nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Billy the Kid

Billy the Kid, oikealta nimeltään Henry McCarty, eräiden lähteiden mukaan William Henry McCarty, alias William H. Bonney (noin 1859 — 14. heinäkuuta 1881), oli yksi Villin lännen pahamaineisimmista lainsuojattomista. Hänen kerrotaan legendan mukaan tappaneen 21 ihmistä, kunnes seriffi Pat Garrett ampui hänet. Billy the Kid tappoi varmasti neljä miestä. Lisäksi hän oli osallisena puolen tusinan muun miehen tapoissa Lincolnin piirikunnan sodan aikana. Billy the Kidiä on kutsuttu vaihtelevasti nuorisorikolliseksi, psykoottiseksi tappajaksi tai nuoreksi kapinalliseksi. Kuolemansa jälkeen hänestä tuli myyttinen ja romantisoitu hahmo. New Mexicon espanjalaista alkuperää olevan väestön keskuudessa häntä kutsuttiin nimellä Bilito tai el chavito; he luottivat häneen, kohtelivat häntä kuin perheenjäsentä ja pitivät häntä oman kansansa suojelijana ja sorrettujen puolustajana. Toisten mielestä hän oli newmexicolaisten vapauden ja vastarinnan symboli heidän taistelussaan angloamerikkalaista hallintoa vastaan, toisten mielestä hän oli pelkkä roisto. Billy the Kid oli sinisilmäinen ja pienikokoinen, noin 173 cm pitkä. Kaikesta päätellen hän oli ystävällinen, seurallinen ja älykäs, myös levoton, helposti kiivastuva ja kaunainen
Syaani

Syaani (Cyan = C) tai sinivihreä on näkyvän valon spektrillä sinisen ja vihreän välissä. Tämä väri nähdään silloin, kun silmän siniseen (B) ja vihreään (G) valoon herkät tappisolut ovat aktiivisia. Syaanin aallonpituus on noin 490 nanometriä. Syaani on punaisen käänteisväri. Syaania ja joitakin sen lähellä olevia värisävyjä kutsutaan myös turkoosiksi. Syaani on yksi subtraktiivisen eli valoisuutta vähentävän värinmuodostuksen pääväreistä (CMYK). Nimi syaani tulee kreikan kielen sanasta κυανός (kyanós) = sininen . Tietokoneen kuvaruudun RGB-värivalojen syaanin maksimiarvot skaalalla 0–255 ovat seuraavat: Sähkömagneettinen spektri: gammasäteily • röntgensäteily • ultraviolettisäteily • valo • infrapunasäteily • alimillimetrisäteily • mikroaallot • radioaallot Radiotaajuusalueet: THF • EHF • SHF • UHF • VHF • HF • MF • LF • VLF • ULF • SLF • ELF Valo: violetti • sininen • syaani • vihreä • keltainen • oranssi • punainen
Blues

Blues (suom. [bluːs] tai [bluːz]) on afroamerikkalaisen musiikin tyylilaji, joka kehittyi Yhdysvalloissa 1860-luvulla mustan väestönosan keskuudessa. Se syntyi afroamerikkalaisen hengellisen musiikin, työlaulujen ja valkoisten Britanniasta tuomien kerronnallisten balladien pohjalta. Blues vaikutti suuresti ensin jazzin ja bluegrassin syntyyn, ja myöhemmin se oli perustana rhythm and bluesin ja rockmusiikin synnyssä. Blues ei ole jazzin tai rhythm and bluesin kaltainen musiikillinen traditio, joiden varhaisvaiheilla ja moderneilla muodoilla on musiikillisesti enää varsin vähän tekemistä keskenään. Sen sijaan blues on tietynlaisiin sointukaavoihin ja asteikkoihin kytkeytynyt musiikintyyli, joka ei ole muuttunut perusolemukseltaan oleellisesti, mutta jota on eri aikoina soitettu hyvin erilaisilla soittimilla ja kokoonpanoilla. 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä blues ei ollut vielä niin selkeästi määriteltävissä sointukulun pohjalta. Monet kappaleet olivat säkeistöiltään 8-tahtisia (esimerkiksi hyvin tunnetut ”How Long Blues”, ”Trouble in Mind”, ”Key to the Highway”). Myös muita tahtimääriä on tavattu (tunnettu kappale, ”Sitting on Top of the World”, on yhdeksäntahtinen). 1930-luvulle tultaessa 12-tahtisesta bluesista oli tullut standardi, joka yleensä soitetaan kolmen soinnun avulla: Roomalaiset numerot ilmaisevat sointutehoja. C-duurissa sama kaavio olisi: Termi ”quick-change” viittaa soinnun vaihtumiseen jo säkeistön toisessa tahdissa. Tässä esimerkissä C on toonika-sointu ja F on subdominantti
Vääpeli

Vääpeli (lyhenne vääp.) on Suomen puolustusvoimissa käytössä oleva aliupseerien sotilasarvo. Merivoimissa vastaava arvo on pursimies. Vääpelin arvomerkissä on yksi paksu arvomerkkikulma. Vääpelistä alempi arvo on ylikersantti ja ylempi ylivääpeli. Itsenäistymisen jälkeen vääpeli oli Suomen puolustusvoimien ylin aliupseeriarvo lukuun ottamatta eräitä aselajeja, ja vielä sotien jälkeisenä aikana se jäi useimpien aliupseerien ylimmäksi sotilasarvoksi. Vääpelit toimivat joukkueenjohtajina, saapumiserän johtajina, koulutusupseereina, erikoismestareina tai perusyksikön vääpeleinä. Puolustusvoimien virkarakenteen muutoksen seurauksena perusyksikön vääpelin vakanssi on ollut myös sotilasarvosta riippumaton tehtävien kokonaisuus, jonka hoitajana on voinut toimia esimerkiksi ylikersantti tai yliluutnantti. Vääpeli on muun muassa vastannut muonituksesta ja muusta huollosta ja on voinut toimia myös yksikkönsä muiden aliupseerien vanhimpana. Sotilasslangissa vääpeli on komppanian äiti. Vuosina 2002–2009 tehtävänimike oli virallisesti yksikköupseeri, vrt. engl
Ohjelmisto

Ohjelmisto tai tietokoneohjelmisto (engl. software) on joukko käskyjä tietokoneen ja siihen liittyvän laitteiston eli tietokonejärjestelmän käyttämiseen: ohjelmisto on vastakohta laitteistolle. Ohjelmisto on immateriaalista (ilman fyysistä olomuotoa) ja nimenomaisesti jotain, mikä ei ole konkreettista (laitteistoa). Ohjelmisto on myös tarpeen yleiskäyttöisen tietokoneen käyttämiseen, jota ilman laitteisto ei ratkaise ongelmaa. Termi "ohjelmisto" viittaa yksittäiseen entiteettiin, mutta mitään yksittäistä ei ole: tietokonejärjestelmä koostuu sipulimaisista kerroksista, jossa on useita ohjelmakerroksia laitteistoytimen päällä. Myös laitteiston sisällä on kerroksia kuten mikro-ohjelma ja firmware. Ohjelmisto koostuu yhdestä tai useammasta tietokoneohjelmasta, väliohjelmasta, ohjelmistokehyksestä tai ohjelmakomponentista (kuten kirjastoista). Ohjelmistotuotteisiin liittyvät usein myös niiden käyttämät tiedostot ja dokumentaatio. Ohjelmistoja ovat esimerkiksi niin tavalliset toimisto-ohjelmistot ja videopelit kuin kokonaiset käyttöjärjestelmätkin. Usein termejä ohjelma ja ohjelmisto käytetään sekaisin sekä toistensa synonyymeina. Erityisesti sulautetuissa järjestelmissä, mutta myös yleisesti tietokoneista puhuttaessa, ohjelmistoksi kutsutaan usein kaikesta laitteen sisältämästä ohjelmakoodista muodostuvaa kokonaisuutta. Laitteistoon läheisesti liittyvä ohjelmisto on firmware, joka on erikoisunut ohjelmisto
Joe Strummer

Joe Strummer (oik. John Graham Mellor, 21. elokuuta 1952 – 22. joulukuuta 2002) oli kuuluisan The Clash -punkrockyhtyeen laulaja, lauluntekijä ja keulakuva. Hän vastasi pääosin myös yhtyeen kantaa ottavista sanoituksista. Yhdessä kitaristi Mick Jonesin kanssa heitä alettiin kutsua oman sukupolvensa Lennoniksi ja McCartneyksi. Strummer oli brittipunkin pioneereja ja teki edelleen ajankohtaista musiikkia. The Clashista ovat saaneet runsaasti vaikutteita sellaiset yhtyeet kuin U2, Manic Street Preachers ja Green Day. Joe Strummer, oikealta nimeltään John Graham Mellor, syntyi 21. elokuuta 1952 Ankarassa, Turkissa englantilaiseen diplomaattiperheeseen. Hänen isänsä työskenteli Britannian suurlähetystössä, ja perhe muutti tämän vuoksi maasta toiseen. He asuivat Kairossa, Meksikossa ja Saksan Bonnissa, kunnes Mellorin ollessa 9-vuotias he asettuivat asumaan Englantiin Lontoon kaupunkiin
Espoo Blues

Espoo Blues oli espoolainen jääkiekkoseura, jonka kotihallina toimi Espoo Metro Areena. Se oli toiminnassa Kiekko-Espoon nimellä vuosina 1984–1998 ja Espoo Bluesin nimellä vuosina 1998–2016. Seuran naisten edustusjoukkue käytti Espoo Bluesin nimeä vielä vuoteen 2019 saakka. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi paikoin heikosta runkosarjamenestyksestä huolimatta parhaimmillaan kuuden kauden sisällä (2006–2012) viidesti SM-liigan mitalipeleissä ja saavutti kaksi hopeaa kausina 2007–2008 ja 2010–2011. Joukkueen viimeinen kausi SM-liigassa oli 2015–2016, jonka jälkeen seura ajautui konkurssiin. Espoo Bluesin naisten edustusjoukkue voitti historiansa aikana Suomen mestaruuden 14 kertaa. Hopeaa joukkue saavutti kerran ja pronssia viidesti. 20 mitalillaan se on suomalaisen naisjääkiekon menestynein joukkue. Naisten edustusjoukkueen toiminta jatkuu edelleen Kiekko-Espoon nimellä. 15. helmikuuta 1984 Jäähonka, EPS ja EJK yhdistyivät Kiekko-Espooksi ja K-Espoo peri Jäähongan paikan II-divisioonaan. Aluksi kotikenttänä toimi Matinkylän jäähalli
Fonologia

Morfologia (Muoto-oppi) · Syntaksi (Lauseoppi)Oikeinkirjoitus · Fonetiikka (Ääntöoppi)Fonologia (Äänneoppi) Stilistiikka · PragmatiikkaDialektologia · LeksikologiaHistoriallis-vertaileva kielitiedeSemantiikka KielifilosofiaKielihistoriaNeurolingvistiikkaPsykolingvistiikkaSosiolingvistiikkaKieliteknologiaKäännöstiedeDiskurssianalyysi Fonologia eli äänneoppi (klassisen kreikan sanoista φωνή /pʰoːnéː/ 'ääni' ja λόγος /lógos/ 'puhe; järki'), etenkin amerikkalaisessa käytännössä myös fonemiikka, on kielitieteen osa-alue, joka liittyy luonnollisen kielen rakennetutkimukseen. Kun ääntöopissa tutkitaan ihmisen kykyä tuottaa kaikenlaisia äänteitä puhe-elimillään ja puhetta konkreettisella tasolla, fonologia käsittelee sitä, miten äänne-eroja hyödynnetään eri kielijärjestelmissä merkitysten erottamiseen. Fonetiikka (ääntöoppi) ja fonologia (äänneoppi) ovat kuitenkin kiinteässä yhteydessä toisiinsa, mutta niiden näkökulmat ovat erilaiset: fonetiikan näkökulma on universaali eli kaikkia kieliä koskeva, kun taas fonologia on kieli(järjestelmä)kohtaista. Foneemianalyysin avulla saadaan selville kielen foneemiparadigma, foneemit jotka kuuluvat kielen foneemistoon eli funktionaalisten äänteiden varastoon. Foneemi on abstraktinen yksikkö, joka voi toteutua äänteellisesti ja jolla on kielessä distinktiivinen eli merkitystä erottava funktio. Äänne eli fooni on kielikohtaisen foneemin universaalifoneettinen vastine, joka toteutuu konkreettisessa ja ainutlaatuisessa äännöksessä. Foneemin distinktiivinen funktio selviää minimiparitestin avulla, jossa pyritään selvittämään, ovatko vertailtavat äänteet allofoneja vai itsenäisiä foneemeja: [ɑpu] : [ɑsu], [puu] : [kuu], [pussi] : [bussi] ja niin edelleen. Joskus foneemi realistuu useana eri äänteenä, joilla ei kuitenkaan ole toisiinsa nähden merkitystä erottavaa tehtävää kuvattavassa kielisysteemissä. Tällöin puhutaan foneemin allofoneista. Esimerkiksi saksassa foneemi /r/ voidaan lausua joko apikaalisena (kielenkärjellä; kuten suomessa) [r] tai takaisena uvulaarisena ”kurkkuärränä” [ʀ] merkityksen muuttumatta. Muita käsitteitä: Foneemit on tapana kirjoittaa vinoviivojen väliin, kun taas äänteet kirjoitetaan hakasulkeiden väliin. Siinä, missä äänteille on olemassa yhteisesti sovittuja merkkijärjestelmiä, voi kielen foneemeja periaatteessa merkitä millä tahansa merkeillä
Teotihuacán

Teotihuacán on intiaanien rakentama muinaiskaupunki noin 40 km koilliseen Méxicosta Meksikon keskiylängön eteläosissa. Teotihuacán oli aikoinaan suuren valtakunnan keskus, valtavan suuri noin 150 000 asukkaan kaupunki. Sen pääkadun varrella olivat suuret Auringon ja Kuun pyramidit. Aluksi paikalla oli vain pieniä kyliä, jotka pitkän ajan kuluessa kasvoivat. Teotihuacánista tuli ylängön suurin keskus. Kaupunki kukoisti ja oli laajimmillaan kaudella 250–450 jaa. Tuolloin Teotihuacán hallitsi suurta aluetta Etelä-Meksikossa. Samaan aikaan kukoistivat mayojen korkeakulttuuri ja sapoteekit. Teotihuacánin vaikutus levisi maya-alueelle ainakin kaupan välityksellä. Teotihuacánin historiasta ei ole säilynyt edes kohtuullisen luotettavaa perimätietoa, ja niin ollen tiedot siitä perustuvat arkeologisiin kaivauksiin. Kaupunki suurelta osin hylättiin joskus vuosina 550–900 ehkä kuivuuden, ehkä sodan tai kapinan takia. Teotihuacán sijaitsee Meksikon laakson koillisessa sivulaaksossa, joka on noin 490 kuutiokilometriä laaja ja kukkuloiden ympäröimä
Chichimeekit

Chichimeekit (kikimeekit) olivat asteekkien valtakaudella Pohjois-Meksikon tienoilla elänyt, kiertelevä nomadimainen nahua-sukuinen metsästäjä-keräilijäkansa. Chichimeekeiksi kutsutaan ihmisiä, jotka saapuivat ajoittain aaltoina pohjoisesta Meksikon laaksoon, jossa oli merkittävä kulttuurikeskittymä. He lienevät lähteneet liikkeelle kuivuuden takia. Ensimmäinen chichimeekkien aalto saattaa liittyä Coyotlatelcon keramiikan leviämiseen Meksikon keskiylängöllä noin 600–650 jaa. alkaen. Tämä keramiikka muistuttaa ehkä klassisen ajan Jaliscon, Zacatecasin, Bajian, Guanajuaton ja Queretaron keramiikkaa. Nämä alueet ovat Meksikon laaksosta luoteeseen. Tämä keramiikka kesti vuoteen 950 jaa. asti. Espanjalaisten valloittajien aikaan chichimeekkiheimoja olivat Pames, Guachichiles, Guamari ja Zacatecos La Gran Chichimecassa nykyisten Jaliscon, Aguascalientesin, Nayaritin, Guanajuaton ja Zacatecasin alueella. Nahuatlin sana Chīchīmēcah tarkoittaa Chichimanin eli maidon maan asukkaita, joskus väitetään että chichi tarkoittaa koiraa, mutta i:t ovat chichimeekeistä käytetyssä nimessä pitkiä, koiraa tarkoittavassa sanassa lyhyitä. Chichimeekki-nimityksellä oli asteekien kielessä sekä positiivinen ylhäistä villiä tarkoittava merkitys, että negatiivinen barbaaria tarkoittava sävy
Akkadin valtakunta

Akkadin valtakunta (akkadiksi 𒆳𒌵𒆠, māt Akkadi, sumeriksi 𒀀𒂵𒉈𒆠, a-ga-de3KI) oli muinainen seemiläinen imperiumi keskisessä Mesopotamiassa noin 2350 eaa.–2150 eaa. Valtakunnan pääkaupunki oli Akkad. Akkadin perusti kuningas Sargon Suuri, Kišin kuninkaan juomanlaskija noin 2350 eaa. Sargon valloitti Persianlahdelta Välimereen ulottuvan suuren imperiumin. Akkadilaiset menestyivät kauppiaina. Tärkeä liike-elämän keskus oli akkadilaisten perustama siirtokunta nimeltä Kaneš, nykyisin Kültepe Turkin valtion alueella. Akkadilaiset hakivat Kanešista metalleja ja möivät niitä Urin sumerilaiselle dynastialle. Sumerin kieleen alettiin omaksua enenevässä määrin akkadinkielisiä eli seemiläisiä lainasanoja. Urin viimeinen sumerilainen hallitsija Ibbi-Sin (1969-1945) tahtoi, että häntä puhutellaan akkadinkielisellä hallitsijanimellä. Legendojen mukaan Sargon oli ylipapittaren ei-toivottu lapsi, jonka ylipapitar jätti jokeen ajelehtimaan korissa ja jonka muuan puutarhuri löysi. Sargon nousi Kišin kuninkaan ylimysten joukkoon juomanlaskijaksi ja kaappasi lopulta vallan
Mitanni

Mitanni oli Lähi-idässä sijainnut kuningaskunta, jonka suuruuden aika oli vuosien 1500–1240 eaa. välillä. Mitanni ulottui nykyisestä Pohjois-Irakista Syyriaan ja Turkkiin. Hurrilaiset perustivat Mitannin vuonna 1550 eaa. Asukkaiden hallitsijaluokkaisia sotureita kutsuttiin maryannuiksi, mistä Mitanni on saanut nimensä. Mitannin pääkaupunki Washukanni sijaitsi Khaburjoen yläjuoksulla. Mitanni oli viljavaa seutua, ja mitannilaiset tunnettiin taitavina hevosmiehinä ja kevyiden sotavaunujen käyttäjinä. Mitannilaisista ihmisistä, heidän jokapäiväisestä elämästään tai uskonnostaan, ei ole säilynyt paljonkaan dokumentteja. Joistakin kauppasopimuksista ja kuninkaiden kirjeenvaihdosta on saatu hiukan tietoa, mutta Mitannin historian vuosiluvut perustuvat spekulointiin. Mitanni liitti Assyrian alueeseensa vuonna 1472 eaa.. Vuonna 1457 eaa
Hurrilaiset

Hurrilaiset (5. Mooseksen kirjassa Ho(o)rilaset, joskus myös khurrilaiset, nuolenpääkirjoituksessa 𒄷𒌨𒊑, Ḫu-ur-ri) olivat vähän tunnettu kansa varhaisessa Lähi-idässä. Hurrilaisia saapui pohjoiseen Mesopotamiaan noin 2500 eaa. pohjoisesta Kaukasukselta, Kurdistanista ja Luoteis-Iranista. Heidän tunnettu kantamaansa oli Khaburjoen latvoilla Subartussa. Akkadilaisajalta noin 2350–2200 eaa. tunnetaan hurrilainen keskus Urkeš. Noin 1800–1700 eaa. hurrilainen asutus levisi voimakkaasti pohjoisessa Lähi-idässä. Indoiranilainen yläluokka oli ottanut vallan hurrilaisilla alueilla ja ajoi kansaa levittäytymään. Heidän valtioitaan olivat muun muassa Mitanni noin 1550–1350 eaa. ja Urartu 850–620 eaa
Ajomies (tähdistö)

Näkyy leveysasteiden +90° ja −40° välilläNäkyy Suomessa parhaiten joulukuussa Ajomies (lat. Auriga, gen. Aurigae) on pohjoisen taivaan tähdistö, joka rajoittuu Härkään, Kaksosiin, Ilvekseen, Kirahviin ja Perseukseen. Tähdistön kirkkain tähti on Capella, jolla on samankaltainen spektri kun Auringolla. Capella, Alfa (α) Aurigae on taivaan kuudenneksi kirkkain tähti, auringonkaltainen ja spektroskooppinen kaksoistähti. Järjestelmän toinen komponentti kuuluu G-spektriluokkaan kuten päätähtikin, ja ne kiertävät toistensa ympäri runsaassa sadassa vuorokaudessa. Pääpari on helppo havaita, koska tähdet eivät Maasta katsottuna peitä toisiaan, vaikka ovat hyvin lähekkäin. Paria kiertää vielä noin valovuoden etäisyydellä kaksi punaista kääpiötä. Epsilon (ε) Aurigae, myös Haldus tai Almaaz, on Maasta noin 2 000 valovuoden etäisyydellä oleva muuttuva ylijättiläinen, joka pimentää kumppaninsa joka 27. vuosi yhden vuoden ajaksi (edellinen pimennys oli vuosina 2009–2011). Kirkkaus vaihtelee välillä +3,0m ja +3,8m, ja tähden halkaisija on noin 1 000 kertaa Auringon vastaava. Parin toista komponenttia ei ole valokuvattu; se saattaa olla suuri, himmeä tähti, jonka ympärillä on valtava määrä pölyä
Ariane 1

Ariane 1 oli Ariane-rakettiperheen ensimmäinen kantoraketti. Ariane 1 painoi tankattuna 210 000 kg ja kykeni laukaisemaan yhden tai kaksi satelliittia, joiden yhteismassa oli 1 850 kg, geostationaariselle radalle. Ariane 1 oli kolmivaiheraketti: Ariane 1, Ariane 2 ja Ariane 3 perustuivat tähän rakettiin. Ariane 4 korvasi sen 1986. Vasta Ariane 5 oli täysin erilainen kantoraketti. Raketin nostokyvyn kasvu tapahtui siis samaan tapaan kuin esimerkiksi amerikkalaisen Delta II -kantoraketin kohdalla. Ensimmäinen Ariane 1 laukaistiin 24. joulukuuta 1979 Guyanan avaruuskeskuksesta. Se onnistui, mutta toinen laukaisu päätyi raketin räjähdykseen. Kolmas ja neljäs koelaukaisu onnistuivat. Viides laukaisu oli ensimmäinen kaupallinen laukaisu - raketti meni epäkuntoon seitsemän minuuttia lähdön jälkeen. Seuraavat kuusi laukaisua onnistuivat
Ariane 5

Ariane 5 on käytöstä poistettu suuri eurooppalainen kertakäyttöinen kantoraketti. Raketti on kehitetty ESAn kantorakettiohjelmassa ja sen valmistaja on Arianespace. Teollisen valmistuksen pääurakoitsija on EADS Space Transportation-yhtiö. Raketit laukaistaan ESAn avaruuskeskuksesta Guayanan avaruuskeskuksesta, Etelä-Amerikasta. Ariane 5:n päämoottori on nk. kryogeenimoottori eli se käyttää ajoainetta, joka varastoidaan kylmänä. Moottorin tyyppi on H155 Vulcain – siitä käytetään myös nimitystä EPC (ranskan kielen sanoista Etage Principal Cryotechnique). Se polttaa 132,3 tonnia nestehappea ja 25,8 tonnia nestevetyä. Rakettimoottori tuottaa 1 160 000 Newtonin työntövoiman. Ensimmäiseen rakettivaiheeseen kuuluu myös kaksi kiinteäajoainemoottoria, jotka tuottavat lähdössä yli 90% koko raketin työntövoimasta. Booster-raketit ovat yli 30 metriä korkeita ja niissä on kussakin 237,8 tonnia ajoainetta. Ajoaineesta 18 % on alumiinia (polttoaine) ja 68 % ammoniumperkloraattia (hapetin)
Pitäjänmäki

Pitäjänmäki (ruots. Sockenbacka) on kaupunginosa ja peruspiiri Helsingin luoteisosassa Espoon rajan tuntumassa. Alueeseen kuuluvat osa-alueina Tali, Pajamäki, Pitäjänmäen yritysalue, Reimarla ja Marttila. Myös pohjoispuolella sijaitseva Konala kuuluu Pitäjänmäen peruspiiriin, mutta muodostaa oman kaupunginosansa. Pitäjänmäen naapureina ovat Kaarelan ja Haagan peruspiirit alueen itäpuolella, Munkkiniemen peruspiiri etelässä sekä Leppävaara lännessä Espoon puolella. Pitäjänmäellä asuu 16 565 (2012) ihmistä ja työpaikkoja alue tarjoaa 25 190 hengelle (2012). Alueella on satoja pieniä ja keskisuuria yrityksiä; lisäksi muutamalla suuryrityksellä on toimitiloja alueella. Piimäki on Pitäjänmäellä sijaitseva Suomen suurinlähde? IT-alan työpaikkojen keskittymä. Pitäjänmäellä sijaitsee Pitäjänmäen tukikoti, joka on tarkoitettu asunnottomille miehille. Pitäjänmäki liitettiin Helsingin kaupunkiin vuonna 1946 suuressa alueliitoksessa. Sitä ennen se kuului Helsingin maalaiskuntaan (nyk. Vantaa), vuodesta 1908 taajaväkisenä yhdyskuntana
Ariane 2

Ariane 2 oli ESAn Ariane-kantorakettiperheen toinen raketti. Se perustui Ariane 1 -kantorakettiin. Ariane 2:n perusrakenne oli sama kuin Ariane 1:n, mutta sen moottorien työntövoima oli suurempi. Kolmas vaihe ja nokkakartio olivat suurempia. Nostokyky oli n. 2200 kg. Toisen vaiheen moottori käytti N2O4/UDMH-ajoainetta. Kolmas vaihe oli toisen vaiheen kaltainen. Ensimmäinen Ariane 2 laukaistiin 30. toukokuuta 1986 ja päätyi epäonnistumiseen. Kaikkiaan kuusi Ariane 2-laukaisua tehtiin, loput viisi olivat menestyksellisiä. Viimeinen Ariane 2-laukaisu tehtiin 2
Ariane 3

Ariane 3 oli ESAn Ariane-kantorakettiperheen kolmas raketti. Se perustui Ariane 1 -kantorakettiin. Ariane 3:n perusrakenne oli sama kuin Ariane 1:n, mutta sen moottorien työntövoima oli suurempi. Ensimmäiseen vaiheeseen kuului neljä kiinteäajoainerakettia. Toisen vaiheen moottori käytti N2O4/UDMH-ajoainetta. Kolmas vaihe oli toisen vaiheen kaltainen. Kolmas vaihe oli suurempi ja nokkakartio suurempi. Nostokyky oli n. 2600 kg. Ensimmäinen Ariane 3 laukaistiin 4. elokuuta 1984 (ts. ennen Ariane 2:ta)
Ariane 4

Ariane 4 oli ESAn menestynein kantoraketti, joka loi Arianespace-rakettiyhtiöstä suuren menestyksen. Sen kehitystyö alkoi 1983 ja ensimmäinen laukaisu tapahtui 15. kesäkuuta 1988. Kaikkiaan raketilla tehtiin 116 laukaisuyritystä joista kaikki paitsi kolme onnistuivat. Ariane 4 perustui Ariane 1:een ja sen seuraajiin, mutta sen nostokyky GTO-radalle oli 4 800 kg. Raketista oli erilaisia versioita, joissakin oli kaksi ja joissakin neljä kiinteäajoainerakettia, toisissa boosteriraketit käyttivät nesteajoainetta. Nokkakartion Spelda-rakenteella (ransk. Structure Porteuse Externe pour Lancements Doubles Ariane) voidaan laukaista kaksi satelliittia. Ariane 4 AR 40 oli perusversio, joka oli kolmivaiheinen. Se oli 58 metriä korkea, halkaisijaltaan 3,8-metrinen. Sen laukaisumassa oli 245 000 kg, josta hyötykuorma oli 2 100 kg GTO-radalle tai 5 000 kg matalalle kiertoradalle. Ensimmäinen vaihe koostui neljästä Viking 5-moottorista, joista kukin tuotti 667 000 N työntövoiman
Meritiede

Meritiede eli oseanografia (kreikan okeanos, maailmaa ympäröinyt meri) pyrkii ymmärtämään ja kvantitatiivisesti ennustamaan merten ilmiöitä. Meret ovat vesimassa, joka peittää noin kaksi kolmasosaa maapallon pinnasta. Meritiede on monitieteinen ala. Merten ilmiöiden selittäminen vaatii usein sekä fysikaalista, kemiallista että biologista tarkastelua. Yleensä meritiede jaetaan fysikaaliseen, kemialliseen, biologiseen, meteorologiseen ja geologiseen meritieteeseen. Meritieteen osa-alueita: HydrobiologiaLimnologiaMeritiede HulevesiRehevöityminenSedimenttiValuma-alueVesimuodostumaVesistö Joen uomaJärvityyppiKoskiSuistoSuolajärvi El NiñoMerivirtaTrooppinen hirmumyrsky
Vega (raketti)

Vega on ESAn rakettiohjelmassa vuodesta 1998 alkaen kehitetty pieni italialainen kantoraketti. Rakettia laukaistaan Guayanan avaruuskeskuksesta ja sen ensimmäinen laukaisu tehtiin 13. helmikuuta 2012. Raketin myyntihinta on 32 miljoonaa euroa, joka on kilpailukykyinen venäläisiin pieniin kantoraketteihin verrattuna. Sillä laukaistaan 300–2 500 kg painavia satelliitteja matalille maan kiertoradoille. Vega-raketti kykenee viemään 1 500 kg:n painoisen satelliitin 700 km radalle ja tämän kaltaista laukaisua pidettiinkin raketin suunnittelussa tyyppitapauksena. Tätä painavammat satelliitit laukaistaan alhaisemmille radoille. Raketin lasteina tulee olemaan pääosin tieteellisiä tutkimussatelliitteja. Se on nimetty Vega-tähden mukaan. Ennen Vega-raketin käyttöönottoa ESA:lla oli käytössään ja Guayanasta laukastavana vain oma raskas Ariane 5 ja keskiraskas venäläisvalmisteinen Sojuz. Kevyt kantoraketti puuttui. Ariane 5 valmistetaan pitkälti Ranskassa ja Saksassa