nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Pesuankankaan jätinkirkko

Pesuankankaan jätinkirkko oli Pohjois-Pohjanmaalla Siikajoen Paavolassa sijainnut tuhottu jätinkirkko. Muinaisjäännös on tuhoutuneena poistettu Museoviraston rekisteristä joulukuussa 2014. Nyttemmin tuhoutunut jätinkirkko sijaitsi entisen Paavolan kunnan alueella Paavolan kirkosta 7,0 kilometriä itään aivan Siikajoen tuntumassa noin 250 metriä sen rannasta lounaaseen. Jätinkirkko sijaitsi Pesuankankaan mäen laella aivan läheisen maatalon rakennuksien välissä. Jätinkirkko oli 34 metriä pitkä ja 24 metriä leveä. Sen kivivallit kehystivät suorakaiteen muotoisen alueen, jonka laskennallinen pinta-ala oli 820 neliömetriä. Vallin kivistä useimmat olivat ihmisen nostettavissa, mutta osa kivistä oli suurempia. Kivivallissa oli luoteis- ja kaakkois-sivuilla yhteensä kaksi matalaa kohtaa, joita kutsutaan porteiksi. Marianna Ridderstad mittasi jätinkirkon asennon ja porttien sijainnit Suomen jätinkirkkojen arkeoastronomisessa hankkeessa. Jätinkirkon pitemmän sivun kivivallit osoittivat (kaakko–luode-suuntaisena) kohti 317° pohjoisen suunnasta myötäpäivään. Portteja mitattiin kaksi. Ne aukesivat jätinkirkon keskipisteestä katsoen suuntiin 137° ja 317° pohjoissuunnasta myötäpäivään lukien
Chyawanprash

Tarkennus: Listan lähde puuttuu, ja onkohan tuota kirjaakaan ite luettu kun malline on en-kielinen. kopioitu tod. näk. Charaka Samhita-artikkelista. Chyawanprash (myös: Chyavan prash ) on perinteinen intialainen yrttivalmiste, jota yhä myydään laajalti luontaistuotteena. Se sisältää kymmeniä eri yrttejä ja ainesosia. Reseptin sanotaan olevan yli 2000 vuotta vanhan. Aikaisimmat kirjalliset maininnat löytyvät sanskritinkielisesät ayurvedakirjallisuuden klassikkoteoksesta Charaka Samhitasta, joka ajoittuu luultavasti noin 200-400 luvulle ennen ajanlaskumme alkua. Chyawanprashissa on kymmeniä ainesosia, joista tärkeimpiä on amla eli amblapuun hedelmä.lähde? Ohessa joitakin Chyawanprashin raaka-aineita suomeksi, sanskritiksi ja latinaksi: Lisäksi Chyawanprashissa on mukana dashmool, joka on kymmenen ayurveda-yrtin sekoite, joka sisältää seuraavien kasvien juuria):
Kansainvälinen meridiaanikonferenssi

Kansainvälinen meridiaanikonferenssi oli lokakuussa 1884 Washingtonin kaupungissa Yhdysvalloissa pidetty konferenssi, jonka tehtävänä oli määrittää nollameridiaani kansainväliseen käyttöön. Konferenssin kutsui koolle Yhdysvaltain presidentti Chester A. Arthur. Käsiteltävänä aiheena oli "maailman­laajuisesti pituusasteiden nollakohtana käytettävän yleisen meridiaanin ja standardoidun aikajärjestelmän" valinta. Konferenssi päätyi valitsemaan Greenwichin meridiaanin kansain­väliseksi nolla­meridiaaniksi. 1870-luvulta lähtien kävi yhä ilmeisemmäksi, että oli tarpeen toisaalta kiinnittää maailman­laajuinen nolla­meridiaani navigoinnin tarpeisiin, toisaalta yhtenäistää paikallis­ajat varsinkin rautateiden aikatauluja varten. Ensimmäisessä kansainvälisessä maantieteellisessä konferenssissa, joka pidettiin Antwerpenissa vuonna 1871, suositeltiin Greenwichin meridiaanin käyttöä nollameridiaanina pieni­mitta­kaavaisissa merikartoissa ja asetettiin tavoitteeksi, että se tulisi pakolliseksi 15 vuoden kuluttua. Isossa-Britanniassa Great Western Railway oli standardoinut ajan vuonna 1840, ja vuonna 1847 Railway Clearing Union määräsi, että Greenwichin aika (GMT) oli otettava käyttöön maan kaikilla rautatieasemilla niin pian kuin postilaitos, General Post Office sallisi sen. Postilaitos lähetti siihen aikaan Greenwichistä käsin aikamerkkejä lennättimen välityksillä eri puolille maata kellojen asettamista varten. Tammikuussa 1848 George Bradshawin julkaisemassa rautatie­aika­taulussa kaikki kelloajat ilmaistiin yhtenäisellä tavalla Greenwichin ajan mukaan, mikä sai yleisen hyväksynnän, mutta vasta vuonna 1890 GMT vahvistettiin lakisääteisesti koko Yhdistyneen kuningaskunnan viralliseksi ajaksi. Yhdysvalloissa ongelmat olivat vielä suuremmat. Eräskin taulukko osoitti yli sata paikallisaikaa, jotka erosivat toisistaan enemmän kuin kolme tuntia
Dientamoeba fragilis

Dientamoeba fragilisJeeps et Dobell, 1918 Dientamoeba fragilis on yksisoluinen siimaeliö, joka elää nisäkkäiden ruoansulatuskanavassa. Se voi aiheuttaa ihmisellä vatsaoireita, kuten vatsakipuja ja ripulia. Oireet kestävät yleensä 1–2 viikkoa. Tartunta ei ole vaarallinen. Lajin elinkiertoa ei vielä tunneta täysin, mutta se tarttuu ulosteesta suuhun. Lajin D. fragilis koko elinkiertoa ei ole vielä määritelty, mutta kliinisten tutkimusten perusteella siitä on tehty oletuksia. Laji löydettiin jo 1900-luvun alussa, mutta sen kykyä levitä ja liikkua ilman näkyviä siimoja tai juurijalkaa ei ollut vielä vuonna 2012 selvitetty. Vuonna 2014 ihmisen ulosteista löydettiin lajin trofotsoiitteja, mutta niiden tutkimista pitää vielä jatkaa. D. fragilis -lajilla ei ole kystavaihetta. D
Meyrin

Koordinaatit: 46°13′41″N, 6°04′15″E Meyrin on kaupunki Sveitsin lounaisnurkassa, Geneven kantonissa, Geneven kaupungin välittömässä läheisyydessä. Vuoden 2022 lopussa kaupungissa oli 26 517 vakinaista asukasta. Asukkaista noin 45 prosenttia oli ulkomaalaisia. Osuus on maan suurimpia. Meyrin on osa Geneven kaupunkialuetta. Geneven kansainvälinen lentoasema sijaitsee suurelta osin Meyrinin alueella. CERNin tutkimuskeskus sijaitsee valtaosin Sveitsin Meyrinissä sekä Ranskan St. Genis-Pouillyssä. Maantieteellisesti kaupunki sijaitsee Rhônen laakson pohjoisrinteellä, suhteellisen tasaisella ylätasangolla. Meyrin rajoittuu pohjoisessa Ranskaan, idässä Le Grand-Saconnex’hen sekä etelässä Vernieriin ja Satignyyn. Sveitsin toiseksi suurin lentoasema sijaitsee osin Meyrinissä. Lisäksi Lounais-Sveitsin valtaväylät kulkevat Meyrinin kautta: moottoritie A1 sekä rautatie Geneven päärautatieasemalta Ranskaan kulkevat kaupungin kautta
Tapani Suominen (toimittaja)

Tapani Suominen (s. 1947) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Oppiarvoltaan hän on filosofian tohtori. Suominen valmistui 1972 filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan suomen kieli. Hän toimi tutkijana Suomen Akatemian rahoituksella ja väitteli filosofian tohtoriksi Oslon yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa 1996. Suominen toimi suomen kielen opetusassistenttina Indianan yliopistossa Yhdysvalloissa 1970–1971. Hän työskenteli toimittajana Yleisradiossa 1972–1984. Suominen oli toimittajana ja kulttuuripäällikkönä sanomalehti Demarissa 1984–1996. Suominen työskenteli kulttuurineuvoksena Suomen Tukholman suurlähetystössä 1997–2003.
Jay Wright Forrester

Jay Wright Forrester (14. heinäkuuta 1918 – 16. marraskuuta 2016) oli yhdysvaltalainen tietokonealan pioneeri ja järjestelmädynamiikan perustaja. Hän toimi professorina Massachusettsin teknillisen korkeakoulun MIT Sloan School of Managementissa. Forresterin kehittämiä simulointitekniikoita käytettiin muun muassa Rooman klubin ennustemalleissa 1970-luvulla. Nebraskalaisella farmilla syntynyt Forrester suoritti Bachelor of Science-tutkinnon 1939 Nebraskan yliopistossa Lincolnissa (University of Nebraska–Lincoln) ja jatkoi sitten opintojaan Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa. Hän johti 1940- ja 1950-luvuilla elektroniputkiteknologiaan perustuneen Whirlwind I-tietokoneen kehittämisprojektia MIT:n servomekaniikan laboratoriossa. Forrester kehitti työryhmineen konetta varten uuden ferriittirengasmuistin joka oli nykyisten RAM-muistien edeltäjä. Hänen uskotaan myös luoneen ensimmäisen tietokoneanimaation joka oli oskilloskoopin näytöllä pomppiva pallo. 1940-luvulla Forrester kirjoitti dokumentin Yhdysvaltain ilmapuolustusjärjestelmän kehittämiseksi. Konseptia testattiin Whirlwind-tietokoneessa, jonka jälkeen Yhdysvaltain armeija tilasi SAGE-järjestelmän. Forrester siirtyi vuonna 1956 professoriksi MIT Sloan School of Managementiin
Aino Tandefelt-Laurila

Aino Maili Tandefelt-Laurila (9. marraskuuta 1926 Sulkava – 13. lokakuuta 2016) oli suomalainen arkkitehti. Ylioppilaaksi Tandefelt-Laurila kirjoitti Hämeenlinnan tyttölyseossa 1946 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1953. Työuransa hän aloitti Arkkitehtitoimisto Aarne Ervin palveluksessa 1952–1955 ja siirtyi Kulutusosuuskuntien Keskusliiton arkkitehtiosastolle arkkitehdiksi vuosiksi 1959–1972. Puolisonsa kanssa hän perusti yhteisen yrityksen Arkkitehtitoimisto Aino ja Pekka Laurila, jonka osakkaana hän oli 1972–1988. Vuodet 1989–1996 hän oli Arkkitehtitoimisto Aino Tandefelt-Laurila Ky:n omistaja. Tandefelt-Laurila suunnitteli KK:n arkkitehtina muun muassa Kontulan ostoskeskuksen (1967). Myöhemmin hän oli Helsingin kaupungin rakennusviraston arkkitehti ja suunnitteli muun muassa Ruiskumestarin talon peruskorjauksen, joka toteutettiin 1978–1980. Tandefelt-Laurilan puoliso vuodesta 1954 oli arkkitehti, apulaisprofessori Pekka Laurila.
Infrapunaspektroskopia

Infrapunaspektroskopia on spektroskopiamenetelmä, jossa absorboituva sähkömagneettinen säteily on infrapunasäteilyn aallonpituusalueella. Infrapunasäteily saa molekyylien sidokset värähtelemään ja värähtelytaajuus voidaan havaita. Värähtelyn taajuus ja siten myös spektroskopiassa tavallisemmin käytetty aaltoluku riippuvat sidoksen kertaluvusta ja toisiinsa sitoutuneiden atomien massoista. Infrapunaspektroskopia on hyvin yleisesti käytetty analyyttisen kemian rutiinimenetelmä, jolla on useita sovellutuksia muun muassa orgaanisessa rakenneanalytiikassa, bio- ja elintarviketieteissä, lääketeollisuudessa ja ilmakehäanalyyseissä. Infrapunaspektroskopia soveltuu niin kvalitatiivisiin kuin kvantitatiivisiin analyyseihin. Kun molekyyliin kohdistuu infrapunasäteilyä, osa säteilystä ohittaa molekyylin ja osa absorboituu. Infrapunasäteily voi absorboitua jos absorboivalla molekyylillä on dipolimomentti. Tämän vuoksi monet kaksiatomiset molekyylit kuten typpi- (N2) tai happimolekyylit (O2) eivät absorboi infrapunasäteilyä. Säteilyn absorptio on sitä voimakkaampaa mitä suurempi sidoksen dipolimomentti on. Absorboituva säteily aikaansaa molekyylien sidosten värähtelyjä. Värähtelyt voivat olla venytysvärähtelyjä, joissa molekyylien sidosten sidospituudet muuttuvat tai taivutusvärähtelyjä, joissa sidoskulmat muuttuvat. Yksinkertaisin malli, jolla tätä kuvataan on harmoninen värähtelijä, jota voidaan parantaa epäharmonisilla korjauksilla
Tapio Tamminen

Tapio Antero Tamminen (5. marraskuuta 1954 Kajaani – 18. syyskuuta 2020 Kirkkonummi) oli suomalainen kulttuuriantropologi, toimittaja ja tietokirjailija, koulutukseltaan filosofian tohtori. Tamminen väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1994 tutkielmalla Edistyksen myytti: Kertomus modernin yhteiskunnan kulttuurisesta paradigmasta, joka kuuluu kulttuuriantropologian ja käytännöllisen filosofian alaan. Hän käsikirjoitti ja ohjasi feature-ohjelmia Yleisradioon ja julkaisi ja toimitti useita tietokirjoja, joista Kansankodin pimeämpi puoli palkittiin Tieto-Finlandia-palkinnolla vuonna 2015. Tammisen puoliso oli filosofi Tarja Kallio-Tamminen.
Geton kansannousun muistomerkki

Geton kansannousun muistomerkki (puol. Pomnik Bohaterów Getta) on Varsovan geton kansannousun muistomerkki Varsovassa Puolassa. Muistomerkin suunnitteli puolalainen kuvanveistäjä Nathan Rapoport. Muistomerkkiä vastapäätä sijaitsee Puolan juutalaisten historian museo.
Cologny

Koordinaatit: 46°13′30″N, 6°11′03″E Cologny on kunta Sveitsin lounaisosassa, Geneven kantonissa, Geneven kaupungin itäpuolella. Vuoden 2015 lopussa kunnassa oli 4 935 vakinaista asukasta. Asukkaista noin 37 prosenttia oli ulkomaalaisia. Cologny on Maailman talousfoorumin (WEF) kotipaikka. Maantieteellisesti kunta sijaitsee Genevenjärven etelärannalla. Cologny rajoittuu luoteessa Genevenjärveen ja lounaassa Geneveen. Geneven kantonin joukkoliikenneyhtiön TPG:n (Transports Publics Genevois) johdinautoverkko ulottuu Colognyyn.
Etsi ja tuhoa

Etsi ja tuhoa on sodankäyntitapa, jossa aluevalloitusten sijasta paikannetaan liikkuva vihollisjoukko ja hävitetään se. Taktiikkaa käytetään sissejä vastaan. Etsi ja tuhoa on perinteisemmän "puhdista ja pidä alue" -taktiikan vastakohta. Etsi ja tuhoa -taktiikassa alueita ei oteta haltuun pysyvästi. Etsi ja tuhoa -partio siirtyy hyökkäyksensä jälkeen aina seuraavaan kohteeseen. Tällöin vihollinen voi vallata takaisin kohteena olleen alueen. Etsi ja tuhoa -taktiikkaa on käytetty muun muassa Malaijan kriisissä ja Vietnamin sodassa sissejä vastaan. Vietnamin sodan etsi ja tuhoa -operaatioissa käytettiin helikoptereita.
Whirlwind I

Whirlwind I oli Massachusettsin teknillisen korkeakoulun servomekaniikan laboratoriossa Yhdysvaltain laivastoa varten suunniteltu ja vuosina 1948–1951 rakennettu elektroniputkiteknologiaa käyttänyt tietokone. Whirlwind I oli ensimmäinen tietokone jota ei rakennettu korvaamaan pelkästään vanhempia mekaanisia järjestelmiä, ja se oli myös ensimmäisiä tietokoneita jotka tuottivat reaaliaikaista tulostusta. Whirlwind oli tarkoitettu lentäjien koulutukseen ja simuloi mitä vain lentokonetyyppiä. Järjestelmä voitiin kytkeä lentokoneen ohjaamon jäljitelmään. Kone oli suuri ja vaati noin 230 neliömetriä (2500 neliöjalkaa) tilaa. Koneen kehittänyt Project Whirlwind loi teknisen ja organisaatiollisen pohjan myöhempää SAGE (Semi-Automatic Ground Environment) järjestelmää varten. Projekti alkoi vuonna 1945 tavoitteena rakentaa korkealuokkainen reaaliaikainen lentokonesimulaattori, mutta vuodesta 1947 alkaen painopiste oli Whirlwind I -tietokoneen suunittelussa ja rakentamisessa. Koneen suunnittelu alkoi jo toisen maailmansodan aikana kun Yhdysvaltain laivasto antoi MIT:n tehtäväksi kehittää tietokoneen joka ohjaisi pommikoneiden miehistöjen koulutuksessa käytettyä lentosimulaattoria. Erona vanhempiin mekaanisiin järjestelmiin kuten Link Traineriin olisi se, että tietokone voisi vaihtaa ohjelmallisesti simuloitavan lentokonemallin. MIT:n tutkijat pyrkivät aluksi ratkaisemaan tehtävän analogisen tietokoneen avulla, mutta tutustuttuaan vuonna 1945 ENIAC-tietokoneeseen he päättivät suunnitella digitaalisen tietokoneen. Koska kone joutui käsittelemään useista lähteistä tulevia samanaikaisia syötteitä, sen täytyi olla nopeampi kuin siihen asti käytössä olleet tietokoneet. Tämän saavuttamiseksi Whirlwind I käsitteli yhden kellojakson aikana rinnakkaisesti yhden 16 bitin sanan, kun siihen asti tietokoneet olivat käsitelleet sanoja yksi bitti kerrallaan
International Harvester (traktori)

International Harvester on amerikkalaisen International Harvester yhtiön traktorimerkki, jota valmistettiin 1902–1985. Nykyisin merkki on Case IH. Suomessa käytetään lempinimeä Natikka. Traktoreita valmistetaan Yhdysvalloissa muun muassa Illinoisissa. Merkin valmistus alkoi USA:ssa Titan- ja Mogul-merkeillä, jonka jälkeen tuotannossa olivat McCormick- ja Deering-traktorit. Niiden tuotanto ja markkinointi yhdistettiin vuonna 1924, näin syntyi Farmall-traktori. Farmall-merkillä valmistus jatkui 1960-luvun puoliväliin, jolloin nimi muuttui International Harvesteriksi. Merkin valmistus laajeni Yhdysvalloista Euroopan puolelle vuonna 1933, jolloin traktoreita alettiin koota Englannissa Yhdysvalloista tuoduilla osilla. IH:n valimo valmistui Englantiin vuonna 1937. International-traktoreita valmistettiin Euroopassa Bradfordissa, Doncasterissa Englannissa ja Neussin tehtailla Saksassa. Ranskassa valmistettiin vastaavia malleja kuin Saksassa. Valmistus jatkui itsenäisenä vuoteen 1985, jolloin Tenneco-öljy-yhtiö osti International Harvesterin maatalouskonetuotannon brändeineen ja yhdisti entuudestaan omistamaansa Case-traktorimerkkiin, jolloin syntyi Case IH, jonka tuotanto jatkuu edelleen
Georges Delerue

Georges Delerue (12. maaliskuuta 1925 Roubaix – 20. maaliskuuta 1992 Los Angeles) oli ranskalainen elokuvasäveltäjä, jonka musiikkia kuullaan yli 200 elokuvassa, muun muassa François Truffaut’n, Alain Resnais’n ja Fred Zinnemannin ohjauksissa. Hän voitti Oscarin musiikistaan vuoden 1979 elokuvaan Pienet sydämet (A Little Romance, ohj. George Roy Hill). Hän oli Oscar-ehdokkaana myös elokuvista Tuhannen päivän kuningatar (1969), Operaatio Alfa (1974) ja Muistojeni Julia (1977). Ranskalaisen César-palkinnon hän sai kolmena peräkkäisenä vuosina elokuvista Préparez vos mouchoirs (ohj. Bertrand Blier, 1978), Rakkaus karkuteillä (Truffaut, 1979) ja Viimeinen metro (Truffaut, 1980). Työläisperheeseen syntynyt Delerue tuli tunnetuksi Ranskalaisen elokuvan uuden aallon ohjaajien suosimana elokuvasäveltäjänä. Vähitellen hänestä kiinnostuivat myös brittiläiset ja yhdysvaltalaiset elokuvantekijät. Le Figaro -sanomalehti kutsui tuotteliasta Deleruetä ”elokuvamusiikin Mozartiksi”. Muita Deleruen musiikkia käyttäneitä ohjaajia ovat Oliver Stone (Platoon ja Salvador), Mike Nichols (Tapaus Silkwood ja Elämäni kesä) ja Fred Zinnemann (Ja koston hetki koitti ja Shakaali)
Leo Pekkala

Leo Johannes Pekkala (10. marraskuuta 1896 Rovaniemi – 12. helmikuuta 1918 Rovaniemi) oli suomalainen työväenliikkeen vaikuttaja, joka oli yksi Rovaniemen työväenyhdistyksen ja Rovaniemen punakaartin johtohahmoista. Vuoden 1917 yleislakon jälkeen hän toimi Rovaniemen miliisipäällikkönä. Pekkala teloitettiin sisällissodan alkupäivinä jääkäriluutnantti K. M. Walleniuksen käskystä. Pekkala syntyi Rovaniemellä rakennusurakoitsija Matti Pekkalan (1863–1925) ja Maria Eveliina (Liinu) Lukkarinniemen (1871–1929) perheeseen. Hänen isänsä ei osallistunut politiikkaan, vaikka kannattikin sosialidemokraatteja. Pekkalan äiti puolestaan oli lestadiolainen suurtalonpojan tytär. Kouluaikoinaan hän urheili aluksi Rovaniemen Jyryn riveissä, mutta koki epäoikeudenmukaiseksi, kun seuraan ei otetettu jäseniksi työläisperheiden lapsia. Vuonna 1907 Pekkala olikin mukana työläisseura Rovaniemen Reippaan perustavassa kokouksessa, vaikka oli itse vasta 11-vuotias
Vietnamisointi

Vietnamisointi oli Vietnamin sodassa Richard Nixonin hallinnon toimi, jolla pyrittiin irrottamaan Yhdysvallat sodasta ohjelmalla, jonka avulla Etelä-Vietnamin puolustusvoimia "laajennettaisiin, varustettaisiin ja koulutettaisiin", ja se saisi kasvavan osuuden taisteluissa samalla kun Yhdysvaltojen joukkoja vähennettäisiin". Pohjois-Vietnamin tet-hyökkäyksen vaikutuksesta aloitettu politiikka liittyi yhdenmukaisesti Yhdysvaltojen neuvonantajajoukkojen politiikan kanssa maajoukkoihin eikä koskenut Yhdysvaltojen ilmavoimia eikä tukea Etelä-Vietnamille. Yhdysvaltalaisten epäluottamus hallintoon, joka oli alkanut hyökkäyksen jälkeen, lisääntyi sen jälkeen kun oli julkistettu tietoja yhdysvaltalaisten sotilaiden tekemästä siviilien joukkosurmasta My Laissa 1968, hyökkäyksestä Kambodžaan 1970 ja Pentagonin papereiden vuodosta 1971.
Peter Montgomery

Peter Montgomery (25. syyskuuta 1947 – 18. helmikuuta 2020) oli yhdysvaltalainen matemaatikko, joka julkaisi erityisesti kryptografiaan liittyviä artikkeleita. Hän työskenteli viimeksi Microsoft Researchin palveluksessa vuodesta 1998 eläkkeelle jäämiseensä 2014 asti. Montgomery tunnetaan Montgomeryn modulaarisen kertolaskualgoritmin kehittäjänä. Algoritmi perustuu keskenään jaottomiin lukuihin. Se muuttaa kertolaskun yhteenlaskuksi ja neliöimiseksi, jotka voidaan laskea binääriluvuilla hyvin tehokkaasti.
Wolff–Kishner-pelkistys

Wolff–Kishner-pelkistys on kemiallinen reaktio, jossa karbonyyliyhdiste kuten aldehydi tai ketoni pelkistetään hiilivedyksi. Välivaiheena reaktiossa on hydratsoni tai semikarbatsoni. Reaktio on nimetty kehittäjiensä Nikolai Kishnerin ja Ludwig Wolffin, jotka raportoivat reaktion ensimmäisen kerran vuonna 1911 ja 1912, mukaan. Wolff–Kishner-pelkistys on yksi käytetyimpiä tapoja pelkistää karbonyyliryhmä hiilivedyksi. Wolff–Kishner-pelkistys pelkistää useimmat aldehydit ja ketonit. Erityisen usein sitä käytetään happoherkille ja molekyylimassaltaan suurille lähtöaineille. Esteriryhmiä sisältävät yhdisteet tai α,β-tyydyttymättömät karbonyyliyhdisteet, joista muodostuu reaktion olosuhteissa pyratsoliinijohdannaisia, eivät sovellu reaktion lähtöaineeksi. Pelkistimenä reaktiossa käytetään hydratsiinia yleisimmin sen hydraattimuodossa. Lisäksi Wolff–Kishner-pelkistyksessä vaaditaan emästä, joka on useimmiten hydroksidi tai alkoksidi. Ensimmäiset raportoidut pelkistykset vaativat hyvin korkean lämpötilan (n. 200 °C) ja pitkän kymmeniä tunteja kestävän reaktioajan. Käyttämällä reaktiossa liuottimena dietyleeniglykolia saadaan lämpötilaa alennettua hieman
Charles Piazzi Smyth

Charles Piazzi Smyth (3. tammikuuta 1819 Napoli – 21. helmikuuta 1900 Ripon) oli brittiläinen tähtitieteilijä. Hän oli Royal Societyn jäsen ja vuosina 1846–1888 myös Skotlannin Astronomer Royal. Hänen tunnetaan monista keksinnöistään tähtitieteen alalla, mutta myös pseudotieteellisistä Gizan Suurta pyramidia koskevista teorioistaan. Charles Piazzi Smyth syntyi Napolissa, Italiassa, amiraali William Henry Smythin ja hänen vaimonsa Annarellan pojaksi. Piazzi -nimen hän sai kumminsa, italialaisen tähtitieteilijä Giuseppe Piazzin mukaan, johon hänen isänsä oli tutustunut Palermossa palvellessaan Britannian laivastossa Välimerellä. Myöhemmin hänen isänsä muutti Bedfordiin ja perusti sinne observatorion, jossa Piazzi Smyth oppi tähtitieteen ensimmäiset perusteet. Hän kävi Bedford Schoolia 16-vuotiaaksi saakka, minkä jälkeen hän lähti Etelä-Afrikkaan sikäläisen observatorion johtajana toimineen Thomas Maclearin apulaiseksi. Hän teki Hyväntoivonniemellä havaintoja Halleyn komeetasta ja vuoden 1843 suuresta komeetasta. Hän osallistui aktiivisesti myös Nicolas Louis de Lacaillen meridiaanikaaren tarkistamiseen ja jatkamiseen. Vuonna 1845 Smyth nimittiin Astronomer Royaliksi Skotlantiin, toimipaikkanaan Calton Hill Observatory Edinburghissa, ja samana vuonna myös tähtitieteen professoriksi Edinburghin yliopistoon
Ágioi Theódoroi (Korinthia)

Koordinaatit: 37°55′43″N, 23°8′32″E Ágioi Theódoroi (kreik. Άγιοι Θεόδωροι; myös Ágii Theódori) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αγίων Θεοδώρων, Dimotikí Enótita Agíon Theodóron) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Korinthian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 4 643 (vuonna 2011). Ágioi Theódoroin kaupunki sijaitsee Korintin kannaksella Saroninlahden pohjoisrannalla, linnuntietä noin 19 kilometriä itään Kórinthoksesta ja noin 52 kilometriä länteen Ateenasta. Kaupunki on saanut nimensä Pyhistä Theodoroksista. Kaupungin lähellä on antiikin Krommyonin arkeologinen alue. Kaupungissa sijaitsee merkittävä öljysatama. Ágioi Theódoroi oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kunnaksi yhdessä Loutráki-Perachóran kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Hämeenlinnan valtaus

26. huhtikuuta 1918 Hämeenlinna saksalaiset valtaavat kaupungin Saksan Itämeren-divisioona punaiset Konrad Wolf ainakin 20 kuollutta Hämeenlinnan valtaus oli 26. huhtikuuta 1918 tapahtunut Suomen sisällissodan sotilasoperaatio, jolloin Saksan Itämeren-divisioonan joukot valtasivat Hämeenlinnan sitä kolmen kuukauden ajan hallinneilta punaisilta. Saksalaiset saivat kaupungin haltuunsa ilman suuria taisteluja, kun kaupungissa olleet tuhannet punaiset pakenivat heidän edeltään kohti pohjoista. Kiivaimmat taistelut käytiin keskustan itäpuolella, kun punakaartilaiset yrittivät suojata Hämeenlinnasta poistuvia pakolaisia. Hämeenlinnan suojeluskunta perustettiin lokakuussa 1917 ja myös kaupungin punakaarti aloitti toimintansa vielä ennen yleislakkoa marraskuun alkupäivinä. Sisällissodan sytyttyä Hämeenlinnassa pidettiin työväestön kokous 27. tammikuuta, jossa kuitenkin tehtiin vain päätös jäädä seuraamaan tilanteen kehittymistä. Erityisesti työväenliikkeen vanhemmat kannattajat olivat aseelliseen kapinaan ryhtymistä vastaan. Myös Hämeen Voiman toimittaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja Heikki Välisalmi varoitti ryhtymästä kapinaan. Kaksi päivää myöhemmin punakaartin ylipäällikkö Eero Haapalainen soitti Helsingistä ja kehotti paikkakuntalaisia valtaamaan lääninhallituksen. Vielä saman päivän aikana Turusta saapui Tuomas W
Milly

Carolina Mignone (26. helmikuuta 1905 Alessandria – 22. syyskuuta 1980 Nepi), taiteilijanimeltään Milly, oli italialainen näyttelijä ja laulaja. Revyynäyttelijänä työskennellyt Milly teki 1930-luvulla myös muutamia elokuvia. Hän muutti ennen toista maailmansotaa Yhdysvaltoihin, mutta palasi sodan jälkeen Italiaan ja työskenteli jälleen laulajana ja näyttelijänä.