nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Lauri Helve

Lauri Kaarle Olavi Helve (4. helmikuuta 1943 Helsinki – 19. maaliskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen taloustoimittaja ja lehdenkustantaja. Hän toimi Kaup­pa­leh­den vas­taa­va­na pää­toi­mit­ta­ja­na ja kustantajana 1989–2003. Hän sai lehdistöneuvoksen arvon 2001 ja Valtion journalistipalkinnon vuonna 2002. Helve kir­joit­ti yli­op­pi­laak­si Munkkiniemen yhteiskoulusta Helsingissä ja suo­rit­ti sa­no­ma­leh­ti­tut­kin­non Tampereen yliopistossa 1968. Hän toimi ensin Aa­mu­leh­den toi­mit­ta­ja­na 1966–1967 ja sitten 17 vuotta Hel­sin­gin Sa­no­mien ta­lous­toi­mi­tuk­ses­sa 1967–1984. Saman konsernin Il­ta-Sa­no­mien pää­toi­mit­ta­ja­na hän oli 1985–1989, kunnes palasi talousjournalismiin tultuaan nimitetyksi Kaup­pa­leh­den vas­taa­va­ksi pää­toi­mit­ta­ja­ksi 1989 ja kus­tan­ta­ja­ksi 1990. Hän toimi myös Kaup­pa­leh­den hal­li­tuk­ses­sa 1998–2003 sekä omistajayhtiö Alma Median joh­to­kun­nas­sa 1999–2002 ja hal­li­tuk­ses­sa 2002–2011. Valtion journalistipalkinnon perusteluissa Helpeestä todetaan: ”Nasevan ajankohtaiskirjoittamisensa ansiosta Helve on merkittävä yhteiskunnallisen keskustelun käynnistäjä ja aktiivinen suomalaisen talouselämän kehittäjä. – – Kauppalehden nykyinen johtava asema on pitkälti päätoimittaja Helven ansiota. – – Pitkän journalistin uransa aikana Helve on tehnyt systemaattista työtä, jotta talouden ja yrityselämän ilmiöiden seuranta olisi lukijoille helpommin ymmärrettävää
Suviranta (Järvenpää)

Suviranta on taiteilija Eero Järnefeltin talo Järvenpäässä, Tuusulanjärven rannassa. Talo on rakennettu vuonna 1901 ja talon suunnitteli Järnefeltin ystävä, arkkitehti Usko Nyström. Järnefelt asui perheineen talossa vuoteen 1917, jonka jälkeen he muuttivat Helsinkiin. Myös F. E. Sillanpää on oleillut talossa. Eero Järnefeltin tytär, taidemaalari Laura Järnefelt muutti taloon vuonna 1933, ja asui talossa kuolemaansa, vuoteen 1985 saakka. Päärakennus on pinta-alaltaan noin 450 kerrosneliömetriä. Tontissa on maata kaksi hehtaaria ja vettä noin kaksi hehtaaria. Kiinteistöön kuuluu päärakennuksen lisäksi talousrakennus ja rantasauna. Yleiskaavassa alueella on SR-määräys, eli se on suojeltava alue. Järvenpään kaupunki osti tammikuussa 2018 Suvirannan sen omistajalta 775 000 eurolla ja talossa asuvalta Järnefeltin tyttärenpojalta Juhani Kolehmaiselta, jolle jäi elinikäinen asumisoikeus taloon
Joseph Greenberg

Joseph Harold Greenberg (28. toukokuuta 1915 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 7. maaliskuuta 2001 Stanford, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen antropologi ja kielitieteilijä. Hän tuli tunnetuksi 1950- ja 1960-luvuilla luomastaan afrikkalaisten kielten luokituksesta neljään kieliperheeseen sekä yleisesti ottaen kielen rakenteita ja eri kielten samankaltaisuuksia koskeneesta tutkimuksestaan. Greenberg kehitteli teoriaa kielten yhteisestä alkuperästä ja alkoi tutkimuksensa antropologina jo tutuksi tulleelta Afrikan mantereelta. Hän julkaisi teoksen Languages of Africa vuonna 1963 ja lukuisat tieteilijät hyväksyivät teoksessa esitetyn jaottelun afrikkalaisten kielten neljästä kieliperheestä. Myöhemmin Greenberg teki samankaltaisen tutkimuksen Amerikassa, johon useat aikalaistieteilijät suhtautuivat puolestaan hyvinkin kriittisesti teoksen Language in the Americas ilmestyttyä. Myöhemmin esimerkiksi Stanfordin yliopiston geneetikko Luigi Cavalli-Sforza löysi Greenbergin teoriaa kolmesta amerikkalaisten alkuperäiskansojen kieliryhmästä tukevia todisteita. Hänen tutkimusryhmänsä totesi, että tiettyjen geenien samankaltaisuus heijasti myös kansanryhmien yhtenäisyyttä. Myöhemmin Greenberg työskenteli edelleen todistaakseen että kielet, joita hän kutsui euraasialaisiksi kieliksi englannista korean kieleen sisälsivät samankaltaisia juonteita. Greenberg opiskeli antropologiaa Northwestern Universityssa, missä hän suoritti tohtoritutkinnon 1940. Sotien jälkeen hän opetti lyhyen aikaa Minnesotan yliopistossa, kunnes hänet nimitettiin professoriksi Columbian yliopiston
Vedekieli

Vedekieli tai vedenkieli on leikkikieli, joka oli yleinen erityisesti 1950-luvun Helsingissä. Vedeä puhuttiin eniten 1950–1980-luvulla ja Tsennaaks stadii, bonjaaks slangii -slangisanakirjassaan Heikki Paunonen rajaa vedenkielen erityisesti Hämeentien, Pengerkadun ja Sakarinkadun kortteleihin, joissa sitä puhuttiin runsaasti. Muiden leikkikielten tapaan kielen tarkoitus oli toimia sisäpiiri- tai salakielenä. Vedekieli heräsi uudelleen henkiin 2000-luvun alussa Itä-Helsingin rap-musiikkipiireissä. Vedekieltä käytti esimerkiksi räppäri Steen1 Salaliittoteoria-levyllään osana pyrkimystään rakentaa itähelsinkiläistä identiteettiä. Sittemmin vedekielestä on tullut pysyvä elementti nuorten itähelsinkiläisten puheessa, jossa suomeen sekoittuu lukuisia vieraita kieliä. Muita suomalaisia leikkikieliä ovat muun muassa kontinkieli, fikon-kieli ja vitikieli. Esimerkkikeskustelu: – Tuletko meille? – Tulen. Rakenne on "sana" = sana + vede → venasade  – Veletko tude veille mede? – Velen tude. Ensimmäisen tavun perään lisätään äänneyhdistelmä -dve. – Tudveletko meildvele? – Tudvelen. Sanan alkuun lisätään tavu -ve , loppuun lisätään tavu -de
Kaisu Kasi

Kaisu Annikki Kasi, o. s. Niemistö (s. 14. lokakuuta 1937 Kauhajoki) on suomalainen näytelmäkirjailija. Kauhajoen Hyypän Kolttokylästä kotoisin olevan Kaisu Kasin vanhemmat olivat asutustilalliset Rikhard ja Maria Niemistö. Kasi lähti kotoaan jo rippikouluikäisenä ja oli sitten kotitalous- ja navettatöissä eri puolella Suomea. Naimisiin mentyään hän asettui vuonna 1960 asumaan Laihialle. Kasi muutti takaisin Kauhajoelle vuonna 2007. Kasi on kirjoittanut sekä historiallisia että nykypäivään sijoittuvia näytelmiä. Historialliset näytelmät sijoittuvat 1900-luvun alkupuolen Laihialle ja Kauhajoelle ja niissä päähenkilöinä esiintyvät muun muassa rovasti Frans Kärki ja Maalaisliiton perustaja Santeri Alkio. Nykyaikaan sijoittuvissa näytelmissä käsitellään usein sosiaalisia kysymyksiä ja epäkohtia
Väinö Vartiainen

Väinö Emil Vartiainen (28. marraskuuta 1898 Jääski – 20. heinäkuuta 1973 Helsinki) oli sotilas, yritysjohtaja, kauppaneuvottelija ja Teollisuudenharjoittajien Liiton puheenjohtaja. Vartiaisen vanhemmat olivat ratavartija Paavo Eemil Vartiainen ja Anna Liimatainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1918 ja kävi Kadettikoulun kurssin 1922. Puolustusvoimien palveluksessa Vartiainen oli vuoteen 1927 asti, jolloin hän siirtyi Korpivaara & Halla Oy:n apulaisjohtajaksi. Firestone rengastukku Oy:n toimitusjohtaja hän oli 1932-1957 ja johtokunnan puheenjohtaja 1938-1964. Lisäksi hän toimi Eri Oy:n toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1940, samoin kuin monien muiden yhtiöiden hallintoelimissä. Sotien aikana Vartiainen johti päämajan poltto- ja voiteluaineista vastaavaa huoltoyksikköä. Sodan jälkeen hän oli puolustusvoimien Naantalin keskusvaraston rakennuskomitean puheenjohtaja, kunnes varasto siirrettiin 1948 Neste Oy:lle. Vartiaisesta tuli yhtiön johtokunnan ensimmäinen varapuheenjohtaja, vuonna 1949 puheenjohtaja kymmeneksi vuodeksi ja 1959-1963 yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtaja. 1945-1948 Vartiainen toimi Yhdysvaltojen kanssa käytyjen kauppaneuvottelujen asiantuntijana
Wilhelm Johannsen

Wilhelm Ludvig Johannsen (3. helmikuuta 1857 Kööpenhamina, Tanska – 11. marraskuuta 1927 Kööpenhamina) oli tanskalainen kasvi- ja perinnöllisyystieteilijä. Johannsen tunnetaan käsitteiden geeni, genotyyppi ja fenotyyppi luojana. Hän on ollut merkittävä varhainen genetiikan tieteenalan uranuurtaja, joka loi menetelmiä ja käsitteitä 1900-luvun vaihteen perinnöllisyyttä tutkineeseen tiedeyhteisöön. Johannsenin esittelemä organismin genotyypin (perinnölliset ominaisuudet) ja fenotyypin (havaittavat ominaisuudet) ero on edelleen merkittävä biologian tutkimuksen perusta. Johannsen kritisoi vitalismiin ja teleologiaan perustuvia biologisia selityksiä ja korosti realistista ja materialistista lähestymistapaa, joka ei kuitenkaan pyrkinyt ymmärtämään biologisia ilmiöitä pelkästään fysiikan ja kemian lakien kautta. Johannsen toimi Kööpenhaminan yliopiston kasvifysiologian professorina 1905–1926. Hän vieraili merkittävillä luentokiertueilla Yhdysvalloissa ja hänet nimitettiin Harvardin yliopiston kunniatohtoriksi 1909. Hän oli myös Tanskan kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen. Hän oli myös Kööpenhaminan yliopiston rehtori 1917–1918. Hän tutki ja julkaisi aktiivisesti aina kuolemaansa saakka vuonna 1927
Persoonan rakenteellinen dissosiaatioteoria

Persoonallisuuden rakenteellinen dissosiaatio-teoria eli traumateoria (engl. Structural dissociation of the personality) on merkittävin traumaperäisten häiriöiden ymmärtämiseen ja tutkimiseen sekä hoidon määrittelemiseen soveltuva, evolutiivisesti, neurobiologisesti ja loogisesti kokoava teoria, joka antaa käyttöön käsitteitä emotionaalisen trauman ja siitä syntyneen psykopatologian syvempään ja yhtenäisempään ymmärtämiseen. Se laajentaa, yhdistää ja tarkentaa muita, pohjaltaan samoille havainnoille ja lähestymistavoille rakentuneita teorioita (muun muassa polyvagaalinen teoria), antaen täten yhteisen kielen, trauman metateorian. Dissosiaatio-käsitettä ja ilmiöön liittyviä dissosiaatiohäiriöitä voidaan määritellä ja luokitella monella tavalla. Traumatutkimus ja sitä kautta dissosiaatio on historiassa ollut tieteen keskiössä katkonaisesti. Nykyisen traumatutkimuksen pohjalla vaikuttavat Pierre Janet’n (1859–1947) teoriat, jotka 1970-luvulla nousivat uudelleen psykoterapian tutkimuskentälle, mutta vasta Onno van der Hartin ja kollegoiden useat julkaisut, joista merkittävin on The Haunted Self (2006), kokosivat aiemmin katkonaisen traumatutkimuksen yhteisen ymmärryksen ja pysyvän tieteellisen tarkastelun kohteeksi. Tälle pohjalle siis rakentuvat nykyinen traumatietämys, traumateoria eli persoonallisuuden rakenteellinen dissosiaatio-käsitteistö sekä tutkimus. Persoonallisuuspsykologiassa käytetyt teoriat poikkeavat hiukan toinen toisistaan, mutta ne kaikki näkevät normaalin, terveen, aikuisen ihmisen persoonallisuuden integratiivisen prosessin ja kasvun tuloksena. Persoonallisuus nähdään myös biopsykologisten systeemien dynaamisena rakennelmana. Yksilön integratiivinen kapasiteetti vaihtelee, mutta sen ollessa alhainen kyky liittää raskaita, vastenmielisiä ja/tai traumaattisia kokemuksia osaksi persoonallisuutta ja henkilöhistoriaa vähenee tai estyy kokonaan ja syntyy persoonallisuuden rakenteellista dissosiaatiota. Integraatio onnistuessaan sisältää synteesin, realisaation ja presentifikaation. Traumaperäiset häiriöt ovat synteesin ja realisaation häiriöitä
Brendan Lemieux

Brendan Lemieux (s. 15. maaliskuuta 1996) on Yhdysvalloissa syntynyt kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin pääsarjassa National League-joukkue HC Davosissa. Hänen pelipaikkansa on laitahyökkääjä. Hän laukoo vasemmalta. Lemieux liittyi kesken kauden 2012–2013 OHL:ssä pelaavaan Barrie Coltsiin aloitettuaan USHL-joukkue Green Bay Gamblersissa. Hän oli Kanadan joukkueessa mukana voittamassa kultaa Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013. Hänet valittiin myös pelaamaan CHL Top Prospects Gamessa. Lemieux solmi 2015 vuoden kesällä kolmivuotisen tulokassopimuksen Winnipeg Jetsin kanssa. Marraskuussa 2020 Lemieux teki New York Rangersin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen jonka cap hit oli 1,55 miljoonaa dollaria. Maaliskuussa 2021 Rangers kauppasi Lemieuxin Los Angeles Kingsiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon. Maaliskuussa 2023 Kings kauppasi Lemieuxin sekä 5
Bella Cortez

Bella Cortez (oikealta nimeltään Alicia Paneque, s. 30. marraskuuta 1943 Oriente) on kuubalaissyntyinen tanssija ja elokuvanäyttelijä. Tanssijana toiminut Cortez saapui 1960-luvun alussa Italiaan, jossa hänestä tuli tuottaja Emimmo Salvin suojatti. Hän näytteli naispääosia noin kymmenessä elokuvassa, joista tunnetuin on Vulcano, figlio di Giove (1962). Vuosikymmenen puolessavälissä Cortez vetäytyi valkokankaalta, meni naimisiin ja perusti perheen. Hän asuu nykyään Floridassa.
Sean Banan

Sean Banan (oik. Sina Samadi, s. 7. huhtikuuta 1985)lähde? on ruotsalainen muusikko ja koomikko. Hän on kotoisin Iranista, mutta perhe muutti Göteborgiin hänen ollessaan kaksivuotias. Hän on ollut tanssikoreografi ja tanssinut rumbaa, flamencoa, cha-cha-chata, balettia ja street dancea. Sean Bananista tuli internetilmiöselvennä hänen oltuaan vuonna 2007 haastattelussa, joka koski tanssiohjelmaa Floor Filler. Sen jälkeen hän työskenteli televisiossa ohjelmissa Cirkus Möller ja Djävulsrallyt. Vuonna 2010 Sean Banan julkaisi ensimmäisen singlensä "Skaka rumpa", joka nousi Ruotsin listalla kahdeksannelle sijalle. Hän osallistui vuonna 2012 Melodifestivaleniin, ja vaikka hän jäi ”Andra chansen” -osuuteen, hänen kilpailukappaleestaan ”Sean den förste banan” tuli erittäin suosittu Ruotsissa. Seuraavana vuonna hän osallistui uudestaan Melodifestivaleniin kappaleella ”Copacabanana”, joka ylsi kilpailussa kuudenneksi. Sean myös teki Melodifestivalenin väliaikashow'n vuonna 2014 kappaleella "Diggiloo Diggiley" ruotsalaisyhtye Herreysin kanssa
Yrjö Lyytikäinen

Yrjö Emil Lyytikäinen (3. huhtikuuta 1902 Helsinki – 4. heinäkuuta 1956 Helsinki) oli Apu -aikakauslehden ja Kustannus Oy Apulehden (nyk. A-lehdet) perustaja ja Avun ensimmäinen päätoimittaja. Yrjö Lyytikäisen suku on peräisin Maaningan Lyytikkälästä, josta isoisä Johan lähti töihin Sinebrychoffin panimoon Helsinkiin 1856. Johanin pojasta, Yrjön isästä tuli muurari, joka kuoli kun Yrjö-poika oli yhdeksänvuotias. Yrjö Lyytikäinen sai pysyvän jalkavamman lapsena, kun hevosrattaiden pyörä ajoi hänen ylitseen. Yrjö Lyytikäinen joutui aloittamaan ansiotyön heti kansakoulun jälkeen, aluksi asiapoikana, sitten pakkaajana ja postittajana Kirjavälitys Oy:ssä. Kustannusliike Minervan konttoripäällikkö hänestä tuli 1920-luvun alussa. Aikalaiset muistelevat hänen opiskelleen tarmokkaasti työnsä ohessa. Lyytikäinen siirtyi toimitusjohtajaksi Tampereelle Teos-nimiseen kustannusyhtiöön, jossa hän kustansi muun muassa aikansa menestyskirjailijan Hedwig Courths-Mahlerin teosten suomennoksia. Hän ryhtyi myös päätoimittamaan yhtiön Revontuli-lukemistoa 1932, mutta sitä ei saatu kannattamaan
Hedwig Courths-Mahler

Hedwig Courths-Mahler (oik. Ernestine Friederike Elisabeth Mahler, 18. helmikuuta 1867 Nebra – 26. marraskuuta 1950 Rottach-Egern am Tegernsee) oli saksalainen kirjailija, jonka rakkausromaanit olivat suosittuja eri puolilla Eurooppaa erityisesti 1920-luvulla. Courths-Mahlerin teoksia julkaisivat suomeksi monet kustantajat vuosina 1918–1927 yhteensä runsaat 50, mutta niistä ei otettu lisäpainoksia. Niiden romanttiset tarinat sijoittuvat yleensä saksalaisen aateliston piiriin ja edustavat kristillis-siveellistä moraalia. Kansanvalistus ja Kirjasto-lehdessä 1922 hänen tyyliään luonnehdittiin näin: Courths-Mahler näkyy mielellään kirjoittavan avioliittodraamoja, joissa mies ja vaimo kiihkeästi rakastavat toisiaan, mutta syystä tai toisesta eivät tahdo sitä tunnustaa. Sitten tulee jonkunlainen katastroofi, nainen jättää kodin ja senjälkeen molemmat huomaavat, etteivät voi elää toisittaan. Niin he yhtyvät jälleen ja loppu on sitten kovasti onnellista. Eteenpäin-lehti suhtautui Courths-Mahlerin teoksiin tyrmäävästi: On varmaa, että kun nuoret neitoset tällaisia teoksia ahmivat, heille ei koskaan voi kehittyä taidetajua – eikä muutakaan tervettä arvostelukykyä. On surkeaa, että tällaiset kirjat pääsevät muokkaamaan nuorten naistemme maailmankatsomusta. Aamulehden arvostelu vuodelta 1926 oli myötämielisempi: Hän osaa – – tarjota sellaista kepeää, helposti sulavaa ja kauniilla moraalilla, mielenjaloudella ja tunteellisuudella höystettyä hengenravintoa, jota suuri yleisö tai ainakin eräs sen suuri osa tarvitsee ja kaipaa pieneksi, vaivattomaksi virkistykseksi elämän arkisen aherruksen ja harmauden lomassa
Majavesi (Sastamala)

Majavesi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Sävijoen alueeseen. Järven pinta-ala on 28,7 hehtaaria ja on kilometrin pitkä ja 600 metriä leveä. Siihen laskee lukuisia ympäröivien soiden ojia. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa noin neljä kilometriä pitkä ja Mustajärven ja Heinilammen kanssa lopussa yhteinen laskuoja Sävijokeen. Järven rantaviiva on 3,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Jotkin rannat ovat kivisiä ja järven ainoa saari on pieni rannanläheinen luoto. Rannan läheisyydessä on viisi loma-asuntoa, joille kulkee tiet Pyykoskenmaalta ja Peräkunnasta.
Kauvatsanjoen valuma-alue

Kauvatsanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.15) on Kokemäenjoen vesistössä (35) sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue. Sen laskujoki on Ala-Kauvatsan joki, joka yhtyy Kokemäenjoen vesistön pääuomaan Kokemäenjokeen Huittisten Lauttakylän lähellä. Kokemäenjoki kuuluu yhtymäkohdassa Kokemäenjoen yläosan alueen (35.12) Karhiniemen alueeseen (35.122). Vesistöalue alkaa Ikaalisissa Hämeenkankaalta ja päättyy Kokemäelle ja Huittisiin Kokemäenjokeen. Valuma-alue sijaitsee Satakunnassa Huittisten, Kokemäen, Ulvilan ja Porin alueilla, sekä hieman myös Jämijärvellä, ja Pirkanmaalla Sastamalan, Hämeenkyrön ja Ikaalisten alueilla. Valuma-alue on 60 kilometriä pitkä ja 35 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 805,33 neliökilometriä (tai 824,04 km² ) ja järvisyys 8,49 %. Kauvatsanjoen valuma-alue sijaitsee Kokemäenjoen alueen (35.1) pohjoisreunassa. Sitä reunustaa etelässä Kokemäenjoen yläosan alue (35
Kovan markan politiikka

Kovan markan politiikka (myös vahvan markan politiikka ja vakaan markan politiikka) oli keinotekoinen markan arvon korkealla pitänyt poliittinen linjaus, jossa Suomen markalle annettiin kiinteä valuuttakurssi ja joka johti eräiden arvioiden mukaan Suomen 1990-luvun alun lamaan. Kyseessä ei ollut pelkästään Suomea koskenut ilmiö, vaan euroopanlaajuinen muoti-ilmiö. Vakaan valuutan politiikkaa ajoivat tuolloin monet Länsi-Euroopan valtiot, mutta Suomessa siitä kehittyi keskeinen teesi valtion talouspolitiikalle. Useiden arvioiden mukaan Suomi ajautui ns. "kovan markan politiikan" seurauksena 1991 kriisiin eli 1990-luvun lamaan, koska Suomella oli liian vahva valuutta verrattuna sen todelliseen arvoon. Vahvan valuutan politiikka keinotekoisine kurssikytköksineen ei piittaa vaihtotaseen tai valtiontalouden kokonaistilanteesta ja voi siksi johtaa talouden entistä jyrkempään syöksyyn. Valtiontalouden usein hyvinkin monimutkaista tilannetta voi olla vaikea nähdä sen ollessa käynnissä. Poliitikot kiistelivät 90-luvulla siitä, oliko kyse suhdannekuopasta vai rakennemuutoksesta, kun laman käynnistyttyä talous ei hidastunutkaan vain hiukan, vaan romahti peräti 6 prosenttia aiheuttaen suurtyöttömyyden ja jopa 60 000 yrityksen häviämisen Suomesta. Suomessa oltiin vietetty kulutusjuhlia, sillä vahvan markan myötä ostovoimaa oli korotettu enemmän kuin kansakunnan tuottavuutta oli kohennettu. 90-luvun laman alkaessa Suomi oli mukana EU-maiden yhteisessä valuuttakokeilussa, joka ennakoi yhteisvaluutta euroa. Kaikilla kokeeseen osallistuneilla mailla oli omat kansalliset valuuttansa, mutta sidottuina toisiinsa ecun (European Currency Unit) avulla. Ecu oli laskennallisen valuuttayksikkö
Daltonin veljekset (Lucky Luke)

Daltonin veljekset (tai Daltonit) ovat belgialaisen sarjakuvapiirtäjä Morrisin luoma rikolliskopla, joka esiintyy Lucky Luke -sarjakuvissa. Daltonit ovat "oikeiden" Daltonin veljesten kuvitteellisia serkkuja. Daltonin veljesten pituusjärjestys on käänteinen ikäjärjestykseen nähden. Joukon vanhin, älykkäin ja pienin on Joe Dalton, joka suunnittelee ryöstöt ja vankilapaot. Heikkohermoinen Joe vihaa pakonomaisesti Lucky Lukea eikä useimmiten kestä nuorinta veljestä pitkää, tyhmää ja aina nälkäistä Averellia, joka kyseenalaistaa lähes kaikki Joen ideat. Keskimmäiset veljekset ovat Jack ja William, jotka ovat Joen käskyläisiä ja "juoksupoikia". Vanhimmissa tarinoissa sarjojen käsikirjoittaja René Goscinny ja piirtäjä Morris sekoittivat itsekin kaksi keskimmäistä veljestä, mistä johtuen välillä Jack on lyhyempi välillä taas William. Joskus Jackin ja Williamin persoonallisuuskin vaihtelee rippuen siitä, mikä "versio" on kyseessä, mutta nykyisin William on vakiintunut kaksikosta pidemmäksi. Daltonin veljekset pukeutuvat useimmiten keltamustaraidallisiin vanginpukuihin, sillä he pakenevat usein vankilasta ja joutuvat sinne aina pian uudestaan, yleensä Lucky Luken toimittamina. Joskus vapaina ollessaan he pukeutuvat kuitenkin vihreisiin kauluspaitoihin ja mustiin farkkuhousuihin. Tarinoissa on nähty ja mainittu myös muita Daltoneita kuten Daltonin muori, Daltoneiden isä, sedät Abigel, Patrick, Bill, Henry ja Jim Dalton sekä eno, ainoa rehellinen koko suvussa Marcel Dalton. Daltoneilla on myös neljä lähes saman ikäistä serkkua Bob, Grat, Bill ja Emmett Dalton
Rogueware

Rogueware on haittaohjelman luokka, joka huijaa tietokoneen käyttäjää uskomaan sen olevan tunnettu tai ei-haitallinen ohjelma (esimerkiksi virustentorjuntaohjelma). Huijauksen ideana on rahan tai esimerkiksi käyttäjän luottokorttitietojen varastaminen. Rogueware on normaalille tietokoneen käyttäjälle hankala poistaa ja se useimmiten aiheuttaa ongelmia tietokoneen normaalissa käytössä. Roguewaren yleisin esiintymismuoto on valevirustorjuntaohjelmana. Nämä ohjelmat asentuvat käyttäjän tietokoneelle hänen tietämättään tai sivustoilta, jotka näyttävät luotettavilta. Asennuksen jälkeen ohjelma uskottelee käyttäjälleen löytävänsä paljon haittaohjelmia tietokoneelta painostaen ohjelman kokonaisversion ostoon saadakseen nämä poistettua. Tietokoneen käyttäjää yleensä häiriköidään jatkuvilla ilmoituksilla löydetyistä viruksista sekä hänen pääsynsä tiettyihin ohjelmiin voidaan estää kokonaan. Useimmat nykyaikaiset roguewaret estävätkin pääsyn mm. tehtävienhallintaan, Internet Exploreriin sekä muihin internet-selaimiin uskottelemalla käyttäjälle, että kyseiset ohjelmat ovat virustartunnan alaisina. Useimmat roguewaret voidaan poistaa menemällä käyttöjärjestelmän vikasietotilaan ja suorittamalla virustarkistuksen luotettavalla virustentorjunnalla. Mikäli rogueware-ohjelma käynnistyy vikasietotilan yhteydessä, silloin kannattaa kokeilla vikasietotilan käynnistämistä komentorivillä ja kirjoittaa komentoriville explorer.exe, jolloin ainoastaan tietokoneen työpöydän ylläpitäjän eli Windows Explorerin tulisi käynnistyä
Audionomi

Audionomi on hoitotyön, kuulo- ja tasapainotutkimusten ja kuulon kuntoutuksen asiantuntija. Audionomi työskentelee erikoissairaanhoidossa, perusterveydenhuollossa, kuntoutus- ja tutkimuslaitoksissa ja järjestöissä. Audionomikoulutus järjestetään sairaanhoitajan tai terveydenhoitajan ammattikorkeakoulututkinnon jälkeisinä erikoistumisopintoina, joiden laajuus on 60 opintopistettä.
Bed of Roses

”Bed of Roses” on yhdysvaltalaisen Bon Jovi -yhtyeen kappale vuodelta 1992. Sen on kirjoittanut yhtyeen laulaja Jon Bon Jovi, ja se on yhtyeen viidennen studioalbumin Keep the Faith viides kappale. ”Bed of Roses” on Bon Joville hyvin ominainen hard rock -balladi. Se julkaistiin albumin toisena singlenä 26. tammikuuta 1993, ja siitä tuli yksi yhtyeen uran tunnetuimmista ja suosituimmista kappaleista. Lukuisissa eri maissa singlelistoille noussut ”Bed of Roses” esitteli yhtyeen 1990-luvun musiikillisesti kypsemmän uuden linjan, jossa näkyi ratkaiseva ero yhtyeen 1980-luvun glam metal -tyyliin. Singlelistoilla kappale menestyi Keep the Faith -albumin singleistä parhaiten, ja esimerkiksi Yhdysvalloissa se nousi Billboard Hot 100 -singlelistan kymmenenneksi ja Hot Mainstream Rock Tracks -listan viidenneksi. Kappaleesta tuli suosionsa johdosta yksi Bon Jovin konserttien vakiokappaleista, ja se on mukana muun muassa yhtyeen kokoelma-albumilla Cross Road sekä uudelleen sovitettuna versiona albumilla This Left Feels Right. Yhtye levytti kappaleen myös espanjankielisenä versiona, joka julkaistiin nimellä ”Cama de Rosas”.