nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Digimon Adventure 3D: Digimon Grandprix!

Digimon Adventure 3D: Digimon Grandprix! on 3. lokakuuta 2009 julkaistu lyhytelokuva ja yhdestoista Digimon-elokuva. Elokuvan kesto on seitsemän minuuttia. Kaksitoista kilpailijaa kilpailee Digimon Grandprix'ssa saadakseen nimikkeen "King of Digimon". Kilpailu alkaa kiireellä, vain Agumon lentää väärällä tavalla ja Patamonin ajoneuvo lähtee ilman häntä. Alussa maatilan kaltaisessa ympäristössä Veemon ja PicoDevimon ottavat johtoaseman, mutta kun he ylittävät joen alueen, he yrittävät kilkata toisiaan pois kilpailusta, jolloin molemmat ajoneuvot pysähtyvät ja useimmat muut kilpailijat ohittavat heidät. Muiden Digimonien edetessä, Agumon päätyy lopulta menemään oikeaan suuntaan, ja Patamon liittyy hänen kanssaan ratsastaen. Lumen täyttämässä toisessa vaiheessa PicoDevimon onnistuu ohittamaan Tentomonin ja vapauttaa tarpeeksi pommeja tuhoamaan sekä omansa ajoneuvon että Armadillomonin ajoneuvon Veemonin kiihdyttäessä. Syksyisessä metsäosassa Veemon ja PicoDevimon yrittävät saada toisiaan ulos kilpailusta mikä aiheuttaa Tailmonin, Gomamonin, Piyomonin ja Hawkmonin putoamisen, mutta Agumon, joka kuljettaa muita pudonneita kilpailijoita nousee kärkeen äänivallin jälkimainingeissa lyöden Veemonin ja PicoDevimonin pois kurssista. Gabumon nousee kärkeen, mutta Agumon nopeasti siirtyy johtoon. Valitettavasti hänen ohjuksensa saavat hänet hermostumaan, ja hän alkaa ulostamaan, käynnistäen sen improvisoituna ohjuksina. Tämä toiminta vie Palmonin melkein heti ulos, ja Gabumon putosi pian sen jälkeen
Santa Barbaran piirikunta

Santa Barbaran piirikunta (engl. Santa Barbara County) on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Piirikunnan väkiluku oli 423 895 ihmistä vuonna 2010, ja se on pinta-alaltaan 9 810 neliökilometriä. Piirikunnan suurin kaupunki on Santa Maria ja hallintokeskus on Santa Barbara. Yhdysvaltojen Census Bureaun mukaan alueen pinta-ala on 9 810 km². Pinta-alasta on 7 080 km² maata ja 2 730 km² vettä. Veden osuus on 27,8 prosenttia. lähde? Santa Barbaran piirikunta rajautuu lännessä ja etelässä Tyyneenmereen. lähde? Piirikunnan korkein kohta on Big Pine Mountain (2 074 m). lähde?
Harrisin piirikunta (Texas)

Harrisin piirikunta (engl. Harris County) on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Piirikunnan väkiluku oli 4 731 145 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 4 602 neliökilometriä. Harrisin suurin kaupunki Houston on myös piirikunnan hallintokeskus. Harrisin piirikunta kuuluu Houston Metropolitan Statistical Area -suurkaupunkialueeseen, joka oli Yhdysvaltain viidenneksi suurin vuonna 2016. Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan alueen pinta-ala on 4 602 km². Pinta-alasta on 4 411 km² maata ja 192 km² vettä. Veden osuus on 4.2 prosenttia. Rhode Islandin osavaltio on pinta-alaltaan pienempi kuin Harrisin piirikunta. Piirikunnan asukkaista 41,62 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 28,9 prosenttia valkoisia, 18,7 prosenttia afroamerikkalaisia ja 6,99 prosenttia aasialaisia. 44,9 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia
Valtakunnanpakovero

Valtakunnanpakovero (saks. Reichsfluchtsteuer) oli maastapoistumisvero pääomanliikkeille, jonka Weimarin tasavalta sääti estääkseen pääomapaon ulkomaille. Valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburg antoi tästä asetuksen 8. joulukuuta 1931. Vero perittiin, jos yksilön varat ylittivät 200 000 RM tai vuositulot ylittivät 20 000 RM. Vero oli 25 %. Tuolloin 200 000 RM vastasi 47 600 dollaria (määrä vastasi 766 000 dollaria vuonna 2017). Kolmannen valtakunnan aikana pakoveron tarkoitus ei enää ollut niinkään estää rikkaiden kansalaisten muuttoa. Pikemminkin juutalaisten lähtö oli toivottua ja sallittua — jopa Puolan valtauksen jälkeen — kunnes Heinrich Himmler kielsi juutalaisten maastamuuton 23. lokakuuta 1941. Siihen asti veroilla pakkolunastettiin osa maasta ajettujen juutalaisten omaisuudesta.
Glöð

Glöð (myös Glod tai Glut, muinaisnorjaa "iloinen" tai "hiillos") on tarukuningatar pohjoismaisessa Þorsteins saga Víkingssonarissa eli Thorstein Viikinginpojan saagassa. Glöðin isä on Jotunheimin Grímr Grímsgarðrilainen ja äiti tämän vaimo Alvör, Alfheimin kuninkaan Álf Vanhan sisko. Glöð on Login vaimo ja heillä on kaksi tytärtä, Eisa ja Eimyrja. Skandinaavisessa mytologiassa Logi on tulijättiläinen, jumala ja tulen henkilöitymä Proosa-Eddan mukaan. Myös Glöðia ja heidän tyttäriään pidetään joskus jumalattarina. Tämän vuoksi, ja koska Glöðin vanhemmat ovat kotoisin myyttisistä maailmoista, lienee Glöð mytologinen henkilö historiallisen sijaan. Glöðiä pidetään joskus virheellisesti myös Loki-nimisen jumalan vaimona.
Lillaisarn

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa Lillaisarn on saari Espoon Suvisaaristossa Aisarfjärdenin merialueella. Se kuuluu Aisarn-saariryhmään, joka sijaitsee välittömästi Suvisaariston pääsaarten lounaispuolella. Saariryhmän kaksi muuta saarta, Storaisarn ja Torraisarn sijaitsevat Lillaisarnista lounaaseen. Saariryhmän lounais–koillissuuntainen ulottuvuus on noin 1,2 kilometriä. Noin kolmen hehtaarin laajuisen Lillaisarnin rantaviiva on kallioista ja kasvillisuudeltaan niukkaa. Saaren sisäosa on enimmäkseen tuoretta kangasmetsää, etelässä on pieni alue lehtomaista kangasta.
Sörlin tarina

Sörlin tarina tai Heðinnin ja Högnin saaga (isl. Sörla þáttr eða Heðins saga ok Högna) on islantilainen muinaissaagoihin luettu saaga. Se kertoo tanskanmaalaisesta kuninkaasta nimeltä Högni sekä Serklannin kuninkaan pojaksi kutsutusta Heðinn-nimisestä viikingistä, jotka ovat veriveljiä keskenään mutta ajautuvat Freyja-jumalattaren loitsujen vuoksi taistelemaan ikuisesti, kunnes kristitty mies tulee ja murtaa taian. Sörlin tarina on säilynyt 1300-luvun lopulla laaditussa Flateyjarbók-käsikirjoituksessa, jossa se on osa kuningas Óláfr Tryggvasonista kertovaa saagaa (Óláfs saga Tryggvasonar en mesta). Sörlin tarinan taustalla on kuitenkin vaikuttanut vanha germaaninen perinne, jonka ilmentymiä tunnetaan myös muista keskiaikaisista skandinaavisista ja muinaisenglanninkielisistä lähteistä. Sörlin tarina tai Heðinnin ja Högnin saaga on ilmestynyt suomeksi muinaissaagojen kokoelmassa Egill Yksikätinen – Muinaissaagoja Pohjolasta (Finn Lectura 2013). Tarinan alussa kerrotaan Óðinnin rakastajattaresta Freyjasta, miten tämä hankkii itselleen kyseenalaisin keinoin kääpiöiden valmistaman korun. Kun Óðinn saa tietää asiasta, hän lähettää Lokin varastamaan korun. Loki joutuu muuttamaan muotoaan useamman kerran, ennen kuin onnistuu saamaan korun eräänä yönä haltuunsa, minkä jälkeen hän tuo sen Óðinnille. Aamulla herättynään Freyja ymmärtää, kuka on korun katoamisen taustalla, mutta Óðinn ei suostu antamaan arvoesinettä takaisin, jollei Freyja langeta sellaista kirousta, että kaksi suurta kuningasta, joilla olisi kaksikymmentä kuningasta alamaisinaan, riitautuvat ja taistelevat keskenään mutta loitsujen vuoksi nousevat kuolemansa jälkeen taistelemaan yhä uudelleen, kunnes jonkun kristityn kuninkaan siunauksen alla taisteleva mies käy näitä eläviä kuolleita vastaan. Sörlin kerrotaan olevan erään Norjan Ylämaata (isl. Upplönd) hallitsevan kuningas Erlingrin poika
Limassolin suolajärvi

Limassolin suolajärvi (kreik. Αλυκή Λεμεσού, Alykí Lemesoú) eli Akrotírin suolajärvi (Αλυκή Ακρωτηρίου, Alykí Akrotiríou) on suolajärvi Kyproksen saarella. Se on Kyproksen suurin järvi ja koko itäisen Välimeren tärkeimpiä kosteikkoalueita. Järven pinta-ala on noin 10,65 km². Limassolin suolajärvi sijaitsee Kyproksen eteläosassa Akrotírin niemimaalla Isolle-Britannialle kuuluvalla Akrotírin tukikohta-alueella. Se on yksi Kyproksen kahdesta suuresta suolajärvestä; toinen on Lárnakan suolajärvi. Limassolin suolajärvi on näistä kahdesta hieman vähäsuolaisempi. Järvi täyttyy talvella ja kuivuu kesällä lähes kokonaan. Suolajärven pinta on noin 2,5 metriä merenpinnan alapuolella. Sen syvyys on suurimmillaankin vain noin metri. Järvi on merkittävä lintualue erityisesti marras-maaliskuussa. Se on suojeltu Ramsarin sopimuksella
Warcraft: Auringon kaivo

Warcraft: Auringon kaivo on kolmiosainen Tokyopopin englanniksi alun perin julkaisema OEL-mangasarja, jonka on kirjoittanut Richard Knaak ja piirtänyt Kim Jae-hwan. Sarja sijoittuu Blizzard Entertainmentin Warcraft-universumiin ja seuraa ihmiseksi naamioitunutta sinistä lohikäärmettä nimeltä Kalec sekä tyttöä nimeltä Anveena, jolla on mystinen salaisuus. Tarina koostuu kolmesta albumista: Lohikäärmeen jäljillä, Jäiset varjot ja Aavemaat. Nuori sininen lohikäärme Kalecgos (kutsumanimeltään Kalec) lentelee Lordaeronin eteläosissa. Häntä jahtaa kääpiömetsästäjä Harkyn Grymstone, jonka perheen lohikäärmeet tappoivat. Harkyn kätyreineen ampuvat Kalecia ja pyydystävät hänet. Kalec muuttaa itsensä ihmismuotoon ja hänet löytää tyttö nimeltä Anveena Teague, joka vie hänet vanhempiensa maatilalle. Harkyn onnistuu jäljitystaidoillaan sekä maagisilla esineillä jäljittämään Kalecin olinpaikan. Kalec ja Anveena pakenevat maanalaisen tunnelin kautta, mutta Harkynin kätyrit löytävät heidät ja ampuvat Kalecia uudelleen. Yrittäessään viedä Kalecin takaisin perheensä luokse, Anveena näkee savua ja saa pian huomata maatilan olevan poltettu. Paikalle hyökkää Kalmoruton haltiamaagi nimeltä Dar’Khan ja joukko epäkuolleita. Dar’Khan laittaa Anveenalle ja Kalecille kaulapannat, jotka estävät heitä käyttämästä magiaa missään muodossa
Sakari Pykälä

Sakari Pykälä (8. lokakuuta 1926 Nastola – 14. maaliskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, joka tunnetaan erityisesti lintuaiheisista puuveistoksistaan. Pykälän merkittävimpiin töihin kuuluu Rooman Minervan kirkkoon sijoitettu suurikokoinen jalavaveistos Suomen kansallispyhimyksestä Pyhästä Henrikistä. Pykälä toimi uransa alussa kolmisen vuotta Riihimäen Lasin muotoilijana. Pykälä opiskeli 1951–1954 Taideteollisen oppilaitoksen ammattikoulussa kolmivuotisella koristeveistäjä- ja muovailijalinjalla ja vuonna 1959 Rooman Accademia di Belle Artissa. Hän asui 1980-luvun alussa uudelleen joitakin vuosia Roomassa ja toimi siellä muun muassa American Academyn ohjaavana taiteilijana. Pykälän teoksia on ollut esillä Suomen lisäksi Sveitsissä ja Italiassa. Hänen töitään on muun muassa New Yorkin modernin taiteen museossa ja The Brooklyn Museumissa. Syksyllä 2017 hänen tuotantoaan esiteltiin näyttelyssä Suomen lasimuseossa Riihimäellä.
Poika ja meri

Poika ja meri on kuvanveistäjä Simo Heleniuksen tekemä pronssipatsas. Se sijaitsee As. Oy Auranrannan sisäpihalla Turussa osoitteessa Linnankatu 34. Patsas julkistettiin vuonna 2005. Teoksessa poika istuu kivellä, jonka edessä on kaarnavene. Pojan leikit ovat vaihtumassa miehen unelmiin ja kaarnavene alkaa jäädä taka-alalle. Heleniuksen lähtökohtana teokselle oli mereen laskeva Aurajoki ja merellinen Turku.
Pronssinen olkakirves

Pronssinen olkakirves on pronssista valumuottiin valamalla valmistettu kapeateräinen kirves, joka on soveltunut sekä työkirveeksi että asekirveeksi. Olkakirveet eivät olleet kauan käytössä, mutta niiden kehitystyö tuotti niistä monenlaisia malleja. Euroopassa ja Brittein saarilla niitä käytettiin keskisellä pronssikaudella 1800 eaa. alkaen ja Suomessa Skandinavian pronssikaudella periodien II ja III aikana eli 1500–1100 eaa. Pronssikirves on olkakirves, jos se vartetaan ja sitomalla kiristetään halkaistuun puuvarteen, ja jos sen kääntymistä estetään vartta seuraavilla reunuksilla, ja vielä, jos terän liukumista on pyritty estämään poikittaisella olaalla. Kirvestyypin toinen käytetty kotimainen nimitys on varsikeltti. Kirveellä on esiintymisalueellaan erikielisiä vastineita: tansk. paalstab, ruots. avsatsyxa (pålstave), saks. absatzaxt, engl. palstave, stopridge axes ja vir. õlgkirves
Isomesikkä

Melilotus altissimusThuill. Isomesikkä Wikispeciesissä Isomesikkä Commonsissa Isomesikkä (Melilotus altissimus) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, mesiköiden (Melilotus) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on tavallisesti suurikokoinen ruohovartinen kasvi, joka muistuttaa jonkin verran rohtomesikkää (Melilotus officinalis), mutta lajit voi erottaa toisistaan kukkien ja hedelmien ulkonäön perusteella. Isomesikkä muistuttaa hieman myös muita keltakukkaisia mesikkälajeja, kuten intianmesikkää (Melilotus indicus) ja rantamesikkää (Melilotus dentatus), mutta näiden lajien kukat ovat selvästi pienemmät kuin isomesikällä. Isomesikkä voi kasvaa noin 1,5 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat muodoltaan kolmisormisia ja korvakkeellisia. Isomesikän kukat ovat pitkänomaisissa tertuissa ja kukat ovat väriltään keltaisia. Kukkien teriöt ovat noin 5 mm pitkiä. Isomesikkä kukkii heinäkuusta syyskuulle. Isomesikkä kasvaa usein kosteilla kasvupaikoilla, kuten rannoilla, mutta sitä tavataan myös tienpientareilta ja joutomailta. Isomesikkää kasvaa laajalti Keski- ja Etelä-Euroopassa Espanjaa ja Portugalia lukuun ottamatta sekä myös paikoitellen Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa. Suomessa isomesikkää on tavattu satunnaisesti lähinnä rannikkoseuduilla, mutta myös sisämaassa Pirkanmaalla
Sulaiman I

Sulaiman I (s. 1648 – k. 29. heinäkuuta 1694, hallitsijanimeltään Safi II ja syntyjään Sam Mirza) oli Persian šaahi vuodesta 1666 vuoteen 1694 ja safavidien dynastian kahdeksas hallitsija. Sulaiman keskittyi lähinnä hovielämään ja jätti maan todellisen hallitsemisen virkamiehilleen. Sulaiman eli alkujaan Sam Mirza syntyi vuoden 1648 alkupuolella. Hänen isänsä oli šaahi Abbas II ja äiti tšerkessiorja nimeltään Nekhat tai Nakeha. Safavidien hallitsijasuvun lapset oli tapana kasvattaa eristettyinä ullkomaailmasta haaremissa. Sulaimanin äidinkieli oli turkkilainen, eikä tiedetä miten hyvin hän osasi koskaan persiaa. Vastuu Sulaimanin kasvatuksesta olikin Aga Nazer-nimisellä mustalla eunukilla. Sulaimanin isä Abbas II kuoli syyskuussa 1666 ja ehdolla hänen seuraajakseen oli kaksi hänen poikaansa, Sulaiman ja hänen nuorempi veljensä Hamza Mirza. Seuraajaa valittaessa päädyttiin lopulta Sulaimaniin, joka kruunattiin hallitsijaksi hallitsijanimellä Safi II 1
Simon Johannis Carelius

Simon Johannis (Jönsinpoika) Carelius (k. 1610) oli suomalainen pappi. Hän oli kotoisin Viipurin tienoilta, ja hänellä oli veljiä, jotka myös olivat pappeja. Hän opiskeli Rostockin yliopistossa teologiaa. Rostockissa ollessaan Carelius suomensi Lutherin Vähän katekismuksen ja julkaisi sen ja virsikirjan nimellä Yxi Vähä Suomenkielinen Wirsikiria. Kokonaisuus painettiin Rostockissa 1607. Suomennos on ensimmäinen Lutherin katekismuksen suomennos ja löytyi Dresdenin valtionkirjaston kokoelmista vuonna 2015 tutkija Suvi-Päivi Kosken työn yhteydessä. Careliuksen vanhemmat olivat Johannes Matthiae ja Karin Teit. Simon kirjattiin 1605 Rostockin yliopistoon nimellä Simon Johannis Carelius (Karjalainen). Hän puolusti Rostockissa yksityisessä kollegiossa kahta teologista väitöskirjaa vuosina 1605 ja 1607. Hän kannatti uskonnollisissa kiistoissa Kaarle-herttuaa. Hänet nimitettiin vuonna 1607 Viipurin kouluun perustettuun teologian lehtorin virkaan, mutta hän kuoli kuitenkin jo vuonna 1610
Ranskan Intia

Ranskan Intia (ransk. Inde française, virallisesti Établissements français dans l’Inde) oli erillisistä enklaaveista koostunut Ranskan siirtomaa Etu-Intiassa. Sen hallinnollinen keskus oli Pondichéry. Alueen pinta-ala oli 509 neliökilometriä. Asukkaita oli 362 000 henkeä vuonna 1948. Ranska luovutti alueen Intialle vuonna 1954. Ranskan Intiaan kuului viisi entistä kauppa-asemaa: Chandernagor Bengalissa, Pondichéry, Karikal ja Yanaon itärannikolla ja Mahé läntisellä Malabarrannikolla. Se käsitti lisäksi joukon pieniä markkinapaikkoja ja varastoalueita, joista käytettiin nimityksiä loge, factorie tai terrain. Niiden yhteispinta-ala oli arviolta neljä neliökilometriä ja asukasluku 2 000–3 000 henkeä (vuonna 1947). Suurin osa väestöstä asui Pondichéryssa, joka oli myös pinta-alaltaan laajin alue, noin 300 neliökilometriä. Alueiden etäisyys toistaan oli 150–1 905 kilometriä, mikä vaikeutti niiden hallintoa ja pakotti käyttämään Brittiläisen Intian infrastruktuuria. Pondichéry koostui kahdestatoista ja Mahé ja Yanaon kahdesta erillisestä maapalasta, joita brittien ja myöhemmin Intian hallitsemat alueet erottivat toisistaan
Martti Merilinna

Martti Juhani Merilinna (s. 17. toukokuuta 1945 Helsinki) on suomalainen insinööri, Tekniikan Maailma-lehden entinen päätoimittaja ja Autoliiton puheenjohtaja. Merilinna valmistui ylioppilaaksi Maunulan yhteiskoulusta vuonna 1964 ja diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennustekniikan opintosuunnalta vuonna 1972. Merilinna alkoi opiskeluaikanaan kirjoittaa Tuulilasi-lehteen mutta siirtyi sitten Tekniikan Maailma-lehteen tekemään rengastestejä. 1970-luvulla hän työskenteli muun muassa TVH:lla liikenneturvallisuusinsinöörinä vuosina 1972–1979 ja toimi samalla free lance-autotoimittajana. Vuonna 1979 hänestä tuli Tekniikan Maailman auto- ja liikenneasioista vastaava toimituspäällikkö ja vuonna 1999 lehden päätoimittaja. Merilinna oli päätoimittajana vuoteen 2009 saakka. Hän sai Valtion journalistipalkinnon vuonna 2009.  Martti Merilinna valittiin vuonna 2008 Autoliiton puheenjohtajaksi ja hän jatkaa edelleen tässä tehtävässä.  Hän on aiemmin toiminut myös Auto- ja liikennetoimittajat ry:n puheenjohtajana. Vuonna 2024 Bazar Kustannus julkaisi Olavi Lempisen ja Martti Merilinnan kirjan Viimeiset kilometrit
Wichita Falls

Koordinaatit: 33°53′49″N, 98°30′54″W Wichita Falls on kaupunki Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on osa Wichita Fallsin suurkaupunkialuetta. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 104 553. Wichita Falls kuuluu Wichitan piirikuntaan. Sheppardin lentotukikohta sijaitsee Wichita Fallsissa.
Gallemosen suolöytö

Gallemosen suolöytö on Randersin  lähellä Djurslandissa Pohjois-Jyllannin Tanskassa vuonna 1887 löydetty kätkö, joka sisälsi erilaisia pronssista ja kuparista valmistettuja esineitä. Nämä ovat toistaiseksi Tanskan vanhimmat ajoitetut metalliesineet. Esineet ovat joutuneet maahan ilmeisesti votiivilahjana, kun jumalille uhrattiin jotain arvokasta. Esineet löysivät kaksi karjapaimenina ollutta poikaa. Geologisten tutkimuksien mukaan entinen suo oli tapahtuneen aikana avovetinen lampi. Koska löytö tehtiin turvemaasta, tulkitaan löytö aina votiiviuhriksi. Uhraukset pudotettiin veteen vähintään 50 metriä rannasta joko veneestä tai ruuhesta käsin. Uskonnollinen tapa oli vielä yleinen Etelä-Skandinavian pronssikaudella ja sen jälkeen rautakaudella. Tapahtuman jälkeen seuraavien satojen vuosien aikana lammen luonnontilassa on tapahtunut suuri muutos, kun se ensin kasvoi umpeen ja sitten kuivui laidunmaaksi. Löytö sisälsi 21 pronssista ja kuparista valmistettua esinettä, joiden yhteispaino oli 11,735 kilogrammaa. Joukossa ei ollut romua, vaan ne olivat kaikki lähes ehjiä mutta käytettyjä esineitä. Se sisälsi yhdeksän rengasta, yhdeksän kirveenterää ja kolme kaksipyöräisten vaunujen osaa
Ivan Triesault

Ivan Triesault (synt. Johann Constantin Treisalt, viroksi myös Juhan Treisalt, 13. heinäkuuta (J: 1. heinäkuuta) 1898 Tallinna, Vironmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 3. tammikuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli pitkän uran Hollywoodissa tehnyt elokuvanäyttelijä, jonka molemmat vanhemmat olivat syntyisin Hiidenmaalta.  Triesault saapui Yhdysvaltoihin siirtolaisena vuonna 1916. Hänen näyttämöuransa alkoi baletista ja tanssiteatterista New Yorkissa. Filmiuralle Triesault siirtyi vuonna 1943, kun ohjaaja Michael Curtiz löysi hänet Broadwayltä marsalkka Mihail Tuhatševskin rooliin elokuvaan Tehtäväni Moskovassa (Mission to Moscow). Hänen tunnetuimmat roolinsa olivat ”herramiesnatsi” Eric Mathis Alfred Hitchcockin elokuvassa Notorious – kohtalon avain (1946) ja Erich von Stroheimin innoittama veteraaniohjaaja Von Ellstein Vincente Minnellin melodraamassa Särkyneiden haaveiden kaupunki (1952).  Ura elokuvien ja tv-sarjojen sivurooleissa, tyyppinä erityisesti korkeat upseerit tai herrasmiehet, jatkui katkeamattomana 1960-luvun loppuun saakka. Triesault nähtiin myös useissa lännensarjoissa ja esimerkiksi Batmanissa. Hänen viimeiseksi roolikseen jäi kuningas Encyclopedia Britannican kouluille tuottamassa kasvatuksellisessa lyhytfilmissä The Lady, or the Tiger? (1970)
Tartto (täsmennyssivu)

Tartto (vir. Tartu) tarkoittaa muun muassa seuraavaa:
Tarton kunta

Koordinaatit: 58°30′N, 26°35′E Tarton kunta sijaitsee Keski-Virossa Tartumaan maakunnassa. Kunta sijaitsee Tarton pohjoispuolella rajoittuen etelässä Luunjaan, Tarton kaupunkiin ja Elvaan, lännessä Viljandiin, pohjoisessa Põltsamaahan, Jõgevaan ja Mustveehen sekä idässä Peipsiääreen. Tarton kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä vanha Tarton kunta, Laevan ja Piirissaaren kunnat sekä Tabivere Jõgevamaalta uudeksi Tarton kunnaksi. Kunnassa on 10 676 asukasta (1.1.2018). Kunta muodostuu Raadin kauppalasta (alev), Kõrvekülan, Lähten, Tabiveren, Vahin, Vasulan ja Äksin pienkauppaloista (alevik) sekä 71 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Kõrvekülan pienkauppala. Valtatie 2 Tallinnasta Tarttoon ja valtatie 3 Jõhvista Tarttoon kulkevat Tarton kunnan kautta. Rautatie Tapasta ja Tallinnasta Tarttoon kulkee kunnan kautta.
Bitfactor

Loihde Factor on Oulussa vuonna 2013 perustettu suomalainen digitaalisten palvelujen asiantuntijayritys, joka tunnettiin vuoteen 2021 saakka Bitfactor-nimellä. Yrityksen päätoimiala ohjelmistojen suunnittelu ja valmistus. Toimitusjohtajana toimii Juha Meronen. Maaliskuussa 2018 Bitfactor ilmoitti tieto- ja viestintäteknologian alan palveluyhtiö Viria Oyj:n investoivan yritykseen vauhdittaen sen kasvua ja mahdollistaen Bitfactorille laajempien palvelujen tarjoamisen. Bitfactor liittyi osaksi konsernia jatkaen kuitenkin itsenäisenä yhtiönä. Vuonna 2021 Viria-konserni vaihtoi nimekseen Loihde ja samalla kaikki konserniin kuuluvat yhtiöt saivat uudet Loihde-alkuiset nimet ja konsernin kanssa yhtenevän brändin. Bitfactorista tuli Loihde Factor.  Vuoden 2024 alusta lähtien kaikki Loihteen yhtiöt toimivat yhteisellä Loihde-brändillä, ja Loihde Factor -nimi näkyy ainoastaan yhtiön juridisena nimenä. Loihde Factorin toimipisteitä löytyy Oulussa ja Helsingissä. Vuonna 2023 yritys työllisti noin 125 työntekijää ja sen liikevaihto oli noin 16 miljoonaa euroa. Yritys on muun muassa kehittänyt bussiyhtiö Savonlinjalle palvelukokonaisuuden, joka palkittiin Grand One 2018 -kilpailussa Paras mobiilipalvelu- ja Paras UX-design-sarjoissa. Lisäksi Loihde Factor on ollut mukana kehittämässä esimerkiksi Oura-hyvinvointisormuksen mobiilisovellusta, e-urheiluorganisaatio ENCEn brändiuudistuksen,  Fortumin design systeemiä  ja televisiovalmistaja LG:n smart tv:iden käyttöliittymän
Pearland

Pearland on kaupunki Texasin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on osa Houston–The Woodlands–Sugar Landin suurkaupunkialuetta. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 91 252. Pearland kuuluu pääosin Brazorian piirikunnassa. Pieni osa kaupungista kuuluu myös Fort Bendin- ja Harrisin piirikuntiin. Vuonna 2015 väkiluku oli 108 821.
Renta

Renta Group on suomalainen rakennusalan yritys, joka vuokraa rakentajille ja teollisuuteen erilaisia koneita, tiloja, telineitä, sääsuojia ja työmaapalveluita. Yritys on kone- ja laitevuokrauksessa markkinakakkonen Suomessa. Yritys on perustettu alkuvuonna 2016 ja se on kasvanut vauhdikkaasti. Vuonna 2024 yhtiöllä oli yli 2 000 työntekijää kahdeksassa Pohjois-Euroopan maassa. Renta toimii Suomen lisäksi Baltian maissa, Norjassa, Puolassa, Ruotsissa ja Tanskassa. Alkuvuonna 2016 toimintansa aloittanut Renta Group syntyi yritysostoin. Ensimmäisiin yritysostoihin kuuluivat teline- ja sääsuojausalan Telinekymppi (nykyään Renta Telineet), työmaatiloja vuokraava Jasoca ja konevuokraamo Kehä-Kone, jotka kaikki siirtyivät Renta Groupiin henkilöstöineen ja omistajineen. Yrityksen pääomistaja oli pääomasijoittaja Intera Partners. Yrityksen perustamisessa avainhenkilöitä olivat Erkki Norvio, Kari Aulasmaa ja Kari Kallio, jotka olivat työskennelleet aiemmin Ramirentillä. Norviota on pidetty kansainvälisestikin yhtenä alansa uranuurtajana, sillä hän toimi Ramirentin ja sen edeltäjän A-Rakennusmiehen toimitusjohtajana ja hallituksen jäsenenä 30 vuoden ajan, oli viemässä A-Rakennusmiestä pörssiin ja kasvatti yrityksen liikevaihdon tyhjästä satoihin miljooniin euroihin. Myös aiemmin Inspectan toimitusjohtajana toimineella Aulasmaalla oli pitkä historia Ramirentiltä. Renta Groupin hallituksessa oli Norvion lisäksi muun muassa myös Kallio, joka oli Norvion seuraaja Ramirentin konsernijohtajana ja Telinekympin Juhani Kattilakoski