nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Viipurin raitiovaunuonnettomuus

Viipurin raitiovaunuonnettomuus tapahtui 15. syyskuuta 1920, kun Viipurin raitioliikenteen linjan numero 1 moottorivaunu suistui kiskoilta Katariinankadun (myöh. Linnankatu ja nyk. Krepostnaja ulitsa) ja Torikadun (nyk. Pionerskaja ulitsa) kulmassa. Kyseessä on Suomen kaikkien aikojen pahin raitiovaunuonnettomuus, jossa kuoli viisi ihmistä ja loukkaantui ainakin kymmenen. Kolme linjaa käsittävä Viipurin raitioliikenne oli aloitettu vuonna 1912. Sen liikennöinnistä vastasi saksalaisen AEG:n omistama yhtiö Elektricitätswerk & Strassenbahn Wiborg. Ensimmäinen kuolemaan johtanut onnettomuus sattui tiettävästi vuonna 1919, jolloin nuori poika jäi raitiovaunun alle. Vuoden 1920 suuronnettomuus tapahtui Viipurin keskustassa Papulan kaupunginosan ja Vanhan raatihuoneen torin välisen linjan numero 1 paluureitillä. Moottorivaunusta ja sen vetämästä matkustajavaunusta koostunut yhdistelmä kulki silloista Katariinankatua itään loivaa alamäkeä pitkin, kunnes se jossakin vaiheessa karkasi kuljettajan hallinnasta. Raitiovaunun ohitettua Mustainveljestenkadun vauhti jatkoi kiihtymistään jyrkkenevässä alamäessä
Egyptin juutalaiset

Egyptin juutalaiset ovat nimensä mukaan Egyptissä asuvia juutalaisia. Juutalaiset asuivat Egyptissä Tooran ja Vanhan testamentin mukaan ennen lähtöään Israeliin. Heitä on sittemmin asunut Egyptin alueella 500-luvulta eaa. Vuonna 2007 maassa arvioitiin kuitenkin olevan enää vähemmän kuin 30 juutalaista. Egypti on ollut osa juutalaisten historiaa heidän alkuajoistaan lähtien. Egyptissä asuivat muun muassa Mooses, Joosef ja Jeremia. Raamatussa ja Toorassa mainitun muuttoliikkeen jälkeen juutalaisia on ollut Egyptissä ainakin vuodesta 586 eaa. Joidenkin perimätiedon kertomuksien mukaan osa juutalaisista ei tosin edes missään vaiheessa lähtenyt maasta. Keskiajalla elänyt juutalainen matkailija Benjamin Tudelalainen mainitsi kirjoituksissaan käyneensä vuonna 1169 Ben Ezran synagoogassa. Synagoga sijaitsee vanhassa Kairossa ja sen uskotaan olevan paikalla, jossa faaraon löytää Mooseksen Niilistä. Ben Ezra on maailman vanhin tunnettu synagoga. Egyptiin alkoi muuttaa sefardijuutalaisia sen jälkeen, kun heidät karkotettiin Iberian niemimaalta vuonna 1492
Algerian juutalaiset

Algerian juutalaiset ovat nimensä mukaisesti Algeriassa asuneita juutalaisia. Juutalaisilla on alueella pitkä historia, mutta kuten muuallakin islamilaisessa maailmassa suurin osa heistä on sittemmin muuttanut Ranskaan ja Israeliin. Algerian juutalaisia on nykyisin jäljellä eri arvioiden mukaan 50-100. Juutalaisia asui Karthagon valtakaudella ainakin seitsemässä rannikon kaupungissa. Rooman valtakunta kukisti Karthagon 200-luvulla eaa. ja noihin aikoihin alueelle muodostui myös useita itsenäisiä berberivaltioita. Osa berberiheimoista kääntyi juutalaiseen uskoon. Sittemmin alueella hallitsivat vandaalit ja Bysantin valtakunta. Bysantin Justinian I:n aikana juutalaisten taloudellista, sosiaalista ja uskonnollista elämää rajoitettiin lakien kautta. Islamin uskoiset arabit yrittivät valloittaa alueen ensimmäisen kerran vuonna 665 siinä epäonnistuen. Seuraava hyökkäys vuonna 688 toi kuitenkin alueen arabivallan alle. Vuosina 1141-1147 juutalaisia tapettiin väkivaltaisuuksissa Tlemencenissä, Bougiessa, Oranissa ja muissa kaupungeissa
Hardangervidda

Hardangervidda on Euroopan suurin tunturiylänkö Länsi-Norjassa Buskerudin, Telemarkin ja Vestlandin läänien rajalla. Alueen pinta-ala on 8 000 km². Vuonna 1981 perustettiin Hardangerviddan kansallispuisto, johon kuuluu 3 422 neliökilometrin alue ylängöstä. Koko Hardangerviddan ylänkö on havumetsävyöhykkeen yläpuolella, ja sen korkeus on 1 000 – 1 200 metriä merenpinnasta. Se on täynnä järviä ja niiden välisiä virtavesiä. Kallioperä on gneissiä, jonka päällä on osassa aluetta liuskekiveä. Vuorista on helpoimmin tunnistettavissa hatunmuotoinen Hårteigen (1 681 m). Muita korkeita huippuja ovat Solfonn (1 674 m), Reinsnosa (1 639 m), Sandflot (1 719 m, alueen korkein) ja Store Nupsfonn (1 694 m). Hardangerviddan pohjoisosassa on Hardangerjøkulenin jäätikkö (1 694 m). Kasvistoon kuuluu noin 450 lajia, joista monet ovat pohjoisten tunturikasvien eteläisimpiä esiintymiä. Alueella elää noin 6 000 villiporoa. Retkeilyä varten Hardangerviddalla on 1 200 kilometriä merkittyjä reittejä
Diamnati

Koordinaatit: 14°46′44″N, 3°15′32″W Diamnati on maalaiskunta Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Dè sijaitsee Dogonin ylängöllä 66 kilometriä Bandiagarasta koilliseen. Kunnassa on 13 100 ja keskuskylässä 4 200 asukasta (vuonna 2009). Diamnatin kunta rajoittuu idässä Bandiagaran piirin Métoumoun, etelässä Ségué Irén, lännessä Kendén, Dogani Bérén ja Borkon sekä pohjoisessa Douentzan piirin Dangol-Borén, Koubéwel Koundian ja Tédjén kuntiin. Pinnanmuodostukseltaan kunta on etupäässä hiekkaista ylätasankoa. Vähäinen kasvillisuus koostuu pensaista, puista ja heinökäsveista. Alueella virtaa kaksi sadekauden jälkeen kuivuvaa jokea. Seutu kuuluu sudanilais-sahelilaiseen ilmastovyöhykkeeseen. Kuntaan kuuluu 11 (tai kymmenen) kylää: Dé, Dia, Emdié, Endeguem, Kilégou, Kilo, Nalou, Sarédina, Tassembé, Tolom ja Yombol. Noin kahden tuhannen asukkaan kyliä ovat Kilégou, Nalou ja Sarédina. Asukkaiden enemmistö on dogoneja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu fulbeja
Locke (elokuva)

Locke on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Steven Knightin ohjaama draamaelokuva. Elokuvan pääosassa on Tom Hardy, ja hän on ainoa elokuvassa näkyvä näyttelijä. Elokuva kertoo walesilaisesta rakennusmiehestä Ivan Lockesta, joka lähtee autollaan Birminghamissa sijaitsevalta rakennustyömaalta. Elokuvassa seurataan hänen matkaansa, jonka aikana hän soittaa useita puheluita. Elokuva kuvattiin viiden illan ja yön aikana. Elokuvan tapahtumapaikkana on BMW X5 -merkkinen auto, jolla ajetaan muun muassa M1-moottoritiellä. Turun Sanomien Henri Waltter Rehnströmin mielestä elokuva perustuu taitavan yksinkertaiseen rakenteeseen, jossa asiat paljastuvat hitaasti yksi toisensa jälkeen. Ilmiasu on mahdollisimman pelkistetty. Kerronta lepää paljolti hienosti hahmotellun päähenkilön varassa.
Yksityisyyden suoja

Yksityisyyden suojalla viitataan Suomen perustuslain yksityiselämän suojaa käsittelevään kymmenenteen pykälään, rikoslain lukuun, jossa kielletään kotirauhan ja viestintäsalaisuuden rikkominen sekä sellaisen toisen ihmisen yksityiselämää koskevan tiedon saattaminen lukuisten ihmisten saataville, josta voi aiheutua hänelle vahinkoa, kärsimystä tai häneen kohdistuvaa halveksuntaa. Tietosuojalaissa sekä viranomaisten toiminnan julkisuutta käsittelevässä laissa säädetään yksityisyyden suojan piiriin kuuluvista henkilökohtaisten ja henkilökohtaisiin oloihin liittyvien asiakirjojen ja tietojen tallentamis- ja säilytysoikeudesta ja salaamisvelvollisuudesta sekä tietojen tarkistus- poistattamis- ja korjausoikeudesta eli tietosuojasta. Perustuslain määrittelemästä yksityiselämän suojasta voidaan poiketa ainoastaan tapauksissa, joissa se on välttämätöntä perusoikeuksien turvaamisen, rikosten selvittämisen, yksilön tai yhteiskunnan turvallisuuden sekä vankeusrangaistuksen aikana, mikäli tällaisesta poikkeamisesta on säädetty erikseen laissa. Yksityiselämän suojasta säädetään myös sähköisen viestinnän tietosuojalaissa, yksityisyyden suojaa työelämässä koskevassa laissa ja sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivissä (58/2002/EY). Itävaltalainen yksityisyyttä puolustava aktivisti Max Schrems aloitti vuonna 2013 Schrems-prosessin, josta saattaa seurata valtava muutos nettiyhtiöiden oikeuteen asiakkaidensa tietojen käsittelemisessä. Schremsin aloite johti siihen, että Euroopan unionin tuomioistuin katsoi lokakuussa 2015, että amerikkalaisten ja eurooppalaisten nettiyhtiöiden tiedonvaihtoa määrittävä Safe Harbour -tietosuojasopimus on mitätön. Aikaisemmin Safe Harbour -sopimus mahdollisti eurooppalaisten käyttäjien tietojen siirron amerikkalaisyhtiöiden palvelimille Yhdysvaltoihin, jos tiedot on suojattu kohtuullisesti. Suomessa yksityisyyden suojaa sähköisessä viestinnässä on ajanut Electronic Frontier Finland -järjestö. Vaikuttamisen kohteina ovat olleet esimerkiksi yksityisyyteen ja sananvapauteen liittyvät asiat.
Tunisian juutalaiset

Tunisian juutalaiset ovat nimensä mukaan Tunisiassa asuvia juutalaisia. Yhteisö muodostui jo antiikin ajoilla ja suurimmillaan yhteisö oli 1940-luvulla, jolloin he muodostivat noin 2 % koko maan väestöstä. Sittemmin heidän määränsä on vähentynyt juutalaisten muuttaessa Ranskaan ja Israeliin. Heitä on nykyisin Tunisiassa noin 1 100 ja suurin osa heistä asuu maan pääkaupunki Tunisissa. Tunisian juutalaisyhteisö muodostui todennäköisesti Jerusalemin toisen temppelin tuhoutumisen aikoihin ensimmäisen vuosituhannen alulla. On tosin mahdollista, että heitä tuli alueelle jo foinikialaisten kauppiaiden mukana, jotka perustivat sittemmin Karthagon. Rooman valtakunta hallitsi aluetta Karthagon jälkeen ja 400-luvulla heidät korvasivat vandaalit ja sittemmin Bysantin valtakunta. 600-luvulla tulivat puolestaan arabit, joiden myötä juutalaisista tuli dhimmejä, kun arabien uskonto oli kehittynyt islamiksi. Dhimmistatuksestaan huolimatta juutalaiset kauppiaat menestyivät melko hyvin ja Kairouanin kaupungista tuli juutalaisen oppineisuuden keskus seuraavien kolmen vuosisadan ajaksi. Kairouan tuhoutui beduiinien hyökkäyksessä vuonna 1057 ja juutalaiset karkotettiin kaupungista, eivätkä he palanneet ennen vuotta 1881. Juutalaisia alkoi tulla Pohjois-Afrikkaan Espanjassa tapahtuneiden vainojen ja lopulta karkotuksen myötä vuonna 1492. Juutalaisia muutti sittemmin myös italialaisesta Livornon kaupungista
Arab Bureau

Arab Bureau oli Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeriön (Foreign and Commonwealth Office) alaisen Cairo Intelligence Departement -tiedusteluosaston alaisen osasto ensimmäisen maailmansodan aikana. Se perustettiin tammikuussa 1916 tarkoituksena yhdenmukaistaa Ison-Britannian politiikkaa Lähi-idässä sekä pitämään maan hallinnon eri osat tiedotettuina alueen tapahtumista. Sen henkilökuntaan kuului sodan aikana henkilöitä kuten Gilbert Clayton, D. G. Hogarth, Gertrude Bell, T. E. Lawrence, Aubrey Herbert ja George Lloyd.
Damaskoksen valtaus (1918)

Damaskoksen valtaus tapahtui 1. lokakuuta 1918 osana ensimmäistä maailmansotaa, kun kenraali Edmund Allenbyn komentamat Egyptian Expeditionary Forcen joukot sekä arabijoukot saapuivat Damaskokseen perääntyvien turkkilais- ja saksalaisjoukkojen hylättyä kaupungin. Ennen vetäytymistään Damaskoksesta saksalaiset räjäyttivät kaupungin ammus- ja polttoainevarastot. Lokakuun aikana britti- ja arabijoukot jahtasivat vetääntyviä turkkilaisarmeijoita pohjoiseen, kunnes nämä onnistuivat muodostamaan pitävän puolustuslinjan.
Marokon juutalaiset

Marokon juutalaiset ovat nimensä mukaisesti Marokossa asuvia juutalaisia. Marokkoon juutalaisia tuli antiikin aikana Palestiinasta ja sittemmin maahan muutti sefardijuutalaisia Iberian niemimaalta. Nykyisen Israelin valtion perustamisen jälkeen suurin osa Marokon juutalaisista on muuttanut maasta pois. Vuonna 2019 Marokossa asui noin 2 100 juutalaista. Juutalaiset saapuivat nykyisen Marokon alueelle 300-luvulla eaa. foinikialaisten kauppiaiden mukana. 100-luvulla jaa. heitä tiedetään asuneen alueen roomalaiskaupungeissa. 700-luvulla islaminuskoiset arabit ottivat vallan käsiinsä ja Marokon alueen ensimmäisen muslimivaltion perustaja Idriss I taisteli alueen kristittyjä ja juutalaisia vastaan. Idriss II perusti puolestaan Fezin kaupungin alueelle, jolla perimätiedon mukaan asui aiemmin juutalainen heimo. 1000- ja 1100 luvuilla Almoravidit perustivat Marokon ja suuren osan Iberian niemimaasta käsittäneen valtakunnan, jonne muutti juutalaisia oppineita, jotka puolestaan tuottivat joitakin tunnettuja juutalaisuuden kulta-ajan uskonnollisia kirjoituksia. Almoravideja seurasivat Almohadit, jotka karkottivat juutalaiset Marrakeshin kaupungista
Schneider-nopeuskisat

Schneider-nopeuskisat (Coupe d'Aviation Maritime Jacques Schneider, myös Schneider Trophy tai Schneider Prize) oli vuosittain järjestetty vesilentokoneiden ja lentoveneiden nopeuskisa. Palkintoa säilytetään nykyään Lontoossa sijaitsevassa Science Museumissa. Kilpailut nimettiin varakkaan ranskalaisen teollisuusmiehen Jacques Schneiderin mukaan ja järjestettiin ensimmäisen kerran 16. huhtikuuta 1912 Monacossa. Ensimmäisen kilpailun osallistujamaita olivat Belgia, Ranska, Iso-Britannia, Italia, Espanja ja Yhdysvallat. 1920-luvulle tultaessa siitä oli tullut tärkeä ilmailualan tapahtuma, jossa merkittävät teollisuusmaat kuten Iso-Britannia, Yhdysvallat ja Italia kokeilivat maidensa ilmailuteknologiaa. Kilpailu järjestettiin vuosien 1912-1931 välisenä aikana yhteensä 12 kertaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana ei kilpailtu.
Frekvenssianalyysi

Frekvenssianalyysi on kirjainten ja kirjainyhdistelmien yleisyyteen perustuva kryptoanalyysin tekniikka, jolla puretaan salakirjoitusta. Frekvenssianalyysi soveltuu yksinkertaiseen korvaussalakirjoitukseen, jossa jokainen selkotekstin kirjain on korvattu salatekstissä aina yhdellä tietyllä kirjaimella. Yksinkertaisimmassa frekvenssianalyysissä käytetään vain yksittäisten kirjainten yleisyystaulukoita. Sen lisäksi voidaan käyttää myös taulukoita, joissa on kahden ja kolmen kirjaimen yhdistelmien yleisyydet, sekä taulukoita, joissa on kirjainten yleisyydet sanojen alussa ja lopussa. Jälkimmäisen edellytys on se, että salatekstissä käytetään välilyöntejä, jotta sanavälit erottuisivat. Eri kielissä on erilaiset kirjainten yleisyydet, joten ne tarvitsevat aina omat taulukkonsa. Usein eri teksteissä voi olla erilaiset kirjainten yleisyydet, kuten silloin kun tekstissä toistuu jokin sana, jossa esiintyy jokin harvinainen kirjain. Lyhyitä tekstejä on vaikea avata, sillä frekvenssit ovat silloin liian sattumanvaraisia. Frekvenssianalyysi aloitetaan taulukoimalla salatekstin kirjainten yleisyydet. Sen jälkeen korvaaminen voidaan aloittaa esimerkiksi korvaamalla salakirjoitustekstin kaikkein yleisin kirjain siinä käytetyn kielen yleisimmällä kirjaimella. Jos tämä ei näytä toimivan, voidaan kokeilla toiseksi yleisintä, ja niin edelleen. Ensimmäisen kirjainparin löydyttyä voidaan jo usein havaita sellaisia lyhyitä sanoja, jotka on helppo täydentää oikeiksi pienen kokeilun pohjalta
Odessan kansainvälinen lentoasema

Odessan kansainvälinen lentoasema (ukr. Міжнародний аеропорт Одеса, Mižnarodnyi aeroport Odesa, IATA: ODS, ICAO: UKOO) on kansainvälinen lentoasema Ukrainan lounaisosissa, Odessan alueella, noin 7 kilometriä Odessan keskustasta lounaaseen. Lentoasema on sekä siviili- että sotilasliikenteen käytössä. Vuonna 2012 lentoasemaa käytti 907 600  ja vuonna 2013 jo 1 069 100 siviililiikenteen lentomatkustajaa. Heistä 878 400 matkusti kansainvälisen ja 190 700 kotimaan lentoreiteillä (2013). Odessa oli tällöin Ukrainan viidenneksi vilkkain matkustajaliikenteen lentoasema.
Kanadan juutalaiset

Kanadan juutalaiset ovat nimensä mukaan Kanadassa asuvia juutalaisia. Kanadan juutalaisväestön perusta muodostui pääosin 1880–1910-lukujen aškenasijuutalaisten muuttoaaltojen myötä, minkä jälkeen se on myös monimuotoistunut myöhempien maahanmuuttajien kautta. Väestönlaskennoissamilloin? juutalaisuuden ilmoitti uskonnokseen 329 995 henkilöä ja juutalaisuuden etniseksi taustakseen ilmoitti 348 605 henkilöä. Suurimmat juutalaisyhteisöt ovat Torontossa (179 100), Montrealissa (92 975), Vancouverissa (22 590), Winnipegissä (14 790), Ottawassa (13 445), Calgaryssä (7 950) ja Edmontonissa (4 950). Kanadan juutalaiset puhuvat englantia, ranskaa, hepreaa, jiddišiä, venäjää ja espanjaa. Brittien otettua Montrealin haltuunsa vuonna 1760 kaupunkiin muodostui pieni, lähinnä sotilaista koostunut juutalaisyhteisö. Vuonna 1768 kaupunkiin perustettiin Kanadan ensimmäinen synagoga, Shearit Israel. Tuolloin juutalaisia oli noin 200. 1840-luvulla Länsi- ja Keski-Euroopasta Kanadaan muuttaneet juutalaiset muodostivat yhteisöjä myös muun muassa Hamiltoniin, Torontoon ja Kingstoniin. Kultaryntäys toi 1850-luvulla juutalaisia myös Kanadan itäosiin Brittiläiseen Kolumbiaan. Victoriaan perustettiin vuonna 1862 juutalainen Emanu-Elin kongregaatio, joka on laatuaan vanhin Kanadassa edelleen toimivista. 1870-luvulla juutalaisten määrä Kanadassa ylitti tuhannen rajan; suurin osa heistä oli Ontariossa ja Quebecissä
Ras Dejen

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa Ras Dejen on Etiopian korkein ja Afrikan kymmeneksi korkein vuori. Vuori sijaitsee Simienin kansallispuiston alueella ja on 4 550 metriä korkea.
Arnold Wilson

Arnold Talbot Wilson (18. heinäkuuta 1884 – 31. toukokuuta 1940) oli brittiläinen siviilikomissaari, joka tunnetaan osuudestaan Mesopotamian (nykyinen Irak) siirtomaahallinnossa ensimmäisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen 1918–1920. Vuonna 1920 hänet poistettiin tehtävästä ja ylennettiin ritariksi. Tämän jälkeen hän toimi Anglo-Iranian Oil Companyssä liittyen sen toimintaan Lähi-idässä. Vuonna 1933 hänet valittiin parlamentin jäseneksi. Toisen maailmansodan puhjettua hän liittyi kuninkaallisiin ilmavoimiin ollessaan edelleen parlamentin jäsen. 31. toukokuuta 1940 hänen koneensa tuhoui maahansyöksyssä Dunkerquessa Pohjois-Ranskassa. Arnold Wilson on haudattu Eringhemin hautausmaalle Ranskaan.
Islamiska förbundet i Sverige

Islamiska förbundet i Sverige (IFiS, engl. Islamic Association of Sweden, arab. الرابطة الإسلامية في السويد‎) on ruotsalainen puolueisiin sitoutumaton islamilainen järjestö, joka on perustettu 1981. Sen puheenjohtajana toimii vuodesta 2011 Omar Mustafa. Järjestö rekisteröitiin nykyisellä nimellään 1987. Samana vuonna perustettiin sen sisarjärjestöt Suomessa ja Norjassa. Vuonna 1991 perustettiin järjestön nuoriso-osasto, jonka nimi muuttui myöhemmin muotoon Sveriges Unga Muslimer (SUM). Vuonna 1997 perustettiin muslimipartiolaiset ja 1999 New Moon -kulttuurijärjestö. Järjestö on ollut perustamassa Federation of Islamic Organisations in Europe (FIOE) -kattojärjestöä ja seuraa sen linjauksia. Järjestöä pidetään yleisesti Muslimiveljeskunnan eurooppalaisena organisaationa.
Sveriges muslimska förbund

Sveriges muslimska förbund (SMF) on ruotsalainen islamilainen uskonnollinen yhdyskunta, joka on perustettu 1981. SMF on nykyisin suurin Ruotsin muslimijärjestöistä ja siihen kuuluu noin 50 järjestöä ja 70 000 jäsentä. Huhtikuussa 2006 järjestön puheenjohtaja Mahmoud Aldebe lähetti avoimen kirjeen valtiopäiväpuolueille, jossa hän ehdotti Ruotsin muslimeille omia lakeja. Aldeben mukaan imaamien pitäisi valvoa muslimioppilaiden opetusta julkisissa kouluissa uskonnossa ja äidinkielessä, muslimien välisen avioeron pitäisi olla imaamin hyväksymä ja muslimeilla ei olisi velvollisuutta vihkiä samaa sukupuolta olevia pareja. Aldebe asettui 2009 ehdolle Valtiopäiville Keskustapuolueen listalta. Kohun jälkeen hän vetäytyi ehdokkuudesta ja erosi puolueen jäsenyydestä. Muslimijärjestöjen kattojärjestö Sveriges muslimska råd (SMR) erotti SMF:n jäsenyydestään tammikuussa 2010.
Viktor Amadeus von Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoym

Viktor Amadeus von Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoym (21. toukokuuta 1744 Balduinstein – 2. toukokuuta 1790 Savitaipale) oli Venäjän keisarillisen armeijan kenraali ja Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluneen Anhalt-Bernburgin ruhtinaskunnan ruhtinas. Victor Amadeus syntyi Rheinland-Pfalzissa sijaitsevassa Schaumburgin linnassa Anhalt-Bernburgin ruhtinaan Viktor I Amadeus Adolfin kuudentena poikana. Perimysjärjestyksestä johtuen hän valitsi lopulta sotilasuran ja liittyi Venäjän keisarilliseen armeijaan vuonna 1772. Viktor Amadeus oli mukana muun muassa vuonna 1787 alkaneessa Venäjän–Turkin sodassa, jossa hän osallistui Căușenin, Akkermanin ja Benderin kaupunkien valtauksiin Romaniassa, Ukrainassa ja Moldovassa, saaden ansioistaan Pyhän Andreaksen ja Aleksanteri Nevskin ritarikuntien ansiomerkit. Vuonna 1790 Viktor Amadeus liittyi sotamarsalkka Ivan Saltikovin joukkoihin Kustaa III:n sotaan. Hän ehti osallistumaan taisteluihin Savitaipaleen Kärnäkosken ja Partakosken kylissä, kunnes haavoittui jalkaan Partakoskella 18. huhtikuuta ja kuoli pari viikkoa myöhemmin. Viktor Amadeus haudattiin Viipurin Neitsytniemellä sijainneeseen Viipurin ruotsalais-saksalaisen seurakunnan hautausmaalle. Hänen vihreästä marmorista valmistetun muistomerkkinsä suunnitteli Katariina II:n hovissa työskennellyt italialainen arkkitehti Giacomo Quarenghi. Nykyään sekä hauta että muistomerkki ovat hävinneet
Itsenäisyyden leijona

Itsenäisyyden leijona (myös Itsenäisyyden patsas) on suomalaisen kuvanveistäjän Gunnar Finnen vuonna 1927 Viipurissa paljastettu graniittiveistos, joka nykyään sijaitsee ilman jalustaansa ja osittain rikkoutuneena Monrepos’n puistossa. Suomen itsenäistymisen kymmenvuotisjuhlien kunniaksi pystytetyn monumentin alkuperäinen paikka oli Tervaniemen puistossa Siikaniemen kaupunginosassa. Vuonna 1908 Viipuriin oli saatu kaupungin ruotsinkielisten aloitteesta Viipurin linnan perustajan Torkkeli Knuutinpojan patsas. Sen johdosta venäläiset viranomaiset päättivät pystyttää oman muistomerkin myös Pietari Suurelle, jonka johdolla Venäjä oli valloittanut kaupungin Suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1710. Patsaan sijoituspaikaksi valittiin Pyhän Annan kruunun linnoituksessa sijainneen Pyhän Annan torin viereinen kallio, jonka huipulta on näköyhteys sekä Viipurin keskustaan että linnaan. Paikalla on kallioon kaiverrettu Pietari Suuren monogrammi, jonka hänen väitetään tehneen Viipurin piirityksen yhteydessä 1710. Pietari Suuren patsas paljastettiin kesäkuussa 1910, jolloin tuli kuluneeksi 200 vuotta kaupungin siirtymisesta Venäjän alaisuuteen. Suomen sisällissodan jälkeen kaupungista poistettiin kaikki venäläisyyteen liittyvät muistomerkit ja myös Pietari Suuri sai väistyä paikaltaan heinäkuussa 1918. Alkuperäisenä tarkoituksena oli kuljettaa pronssipatsas sulatettavaksi Saksaan, mutta se päädyttiin kuitenkin sijoittamaan Viipurin historialliseen museoon, josta veistos vuonna 1930 siirrettiin vastaperustettuun taidemuseoon. Alkuperäinen sijainti: 60.717009°N, 28.722296°E Monumenttia Suomen itsenäisyyden kymmenvuotisjuhlan kunniaksi alettiin Viipurissa suunnitella jo 1920-luvun alussa ja vuonna 1924 siitä järjestettiin kilpailu
The Voice Kids

The Voice Kids on alun perin hollantilaiseen formaattiin perustuva ohjelma, jonka suomalaista versiota on esitetty Nelosella. Ohjelmassa kilpailevat 8–14-vuotiaat lapset. Ohjelma on lapsille kehitetty versio The Voice of Finland -formaatista. Kilpailu etenee samoin kuin The Voice of Finland -ohjelmassakin. Ensin kilpailijan tulee selviytyä Ääni ratkaisee -osiosta, jossa selviää kenen joukkueessa kilpailija kilpailee. Seuraavaksi kilpailijoita karsitaan kehäkamppailuissa, joiden jälkeen siirrytään semifinaaleihin sekä lopulta finaaliin. Ohjelmaa on juontanut sen molemmilla kausilla Axl Smith. Ensimmäisellä kaudella tähtivalmentajina toimivat Elastinen, Mira Luoti sekä Krista Siegfrids. Toisella kaudella Siegfridsin kanssa tähtivalmentajina toimivat Diandra ja Arttu Wiskari. Ensimmäisen kauden voitti voittohetkellään 14-vuotias Molly Rosenström. Toisen kauden voitti 13-vuotias Aino Morko. Toiselle tuotantokaudelle haki yli 2000 lasta, jotka olivat syntyneet vuosina 2000–2005
Krysten Ritter

Krysten Alyce Ritter (s. 16. joulukuuta 1981 Bloomsburg, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä, muusikko, kirjailija ja entinen malli. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoissa Breaking Bad, Jessica Jones ja Asunto 23 sekä elokuvassa Himoshoppaajan salaiset unelmat. Ritter kasvoi maatilalla Shickshinnyssä, Pennsylvaniassa. Teini-iässä hän alkoi tehdä mallintöitä ja 18-vuotiaana hän muutti New Yorkiin. Mallitoimistonsa kautta Ritter päätyi näyttelemään mainoksissa, ja 23-vuotiaana hän lopetti työnsä mallina ja suuntasi näyttelijäksi. Varhaisia rooleja hänellä oli esimerkiksi televisiosarjoissa Whoopi ja Kova laki sekä elokuvassa Mona Lisa Smile. Ritterin ensimmäisiä isompia rooleja olivat esiintymiset Veronica Marsissa ja Gilmoren tytöissä. Seuraavina vuosina Ritter esiintyi sivuosissa muun muassa romanttisissa komedioissa Tapahtui Vegasissa (2008), 27 Dresses – hääkuumetta (2008), Himoshoppaajan salaiset unelmat (2009) ja Aivan liian hotti (2010). Vuosina 2009–2010 Ritter esiintyi Breaking Bad -televisiosarjan toisella kaudella, ja vuosina 2012–2013 hän näytteli toista pääosaa ABC:n televisiosarjassa Asunto 23, jota tehtiin kaksi tuotantokautta. Joulukuussa 2014 Ritterin julkistettiin näyttelevän nimiroolia Netflixin supersankarisarjassa Jessica Jones, joka on osa Marvel Cinematic Universea