nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Noam Chomsky

Avram Noam Chomsky[a] (s. 7. joulukuuta 1928 Philadelphia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kielitieteilijä, filosofi, kognitiotieteilijä, historioitsija, loogikko, yhteiskuntakriitikko ja poliittinen aktivisti. Chomsky on merkittävä henkilö analyyttisessa filosofiassa ja yksi kognitiotieteen perustajista. Chomskya on kuvattu ”modernin kielitieteen isäksi”. Hän on viettänyt yli puoli vuosisataa Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa (MIT), jossa hän on kielitieteen emeritusprofessori. Chomsky on kirjoittanut yli sata kirjaa eri aiheista, kuten kielitieteestä, sodasta, politiikasta ja mediasta. Ideologisesti hän sijoittuu anarkosyndikalismiin ja anarkososialismiin. Chomsky on maailman siteeratuimpia tutkijoita, ja hän on vaikuttanut laajasti eri tieteenaloilla. Hänet tunnustetaan yleisesti paradigman muuttajaksi ihmistieteiden alalla suurelle vallankumoukselle antamallaan sytykkeellä ja edistämällä uudenlaista kognitiivista viitekehystä kielen ja mielen tutkimisessa. Jatkuvan tieteellisen tutkimustyönsä ohella hän on Yhdysvaltojen ulkopolitiikan, uusliberalismin, nykyaikaista valtiokapitalismin, Israelin–Palestiinan konfliktin ja valtavirtalehdistön johtava kriitikko. Hänen ajatuksensa näistä aiheista ovat osoittautuneet hyvin merkittäviksi antikapitalististen- ja imperialismin vastaisten liikkeiden keskuudessa, mutta niihin on myös yhdysvaltalainen poliittinen oikeisto kohdistanut arvostelua hänen amerikkalaisvastaisuudestaan
Monopoli

Monopoli (kreik. μονοπώλιο, monopolio < μόνος, monos ’yksin’ + πωλεῖν, polein ’myydä’) on tilanne, jossa markkinoilla on vain yksi tietyn palvelun tai tuotteen tarjoaja. Monopolille ominaista on siten kilpailun puuttuminen ja usein tästä johtuva epäluonnollisen korkea hintataso sekä täydelliseen kilpailuun verrattuna liian vähäinen tuotannon määrä. Useimmiten voittoa maksimoidessaan monopoliyritys rajoittaa tuotantoaan markkinahinnan nostamiseksi. Monopoli määritellään useimmiten markkinoiden kautta: esimerkiksi tietyn maan markkinoilla jollakin myyjällä on monopoli, jos myyjä on maan ainoa myyjä, tai kyläkaupalla voi olla kylän kaupan monopoli, mutta ei koko kunnan kaupan monopolia. Toisaalta jollakin yrityksellä saattaa olla monopoli tietyn hyödykkeen tuottamisessa, mutta jos tarjolla on läheisiä substituutteja, yrityksellä ei ole välttämättä monopolivoimaa. Kartelli on tilanne, jossa useampi yritys muodostaa yhteenliittymän ja pyrkii toimimaan kuten monopoli. Tämä rikkoo täydellisen kilpailun periaatetta, minkä vuoksi kartellit on kielletty useimmissa maissa. Julkinen eli oikeudellinen tai lakisääteinen monopoli syntyy tilanteessa, jossa valtio saattaa rajoittaa tarjontaa lainsäädännöllä. Usein julkinen monopoli on valtion itsensä harjoittamaa liiketoimintaa. Vaihtoehtoisesti yrityksillä saattaa olla esimerkiksi patentin vuoksi laillinen yksinoikeus johonkin markkinaan. Lakisääteisen monopolin ylläpitäminen aiheuttaa yhteiskunnallisia kustannuksia, kun lakisääteisen monopolin omaava yritys joutuu puolustamaan monopoliaan turhin kustannuksin viestinnällä ja voimakkailla suoralla vaikuttamisella päättäjiin
Kartelli

Kartelli on talouselämässä yritysten yhteenliittymä, jonka tarkoituksena on keskinäistä kilpailua rajoittamalla saavuttaa monopoli tai siihen verrattava asema markkinoilla. Kartellin jäsenet pyrkivät jäädyttämään hintatason, rajoittamaan hyödykkeen tarjontaa ja tukahduttamaan kilpailua sopimalla keskenään hyödykkeiden toimittamisesta ja hintatasosta. Kartelli on epätäydellistä kilpailua, ja ne aiheuttavat monopolien tavoin kuluttajille tappiota. Kartelleilla on tapana hajota, koska jokaisella kartellin jäsenellä on kannuste tuottaa enemmän. Suomessa kartellin paljastaja säästyy kartellisyytteiltä. Suomessa kartelli paljastetaan tekemällä ilmianto kilpailu- ja kuluttajavirastolle. Kartellit on lainsäädännöllä kielletty useimmissa maissa. Yhdysvalloissa kartelli on rikos, josta voidaan tuomita vankeutta, mutta Euroopassa rangaistuksena on sakko. Euroopan unioni on tiukentanut sakotuskäytäntöjään tuntuvasti 2000-luvulla. Suomessa kartellisakot ovat olleet melko pieniä. Suomen kilpailulaissa on armahdussäännös: se osallistuja, joka paljastaa kartellin viranomaisille, säästyy sakoilta tai saa muita lievemmän tuomion. EU:n kilpailulakiin sisältyy samankaltainen armahdussäännös
Ludvig XIV

Ludvig XIV (Ludvig Jumalan antama, ransk. Louis Dieudonné, lisänimi Aurinkokuningas, ransk. Le Roi Soleil, aikaisemmin Ludvig Suuri, ransk. Louis le Grand); (5. syyskuuta 1638 Saint-Germain-en-Layen linna, Ranskan kuningaskunta – 1. syyskuuta 1715 Versailles'n palatsi) oli Ranskan ja Navarran kuningas vuosina 1643–1715. Hän oli kolmas Bourbon-sukuinen Ranskan hallitsija. Ludvigin 72-vuotinen valtakausi oli Ranskan, ja koko Euroopan, historian pisin. Ludvig XIV nousi valtaistuimelle 4-vuotiaana, ja on näin kaikkien aikojen pisimpään hallinnut eurooppalainen valtionpäämies. Absolutismiin eli ehdottomaan itsevaltiuteen perustuva monarkia saavutti hänen aikanaan huippunsa, ja hallitsijasta muodostui kaiken toiminnan keskipiste. Ludvig XIV muistetaan kenties parhaiten hulppean Versailles’n palatsin rakennuttajana, feodalismin heikentäjänä ja kuninkaanvallan vahvistajana. Ludvig XIV oli sitä mieltä, että kuninkaalla on jumalallinen oikeus asemaansa
Myyrmäki

Myyrmäki (ruots. Myrbacka) on noin 17 000 asukkaan kaupunginosa Vantaan länsiosassa Myyrmäen suuralueella. Kehäradan läntisen osan (Vantaankosken radan) varrella Helsingin rajan tuntumassa sijaitseva Myyrmäki on asukasluvulla mitattuna Vantaan suurin kaupunginosa, jossa myös asukastiheys on korkea. Myyrmäki on yksi pääkaupunkiseudun aluekeskuksista ja tarjoaa palveluita koko Länsi-Vantaalle. Myyrmäestä nykyisen Paalutorin ympäristöstä on löytynyt yksi Suomen laajimmista tutkituista esihistoriallisista asuinpaikoista. Kaivausneliöitä kertyi kolmen vuosikymmenen aikana noin 8 300. Varhaisimmat löydöt ovat ns. mesoliittiselta kivikaudelta eli esikeraamiselta ajalta noin 7 000 – 8 400 vuoden takaa. Tämän lisäksi kaivauksissa tehtiin varhaiskampakeraamiselle ja nuorakeraamiselle ajalle sijoittuvia esinelöytöjä. Alueelta on lisäksi löydetty pronssi- ja rautakausille sijoittuvia tulisijoja ja hautoja. Myyrmäkitalossa sijaitsevan Vantaan taidemuseo Artsin aulasta löytyy lasilattian alta kaupunginmuseon rekonstruoima Jönsaksen kivikautinen punamultahauta. Myyrmäki esiintyy jo 1600-luvulla Uomatien kohdalla olevan mäen nimenä (1695 Myrmekj)
Papua-Uusi-Guinea

Papua-Uuden-Guinean sijainti Kesto: 58 sekuntia.0:58 Papua-Uuden-Guinean itsenäinen valtio eli Papua-Uusi-Guinea on saarivaltio Melanesiassa. Se muodostuu Uuden-Guinean saaren itäosasta sekä sen lähettyvillä olevista pienemmistä saarista. Se sijaitsee Australian pohjoispuolella lounaisella Tyynellämerellä, juuri päiväntasaajan eteläpuolella. Muut naapurivaltiot ovat Indonesia, jolle Uuden-Guinean läntinen puolisko eli Länsi-Uusi-Guinea kuuluu, sekä meren erottamina Mikronesian liittovaltio pohjoisessa ja Salomonsaaret kaakossa. Papua-Uuden-Guinean noin 11 miljoonaa asukasta puhuvat satoja eri kieliä, sillä asutus on pitkään ollut keskittynyt pieniin eristyneisiin kyliin. Britannia, Saksa ja Australia hallitsivat aluetta 1900-luvulta 1970-luvulle, kunnes valtio itsenäistyi vuonna 1975. Papua-Uusi-Guinea kuuluu Brittiläiseen kansainyhteisöön. Maakaasu-, öljy- ja kultavarojen hyödyntäminen on vaivalloista, joten maatalous on edelleen tärkein tulonlähde. Papua-Uusi-Guinea on saarivaltio, joka käsittää maailman toiseksi suurimman saaren Uuden-Guinean itäosan sekä lukuisia pienempiä saaria. Maan erottaa Indonesiaan kuuluvasta Länsi-Uudesta-Guineasta lähes suora, 141. pituuspiiriä kulkeva raja
Kongon demokraattinen tasavalta

Kongon demokraattisen tasavallan sijainti Afrikassa (merkitty vaaleansinisellä ja tummanharmaalla) ja Afrikan unionissa (merkitty vaaleansinisellä). Kongon demokraattinen tasavalta (ransk. République démocratique du Congo, kongoksi Repubilika ya Kôngo ya Dimokalasi) on valtio Keski-Afrikassa. Se sijaitsee päiväntasaajalla, Kongojoen ympäristössä. Se on pinta-alaltaan ja väestöltään Afrikan viiden suurimman valtion joukossa. Runsaista luonnonvaroista huolimatta väestöstä merkittävä osa elää köyhyydessä, ja nälkä sekä tarttuvat taudit vaivaavat monia. Maan itäosissa on jatkuvasti levotonta. Kongossa asuu yli 200 eri etnistä ryhmää, jotka puhuvat yli 200 kieltä. Maan virallinen kieli on ranska. Erotuksena Kongon tasavallasta eli Brazzavillen Kongosta maasta käytetään toisinaan täsmennystä Kinshasan Kongo tai Kongo-Kinshasa maan pääkaupungin mukaan. Kongon naapurimaat ovat Kongon tasavalta, Keski-Afrikan tasavalta, Etelä-Sudan, Uganda, Ruanda, Burundi, Sambia, Tansania ja Angola. Maalla on pieni 37 kilometriä pitkä rannikkokaistale Guineanlahdella
YYA-sopimus

Sopimus ystävyydestä, yhteistoiminnasta ja keskinäisestä avunannosta Suomen Tasavallan ja Sosialististen Neuvostotasavaltain Liiton välillä eli YYA-sopimus (ven. Договор о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи, Dogovor o družbe, sotrudnitšestve i vzaimnoi pomoštši; ruots. Vänskaps-, samarbets- och biståndsavtalet, lyh. VSB-avtalet) oli sopimustyyppi, joita Neuvostoliitto solmi Varsovan liittoon kuuluvien maiden ja Suomen kanssa. YYA-sopimus Suomen ja Neuvostoliiton välillä allekirjoitettiin 6. huhtikuuta 1948. Allekirjoittajina olivat Suomen presidentti J. K. Paasikiven valtuuttama pääministeri Mauno Pekkala ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön (käytännössä kommunistipuolueen pääsihteeri ja pääministeri Josif Stalinin) valtuuttama pääministerin tehtäviä hoitanut varapää- ja ulkoministeri Vjatšeslav Molotov. Neuvostoliiton hajottua sopimus todettiin rauenneeksi tammikuussa 1992. YYA-sopimusta oli Neuvostoliitossa suunniteltu jo ennen toista maailmansotaa ja siitä keskusteltiin Suomen edustajien kanssa vuonna 1939 ennen talvisodan syttymistä. Sota kuitenkin keskeytti YYA-prosessin, eikä siihen palattu talvisodan päättäneen Moskovan rauhan neuvotteluissakaan 1940
Eikä yksikään pelastunut

Eikä yksikään pelastunut (Ten Little Niggers / And Then There Were None, 1939) on Agatha Christien kirjoittama salapoliisikirjallisuuden klassikkoteos. Suomennos julkaistiin vuonna 1940 nimellä Eikä yksikään pelastunut. Sen nimeksi tuli vuonna 1968 Kymmenen pientä neekeripoikaa, mutta nimi muutettiin takaisin muotoon Eikä yksikään pelastunut vuonna 2003. Kirja on tunnetuimpia suljetun huoneen arvoituksia, joissa rikos tapahtuu eristetyssä paikassa ja syyllisen on oltava yksi rajatusta, suhteellisen pienestä ryhmästä. Kirjan juonen pohjana on englantilainen lastenloru. Kirjan alkuperäinen brittiläinen nimi Ten Little Niggers on aiheuttanut ongelmia, koska sanan nigger halventava ja rasistinen sävy on nykyisin paremmin ymmärretty. Britanniassa alkuperäistä nimeä käytettiin 1980-luvulle asti, kunnes Fontana julkaisi 1985 uuden painoksen nimellä And Then There Were None, jota on käytetty siitä lähtien. Yhdysvalloissa jo kirjan ensipainoksen nimenä oli And Then There Were None. Siellä se ilmestyi myös nimellä Ten Little Indians (”Kymmenen pientä intiaania”) vuosina 1964–1986. Mutta siitäkin luovuttiin, koska sanan Indian ei enää katsottu olevan sopiva ilmaus Amerikan alkuperäisasukkaista puhuttaessa. Nimenmuutoksista huolimatta amerikkalaisissa painoksissa on silti koko ajan puhuttu ”Intiaanisaaresta” ja ”Kymmenestä intiaanipojasta”. 2004 Christien perikunta muutti kirjan viralliseksi nimeksi And Then There Were None (lastenrunon viimeiset sanat)
Pitcairn

Pitcairnsaaret (englanniksi Pitcairn Islands, pitcairniksi Pitkern Ailen) on neljästä saaresta (asuttu Pitcairn, asumattomat Oeno Island, Hendersoninsaari ja Ducie Island) koostuva saariryhmä eteläisellä Tyynellä valtamerellä, suurin piirtein Uuden-Seelannin ja Perun välisen matkan puolivälissä. Se on Britannian viimeinen siirtomaa Tyynellämerellä. Sen asukkaat ovat HMS Bountyn kapinallisten ja tahitilaisten jälkeläisiä. Pääsaaren (Pitcairnin) asutuksen syntyhistoriasta on tehty useita kirjoja ja elokuvia. Monen saarelaisen sukunimi on peräisin tuolta aikakaudelta. Arkeologit ovat arvelleet, että Pitcairnilla olisi ollut polynesialaista asutusta vielä 1400-luvulla, mutta saari oli asumaton espanjalaisen Pedro Fernández de Quirósin käydessä siellä ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1606. Saaren löysi englantilainen Philip Carteret vuonna 1767, ja saari nimettiin sen ensimmäiseksi nähneen aluksen miehistöön kuuluvan jäsenen mukaan.lähde? HMS Bountyn kapinoitsijat ja heidän tahitilaiset kumppaninsa asettuivat saarelle 1790. Bountyn hylky löydettiin uudelleen vuonna 1957 National Geographic Societyn tutkimusmatkalla Bounty Bayn lahdesta. Ensimmäiset asukkaat elättivät itsensä kalastuksella ja maanviljelyllä. Elämä ei ollut kuitenkaan helppoa, ja saarelaisten keskinäiset välit alkoivat heiketä. Murhat, sairaudet ja alkoholismi veivät monia ennenaikaiseen hautaan
Marseljeesi

Kesto: 1 minuutti ja 10 sekuntia.1:10Kansallislaulu soitettuna Marseljeesi (ransk. La Marseillaise) on Ranskan kansallislaulu. Se tuli vallankumouksellisten tunnussäveleksi Ranskan suuressa vallankumouksessa (1789). Marseljeesia on käytetty eri maissa vallankumouslauluna ja työväenlauluna. Siihen on tehty useita eri sanoituksia. Marseljeesin sävelsi ja sanoitti Claude Joseph Rouget de Lisle 26. huhtikuuta vastaisena yönä 1792 Elsassiin kuuluvassa Strasbourgissa kuultuaan Ranskan sodanjulistuksesta Itävallalle. Hän sepitti laulun Strasbourgin pormestarin Philippe Friedrich Dietrichin pyynnöstä. Laulun alkuperäinen nimi on ”Chant de guerre pour l'armée du Rhin” eli Reinin armeijan sotalaulu. Se on omistettu Strasbourgin kuvernööri kreivi Nicolas Lucknerille, joka vuotta aiemmin oli ylennetty Ranskan marsalkaksi. Laulusta ei kuitenkaan tullut aluksi kovinkaan suosittua
Venäläinen formalismi

Tarkennus: Miten tähän istuu se, että Semjon Kirsanovia syytettiin formalismista vaikka hän ei ollut kriitikko vaan runoilija? Ehkä lähteiden perusteella kirjoittamalla artikkelia voisi tasapainottaa. Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov Venäjän formalismi oli vuosina 1910–1930 vaikuttanut kulttuurintutkijoiden koulukunta Venäjällä ja Neuvostoliitossa. Suuntauksen lähtökohtana oli tieteellisyys, ja se pyrki kielitieteiden pohjalta rakentamaan omaa kirjallisuudentutkimuksen haaraansa. Erityisesti Venäjän formalistit mullistivat tekstintutkimusta dualistisella teoriallaan: kielellä on kaksi merkitystä, sekä kommunikatiivinen että esteettinen. Tällainen käsitys on koko nykystrukturalisminkin pohjana. Formalistit tutkivat silloista runoutta, proosaa ja jonkin verran myös elokuvia teksteinä. Venäjän formalistien koulukunta oli epäyhtenäinen, koska se pyrki nimenomaan karttamaan dogmaattisuutta ja sitoutumista tiettyihin tieteellisiin menetelmiin. Kelpo formalisti käytti jokaiselle teokselle ominaisimpia työkaluja ja mukautui tilanteisiin. Formalistiset kulttuurikriitikot yrittivät etsiä lainalaisuuksia ja yhteyksiä vallitsevasta kulttuurista käyttäen omia tieteellisiä menetelmiään. He kehittivät oman formalistisen metodologiansa, jossa muun muassa runousopin lainalaisuudet määritettiin tarkasti
Näennäissatunnaislukugeneraattori

Näennäissatunnaislukugeneraattori (valesatunnaislukugeneraattori, pseudosatunnaislukugeneraattori) on matemaattinen algoritmi, joka pyrkii annetun siemenen perusteella luomaan mahdollisimman satunnaisen luvun. Luonnollisesti pelkillä matemaattisilla operaatioilla ei voida luoda täysin satunnaista lukua, minkä vuoksi puhutaankin näennäissatunnaisluvuista. Tyypillinen näennäissatunnaislukugeneraattori tuottaa tasajakautuneella todennäköisyydellä lukuja välillä 0...1, jonka jälkeen arvottu luku voidaan muokata jonkun muun jakauman mukaiseksi. Satunnaislukugeneraattorin tasoa arvioidaan sen perusteella, kuinka sen tuottama satunnaislukujono käyttäytyy. Hyvä generaattori pystyy tuottamaan suunnattoman määrän toisistaan riippumattomia satunnaislukuja joiden jakauma noudattaa satunnaisjakaumaa. Huono generaattori tuottaa vain esimerkiksi tuhannen luvun jonon, jonka jälkeen lukujono alkaa toistaa itseään. Tällöin myös merkkijonon jakauma on epätasainen, ja satunnaisuuden näennäinen matkiminen ei toteudu. Tyypillinen näennäissatunnaislukugeneraattori laskee seuraavan arvon edellisestä satunnaisluvusta jollain sopivalla funktiolla. Ensimmäinen luku on valittava, ja sitä sanotaan siemeneksi
Isotooppi

Alkuaineen isotoopit ovat atomeja, joissa on sama määrä protoneja, mutta eri määrä neutroneja. Saman alkuaineen eri isotoopit ovat kemiallisilta ominaisuuksiltaan samanlaisia, mutta poikkeavat toisistaan massaltaan. Ensimmäisen kerran isotooppi-termiä käytti vuonna 1913 Margaret Todd, joka ehdotti nimeä Frederick Soddylle. Soddy huomasi, että eräillä alkuaineilla on useita isotooppeja, jotka kuitenkin kuuluvat jaksollisessa järjestelmässä samaan paikkaan. Tämän vuoksi Todd ehdotti nimeksi kreikankielistä sanaa, joka tarkoittaa samassa paikassa. Isotoopit nimetään IUPAC-nimeämiskäytännön mukaisesti siten, että ensin kirjoitetaan alkuaineen nimi ja jonka perään liitetään isotoopin massaluku. Esimerkiksi helium-3 ja uraani-238. Isotooppi on mahdollista ilmaista myös käyttämällä alkuaineen lyhennettä. Tällöin massaluku kirjoitetaan lyhenteen vasemmalle puolelle yläindeksiin. Esimerkiksi 238U ja 3He. Radioisotooppeja ovat radioaktiiviset isotoopit, johtuen niiden epävakaasta atomiytimestä. Atomit ovat sähköisesti neutraaleja eli niillä on yhtä monta elektronia kuin ytimessä on protoneja, elleivät ne ole ionisoituneita
Intertekstuaalisuus

Intertekstuaalisuus tarkoittaa tekstissä esiintyviä implisiittisiä ja eksplisiittisiä viitteitä muihin teksteihin. Sananmukaisesti intertekstuaalisuus tarkoittaa tekstienvälisyyttä. Se on keskeinen teoreettinen käsite nykyaikaisessa kirjallisuustieteessä. Kirjailija voi kirjoittaa tekstinsä aikaisemmin lukemiensa kirjojen tai elämänkokemuksensa pohjalta. Toisaalta lukijan näkökulmasta voidaan sanoa, että tekstiä tulkitaan aina suhteessa joihinkin niitä edeltäviin teksteihin ja suhteessa lukijan omaamaan elämänkokemukseen ja -tilanteeseen. Niinpä intertekstuaalisia viitteitä voi havaita kaikessa kirjallisuudessa ja yleensä kulttuurissa. Käsitteen intertekstuaalisuus määrittelivät ja toivat laajempaan tietoisuuteen ranskalais-bulgarialaiset semiootikot ja kirjallisuusteoreetikot Julia Kristeva ja Tzvetan Todorov vuonna 1966. Intertekstuaalisuuden lajeja ovat esimerkiksi:lähde? Kristeva on omassa ajattelussa kritisoinut ajatusta intertekstuaalisuudesta suorina viittauksina. Siksi hän on ajoittain käyttänyt intertekstuaalisuuden sijasta käsitettä transpositio.lähde? Neuvostoliittolainen kirjallisuustutkija Mihail Bahtin tutki 1930-luvulla kirjallisuuden ulottuvuuksia. Hänen mukaansa ei ole mitään lausumaa ilman sen suhdetta muihin lausumiin. Tätä hän nimitti dialogismiksi
Aleksandr Puškin

Aleksandr Sergejevitš Puškin (ven. Алекса́ндр Серге́евич Пу́шкин [ɐlʲɪkˈsandr sʲɪrˈɡʲe(j)ɪvʲɪtɕ ˈpuʂkʲɪn];ⓘ (ohje) 6. kesäkuuta (J: 26. toukokuuta) 1799 Moskova – 10. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1837 Pietari) oli romantiikan ajan venäläinen runoilija ja prosaisti, joka toi venäläisen kirjallisuuden maailmankirjallisuuteen. Häntä pidetään Venäjän kirjallisuuden noin vuosille 1820–1880 ajoitetun kultakauden synnyttäjänä. Nuori Puškin kirjoitti romanttisen vapausihanteen mukaisia, terävän satiirisia säkeitä kahlitsevia auktoriteetteja vastaan, esimerkiksi runossa ”Vapaus” (1817). Poliittisten mielipiteidensä vuoksi Puškin karkotettiin vuonna 1820 Pietarista Venäjän keisarikunnan eteläosaan, Bessarabiaan (nykyään Moldova). Myöhemmin hän asui Odessassa sekä äitinsä maatilalla lähellä Pihkovaa, missä tutustui kansankulttuuriin. Tämän ajan romanttisissa runoissa on vahva lordi Byronin vaikutus. Puškin sai palata Pietariin vuonna 1826 Nikolai I:n noustua valtaan
Liechtensteinin lippu

Liechtensteinin lippu on Liechtensteinin kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Siinä on ruhtinaskunnan kansalliset värit punainen ja sininen samankokoisina vaakasuuntaisina raitoina, sininen ylhäällä. Sinisen raidan vasemmassa reunassa on kultainen ruhtinaan kruunu. Sininen väri kuvaa kirkasta taivasta ja punainen kotilieden hiillosta. Kultainen kruunu kuvaa ruhtinassuvun ja kansan yhteyttä. Lipun mittasuhteet ovat 3:5. Kruunu lisättiin vuonna 1937 sen jälkeen, kun Liechtensteinin lippu oli vuonna 1936 Berliinin olympialaisissa sekoittunut identtiseen Haitin lippuun. Kruunun ulkomuotoa muutettiin hiukan vuonna 1982.lähde?
Martinique

Martinique on Ranskan merentakainen departementti ja hallintoalue (département d’outre-mer, DOM) Länsi-Intiassa Karibianmerellä. Se on Pienten Antillien saari, ja sen pinta-ala on noin 1 128 neliökilometriä ja asukasluku 397 728 (vuonna 2011). Rantaviivaa on 350 kilometriä. Pääkaupunki on Fort-de-France. Koska Martinique kuuluu Ranskaan, se on myös osa Euroopan unionia ja euroaluetta. Martinique on kuuluisa kirjailijoistaan ja 1980-luvulla kehittyneestä zouk-musiikista. Vientituotteita ovat muun muassa rommi, sokeri ja ananas. Ennen eurooppalaisten tuloa Martiniquella asuivat arawakit, jotka saapuivat saarelle noin 400–300 eaa. Myöhemmin saarelle tulivat karibit, jotka kutsuivat saarta nimellä Madinina. Kristoffer Kolumbus oli ensimmäinen saaren havainnut eurooppalainen. Hän löysi saaren vuonna 1493, mutta rantautui saarelle vasta vuonna 1502. Kolumbus antoi saarelle nimen Martinica (ranskaksi Martinique), Pyhän Martinuksen mukaan
Oben am jungen Rhein

Kesto: 1 minuutti ja 25 sekuntia.1:25Kansallislaulu Yhdysvaltain laivaston soittokunnan soittamana Oben am jungen Rhein on Liechtensteinin kansallislaulu. Sen sanat on kirjoittanut vanhan perinteisen runon pohjalta saksalainen pappi Jakob Jauch. Melodiana on käytössä myös Ison-Britannian kansallislaulun God Save the Kingin melodiana. Sanoitus sisälsi alun perin viisi säkeistöä, mutta Liechtensteinin parlamentin päätöksellä laulun sanoja muokattiin ja lyhennettiin vuonna 1963. Laulun ”saksalaisesta Reinistä” tuli ”nuori Rein” ja ”saksalaisesta isänmaasta” ”kallis isänmaa”. Vanhastaan on ollut tapana, että viimeisen säkeistön sanojen ”Hoch leb' der Fürst vom Land” kohdalla oikea käsi kohotetaan tervehdykseksi ruhtinaalle. Koska tämä ele muistuttaa monien mielestä liikaa Hitler-tervehdystä, noudatetaan tapaa nykyään enää harvoin. Oben am jungen Rhein 1. Oben am jungen Rheinlehnet sich Liechtensteinan Alpen höh'n. Dies liebe Heimatland,das teure Vaterlandhat Gottes weise Handfür uns erseh'n. Dies liebe Heimatland,das teure Vaterlandhat Gottes weise Handfür uns erseh'n
Määritelmä

Määritelmä on käsitteen olennaisten ominaisuuksien lyhyt ja tarkka kielellinen kuvaus. Määritelmä antaa termille selvän ja yksiselitteisen merkityksen. Määritelmät ovat välttämättömiä luonnollisen kielen monimerkityksellisyyden vuoksi. Hyvä määritelmä pyrkii vastaamaan tapaa, jolla termiä tavallisesti käytetään väitteeseen kuuluvissa keskusteluissa. Tarkat määritelmät auttavat ja rajoittavat keskustelua. Kokeelliseen tieteeseen kuuluvien mittausten vertailtavuuden ja toistettavuuden mahdollistamiseksi yksiköt tulee määritellä tarkasti ja pysyvästi. SI-järjestelmän perusyksiköt ovat tyyppiesimerkkejä fysikaalisista määritelmistä. Ne kaikki pohjautuvat valittuihin luonnonilmiöihin kilogrammaa lukuun ottamatta. Perusyksiköiden pohjalta voidaan määritellä edelleen johdannaisyksiköitä. Yksiköiden määrittelyn lisäksi itse suureille on kehitetty määritelmiä. Esimerkiksi energia on kyky tehdä työtä. Työn määritelmä taas pohjautuu voiman ja pituuden määritelmiin