nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Komutš

Perustuslakia säätävän yleisvenäläisen kansalliskokouksen jäsenten komitea (ven. Комите́т чле́нов Всеросси́йского Учреди́тельного собра́ния, Komitet tšlenov Vserossijskogo Utšreditelnogo sobranija) eli Komutš (Комуч) oli Venäjän sisällissodan alkuvaiheessa Samarassa 8. kesäkuuta 1918 perustettu vastavallankumouksellinen hallitus, joka julistautui Venäjän lailliseksi hallitukseksi bolševikkien kansankomissaarien neuvoston sijasta. Komutšin perustivat sosialistivallankumoukselliset, jotka olivat olleet enemmistönä syksyllä 1917 valitussa ja bolševikkien tammikuussa 1918 hajottamassa perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa. Komitean oli nimensä mukaisesti tarkoitus edustaa perustuslakia säätävää kansalliskokousta kunnes se saataisiin uudelleen koolle. Se perustettiin Samaraan, jonka sosialistivallankumouksellisia tukeva Tšekkoslovakian legioona oli juuri vallannut bolševikeilta. Aluksi komiteassa oli vain viisi jäsentä ja sen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi melko tuntematon Vladimir Volski. Komiteaan liittyi kesän ja syksyn aikana lisää edustajia ja syyskuussa 1918 sen jäsenmäärä oli jo 97. Komutš perusti oman kansanarmeijan ja hallitsi muutaman kuukauden ajan laajaa aluetta keskisellä Venäjällä. Laajimillaan sen alaisuudessa olivat koko Samaran ja Ufan kuvernementit sekä suuria osia Saratovin, Simbirskin, Kazanin ja Vjatkan alueista. Koko Venäjän laillisena hallituksena esiintynyt Komutš julisti uudelleen voimaan bolševikkien kumoamia kansalaisvapauksia ja palautti takavarikoidut maat talonpojille. Se näyttäytyi edistyksellisempänä ja radikaalimpana kuin myöhemmät valkoisten hallitukset Venäjällä ja jopa käytti tunnuksenaan punalippua
Syyrialaisten jumalten pyhäkkö

Syyrialaisten jumalten pyhäkkö eli Atargatiksen ja Hadadin pyhäkkö oli antiikin aikainen Syyriasta tuoduille kulteille omistettu pyhäkkö Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Kýnthos-vuoren länsirinteen aluetta. Syyrialaisten jumalten pyhäkkö rakennettiin hellenistisellä kaudella 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla eaa. Siinä oli useita rakennusvaiheita, ja sitä laajennettiin ainakin vielä ensimmäisen vuosisadan eaa. alkupuolella. Pyhäkkö oli omistettu pääasiassa Atargatikselle ja Hadadille, jotka yhdistettiin kreikkalaisessa maailmassa Afroditeen ja Zeukseen. Pyhäkkö sijaitsi Kýnthoksen rinteessä Deloksen teatterin koillispuolella alueella, jossa sijaitsi lukuisia ulkomailta tuoduille kulteille omistettuja pyhäkköjä. Sen länsipuolella sijaitsi niin kutsuttu Inopoksen talo ja eteläpuolella muun muassa Egyptiläisten jumalten temppeli ja Isiksen temppeli. Lähellä sijaitsi myös kolme eri Serapeionia. Rakennus tuhoutui todennäköisesti Mithridateen armeijan hyökkäyksessä vuonna 88 eaa. Pyhäkkö koostui kahdesta pääosasta
Happamuus (limnologia)

Happamuus on vesistöjen tutkimuksessa yksi luonnonveden ominaisuutta ilmaiseva suure, jolla pyritään selvittämään vesistön kemiallista tilaa ja eliöiden elinoloja. Luonnonveden happamuuden aiheuttavat erilaiset luonnossa esiintyvät hapot ja emäkset. Vesistön tila voi olla hapan, neutraali tai emäksinen, mutta kaikki nämä tilat ilmaistaan happamuuden eri tasoa esittävillä pH-arvoilla. Veden normaali happamuustaso on neutraalia esittävä pH-arvo 7. Vesien eliöstö on sopeutunut elämään pH-arvovälillä 6–8. Merivesi on luonnostaan lievästi emäksistä, pH useimmiten noin 8,0. Suomalaiset järvet ovat yleensä pH 6,5–6,8 johtuen runsaasta humuksen määrästä. Vesien pH-arvo syntyy, kun veteen liukenee kallioperästä, maaperästä tai ihmisen toiminnasta erilaisia emäksiä ja happoja, joiden keskinäiset happo-emäs-reaktiot tuottavat vesistön luontaisen pH-arvon. Ihmisen toiminta tuottaa vesistöihin jätevesipäästöjä, pintavalumia ja sateen tuomia laskeumia, joiden sisältämissä aineissa on myös emäksisiä ja happoja. Näiden vaikutukset ovat luonnossa pääsääntöisesti happamoittavia. Vaikka vesistöillä onkin luontainen puskurikyky happamoitumista vastaan, ihmisen toiminta voi vaikuttaa niiden pH-arvoon. Liian raskaat päästöt neutraloivat veden emässuojaa ja murtavat lopulta koko vesistön puskurisuojan
Amfiaraionin stoa

Amfiaraionin stoa eli Koimētērion (m.kreik. Κοιμητήριον) tai Enkoimētērion (Ἐγκοιμητήριον) oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli ja enkoimeterion Amfiaraionin pyhäkköalueella lähellä Oroposta itäisessä Attikassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat pyhäkköalueen arkeologisella alueella nykyisessä Oropóksen kunnassa. Stoa rakennettiin mahdollisesti klassisen kauden lopulla noin vuonna 360–358 eaa. Sen lahjoittajaksi arvellaan Amyntas IV:ttä. Toisaalta se voi olla thebalaisten tai oroposlaisten itsensä rakennuttama. Stoaa käytettiin osana Amfiaraoksen kulttiin liittyneitä ennustus- ja parantolatoimintoja. Paikalle saapuneet pyhiinvaeltajat ja potilaat nukkuivat stoassa toivoen saavansa yön aikana enneunia, jotka edesauttaisivat parantumista. Nukkumiseen viittaa myös rakennuksen toinen nimi (En)koimētērion, jota käytettiin vastaavista rakennuksista myös muun muassa Asklepieioneissa. Rakennus korvasi todennäköisesti varhaisemman pylväshallin, joka oli sijainnut sen luoteispuolella myöhemmän votiivipatsasrivin paikalla. Rakennukseen tehtiin myöhemmin muutoksia ja lisäyksiä, ja se kunnostettiin todennäköisesti roomalaisella kaudella
Pariisin meridiaani

Pariisin meridiaani on Pariisin observatorion keskipisteen kautta kulkeva pituuspiiri. Se on 2°20'13,82" itään Greenwichin nollameridiaanista, joskin Ranskan kansallinen maan- ja metsätieteellinen instituutti (IGN) käyttää arvoa 2°20'14,025.. Sen Ranskassa oleva osuus, joka johtaa Dunkerquestä Pohjanmeren rannalta Perpignaniin Espanjan rajalle, tunnetaan myös nimellä Méridienne de France ("Ranskan meridiaani"). Sitä on käytetty lähtökohtana, kun Ranskan alueella on suoritettu kolmiomittaukset kartoitusta varten. Pariisin meridiaanin määrittivät 21. kesäkuuta 1667 Ranskan tiedeakatemian matemaatikot. Tuona kesäpäivänseisauksen päivänä he merkitsivät maahan meridiaanin sekä muut tarpeelliset suunnat, jotta Pariisin observatorio, jonka rakentamisesta oli juuri päätetty, voitiin pystyttää tarkalleen aiotulle paikalle. Alun perin Pariisin meridiaani määriteltiin vuonna 1667 Pariisin observatorion rakentamisen yhteydessä. Sen mittauksia jatkoivat observatorion johtaja Jean-Dominique Cassini ja hänen kuolemansa jälkeen hänen poikansa Jacques Cassini vuoteen 1718 saakka sekä vielä 1740-luvulla César-François Cassini de Thury. Heidän työtään täydensivät ranskalaisten geodeetikkojen Lapissa ja Perussa suorittamat mittaukset, jotka vahvistivat Newtonin teorian, että Maa on navoiltaan hieman litistynyt, mitä ajatusta Jean-Dominique Cassini ei ollut hyväksynyt. Meridiaanin mittasivat vuosien 1792 ja 1798 välillä uudestaan Jean-Baptiste Joseph Delambre ja Pierre Méchain
Veli-Pekka Kinnunen

Veli-Pekka Kinnunen (s. 12. helmikuuta 1961 Lahti) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 270 runkosarjaottelua tehopistein 74+79=153 ja keräten 136 jäähyminuuttia. Kinnunen ei kuitenkaan koskaan pelannut SM-liigan pudotuspeleissä. Hän on pelannut urallaan myös yhden kauden Kanadan junioriliiga OMJHL:ssä (nyk. OHL) ja Kinnunen voitti Peterborough Petesissa Anssi Melametsän kanssa kaikkien aikojen ensimmäisenä suomalaispelaajana Memorial Cupin. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut Mestiksessä ja juniorisarjoissa valmennus- ja seurajohtotehtävissä. Kinnunen on Jokereiden kasvatti. Hän voitti C-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 1976 ja B-nuorten SM-pronssia vuonna 1977. Kinnunen siirtyi kaudeksi 1978–1979 Pohjois-Amerikkaan ja OMJHL-junioriliigan Peterborough Petesiin. Hän ja Anssi Melametsä voittivat kauden päätteeksi kaikkien aikojen ensimmäisinä suomalaispelaajina koko CHL:n lopputurnauksen, Memorial Cupin
Karjalan rintama (Suomen sisällissota)

helmi–huhtikuu 1918 Viipurin lääni valkoisten voitto valkoiset punaiset Neuvosto-Venäjä Herman WärnhjelmAarne Sihvo (12. helmikuuta alkaen) Oskari RantalaM. V. Prigorovski Karjalan rintama oli silloisen Viipurin läänin alueelle muodostunut Suomen sisällissodan rintama. Punaiset kutsuivat sitä nimellä ”itäinen rintama”, mutta myöhempään käyttöön on yleistynyt valkoisten käyttämä nimitys. Karjalan rintama on myöhemmässä tutkimuksessa jaettu vielä neljään eri osaan eli Joutsenon, Antrean, Keski-Kannaksen ja Raudun rintamalohkoihin. Suurimmat taistelut käytiin Antrean ja Raudun rintamilla, joista jälkimmäiseen osallistui myös runsaasti punaisten puolella taistelleita venäläisiä joukkoja. Merkittävä sotatoimi oli myös valkoisten tekemä Viipurin valtaus. Karjalan rintama oli Hämeen rintaman ohella sisällissodan merkittävin näyttämö, jossa myös miestappiot olivat suuria. Sen taisteluissa kaatui noin 1 300 valkoista, 1 100 punaista ja 500 venäläistä eli 34 prosenttia sodan kaikista kaatuneista. Punaisten tarkoituksena oli vallata tärkeä Antrean risteysasema, mutta neljältä eri suunnalta käynnistynyt hyökkäys pysähtyi jo muutaman paivän kuluttua, jonka jälkeen kaikilla rintamalohkoilla käytiin usean viikon ajan lähinnä asemasotaa. Venäläisten kiinnostuksen Karjalan rintaman tapahtumiin selitti Pietarin ja Hiitolan välinen rautatie, jonka kautta tapahtuvaa valkoisten ja saksalaisten hyökkäystä he pelkäsivät
Castorocauda

† Castorocauda lutrasimilisJi et al., 2006 Castorocauda Wikispeciesissä Castorocauda Commonsissa Castorocauda lutrasimilis on sukupuuttoon kuollut, osittain vedessä elänyt esinisäkäs keskijurakaudelta. Sillä oli uimiseen ja kaivamiseen tarvittavia luurangon sopeutumia ja joitakin hampaiden piirteitä vedessä ruokailemiseen. Se on alkukantaisin nisäkkäiden sukulainen, jolla tiedetään olleen turkki. Sillä oli leveä, litistynyt ja osittain suomuinen häntä kuten nykyisillä majavilla. Castorocauda muistutti nokkaeläintä ja muita kenotsooisia istukkanisäkkäitä. Se osoittaa, että mammaliaformit olivat kehittäneet erilaisia ruokailu- ja liikkumissopeutumia, joiden perusteella ne erosivat suurimmasta osasta mesotsooisen maailmankauden pieniä maalla eläneitä hyönteisten syöjiä.
Erkki Silvo

Erkki Juhani Silvo (27. marraskuuta 1934 Kotka – 7. maaliskuuta 2014 Kotka) oli suomalainen eversti. Silvon vanhemmat olivat Leo Silvo ja Ida Järvinen ja puoliso vuodesta 1956 Terttu Anneli Eloranta. Silvo tuli ylioppilaaksi 1954 ja suoritti Kadettikoulun 1957 ja Sotakorkeakoulun 1967. Hän toimi Karjalan prikaatin opetusupseerina 1957–1958, Kanta-aliupseerikoulun opetusupseerina, linjanjohtajana ja komppanianpäällikkönä 1959–1965, Pääesikunnan toimistoupseerina 1967–1972 ja osastopäällikkönä 1983–1985, sotilasasiamiehen apulaisena Lontoossa 1972–1975, Porin prikaatin esikuntapäällikkönä 1975–1977, puolustusministeriön toimistopäällikkönä 1977–1983, Itä-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä 1985–1992 ja Uudenmaan sotilasläänin ensimmäisenä komentajana 1993–1994. Puolustusvaliokunnan sihteeri Silvo oli 1977–1983 ja Suomen Sotilasurheiluliiton varapuheenjohtaja 1985–1987 ja puheenjohtaja 1988–1991. Silvo julkaisi teokset Puolustusvoimien kouluttajan opas (1972) ja Itä-Uudenmaan sotilaspiirin historia (1992). Hänet ylennettiin vänrikiksi 1955, luutnantiksi 1958, yliluutnantiksi 1961, kapteeniksi 1964, majuriksi 1969, everstiluutnantiksi 1974 ja everstiksi 1981.
Sierra Leonen historia

Sierra Leonen historian varhaisvaiheista ei ole paljoa tietoja, mutta asutusta maassa on ollut tuhansien vuosien ajan. Nykyvaltion alueen kansat olivat järjestäytyneet pieneksi kuningas- tai päällikkökunniksi, joissa valtaa pitivät myös erilaiset salaseurat. Sierra Leonen uskotaan saaneen nimensä portugalilaiselta tutkimusmatkailija Pedro de Sintralta vuonna 1462. Eurooppalaiset kauppiaat alkoivat toimia lähellä nykyistä Freetownia, ja 1550-luvulla orjista muodostui alueen tärkein kauppatavara. Sierra Leoneen alkoi 1700-luvun lopulla tulla vapautettuja orjia, jotka perustivat muun muassa Freetownin kaupungin. Britannian kiellettyä vuonna 1808 orjakaupan Freetowniin tuli vuoteen 1864 mennessä yli 50 000 vapautettua orjaa. Britit hallitsivat käytännössä pitkään vain Freetownin ympäristöä, mutta he kiinnostuivat myös alueen sisämaista, kun ranskalaiset olivat laajentaneet toimintaansa. Siirtomaavallasta alettiin luopua toisen maailmansodan jälkeen, ja Sierra Leone itsenäistyi vuonna 1961. Itsenäisyyden alkuajat olivat kasvun aikaa, mutta 1960-luvulla alkoi vallankaappausten sarja. Siaka Stevens julisti maan tasavallaksi vuonna 1971, mutta otti käyttöön yksipuoluejärjestelmän vuonna 1978. Valtion hallinto korruptoitui ja timanttien viennistä tulevat voitot valuivat vallanpitäjien taskuihin. Sierra Leonen ongelmat kasaantuivat, kun Liberian sisällissota laajeni
Kerenskin–Krasnovin kapina

Kerenskin–Krasnovin kapina oli ensimmäinen Venäjän vuoden 1917 lokakuun vallankumousta vastaan tehty vastavallankumousyritys. Syrjäytetyn väliaikaisen hallituksen pääministeri Aleksandr Kerenski yritti kumota bolševikkien vallan Venäjän pääkaupungissa Pietarissa kenraalimajuri Pjotr Krasnovin kasakkajoukkojen avulla välittömästi vallankumouksen jälkeen 8.–14. marraskuuta (juliaanisen kalenterin mukaan 26. lokakuuta – 1. marraskuuta) 1917, mutta he eivät onnistuneet valtaamaan kaupunkia. Kerenskin–Krasnovin kapinaa tuki Pietarissa puhjennut junkkarien eli nuorten upseerioppilaiden kapina 11.–12. marraskuuta (29.–30. lokakuuta). Bolševikkien otettua vallan Pietarissa 7
Marrakesh-Safi

Koordinaatit: 31°37′N, 8°0′W Marrakesh-Safi (arab. مراكش آسفي‎, berb. ⵎⵕⵕⴰⴽⵛ ⴰⵙⴼⵉ) on yksi Marokon 12 alueesta. Marrakesh-Safin pääkaupunki on Marrakesh. Marrakesh-Safissa oli asukkaita vuonna 2014 noin 4,5 miljoonaa. Marrakesh-Safi muodostui syyskuussa 2015, kun Marrakesh-Tensift-El Haouzin alueeseen liittyi Doukkala-Abdan alueesta Safin ja Youssoufian maakunnat. Marrakesh-Safi on jaettu Marrakeshin prefektuuriin eli suurkaupunkialueeseen ja seuraaviin maakuntiin:
Ampiainen (sarjakuvahahmo)

Ampiainen (engl. Wasp), oikealta nimeltään Janet van Dyne, on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari. Hahmo esiintyi ensi kerran lehden Tales to Astonishin numerossa 44 (kesäkuu 1963). Hänet tunnetaan alkuperäisen Muurahaismiehen, Henry ”Hank” Pymin, taistelutoverina ja tyttöystävänä. Ampiainen oli myös yksi Kostajien perustajajäsenistä ja se joka myös keksi ryhmän nimen. Janet van Dyne syntyi New Jerseyssä Cresskillin naapurustossa. Hänen isänsä ja varakas tiedemies, Vernon van Dyne, kuoli kun hänen koekappaleenaan ollut voimakas avaruusolento vapautui. Janet kääntyy isänsä ystävän, Hank Pymin, puoleen. Kostaakseen isänsä kuoleman, hän osallistuu biokemialliseen menettelyyn, joka antaa hänelle kyvyn kasvattaa siivet aina kun hän käyttää "Pymin hiukkasia" kutistuakseen alle 1,2 metrin pituiseksi. Yhdessä hän ja Muurahaismies kukistivat avaruusolennon ja kostivat Janetin isän kuoleman. Janet päättää jatkaa Ampiaisena ja toimia Hankin, johon hän oli rakastunut, taistelutoverina, vaikka Hank ei aluksi vastannut tunteisiin, koska Janet muistutti hänen entistä edesmennyttä vaimoaan. Toimiessaan Hankin taistelutoverina, hän osallistui useisiin taisteluihin superroistojen kanssa, kuten Piikkisian tai Munapään
Ise (kaupunki)

Koordinaatit: 34°29′15″N, 136°42′33.5″E Ise (jap. 伊勢市, Ise-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saaren eteläosassa Mien prefektuurissa Tyynenmeren rannikolla. Kaupungissa on 128 701 asukasta (vuonna 2017), ja sen pinta-ala on 208,35 neliökilometriä. Se sijaitsee Kiin niemimaan itäosassa Isenlahden rannalla. Kaupunki tunnetaan erityisesti Ise-jingūn pyhäköstä, joka on Japanin šintolaisista pyhäköistä kaikkein merkittävin. Kaupunki onkin suosittu matkailu- ja pyhiinvaelluskohde, ja sen historia on kiinteästi sidoksissa pyhäkön historiaan. Ise sijaitsee Mien prefektuurin keskiosassa Isen tasangon eteläreunalla Isenlahden rannalla. Kaupungin pohjoispuolella avautuvaan lahteen laskevat Miya-, Isuzu- ja Setajoet; eteläosastaan kaupungin alue on vuoristoista ja siellä kohoaa muun muassa Asamavuori. Ise rajautuu idässä Toban kaupunkiin, kaakossa Shiman kaupunkiin, etelässä Minami-Isen maaseutukaupunkiin sekä lännessä Watarain, Tamakin ja Meiwan maaseutukaupunkeihin. Suuri osa kaupungin alueesta kuuluu Ise-Shiman kansallispuistoon, joka käsittää myös Isen pyhäkön metsäalueet. Isen kaupunki on kasvanut Isen pyhäkön ympärille
Sakari Tahvanainen

Sakari Tahvanainen (13. kesäkuuta 1936 Ukkola, Eno – 1. lokakuuta 2016 Joensuu) oli suomalainen päätoimittaja ja maakuntasihteeri. Hän oli SDP:n aktiivijäsen. Tahvanainen oli Pohjois-Karjala-lehden päätoimittaja 1967–1985. Hänet erotettiin tehtävästä, ja vuodet 1987–1994 hän oli Pohjois-Karjalan maakuntaliiton maakuntasihteeri.
Street Fighter V

Street Fighter V on Capcomin ja Dimpsin tekemä tappelupeli Street Fighter -pelisarjaan, joka on julkaistu vuonna 2016. Peli käyttää Unreal Engine 4:ää pelimoottorina. Pelissä on julkaisuhetkellä mukana 16 hahmoa. Lisähahmoja on saatavilla ladattavana sisältönä. Pelissä on survival-, versus-, challenge- ja training-tilat. Pelissä on vaikeuasteet helppo (easy), normaali (medium), vaikea (hard) ja helvetti (hell). GameSpot antoi pelille arvosanan 7/10.
Aigiale (kaupunki)

Aigiale Commonsissa Aigiale (m.kreik. Αἰγιάλη) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Amorgoksen saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee saaren koillisosassa lähellä Tholárian kylää sekä kaupungista nimensä perinyttä nykyistä Aigiálin kylää. Aigiale oli yksi saaren kolmesta kaupungista Minoan ja Arkesinen ohella. Se oli joonialaisen Miletoksen siirtokunta ainakin 200-luvulla eaa. Kaupungin akropolis eli linnavuori sijaitsi kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimellä Vígla. Arkeologisella alueella on jäljellä jäänteitä lähinnä vanhemmista ja myöhäisemmistä muureista. Akropoliin lähellä on roomalaisaikaisia holvattuja hautoja, joista käytetään tholoksesta tulevaa nimeä tholaria.
Eugène-Anatole Demarçay

Eugène-Anatole Demarçay (1. tammikuuta 1852 – 5. maaliskuuta 1903 Pariisi) oli ranskalainen kemisti, joka tunnetaan työstään europiumin löytäjänä ja varhaisena spektroskopian ja jossain määrin myös radioaktiivisuuden tutkijana. Demarçay opiskeli ensin Lycée Condorcetissä ja vierailtuaan välillä Englannissa valmistui École polytechniquesta. Hänen varhainen tutkimuskohteensa ennen epäorgaaniseen kemiaan keskittymistä oli terpeenit ja muut hajuvesiteollisuuden käyttämät aineet. Hän menetti näön oikeasta silmästään laboratoriossa tapahtuneessa räjähdyksessä tutkiessaan typen sulfideja. Vuonna 1896 hän havaitsi että näytteet juuri löydetystä samarium alkuaineesta sisälsivät vielä jotain muuta, ennestään tuntematonta ainetta. Hän eristi tämän vuonna 1901 ja totesi sen olevan uusi alkuaine, jonka hän nimesi europiumiksi. Vuonna 1898 Demarçay avusti Marie ja Pierre Curieta osoittamalla spektroskopian avulla Curien pariskunnan valmistaneen radiumia.
Iceflake Studios

Iceflake Studios on suomalainen vuonna 2007 perustettu videopeliyritys. Se tekee pelejä tietokone-, konsoli- ja mobiilialustoille. Yrityksen suurimmat menestykset ovat olleet useita miljoonia kertoja ladatut Premium Pool ja Pirates Don't Run. Yrityksen juuret juontavat jo vuoteen 2003, jolloin he alkoivat tehdä modifikaatioita peleihin. Yksi näistä on vuonna 2004 ilmestynyt FinnWars. Race Online on julkaistu vuonna 2015 Steam-palvelussa Early Access -nimekkeenä. Yritys on julkaissut pelin Ice Lakes vuonna 2016 Steam-palvelussa Linux-, Mac- ja Windows-alustoille. GameGrin-sivusto antoi pelille arvosanan 10. Premium Pool on biljardipeli, josta on kaksi versiota; ilmainen versio mainosten kanssa ja maksullinen versio ilman mainoksia. Peli on julkaistu vuonna 2012 Windows Phonelle ja 2016 Androidille ja iOS:lle. Pelistä on myös free to play -versio Steam-palvelussa PC:lle. Premium Pool tarjoaa 3 eri vaikeustasoa, mahdollisuuden pelata yksin laitetta vastaan tai moninpelinä, kasipallon ja ysipallon sekä molemmat pelit kellon kanssa
Henry Thomas

Henry Jackson Thomas Jr. (s. 9. syyskuuta 1971 San Antonio, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko. Hän on esiintynyt yli 40 elokuvassa. Thomasin palkituin roolisuoritus on elokuvasta E.T. (1982), josta hän sai BAFTA-palkinnon, Golden Globe-palkinnon ja Saturn Award -ehdokkuuksia. Thomasin vanhemmat ovat Carolyn L. (o.s. Davis) ja Henry Jackson Thomas
Ajamu Baraka

Ajamu S. Baraka (s. 25. lokakuuta 1953 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ihmisoikeusaktivisti. Hän oli Vihreän puolueen Jill Steinin varapresidenttiehdokas Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2016. Hän on opiskellut Atlantan yliopistossa, ja hänen ihanteitaan ovat muun muassa W. E. B. Du Bois ja Malcolm X. Hän on toiminut U.S. Human Rights Networkin johtajana
Ferron meridiaani

Ferron meridiaani on alun perin Kanarian­saarten läntisimmän saaren, Ferron eli nykyisen El Hierron kautta kulkeva pituuspiiri. Sitä, tai käytännössä eräitä samalla nimellä tunnettuja ja sitä lähellä olevia pituuspiirejä on laajalti käytetty kartoissa nollameridiaanina, josta eri paikka­kuntien maantieteellinen pituus laskettiin, ennen kuin sellaiseksi vuonna 1884 kansain­välisellä sopimuksella vahvistettiin Greenwichin meridiaani. Greenwichistä luettuna El Hierro sijaitsee 18 astetta 9 minuuttia 39 sekuntia (18° 9' 39") läntistä pituutta. Ajanlaskumme toisella vuosisadalla Klaudios Ptolemaios valitsi pituus­asteiden lähtö­kohdaksi läntisimmän Onnellisten saarista, joiden on tulkittu tarkoittavan Kanariansaaria. Se oli samalla läntisin tunnettu maa-alue, jonka länsi­puolella oletettiin olevan vain merta, minkä vuoksi hänen maailman­kartassaan kaikki pituus­asteet onkin laskettu sieltä itään. Hänen aikanaan käytettävissään ei kuitenkaan ollut luotettavaa menetelmää pituus­asteen määrittämiseksi, minkä vuoksi hänen karttaansa merkityt pituus­piirit ovatkin varsin epätarkkoja. Uudestaan Ferron vahvisti pituus­asteiden lähtökohdaksi Richelieu vuonna 1634. Perusteluna oli nytkin saaren asema vanhan maailman läntisimpänä kohtana (tosin Azorit ja Kap Verden saaret ovat vielä lännempänä, mutta oli kyseen­alaista, voitiinko niitä pitää Vanhaan maailmaan kuuluvina). Täten Ferron meridiaania voitiin pitää eräänlaisena "luonnon antamana", puhtaasti maan­tieteellisiin näkökohtiin perustuvana ja sellaisena yhtä hyvin kaikkien kansojen käyttöön soveltuvana nolla­meridiaanina. Ongelmana kuitenkin oli, ettei El Hierron sijaintia suhteessa mantereella olleisiin kohteisiin pystytty määrittämään kovinkaan tarkasti ennen kronometrin keksimistä. Tämän vuoksi koordinaatistojen todellisena lähtökohtana oli käytettävä mantereilla olevia kohteita, pääasiassa observatorioita, joiden kulma­etäisyys Ferrosta voitiin vain likimain arvioida. Tiedettiin kuitenkin, että El Hierro oli noin 20 pituus­astetta länteen Pariisista, mikä myöhemmin antoi maantieteilijä ja kartografi Delislelle aiheen pyöristää erotus tasan 20 asteeksi
David Allen (kirjailija)

Äänitiedostojen kuunteluohjeet David Allen (s. 28. joulukuuta 1945) on yhdysvaltalainen tuottavuuskonsultti ja kirjailija, joka tunnetaan parhaiten "Getting Things Done" toiminnanohjausmenetelmän kehittäjänä. Allen vietti nuoruutensa Shreveportissa, Louisianassa. Hän opiskeli New Collegessa, (nykyisin New College of Florida), Sarasotassa, Floridassa, ja valmistui pääaineenaan Yhdysvaltain historia Kalifornian Yliopistosta, Berkeleystä. Allen työskenteli mm. taikurina, tarjoilijana, karateopettajana, maisemoijana, vitamiinijakelijana, lasinpuhallussorvin käyttäjänä, matkatoimistovirkailijana, huoltoaseman päällikkönä, muuttopalveluiden myyjänä, mopomyyjänä, kokkina, henkilökohtaisen kasvun valmentaja, puutarhapalveluyrityksen päällikkönä ja matkatoimiston johtajana. Hän sanoo toimineensa 35 ammatissa ennen 35. ikävuottaan. Hän alkoi kehittää omaa näkemystään tuottavuudesta ohjelmaksi 1980-luvulla kun hän sai sopimuksen tuottavuusohjelman kehittämisestä Lockheedin johdolle ja esimiehille. Allen on perustanut David Allen Companyn, jonka toimialana on tuottavuus- ja toiminnanohjauskoulutus ja johtotason valmennus. Allenin kehittämä Getting Things Done -menetelmä on hänen yrityksensä koulutustoimintojen ydin