nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Mu isamaa, mu õnn ja rõõm

Kesto: 32 sekuntia.0:32 Mu isamaa, mu õnn ja rõõm (suom. Isänmaani, onneni ja riemuni) on Viron kansallislaulu. Se otettiin käyttöön vuonna 1920 ja uudelleen vuonna 1990. Sanat kirjoitti Johann Voldemar Jannsen melodiaan, jonka Fredrik Pacius sävelsi vuonna 1848 ja joka on myös Maamme-laulun melodia. Laulu esitettiin ensimmäisen kerran Tarton laulujuhlilla 1869, ja siitä tuli nopeasti Viron kansallisen heräämisen symboli. Laulu esitetään ilman kertosäettä, joka on vakiintunut Maamme-laulun laulutapaan. Neuvostoliiton miehityksen aikana vuosina 1945–1990 oli käytössä Viron sosialistisen neuvostotasavallan hymni. Mu isamaa, mu õnn ja rõõm,kui kaunis oled sa!Ei leia mina iial tealsee suure, laia ilma peal,mis mul nii armas oleks ka,kui sa, mu isamaa!Sa oled mind ju sünnitandja üles kasvatand;sind tänan mina alatija jään sull' truuiks surmani,mul kõige armsam oled sa,mu kallis isamaa!Su üle Jumal valvaku,mu armas isamaa!Ta olgu sinu kaitsejaja võtku rohkest õnnista,mis iial ette võtad sa,mu kallis isamaa! Isänmaani, onneni ja riemuni,miten kaunis oletkaan!En koskaan löydä täältä,tämän suuren, laajan maailman päältä,mikä minulle niin rakasta olisi,kuin sinä, isänmaani!Olethan minut synnyttänytja aikuiseksi kasvattanut,Sinua kiitän ainaja pysyn sinulle uskollisena kuolemaan saakka,minulle rakkain olet sinä,rakas isänmaani!Sinua Jumala suojelkoon,rakas isänmaani!Olkoon hän puolustajasija suuresti siunatkoon,mihin ikinä ryhdytkin,rakas isänmaani
O Canada

Äänitiedostojen kuunteluohjeet O Canada (englanniksi) tai Ô Canada (ranskaksi) on Kanadan kansallislaulu. Musiikin sävelsi Kanadan kansallissäveltäjä Calixa Lavallée, ja alkuperäiset sanat kirjoitti kanadanranskalainen patriootti Adolphe-Basile Routhier isänmaalliselle Société Saint-Jean-Baptiste -järjestölle. lähde? Englanninkieliset sanat kirjoitti Robert Stanley Weir vuonna 1908. lähde? Ne eivät ole kuitenkaan käännös alkuperäisestä. Laulu esitettiin ensimmäisen kerran 24. kesäkuuta 1880 Johannes Kastajan päivän (juhannuksen) juhlallisuuksissa Québecissä, mutta siitä tuli virallinen kansallislaulu vasta 1. heinäkuuta 1980. Vuonna 1980 englanninkielisiin sanoihin lisättiin uskonnollinen viittaus. lähde? Vuoaina 1867–1980 O Canada, God Save the Queen ja The Maple Leaf Forever kilpailivat epävirallisen kansallislaulun asemasta. 1960-lukuun mennessä O Canada päätyi selvästi suosituimmaksi. Viralliseksi kansallislauluksi se tuli vuonna 1980. Monet kanadalaiset yllättyivätkin kun laulusta tehtiin virallinen kansallislaulu, koska he uskoivat sen jo olevan virallinen
Jan Stenfors

Jan-Markus Stenfors (s. 27. helmikuuta 1963 Sipoo), aiemmalta taiteilijanimeltään Nasty Suicide (suom. "Inhottava Itsemurha"), on suomenruotsalainen proviisori, farmakologi ja muusikko, joka tunnetaan erityisesti Hanoi Rocksin kitaristina ja yhtenä yhtyeen perustajajäsenistä. Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen hän soitti vanhojen Hanoi Rocks -jäsenten kanssa eri kokoonpanoissa ja yhtyeissä, muun muassa Cherry Bombzissa ja Demolition 23.:ssa. Vuodesta 2022 lähtien hän on esiintynyt yhdessä sukulaistensa kanssa Stenfors-yhtyeessä. Vuosina 1990–1994 Stenforsilla oli omaan persoonaansa nojannut suosiota saavuttanut yhtye Cheap And Nasty, joka teki kaksi albumia ja menestyi erityisesti Japanissa. Vuonna 1995 Stenfors aloitti opinnot ja lopetti esiintymiset ammattimuusikkona. Hän on tunnettu rockmaailmassa harvinaisesta uranvaihdoksestaan ja radikaalista elämänmuutoksestaan. Stenfors pitää itseään nykyisin amatöörimuusikkona ja keikkailee satunnaisesti. Stenforsilla diagnosoitiin keväällä 2021 oligometastaattinen korkean riskin eturauhasen syöpä
Land der Berge, Land am Strome

Land der Berge, Land am Strome (”Vuorten maa, maa joen äärellä”) on Itävallan kansallislaulu. Ennen Itävallan liittämistä natsi-Saksaan eli ”Anschlussia” vuonna 1938 Itävallan kansallislauluna laulettiin hymniä Sei gesegnet ohne Ende. Se laulettiin Joseph Haydnin sävelmällä, jolla esitettiin myös Saksan kansallislaulu Deutschlandlied. Toisen maailmansodan jälkeen pidettiin kuitenkin mahdottomana, että Itävalta omaksuisi kansallislaulukseen saman melodian, jota natsi-Saksa oli käyttänyt. Kun Itävallan ensimmäinen sodanjälkeinen parlamentti kokoontui Wienissä 1945, esitettiin valtiopäivien avajaisissa kansallislaulun sijasta valssi Tonava kaunoinen, jota jo aiemmin oli pidetty Itävallan ”salaisena kansallislauluna”. Itävallan hallitus valitsi 22. lokakuuta 1946 maan kansallislauluksi Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämänä pidetyn kantaatin, jonka hän olisi tehnyt 19 päivää ennen kuolemaansa 5. joulukuuta 1791 valmiiksi saamansa Freimaurerkantaten osa KV 623a perustuen. Joidenkin tutkijoiden mukaan sävelmää ei kuitenkaan ole kirjoittanut Mozart, vaan Johann Holzer, hänen vapaamuurariveljensä. Samalla hallitus julisti kilpailun kansallislaulun sanojen kirjoittamiseksi. Uusien sanojen tuli sopia tähän Mozartin sävelmään. Kirjoituskilpailun palkintona oli tuolloin huomattava 10 000 Itävallan schillingin summa
Liettuan kieli

Liettua (omakielinen nimi: lietuvių kalba) on balttilainen kieli, ja se kuuluu indoeurooppalaiseen kielikuntaan. Sen sukukieliä ovat latvia ja sammunut muinaispreussi. Liettuassa kielen puhujia on noin 3 miljoonaa (80 % väestöstä), Liettuan ulkopuolella noin miljoona (merkittäviä vähemmistöjä mm. Norjassa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Venäjällä). Se on Liettuan virallinen kieli. Puolassa liettualla on virallinen vähemmistökielen asema. Lisäksi se on yksi Euroopan unionin virallisista kielistä. Kielessä on kaksi päämurretta, yläliettualainen murre (aukštaičių tarmė) ja alaliettualainen murre (žemaičių tarmė). Murre-ero saattaa vaikeuttaa keskinäistä ymmärtämistä. Kaikki konsonantit lukuun ottamatta [j] voivat esiintyä myös palatalisoituneina. Lähde: Lähde: Liettuaa kirjoitetaan latinalaisin aakkosin, eräitä erikoismerkkejä käyttäen. Aakkosia on 32 kappaletta: Vanhin painettu liettuankielinen kirja on katekismuksen käännös vuodelta 1547
Cerium

Cerium on kemiallinen lantanoideihin kuuluva alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Ce (lat. cerium) ja järjestysluku 58 sekä CAS-numero 7440-45-1. Tiheys on 6,75 g/cm3. Sen sulamispiste on 1 071 K (798 °C) ja kiehumispiste 3 699 K (3 464 °C). Cerium on teräksenharmaa, kiiltävä metalli, joka hapettuu kosteassa ilmassa. Hapot ja kuuma vesi reagoivat ceriumin kanssa, jolloin kehittyy vetyä. Puhdas cerium todennäköisesti syttyy, jos sitä raaputtaa veitsellä. Ceriumia käytetään pyroforisissa metalliseoksissa, muun muassa sytyttimien kivissä. Lisäksi ceriumia on käytetään myös itsepuhdistavissa uuneissa ja kestomagneeteissa. Ceriumin löysivät Jöns Jacob Berzelius, Wilhelm von Hisinger ja Martin Heinrich Klaproth vuonna 1803. Nimensä alkuaine sai kääpiöplaneetta Cereksen mukaan, joka oli löydetty pari vuotta aikaisemmin. Cerestä pidettiin alkuaineen nimeämisen aikaan vielä planeettana
Cesium

Cesium, lausutaan [keesium], on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Cs (lat. caesium) ja järjestysluku 55. Se on pehmeä hopeanhohtoinen alkalimetalli, joka hapettuu nopeasti joutuessaan tekemisiin ilman kanssa. Metallinen cesium reagoi kiivaasti monien aineiden, kuten hapen ja veden kanssa. Cesium sulaa jo ihon lämmöllä (sulamispiste 28,44 °C). Cesiumin löysivät Robert Bunsen ja Gustav Kirchhoff vuonna 1860 spektroskopiaa hyväksikäyttäen. Cesiumia käytetään muun muassa atomikelloissa, öljyteollisuudessa sekä lääketieteessä. Metallinen cesium on erittäin vahva pelkistin. Cesiumin tiheys on 1,93 g/cm3 ja sen sulamispiste on 301,59 K (28,44 °C), joten suljetussa ampullissa cesium on huoneenlämmössä kiinteää, mutta kädellä lämmitettäessä metalli sulaa. Cesiumin kiehumispiste on kohtalaisen alhainen, 944 K (671 °C). Cesiumin pieni tiheys, kiehumis- ja sulamispiste johtuvat siitä, että sillä on taipumus antaa valenssielektroni pois. Tämä johtaa myös mataliin sulamis- ja höyrystymislämpöihin
Curium

Curium on transuraaneihin ja aktinoideihin kuuluva keinotekoisesti valmistettu alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Cm (lat. curium) ja järjestysluku 96. Curium on erittäin radioaktiivinen alkuaine, jolla ei ole pysyviä isotooppeja. Se on hopeanväristä, kovaa metallia, jonka tiheys on 13,5 g/cm3. Sulamispiste on 1 340 °C ja kiehumispiste 3 110 °C, mitkä ovat korkeita arvoja aktinoidille. Pysyvimmän isotoopin 247Cm puoliintumisaika on noin 15,6 miljoonaa vuotta. Curiumia voidaan tuottaa pommittamalla uraania tai plutoniumia neutroneilla ydinreaktoreissa. Tonni käytettyä ydinpolttoainetta sisältää noin 20 grammaa curiumia. Luonnossa sitä ei tavata. Curiumia voidaan käyttää kannettavana energianlähteenä ydinparistona, koska sen radioaktiivisuus synnyttää lämpöä. Curiumilla toimivia ydinparistoja on käytetty navigaatiopoijuissa ja avaruustutkimuksessa. Curiumin avulla valmistettua plutoniumin 238Pu-isotooppia on käytetty jopa sydämentahdistimien voimanlähteenä
Darmstadtium

Darmstadtium (aiemmin ununnilium tai eka-platina) on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Ds ja järjestysluku 110. Sen isotooppien massaluvut ovat välillä 267–281. Darmstadtium on keinotekoisesti valmistettu radioaktiivinen alkuaine, joka hajoaa nopeasti. Sen oletetaan olevan metallinen ja kiinteä. Darmstadtiumin tunnettujen isotooppien puoliintumisaika vaihtelee 10 mikrosekunnin (267Ds) ja 14 sekunnin (281Ds) välillä Ensimmäiseksi ainetta luotiin Darmstadtissa, Saksassa vuonna 1994. Ainetta ei ole koskaan nähty ja sitä on luotu vain joitain atomeja. Alkuaineen nimi hyväksyttiin virallisesti vuonna 2003. Darmstadtiumin nimeksi ehdotettiin myös policiumia, sillä alkuaineen järjestysluku 110 on myös Saksan poliisin hätänumero. Darmstadtiumia valmistettiin pommittamalla nikkeliatomeja lyijyllä: Darmstadiumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Sille tunnetaan yhdeksän radioaktiivista isotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 267–281. Massalukujen 268, 272, 274–276 ja 278 isotooppeja ei tunneta. Isotoopeista vakain on 281Ds, jonka puoliintumisaika on noin 14 sekuntia
Europium

Europium on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Eu (lat. europium) ja järjestysluku 63. Tämä harvinaisiin maametalleihin kuuluva alkuaine on niistä reaktiivisin. Puhtaana hopeanvalkoinen metallinen europium hapettuu nopeasti ilmassa tummaksi. Europiumia käytetään europiumoksidina (Eu2O3) punaisena loisteaineena kuvaputkissa. Sitä lisätään myös katu­valojen elohopeahöyrylamppuihin luonnollisen värin aikaansaamiseksi. Monet europiumin isotoopit imevät voimakkaasti neutroneja, joten europiumilla voi olla käyttöä ydinreaktoreissa. Europiumia ei ole puhtaana luonnossa mutta sitä löytyy gadoliniitista ja monatsiittihiekasta. Myös auringosta ja tietyistä tähdistä on spektriviivoista identifioitu europiumia. Europium on hyvin harvinainen aine, vain noin 5·10−8 % koko maailmankaikkeuden massasta rakentuu europiumista. Europiumin keksimisen ansio annetaan yleensä ranskalaiselle Eugène-Anatole Demarçaylle, joka löysi sen spektroskooppisesti vuonna 1896 ja eristi ensimmäisenä 1901. Europium on puhtaana hopeanvalkoinen, venyvä metalli, jonka kovuus on samaa luokkaa lyijyn kanssa
Fermium

Fermium on keinotekoisesti valmistettu alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Fm (lat. fermium), järjestysluku 100 ja CAS-numero 7440-72-4. Fermium on hyvin radioaktiivinen, metallinen aktinoidisarjaan kuuluva transuraaninen alkuaine. Vain pieniä määriä fermiumia on tuotettu ja eristetty, joten sen kemiallisista ominaisuuksista tiedetään vähän. Fermiumin arvellaan olevan hopeanhohtoista tai harmaata metallia. Se on nimetty fyysikko Enrico Fermin mukaan. Fermiumia valmistetaan pommittamalla plutoniumia neutroneilla. Fermium on järjestysluvultaan korkein alkuaine, jota voidaan valmistaa reaktoreissa. Sitä raskaampia ytimiä, samoin kuin niitä fermiumin isotooppeja, joiden massaluku on suurempi kuin 257, saadaan vain hiukkaskiihdyttimistä. Fermiumista tunnetaan yhteensä 19 isotooppia, joista pysyvin on 257Fm. Sen puoliintumisaika on 100,5 päivää. Fermium löydettiin ensimmäisen kerran vetypommiräjähdyksen jäljiltä Marshallinsaarilla vuonna 1952
Palokka

Palokka on Jyväskylän 41. kaupunginosa. Laajemmin ymmärrettynä Palokka käsittää Palokan kaupunginosan lisäksi sen lähialueet Palokkajärven ja Alvajärven rannoilla nelostien molemmin puolin. Virallinen Palokaksi nimetty kaupunginosa koostuu ainoastaan Pappilanrinteen ja Ritoniemen alueista. Aikaisemmin Palokka muodosti taajaman, mutta nykyisin se on osa Jyväskylän keskustaajamaa. Suur-Palokassa on yli 14 000 asukasta. Kaupungin tilastollisessa aluejaossa Palokka kuuluu Palokan-Puuppolan suuralueeseen. Alueella toimii Palokka-Seura -niminen asukasyhdistys, joka ylläpitää myös paikallisportaalia. Palokassa ja sen ympäristössä on ilmestynyt paikallinen ilmaislehti Palokka-lehti vuodesta 2004 lähtien. Palokassa on sekä omakotitaloasutusta että kerrostaloalueita. Palokassa sijaitsevat ostoskeskusalueet Palokankeskus ja Kirri. Palokan kirkko valmistui 1978 ja sitä laajennettiin 1999
Richard Feynman

Richard Phillips Feynman (11. toukokuuta 1918 – 15. helmikuuta 1988) oli 1900-luvun vaikutusvaltaisimpia fyysikkoja. Hän laajensi merkittävästi kvanttielektrodynamiikan teoriaa, mistä hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon yhdessä Julian Schwingerin ja Shin’ichirō Tomonagan kanssa 1965. Feynmanin ansiona oli esittää kvanttielektrodynamiikka polkuintegraalien avulla ja johtaa tästä säännöt nykyään Feynmanin graafeina tunnetulle tavalle esittää sähkömagneettiset prosessit kuvina. Muita tieteellisiä saavutuksia olivat nestemäisen heliumin teoria, betahajoamisen teoria sekä partonimalli. Feynman tunnetaan erinomaisena opettajana, ja hänen luennoistaan tehty Feynman Lectures on Physics on alan klassikko. Feynman esitelmöi vuonna 1959 aiheesta There's plenty of room at the bottom (”Pohjalla on tilaa yllin kyllin”), joka oli vaikuttamassa nanoteknologian kehitykseen. Feynman kykeni poikkeuksellisen taitavasti visualisoimaan mielessään fysiikkaa kuvina ja intuitioimaan sitä sekä edelleen kääntämään näkemyksensä matematiikan kielelle. Richard Feynman syntyi 11. toukokuuta 1918 Queensissa, New York Cityssä. Hänen vanhempansa olivat taloudenhoitaja Lucille Feynman (o
Viktor Tšernov

Viktor Mihailovitš Tšernov (ven. Ви́ктор Миха́йлович Черно́в; 1. joulukuuta (J: 19. marraskuuta) 1873 Kamyšin – 15. huhtikuuta 1952 New York) oli yksi Venäjän sosialistivallankumouksellisen puolueen perustajista. Tšernov opiskeli Moskovassa lakia, ja hänestä tuli laittoman opiskelijaliiton johtaja. Hänet pidätettiin, ja häntä pidettiin Pietari-Paavalin linnoituksessa Pietarissa. Vuonna 1899 Tšernov muutti Sveitsiin opiskelemaan Bernin yliopistossa. Tšernov palasi Venäjälle vuonna 1901 ja oli perustamassa sosialistivallankumouksellista puoluetta. Hänestä tuli puolueen keskuskomitean jäsen, hän kirjoitti puolueen ohjelman ja oli sen julkaiseman Revoljutsionnaja Rossija -lehden toimittaja. Tšernov karkotettiin, hän palasi uudelleen Venäjälle vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen, mutta hänet karkotettiin uudelleen. Ollessaan maanpaossa Sveitsissä ensimmäisen maailmansodan syttyessä Tšernov osallistui sosialistien Zimmerwaldin liikkeen konferenssiin 1915
Diolit

Dioli eli dialkoholi on alkoholi, jossa on kaksi hydroksyyliryhmää (-OH). Yleisimmin tunnettu dioli on jäähdytinneste etyleeniglykoli eli etaani-1,2-dioli (HO-CH2-CH2-OH). 1,2-dioleja kutsutaan usein vastaavaan alkeenin glykoleiksi, esim. propaani-1,2-dioli on propyleeniglykoli. Kun diolin hydroksyyliryhmät ovat eri päissä molekyyliä, ne voivat reagoida kumpikin erikseen, esimerkiksi esteriksi. Diolia voidaan esteröidä pitkiksi ketjuiksi dikarboksyylihapon kanssa (jossa on vastaavasti happoryhmä molemmissa päissä molekyyliä), jolloin saadaan polyesteriä. Toinen vastaava reaktio tapahtuu di-isosyanaattien kanssa, jolloin saadaan polyuretaania. Dioleja voidaan valmistaa useilla eri tavoilla. Alkeenin dihydroksylaatio on hapetusreaktio, joka tuottaa 1,2-diolin alkeenista. Aldehydejä voi pelkistää alkoholeiksi joko katalyyttisellä vedytyksellä tai Cannizzaro-reaktiolla.
Nunchaku

Nunchaku on japanilainen nivelnuija, kaksiosainen pamppu, jossa perinteisesti naru yhdistää kaksi lyhyttä puukeppiä. Modernimmat nunchakut on tehty puun lisäksi muun muassa myös kumista sekä alumiinista, mutta lähes mitä tahansa materiaalia voi käyttää niiden valmistamiseen. Narun lisäksi ne voidaan nykyisin yhdistää myös ketjulla. Nunchakujen alkuperästä on kiistelty paljon ja yleisimpien teorioiden mukaan ne olivat joko okinawalainen varsta tai kiinalaisten nuija. Asetta käytetään nykyisin monissa taistelulajeissa kehittämään koordinaatiota ja reaktiokykyä. Nunchakujen pohjalta luotiin myös pidennetty kolmesta kepistä muodostettu ”kolmen-osan-sauva” sansetsukon. Nunchakuille tarkoitettuja katoja ovat mm. renshugata (sho), renshugata (dai) ja sanbon nunchaku no kata. Alankomaissa on syntynyt organisaatio nimeltä World Nunchaku Association, joka keskittyy ainoastaan nunchakuihin ja ottelemiseen niillä. Kung fu -elokuvatähti Bruce Lee käytti nunchakuja ensimmäisenä valkokankaalla. Niistä on sittemmin tullut erottamaton osa elokuvamaailman niin sanottua ninjakulttuuria.
Viipurin pamaus

Viipurin pamaus on kansantarinan mukaan suuri räjähdys, joka 30. marraskuuta 1495 käänsi pakosalle Venäjän sotaväen, joka oli juuri valloittamaisillaan Viipurin. Kansantarinoiden mukaan puolustusta johtanut Knut Posse olisi aiheuttanut Viipurin pamauksen jonkinlaisella räjähtävällä seoksella. Joidenkin tarinan muunnosten mukaan venäläisten pakenemisen olisi aiheuttanut taivaalla nähty valoilmiö, joka olisi muistuttanut X:n muotoista Pyhän Andreaan ristiä. Tämä on tyypillinen pyhimyksiin liittyvä keskiaikainen legenda, jollainen liittyy lukuisiin taisteluihin eri puolilla Eurooppaa. Tarinan historiallisuudesta ja tapahtumien täsmällisestä kulusta on erilaisia käsityksiä. Tiedetään, että Venäjän joukot saapuivat Viipurin edustalle syyskuun lopussa 1495 vuosien 1495–1497 sodan, vanhan vihan, aluksi. He alkoivat piirittää muurilla ympäröityä kaupunkia ja linnaa. Suomen puolella sotilaita oli vain muutamia tuhansia, ja lisää yritettiin värvätä talonpojista. Ensimmäiset hyökkäykset torjuttiin, mutta marraskuun lopulla venäläiset hyökkäsivät kaikella voimallaan kohti kaupunkia, ja taistelu näytti jo menetetyltä. Hyökkääjät olivat onnistuneet tunkeutumaan kaupungin muureille ja miehittämään torneja. Sen jälkeen tapahtui jotain, joka sai venäläiset vetäytymään
Kustaa III:n sota

kesäkuu 1788 – elokuu 1790 Itä-Suomi ja Itämeri Status quo ante bellum, Värälän rauha Venäjän keisarikunta Tanska Ruotsi Katariina II Kristian VII Kustaa III Kustaa III:n sota oli Ruotsin ja Venäjän välinen sota kesäkuusta 1788 elokuuhun 1790. Sota syttyi Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n aloitteesta ja päättyi Värälän rauhaan ilman selvää voittajaa tai ilman rajamuutoksia. Vuonna 1772 säädyiltä vallan kaapannut Kustaa III halusi vahvistaa omaa asemaansa kuninkaana ja palauttaa Ruotsin mahtia sekä hattujen sodan jälkeisessä Turun rauhassa vuonna 1743 menetetyt alueet. Eino Jutikkalan mukaan Kustaa III:n haluun hyökätä Venäjälle vaikutti myös Suomessa esiintynyt itsenäisyysliike, joka haki tukea juuri Venäjältä. Kustaa III oli jo pitkään valmistellut sotaa Venäjää vastaan. Hän harkitsi myös sotaa Tanskaa vastaan ja Norjan liittämistä Ruotsiin, mutta Britannian vastustus esti sen. Tilanne kävi otolliseksi sodan aloittamiselle idässä, kun Venäjä joutui sotaan Turkin kanssa vuonna 1787. Kun Venäjä oli sodassa Mustallamerellä, Kustaa III arveli mahdolliseksi onnistua Pietarin valtaamisessa nopealla iskulla. Poliittisena tavoitteena Kustaa III:lla oli jopa Venäjän keisarinnan Katariina II:n syrjäyttäminen ja hänen poikansa Paavalin nostaminen valtaistuimelle. Kustaa III:lle oli tärkeää, että Venäjä näyttäisi hyökkääjältä. Ensinnäkään kuninkaalla ei vuoden 1772 hallitusmuodon mukaan ollut oikeutta aloittaa hyökkäyssotaa. Toisaalta kyse oli ulkopoliittisesta pelistä: Katariina II:n olisi vaikeaa saada Tanskaa avukseen, jos Venäjä näyttäisi hyökkääjältä
Elealaiset

Elealaiset oli esisokraattinen filosofinen koulukunta antiikin Kreikassa. Koulukunta opetti, että moninaisuus ja muuttuminen ovat näennäisiä ja aistilliset havainnot harhakuvia. Koulukunnan perusti varhaisella 400-luvulla eaa. Parmenides. Koulukunta sai nimensä Elean kaupungista, kreikkalaisesta siirtokunnasta etelä-Italiassa, josta sen keskeisimmät henkilöt, Parmenides ja Zenon Elealainen, olivat kotoisin. Joskus koulun perustajana on pidetty Ksenofanesta, ja vaikka hänen näkemystensä voidaan katsoa muodostaneen suuren osan myöhempää elealaista oppia, on kuitenkin todennäköisempää, että Parmenides oli koulun perustaja. Ksenofanes teki ensimmäisen hyökkäyksen varhaista kreikkalaista mytologiaa vastaan 500-luvulla eaa., mukaan lukien Homeroksen ja Hesiodoksen runoissa esitetyt antropomorfiset jumaltarustot. Parmenideen johtamana tämä vapaan ajattelun henki levisi metafysiikkaan. Myöhemmin koulukunta hajosi, joko siksi että sen piirissä esitetyt spekulaatiot olivat liian loukkaavia aikakauden yleiselle ajattelulle, tai koska koulua johdettiin huonosti. Joka tapauksessa koulu turmeltui pelkäksi verbaalisten väittelyiden kerhoksi liikkeen mahdollisuudesta ja muista akateemisista metafyysisistä asioista. Koulukunnan parhaat ajatukset vaikuttivat platonistiseen metafysiikkaan
Hattujen sota

Tarkennus: Artikkelissa on käytetty vain muutamia lähteitä ja viitteitä. 1741–1743 Suomi Itävallan perimyssota ja suuren Pohjan sodan revanssihenki Venäjän voitto Etelä-Karjala ja Savonlinna Venäjälle Ruotsi Venäjän keisarikunta Charles Emil Lewenhaupt Peter de Lacy 23 000 25 000 Hattujen sota oli Ruotsin ja Venäjän keisarikunnan välinen sota vuosina 1741–1743. Sodan seurauksena Venäjän joukot miehittivät Suomen. Miehitysaikaa kutsutaan pikkuvihaksi. Sota päättyi 7. elokuuta 1743 Turun rauhaan, jossa Ruotsi menetti alueita Uudenkaupungin rauhan rajasta Kymijokeen. Ruotsin suurvalta-aika päättyi suureen Pohjan sotaan, joka kesti vuodet 1700–1721. Sodassa Ruotsi kärsi murskaavan tappion naapureilleen ja joutui myöntymään mittaviin aluemenetyksiin. Suurimmat alueluovutukset se teki Venäjälle: vuonna 1721 solmitussa Uudenkaupungin rauhassa Ruotsi joutui luovuttamaan sekä Inkerinmaan, Viron ja Liivinmaan että Suomen kaakkoisimmat osat, eli Käkisalmen läänin ja Viipurin ympäristön. Syyskuussa 1741 ruotsalaiset joukot levittivät armeijan heinän keruuseen liittyvänä peiteoperaationa kaakkoisrajan kummallekin puolelle talonpoikien keskuuteen manifestia, jossa kehotettiin kaikkia venäläisiä liittymään ruotsalaisten puolelle ja vapauttamaan Venäjä vieraan vallan ikeestä. Poliittinen tilanne oli Pietarissa jännittynyt, ja manifestilla Ruotsi pyrki syrjäyttämään Venäjän sijaishallitsijan Annan ja nostamaan Elisabetin Venäjän hallitsijaksi. Sota nopeuttikin vallanvaihdosta, ja Elisabet huudatti itsensä Venäjän keisarinnaksi
Informaatiotutkimus

Informaatiotutkimus, eli informaatiotiede, on monitieteinen ala, joka tarkastelee ihmisen tapaa tuottaa, organisoida ja käyttää tietoa. Se tarkastelee muun muassa tiedon säilyttämiseen, välittämiseen ja hankkimiseen liittyviä kysymyksiä niin yksilöiden kuin erikokoisten yhteisöjen ja organisaatioiden näkökulmasta. Informaatiotutkimuksen piirissä informaatiolla viitataan ensisijaisesti dokumenttien sisältämään tietoon. Informaatiotutkimuksen tärkeimmät lähitieteet ovat yhteiskuntatieteet ja tietojenkäsittelytiede. Informaatiotutkimus on verrattain nuori, 1900-luvun kuluessa hahmottunut tutkimusala, jonka alkuperäinen painopiste oli pitkälti kirjastojen, arkistojen ja muiden informaatioalan organisaatioiden toiminnan ymmärtämisessä ja tehostamisessa. Informaatiotutkimus on edelleen kiinnostunut esimerkiksi kirjasto- ja arkistotyön käytännöistä, mutta 1980-luvun lopulla instituutio- ja ammattikeskeinen ajattelu sai rinnalleen uusia, yksilöiden toimintaa korostavia lähestymistapoja. Nykyaikaisen informaatiotutkimuksen voidaan sanoa olevan kiinnostunut lähtökohtaisesti ihmisen informaatiokäyttäytymisestä ja sen erinäisistä ilmenemismuodoista. Nykyisen tutkimuksen taustalla on havaittavissa kaksi traditiota: kirjastotiede ja dokumentaatio. Molemmat traditiot kehittyivät voimakkaasti 1800-luvun viimeisinä vuosikymmeninä. Kirjastotiede muotoili vastauksia kirjastonhoidollisiin käytännön kysymyksiin. Dokumentaatio (ransk. documentation) pyrki alun perin helpottamaan tieteellisen tiedon hallintaa