektrofiilien, kuten karbonyylien kanssa. LDA:n tapauksessa isopropyyliryhmät vievät niin paljon tilaa, ettei typellä ole tilaa reagoida suuremman elektrofiilin kanssa. Yksiatomisten anionien nimet muodostetaan alkuaineen latinalaisesta nimestä päätteellä -idi, esimerkiksi kloori – kloridi ja oxygenium (happi) – oksidi. Sellaisten moni­atomisten anionien nimissä, joissa on mukana happi­atomeja, on yleensä pääte -aatti tai -iitti, jolloin -aatti -loppuisessa anionissa on happeen sitoutuneen alkuaineen hapetusluku on suurempi kuin -iitti -loppuisessa, esi­merkiksi sulfaatti SO42- (rikin hapetusluku +VI) ja sulfiitti SO32- (rikin hapetusluku +IV). Ioniyhdisteiden niminä käytetään yhdys­sanoja, joissa ensimmäisenä osana on kationin (useimmiten sama kuin alku­aineen) ja jälkimmäisenä anionin nimi, esimerkiksi natriumkloridi, jossa kationina on natrium­ioni Na+ ja anionina kloridi-ioni Cl-