nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Vertaislainaus

Tarkennus: Lähes koko artikkeli vailla lähteitä, ja tarvitaan erityisesti riippumattomia lähteitä. Vertaislainaus, tunnetaan myös nimillä sosiaalinen lainaus ja peer-to-peer (p2p) lainaus, on tapa lainata rahaa yksilöiden kesken: henkilö A sopii lainaavansa rahaa henkilö B:lle. Yleensä samassa yhteydessä sovitaan summasta, takaisinmaksuajasta ja mahdollisesti korosta. Mitä pienemmistä summista on kyse ja mitä paremmin henkilöt tuntevat toisensa, sitä epämuodollisempaa sopiminen on. Kun summat kasvavat, saattaa lainanantaja haluta kirjallisen sopimuksen jossa sovitaan korosta ja takaisinmaksuajasta. Myös vakuudet saattavat tulla kyseeseen. Yleensäselvennä summien kasvaessa sopimusten luonne jakaantuu kahtia. Lähisukulaisille tai luotetuille ystäville annetut lainat ovat enemmän sosiaalisia perimältäänselvennä. Näissä varakkaampi haluaa auttaa toista ja antaa siksi lainan yleensä edullisilla ehdoilla. Esimerkkinä voi olla vanhemmat, jotka lainaavat tai antavat lapselleen rahaa asunnon ostoon. Toinen suuntaus on enemmän sijoituksen luonteinen, jolloin rahalle otetaan korkeampi korko, ehdot sovitaan täsmällisesti ja vakuudet otetaan käyttöön. Laina voi olla myös osittain sijoitus, jolloin lainanantaja saa osuuden yrityksestä tai oikeuden muuttaa osan velasta myöhemmin osakkeiksi
Jaakko Lovén

Jaakko Kalevi Lovén (12. marraskuuta 1931 Viipuri – 21. lokakuuta 2016) oli suomalainen kunnanjohtaja sekä kaupunkineuvos. Koulutukseltaan hän oli sosionomi. Hän työskenteli Keuruun kunnanjohtajana ja sosiaalisihteerinä vuosina 1961–1966, Jyväskylän maalaiskunnan kunnanjohtajana 1966–1974 sekä Jyväskylän kaupunginjohtajana vuosina 1975–1994. Johtajan vaihtumiseen liittyi odotus maalaiskunnan ja kaupungin toteutuvasta kuntaliitoksesta, ja liitoskeskustelu leimasikin Lovénin kautta loppuun saakka. Hänen tilalleen kaupunginjohtajaksi tuli Pekka Kettunen vuonna 1994.  Lovén harrasti vuosien varrella useita urheilulajeja JYPissä sekä pesäpalloa Jyväskylän Kirissä.
Kuolemanrangaistus Kiinassa

Kuolemanrangaistus on yleisesti käytössä Kiinassa. Ihmisoikeusjärjestö Amnestyn mukaan Kiinassa teloitettiin vuonna 2009 ainakin 1 700 ihmistä. Järjestö uskoo todellisen luvun kuitenkin olevan paljon suuremman, sillä tiedot teloituksista ovat salaisia. Kiinassa kuolemantuomioita annetaan eniten maailmassa, enemmän kuin kaikissa muissa maissa yhteensä. Kiinassa on käytetty erityisen vakavista rikoksista tuomittujen teloitukseen teloitustapaa nimeltä lingchi eli sananmukaisesti "tuhat viiltoa". Teloitustapa poistui Qing-dynastian lakikirjoista vuonna 1905. 1990-luvulla otettiin käyttöön myrkkyruiske, joka on sittemmin kasvanut suosituimmaksi teloitusmenetelmäksi. Viralliset luvut teloitettujen määrästä luokitellaan valtionsalaisuudeksi, minkä johdosta on käytännössä mahdotonta sanoa varmaksi, montako ihmistä Kiina teloittaa vuosittain. Kiinaan jopa suhteellisesti suuriin teloituslukuihin vaikuttavat mm. se, että rikoksia, joista voidaan määrätä kuolemantuomio, on Kiinassa melko paljon ja se, että maan oikeusjärjestelmä ei ole itsenäinen, vaan jakaa kuolemantuomioita sen mukaan, miten kommunistinen puolue sitä määrää. Kiinan rikoslain mukaan kuolemantuomiota ei voi langettaa alle 18-vuotiaille tai raskaana oleville naisille. Teloitukset tulee määrätä pantavaksi toimeen viimeistään kahden vuoden kuluessa siitä hetkestä, jolloin tuomio on lainvoimainen
Veronahka

Veronahka oli 1400-luvulla käytetty vero- ja maksuyksikkö Ruotsissa (ja siihen kuuluvassa Suomessa). Turkikset olivat tuolloin yleinen arvon mitta sekä maksuväline. Maksuvälineinä käytettiin myös kaloja, karjaa, humalaa ja viljoja. Maksuyksikkö vaihteli vuodenajoittain (talvella turkiksia, kesällä muun muassa kapahaukea). Oravannahka oli tavanomainen veronahan tyyppi, mistä on peräisin tämän toinen nimi: orava. Veroja maksettiin sekä kirkolle, että kruunulle (valtiolle) ja myös paikallisille virkamiehille, oikeuslaitokselle ja lääninherroille. Rahaveroihin siirryttiin ensimmäisenä kirkollisverotuksessa 1500-luvulla. Veronahkaa käytettiin veroyksikkönä muun muassa Savossa. Kun 1500-luvulla siirryttiin turkisveroista viljaveroihin, veronahka tarkoitti arviopunnanmaata. Myöhemmin kansan käyttämä veronahka eli orava vastasi 1/4 manttaalia, päätön orava 3/16 manttaalia ja oravanpää 1/16 manttaalia.
Vastavuoroinen altruismi

Vastavuoroinen altruismi tai resiprookkinen altruismi on altruismia, jonka vaikuttimena on saada vastavuoroisesti altruismia toiselta yksilöltä auttamalla ensin tätä. Vastavuoroisen altruismin esitti terminä Robert Trivers artikkelissaan Evolution of Reciprocal Altruism vuonna 1971. Trivers ei määritellyt ryhmän yhteiseen hyötyyn johtavaa toimintaa, kuten yhteisiä saalistusretkiä, vastavuoroiseksi altruismiksi. Hän asetti vastavuoroiselle altruismille ainakin kolme ehtoa: toiminnan pitää auttaa saajaa, mutta aiheuttaa jonkinlaisia kustannuksia antajalle; vastapalveluksen täytyy toteutua vasta viiveellä ja sen toteutumisessa pitää olla epävarmuutta. Vastavuoroinen altruismi vaatii yksilöltä täten muun muassa muistia, pysyviä suhteita ja vakautta. Alun perin Trivers loi vastavuoroisen altruismin käsitteen evoluutiobiologisen tutkimuksen käyttöön, mutta sitä myöhemmin on sovellettu myös yhteiskuntatieteisiin. Vastavuoroinen altruismi ei ole pyyteetöntä altruismia, joten voidaan esittää kysymys, onko se todellista altruismia ollenkaan, vai pelkästään verhottua itsekkyyttä. Vastavuoroisen altruismin teorian kehitti alun perin Robert Trivers tarkoituksenaan kehittää teoria kuvaamaan tapauksia, joissa esiintyy altruismia sellaisten eliöiden kesken, jotka eivät ole toisilleen sukua tai kuuluvat jopa eri lajeihin. Tällaisissa tapauksissa sukulaisvalinta ei nimittäin pysty selittämään altruismia. Triversin ajatus oli, että eliölle voi olla edullista auttaa toista, jos on odotettavissa vastapalvelus tulevaisuudessa. Jos auttamisen aiheuttama haitta eliölle on pienempi kuin vastapalveluksen aiheuttama hyöty kerrottuna sen tapahtumisen todennäköisyydellä, on teosta eliölle loppujen lopuksi hyötyä ja prosessi voi tällöin kehittyä evoluutiossa. Trivers nimesi kyseisen evolutiivisen prosessin vastavuoroiseksi altruismiksi (engl
Gallian sota (kirja)

Gallian sota (lat. Commentarii de bello Gallico) kuvaa Julius Caesarin sotaretkeä Galliassa vuosina 58–50 eaa. Latinankielinen teos käsittää kaikkiaan kahdeksan kirjaa, joista Caesar on kirjoittanut seitsemän ensimmäistä ja hänen legaattinsa Aulus Hirtius kahdeksannen. Caesar kirjoitti seitsemän ensimmäistä kirjaa, joista kukin kuvaa aina yhden sotavuoden tapahtumat vuosilta 58–52 eaa., muistiinpanojensa perusteella talvella 51 eaa. ja julkaisi aikaisintaan seuraavan vuoden keväällä. Ensimmäinen kirja kuvaa Caesarin vuoden 58 eaa. taisteluja helveettejä ja Ariovistuksen johtamia germaaneja vastaan. Toinen kirja puolestaan käsittelee roomalaisten kamppailuja belgejä vastaan vuonna 57 eaa. Kolmannen kirjan aiheena ovat seuraavan vuoden sotatoimet alppiheimoja, Gallian rannikkoheimoja ja Akvitanian asukkaita vastaan. Neljäs kirja kertoo Caesarin vuoden 55 eaa. taisteluista germaaneja vastaan, ensimmäisestä Reinin ylityksestä ja ensimmäisestä retkestä Britanniaan
Vladimir Stogov

Vladimir Stepanovitš Stogov (ven. Владимир Степанович Стогов, 5. joulukuuta 1930 Moskova, Venäjän SNT, Neuvostoliitto – 17. toukokuuta 2005 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut venäläinen painonnostaja ja olympiamitalisti. Stogov saavutti olympiahopeaa Melbournen 1956 olympialaisissa alle 56-kiloisten sarjassa yhteistuloksella 337,5 kg. Hänen punnerrustuloksensa oli 105 kg ja tempaustuloksensa maailmanennätys 105 kg, ja näissä molemmissa nostomuodoissa hän sijoittui ensimmäiseksi yhdessä yhdysvaltalaisen Charles Vincin kanssa. Työnnössä Stogov nosti 127,5 kg ja oli tässä nostomuodossa vasta neljänneksi paras. Vinci voitti kultaa työnnettyään viisi kiloa Stogovia enemmän. Stogov voitti MM-kultaa alle 56 kilon sarjassa vuosina 1955, 1957, 1958, 1959 ja 1961 sekä EM-kultaa samassa sarjassa vuosina 1955, 1956, 1958, 1959, 1960 ja 1961. Vuonna 1962 hän saavutti vielä MM-pronssia ja EM-hopeaa. Stogov teki urallaan kahdeksan maailmanennätystä: kaksi punnerruksessa, yhden tempauksessa, yhden työnnössä sekä neljä yhteistuloksessa.
Rai rai!

Rai rai! on lappeenrantaislähtöisestä rock-yhtyeestä Kotiteollisuudesta kertova suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2005. Dokumentin käsikirjoituksesta, ohjauksesta ja kuvauksesta vastasivat Sami Parkkinen ja Jaakko Kilpiäinen, ja sen tuotti Raja Production. Kestoltaan dokumentti on 52 minuuttia. Dokumentissa seurataan yhtyettä ja sen jäseniä Jouni Hynystä, Janne Hongistoa ja Jari Sinkkosta kiertueilla ja arkielämässä vuosina 2004–2005. Lisäksi dokumentti sisältää arkistomateriaalia. Dokumentin ensi-ilta oli Oulun musiikkivideofestivaaleilla 25. elokuuta 2005, ja se esitettiin samana vuonna myös Rokumentti-festivaalilla Joensuussa. DVD-levitykseen dokumentti tuli vuonna 2006, ja vuodesta 2007 lähtien sitä on esitetty Yle TV2:n Dokumenttiprojekti-ohjelmapaikalla.
Norair Nurikian

Norair Nurikian (bulg. Норайр Нурикян, 26. heinäkuuta 1948 Sliven, Bulgaria – 2025) oli bulgarialainen painonnostaja ja olympiavoittaja. Nurikian voitti kultaa Münchenin 1972 olympialaisissa alle 60-kiloisten sarjassa maailmanennätystä sivuavalla yhteistuloksella 402,5 kg. Hän nosti punnerruksessa 127,5 kg, tempauksessa 117,5 kg sekä työnnössä maailmanennätyksen 157,5 kg. Montréalin 1976 olympialaisissa hän voitti kultaa alle 56-kiloisten sarjassa maailmanennätystuloksella 262,5 kg (117,5 kg tempauksessa ja 145 kg työnnössä). Nurikian saavutti MM-kilpailuissa alle 60-kiloisten sarjan yhteistuloksissa hopeaa vuonna 1973 sekä pronssia vuosina 1971 ja 1974. Hän voitti Euroopan-mestaruuden alle 56-kiloisissa vuonna 1976 sekä saavutti neljä muuta yhteistuloksen EM-mitalia vuosina 1969–1974 alle 56 kilon ja alle 60 kilon sarjoissa.
Norlyn

Norlyn Oy (aluksi Nordnyl Oy) oli vuosina 1966–1976 toiminut suomalainen tekstiiliteollisuusyritys, Säteri Oy:n tytäryhtiö. Sen suurin tehdas oli Torniossa Torpin teollisuusalueella sijainnut, kreppisukkia sekä sukkahousuja valmistanut teollisuuslaitos. 1970-luvun taitteessa Norlyn oli nopeasti kasvava yritys, joka työllisti enimmillään noin tuhat työntekijää. Sillä oli 1970-luvun alkupuolella kaksi muutakin tehdasta Torniossa (kreppilankoja valmistava Texlyn Oy ja naisten jerseytrikoita tekevä Jennifer Oy) sekä tehtaat myös Simossa, Ruotsin Haaparannalla ja Pohjois-Karjalan Nurmeksessa. Vuonna 1971 Norlyn sai tasavallan presidentin myöntämän vientipalkinnon tunnustuksena hyvin kehittyneestä vientitoiminnasta. Samana vuonna Tornio vietti kaupungin perustamisen 350-vuotisjuhlaa, jossa kunniavieraana oli presidentti Kekkonen. Hän vieraili juhlien yhteydessä myös Norlynin tehtaalla. Pian muoti kuitenkin vaihtui minihameista farkkuihin ja housupukuihin, ja sukkahousujen menekki romahti maailmanlaajuisesti. Norlyn Oy siirtyi vuonna 1976 Suomen Trikoo Oy:n omistukseen, ja samalla lopetettiin kaikki muut tehtaat Torniota lukuun ottamatta. Omistuksen siirtyessä Suomen Trikoolle Torniossa oli sukkatehtaan palveluksessa 350 työntekijää, kreppilankaa valmistavassa Texylonissa 27, trikoovaatteita ompelevassa Jenniferissä 95 ja toimihenkilöitä kaikkiaan 80 eli kaikkiaan lähes 550 työntekijää. Norlyn jäi eloon tuotemerkkinä, jota ovat sittemmin käyttäneet Finnwear, Vogue Group ja Nanso. Tornion tehdas lakkautettiin 2016, ja samaan aikaan sen silloinen omistaja Nanso myi Norlyn-merkin ja muita tuotemerkkejä norjalaisen Orklan tytäryhtiölle Pierre Robertille
Talvisodan pommitukset Jyväskylässä

Jyväskylää pommitettiin talvisodassa kaksi kertaa, 29. ja 31. joulukuuta 1939. Jyväskylässä pommituksia osattiin odottaa, sillä kaupungissa valmistettiin tykkejä (Valtion Tykkitehdas) ja jalkaväen aseita (Valtion Kivääritehdas). Lisäksi kaupungin lävitse kulki tärkeä poikkirata. Pommituksissa kuoli yhteensä 22 henkilöä ja vaurioitui 149 rakennusta. Aseteollisuuden takia Jyväskylän ilmapuolustus oli suhteellisen vahva. Kaupungin puolustus perustui ainoastaan ilmatorjunta-aseisiin – uusi Luonetjärven lentokenttä oli vain pommikonetukikohta. Sodan syttyessä Jyväskylässä oli ainakin kevyt 40 mm ilmatorjuntapatteri sekä ilmatorjuntakonekiväärijoukkue. Kaupunkiin määrättiin myös raskas patteri, mutta se ilmeisesti lähetettiinkin Mikkeliin. Jyväskylän ilmatorjunta ei onnistunut pudottamaan viholliskoneita. Ensimmäisissä pommituksissa 29
Stephanie McMahon

Stephanie Marie McMahon-Levesque (synt. 24. syyskuuta 1976 Hartford, Connecticut) on World Wrestling Entertainmentin johtajan Vince McMahonin tytär ja WWE:n varatoimitusjohtaja. Stephanie on naimisissa Triple H:n kanssa. Heillä on kolme tytärtä, Murphy Claire Levesque (s. 2008), Aurora Rose Levesque (s. 2006) ja Vaughn Evelyn Levesque (s. 2010). Virkakautensa aikana hän oli kerran naisten WWF-mestari, mutta menetti mestaruusvyönsä Litalle 21. elokuuta vuonna 2000. Hän on ollut myös SmackDown!in toimitusjohtajana, mutta lopetti säännölliset esiintymiset ohjelmassa I Quit-ottelun jälkeen, jossa oli isänsä kanssa. Monien vuosien aikana hän teki satunnaisia esiintymisiä, kunnes vuonna 2008 hänestä tuli Rawin toimitusjohtaja ja hän alkoi esiintyä ohjelmassa säännöllisesti
De bello Hispaniensi

De bello Hispaniensi (suom. Hispanian sodasta) on Julius Caesarin Hispanian sotaa käsittelevä teos. Sen kirjoittajan on väitetty olleen Julius Caesar, mutta tyylianalyysien mukaan sen kirjoittaja oli joku muu. Teoksen kirjoittajaksi on väitetty myös muun muassa Aulus Hirtiusta, mutta tätä ei pidetä enää todennäköisenä. Hirtius kirjoitti Caesarin Gallian sotaretkeä käsittelevän Gallian sodan (Commentarii de bello Gallico) kahdeksannen osan ja Aleksandrian sotaa käsittelevän de bello Alexandrinon. On myös ehdotettu että de bello Hispaniensis ja de bello Africo olisivat jonkun toisen tekemiä käsikirjoituksia, joita Hirtius aikoi käyttää valmistelevansa teoksen materiaalina. De bello Hispaniensista on väitetty latinankielisen kirjallisuuden surkeimmaksi teokseksi. Teksti on paikoin kieliopin vastainen ja usein vaikeaselkoinen. Nykypäivään teos on säilynyt useassa käsikirjoituksessa, joista vanhimmat ovat 900-luvulta. Käsikirjoitusten kopioinnin yhteydessä on tekstiin tullut useita aukkoja ja kuusi sataa eri virhettä.
Tomi Sivenius

Tomi Eerik Sivenius on lappeenrantalainen laulaja ja kitaristi, joka tunnetaan yhtyeistä Pronssinen Pokaali, Magneetti ja Kotiteollisuus. Sivenius oli Kotiteollisuuden kitaristi-laulaja 1990-luvun alussa, jolloin yhtyeen nimi oli vielä Hullu ukko ja kotiteollisuus. Hän oli mukana yhtyeen kahdella vuonna 1993 julkaistulla demolla. Kotiteollisuuden jälkeen Sivenius lauloi vuosina 1995–2000 toimineessa Pronssisessa Pokaalissa, jolta ilmestyi kolme albumia. Yhtye aktivoitui uudelleen vuonna 2007, jolloin se julkaisi kokoelma-albumin ja live-dvd:n. Sivenius soitti myös kitaraa Magneetissa, jonka ainoa albumi ilmestyi vuonna 1998. Vuonna 2001 hän julkaisi sooloalbumin Osa sinua.
Ivan Ivanov

Ivan Ivanov Ivanov (bulg. Иван Иванов Иванов, s. 27. elokuuta 1971 Šumen, Bulgaria) on entinen bulgarialainen painonnostaja ja olympiavoittaja. Ivanov voitti kultaa Barcelonan 1992 olympialaisissa kevyimmässä eli alle 52-kiloisten sarjassa tuloksella 265 kg. Hän nosti tempauksessa 115 kg ja työnnössä 150 kg. Atlantan 1996 olympialaisissa hän sijoittui kevyimmässä eli alle 54-kiloisten sarjassa kuudenneksi. Sydneyn 2000 olympialaisissa kevyin sarja oli alle 56 kiloa, ja Ivanov sijoittui siinä alun perin toiseksi mutta menetti mitalinsa jäätyään kiinni dopingtestissä. Ivanov voitti maailmanmestaruuden alle 52-kiloisten sarjassa vuosina 1989, 1990 ja 1991 sekä alle 54-kiloisissa vuonna 1993. Hän voitti Euroopan-mestaruuden alle 52-kiloisissa vuosina 1989 ja 1990, alle 56-kiloisissa vuosina 1992 ja 1998 sekä alle 54-kiloisissa vuonna 1993. Lisäksi hän saavutti yhden MM-hopean, yhden MM-pronssin, kaksi EM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia.
Lennox Kilgour

Lennox Stanislaus Kilgour (15. huhtikuuta 1927 Port of Spain, Trinidad ja Tobago – 2004) oli trinidadtobagolainen painonnostaja ja olympiamitalisti. Kilgour saavutti pronssia Helsingin 1952 olympialaisissa alle 90-kiloisten sarjassa tuloksella 402,5 kg. Hän on Rodney Wilkesin ohella maansa ainoa painonnoston olympiamitalisti. Melbournen 1956 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 390 kg. Kilgour ei osallistunut kertaakaan MM-kilpailuihin, koska ne järjestettiin Euroopassa eikä hänen kotimaansa liitolla ollut varaa matkakustannuksiin. Vancouverissa 1954 järjestetyissä Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti hopeaa.
Luotauspommi

Luotauspommi on aiemmin käytössä ollut veden syvyyden mittausväline. Sen avulla voidaan mitata tasaisella nopeudella vajoavan kappaleen putoamisaika veden pinnalta pohjaan. Pommi heitetään veteen putkesta, joka suojaa luotaajaa räjähdystapaturmalta. Juuri ennen heittämistä on putkessa olevasta pommista poistettava varmistin. Luotauspommin osuessa veden pintaan käynnistetään sekuntikello. Vedessä pommin ohjaussiivet panevat sen pyörimään pituusakselinsa ympäri, jotta pommi pysyisi pystyasennossa ja vajoaisi tasaisella nopeudella alaspäin. Luotauspommin nopeus vedessä on kaksi metriä sekunnissa. Pommin osuessa pohjaan se räjähtää sähkönallin sytyttämänä ja samalla hetkellä pysäytetään sekuntikello. Äänen nopeus vedessä on noin 1 500 m/s, joten äänen kulkuajasta ei aiheudu merkittävää virhettä mittaukseen. Pienistä syvyyksistä räjähdysäänen kuulee laivan kannelle, syvemmissä vesissä ääni kuuluu laivan sisälle lähelle ulkosivua vesirajan alapuolella ja hyvin syvissä vesissä tarvitaan vedenalaista kuuntelulaitetta. Veden syvyys metreinä saadaan kertomalla sekuntikellon mittaama aika kahdella.
Sellon ampumavälikohtaus

Sellon ampumavälikohtaus tapahtui Espoon Leppävaarassa sijaitsevan kauppakeskus Sellon Prisma-myymälässä 31. joulukuuta 2009 noin kello 10. Välikohtauksessa kuoli neljä Prisman työntekijää. Lisäksi ampuja surmasi espoolaisessa yksityisasunnossa entisen naisystävänsä, jota poliisi pitää iskun pääasiallisena kohteena, ja lopuksi itsensä. Uhri oli hakenut apua useasti, mutta ei ollut onnistunut pääsemään eroon miehestään. Hän oli jopa soittanut hätäkeskukseen vähän ennen tekoa ja pyytänyt apua. Hätäkeskus oli vastannut, että ”elä nyt normaalisti siinä vaan”. Poliisi epäilee, että tapahtumien motiivina olivat ampujan ja hänen entisen naisystävänsä väliset ihmissuhdeongelmat, sillä mikään ampujan taustassa ei viittaa uskonnolliseen tai poliittiseen aktiivisuuteen. Poliisi sai ilmoituksen ampumistapauksesta kello 10.08. Kauppakeskuksen kaikki asiakkaat evakuoitiin ja alue eristettiin. Poliisi etsi ampujaa kauppakeskuksesta ja sen lähialueilta
Crystal Palace (Lontoo)

Crystal Palace on asuinalue Kaakkois-Lontoossa, Englannissa. Alue on nimetty seudulla aiemmin sijainneen samannimisen rakennuksen mukaan. Alue tunnetaan erityisesti siellä sijaitsevasta puistosta (Crystal Palace Park) ja puistossa sijaitsevasta urheilukeskuksesta (Crystal Palace National Sports Centre). Puistossa sijaitsee tunnettu 1800-luvulla pystytetty dinosaurusveistosten kokoelma.
Wichita High School East

Wichita High School East on toisen asteen oppilaitos Wichitan kaupungissa, Kansasissa, Yhdysvalloissa. Wichita High School Eastissa on luokat 9–12 ja siellä on oppilaita 2 300. Opettajia koulun palveluksessa on 143. High schoolin kampus on 44 eekkerin laajuinen ja se palvelee 10,5 neliömailin kokoista aluetta. Wichita High School Eastin historia alkaa tammikuusta 1922, jolloin kaupunkilaiset päättivät uuden high schoolin perustamisesta. Vanha oppilaitos alkoi käydä pieneksi kasvavalle opiskelijamäärälle. Kaupungin koulutuslautakunta hankki muutaman kuukauden neuvotteluiden jälkeen 68 eekkerin kokoisen maa-alan, jolle arkkitehti Lorentz Schmidt suunnitteli uuden koulurakennuksen. Koulun nimi oli alkujaan Wichita High School, mutta se muutti nimensä Wichita High School East 1929, kun Wichita North High School perustettiin.
Jerzy Giedroyc

Jerzy Władysław Giedroyc (27. heinäkuuta 1906 Minsk, Venäjän keisarikunta – 14. syyskuuta 2000 Pariisi, Ranska) oli puolalainen, Ranskassa pitkään toiminut kirjailija ja kustantaja. Erityisesti hänet muistetaan emigranttilehti Kulturan julkaisijana. Giedroyc kuului liettualaiseen aatelissukuun mutta tuli tunnetuksi puolalaisena isänmaanystävänä. Hän osallistui politiikkaan jo nuorena ja työskenteli ennen toista maailmansotaa Nuorison kapina -nimisen lehden toimittajana. Sodassa hän taisteli maineikkaassa Karpaattien prikaatissa. Sodan päätyttyä Giedroyc muutti Rooman kautta Pariisiin, jossa hän perusti kirjallis-yhteiskunnallisen kuukausijulkaisun Kulturan. Hän julkaisi erityisesti 1950-luvulla kommunistihallituksen vainoamien puolalaiskirjailijoiden teoksia ja antoi Maisons-Laffittessa sijaitsevassa kodissaan turvapaikan monille Puolan opposition edustajille. Hän kannatti 1980-luvun alussa syntynyttä Solidaarisuus-liikettä, mutta uskalsi myös arvostella sitä sekä puolalaisten taipumusta kirkollis-kansalliseen uhoon. Giedroyc, lempinimeltään "Taipumaton prinssi", kieltäytyi kaikista hänelle tarjotuista kunniamerkeistä. Hän kuoli 94-vuotiaana syöpään, ja Puolan parlamentti vietti hänen muistokseen hiljaisen hetken
Kansasin yliopisto

Kansasin yliopisto on julkinen tutkimusyliopisto, jonka kampukset sijaitsevat Overland Parkissa ja Lawrencessä, jossa on myös pääkampus. Kansasin yliopistossa oli 20 811 opiskelijaa syksyllä 2008. Lisäksi yliopistossa oli 6 188 jatko-opiskelijaa, ja 3 103 opiskelija Medical Centerissä. Työntekijöitä yliopistoon kuului 2 458. Opiskelijoita oli jokaisesta Yhdysvaltain osavaltiosta ja yli 110 valtiosta ympäri maailmaa. Kansasin yliopistossa on 14 tiedekuntaa:
Shuarit

Shuarit ovat Amazonian suurin alkuperäiskansoihin kuuluva heimo. Shuareja on noin 80 000. He asuvat Ecuadorin ja Perun sademetsäalueella, esimerkiksi Logroñon kaupungin ympäristössä Ecuadorissa. Espanjalaiset valloittajat antoivat kansanryhmälle nimen jibarot eli jivarot. Jivaro-nimellä tarkoitetaan Ecuadorin puolella asuvaa untsuri shuar -heimoa. Shuarit puolustivat aluettaan laajentumishaluisia inkoja ja heidän johtajaansa Huayna Capacia vastaan vuonna 1527. Lopulta inkat joutuivat vetäytymään, vaikka he tuolloin onnistuivat monissa valloituksissaan. Shuarit (jivarot) nousivat rajuun kapinaan espanjalaisia valloittajia vastaan ja surmasivat tuhansia espanjalaisia Logroñon verilöylyssä vuonna 1599. Espanjan oli pakko perääntyä alueelta kokonaan. Tämän jälkeen heimo eristäytyi sadoiksi vuosiksi, kunnes se alkoi 1800-luvun puolivälissä käydä vaihtokauppaa ulkomaailman kanssa. Heimon aloittaessa vaihtokaupan tuli ulkomaailman nähtäville 1800-luvulla myös hätkähdyttävä asia: shuareilla oli tapana kutistaa surmattujen vihollisten päitä, joita he käyttivät seremonioissaan. Päät olivat ennennäkemättömiä