nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
David Lloyd George

David Lloyd George (17. tammikuuta 1863, Manchester – 26. maaliskuuta 1945) oli walesilainen valtiomies, joka toimi Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä kuuden vuoden ajan vuosina 1916–1922. Lloyd George oli viimeinen Yhdistyneen kuningaskunnan liberaalipuoluetta edustanut pääministeri. Englannin Manchesterissa syntyneen Lloyd Georgen vanhemmat olivat walesilaisia ja Lloyd George on toistaiseksi ainoa pääministeri, jonka äidinkieli on ollut muu kuin englanti. Hän oli kymrinkielinen. Kymri oli Lloyd Georgen ja tämän vaimon Margaretin kotikieli heidän asuessa Lontoossakin, ja pääministerin virka-asunnon palvelijatkin palkattiin sillä perusteella, että nämä osasivat kymriä. Lloyd George oli lähtöisin köyhistä oloista, ja se suuntasi hänen poliittista toimintaansa huonompiosaisten puolustamiseen. Ennen siirtymistään politiikkaan Lloyd George toimi lakimiehenä. Poliittisen toimintansa Lloyd George aloitti 1880-luvulla kampanjoimalla liberaalipuolueen puolesta vuoden 1885 parlamenttivaaleissa. Ensimmäisen kerran Lloyd George valittiin parlamenttiin vuonna 1890 walesilaisen Caernarfonin alueen vaalipiirin edustajana. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukseen Lloyd George nousi ensimmäisen kerran vuonna 1905
Ardennit

Ardennit on Belgian ja Luxemburgin metsäinen vuoristoalue, joka ulottuu Ranskaan saakka. Siellä sen mukaan on nimetty Champagne-Ardennen hallintoalue ja Ardennesin departementti. Suurinta osaa Ardennien aluetta peittävät tuuheat metsät, ja alueen vuorien korkeus on keskimäärin 350–500 metriä, mutta Hautes Fagnesin suoalueella koillisessa Belgiassa korkeus nousee yli 650 metriin. Ardennien alueella on nopeasti virtaavien jokien muodostamia syviä jokilaaksoja. Joista tunnetuin on Maas, jonka laaksossa sijaitsevat alueen merkittävimmät kaupungit Liège ja Namur. Muutoin Ardennien alue on harvakseen asuttua. Saksan puolella oleva Eifelin alue liittyy Ardenneihin ja on samaa geologista esiintymää, mutta näitä alueita on yleisesti pidetty kahtena eri alueena. Ardennien nimi juontuu suuresta roomalaisajan metsästä Arduenna Silva, joka ulottui Reiniltä Sambrejoelle Belgiassa. Nykyinen Ardennit on paljon pienempi alue. Ardennien strateginen sijainti on tehnyt alueesta Euroopan valtioiden taistelukentän useita kertoja vuosisatojen saatossa, ja alue tai sen eri osat ovat kuuluneet vuorotellen eri valtioille. 1900-luvulla aluetta pidettiin yleisesti sopimattomana laajoihin sotilasoperaatioihin vaikean maastonsa ja kapeiden kulkuväyliensä takia. Kuitenkin sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa saksalaiset suorittivat onnistuneen hyökkäyksen läpi Ardennien iskien Ranskan kevyemmin puolustettuun sivustaan
Pagani

Pagani Automobili S.p.A. on italialainen, urheiluautoihin ja hiilikuitukoreihin erikoistunut autonvalmistaja. Yhtiö kilpailee hinnoillaan ja autojen suorituskyvyillä Koenigseggin ja Lamborghinin kaltaisten merkkien kanssa. Yrityksen perusti vuonna 1992 Argentiinasta kotoisin oleva, sittemmin Italian Modenaan (Enzo Ferrarin syntymäkaupunki) muuttanut Horacio Pagani. Horacio Pagani, joka Italiaan muuttaessaan työskenteli aluksi Lamborghini-autotehtaan komposiittiosaston tehtävissä, perusti Pagani Composite Research -nimisen yhtiön vuonna 1988. Se teki Lamborghinin kanssa yhteistyötä lukuisissa projekteissa, mukaan luettuina Lamborghini Countachin 25-vuotisjuhlamallin, P140-konseptiauton ja Diablon muotoiluissa. 1980-luvun lopulla Pagani ryhtyi suunnittelemaan omaa urheiluautoa, silloiselta koodinimeltään ”C8 Project”. Paganin suunnitelmissa oli nimetä auto ”Fangio F1”:ksi kunnianosoituksena toista argentiinalaista, viisinkertaista Formula 1 -maailmanmestaria, Juan Manuel Fangiota kohtaan. Fangio myös itse osallistui auton kehitystyöhön. Vuonna 1991 Pagani perusti Modena Design -yrityksen urheiluautojen suunnittelun, kehitystyön ja valmistuksen kasvavaan tarpeeseen
All That Remains

Philip Labonte, lauluMike Martin, rytmikitaraJason Costa, rummutAaron Patrick, basso, taustalaulu Oli Herbert, soolokitaraDan Egan, bassoChris Bartlett, rytmikitaraMatt Deis, basso, pianoMichael Bartlett, rummutShannon Lucas, rummutJeanne Sagan, basso, taustalaulu Prosthetic RecordsRazor & TieLifeforce Records All That Remains on yhdysvaltalainen metalcore/melodinen death metal -yhtye, joka perustettiin Massachusettsissa vuonna 1998. Sillä on levytyssopimus Prosthetic Recordsin kanssa. Yhtye on julkaissut yhdeksän studioalbumia ja yhden live-DVD:n ja ovat myyneet maailmanlaajuisesti yli miljoona levyä. Yhtyeen tunnetuimmat kappaleet ovat: "This Darkened Heart", "This Calling", "The Air That I Breath", "Chiron", "Two Weeks", "Forever in Your Hand", "Stand Up" ja "What if I Was Nothing?" Yhtye julkaisi kahdeksannen albuminsa Madnessin huhtikuun 28. vuonna 2017 Yhtye aloitti Massachusettsissa vuonna 1998 laulaja Philip Labonten ja kitaristi Oli Herbertin sivuprojektina. Debyyttialbumi Behind Silence and Solitude ilmestyi vuonna 2002, ja kasvavan suosion takia All That Remainsista tuli kokoaikainen projekti. Mukaan pyydettiin toinen kitaristi Mike Martin, ja seuraavasta levystä This Darkened Heart tuli yhtyeen läpimurtoalbumi. Kuuluisuus toi keikkoja suurien nimien kuten Arch Enemyn, Shadows Fallin ja Lamb of Godin kanssa. All That Remains piti taukoa keikkailusta ja vetäytyi nauhoittamaan seuraavaa, vuonna 2006 ilmestynyttä albumiaan The Fall of Ideals. Labonten mukaan tämä albumi oli "huipennus niille alkuperäisille ihanteille, ideoille ja elementeille, joiden vuoksi All That Remains alkujaan perustettiin", mihin albumin nimikin viittaa. Levyä seurasi kiertue, jolla yhtye esiintyi mm. Euroopassa ja Ozzfestillä
Merijalkaväen mies

Merijalkaväen mies (Jarhead) on Sam Mendesin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2005. Se perustuu Yhdysvaltain merijalkaväen entisen tarkka-ampujan Anthony Swoffordin samannimiseen romaaniin, joka kertoo hänen kokemuksistaan Persianlahden sodassa. Elokuvan pääosissa nähdään Jake Gyllenhaal ja Peter Sarsgaard sekä Oscar-palkitut Chris Cooper ja Jamie Foxx. Elokuvan alkuperäinen englanninkielinen nimi (Jarhead) tulee merijalkaväen sotilaista käytetystä alatyylisestä nimityksestä. Anthony “Swoff” Swofford (Jake Gyllenhaal) käy Yhdysvaltain merijalkaväen koulutuksen ja hänet sijoitetaan Camp Pendletonin tukikohtaan Kaliforniassa. Ylikersantti Sykes (Jamie Foxx) laittaa hänet edelleen ankaralle tarkka-ampujakurssille. Vaikka monet muut luovuttavat, Swofford pääsee lopulta kurssista läpi. Hänen parinaan toimii Alan Troy (Peter Sarsgåard). Persianlahden sodan sytyttyä Irakin hyökättyä Kuwaitiin Swofford ja muut sotilaat lähetetään Arabian niemimaalle valmistautumaan Yhdysvaltojen iskuun Irakia vastaan. Valmisteluissa kestää kuukausia ja tylsistynyt Swofford järjestää sääntöjen vastaisen joulujuhlan. Hänen vartiovuoroaan korvaava Fergus O’Donnell (Brian Geraghty) sytyttää vahingossa tuleen valorakettilaatikon herättäen koko yksikön. Ylikersantti Sykes saa selville tapahtumien kulun ja Swofford alennetaan korpraalista sotamieheksi
Bob Riley

Robert Renfroe ”Bob” Riley (s. 3. lokakuuta 1944 Ashland, Alabama) on Yhdysvaltain republikaanisen puolueen poliitikko ja Alabaman osavaltion 52. kuvernööri. Hän toimi osavaltion kuvernöörinä tammikuusta 2003 tammikuuhun 2011, mitä ennen hän toimi vuosina 1997–2003 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä. Alkuperäiseltä ammatiltaan hän on autokauppias ja kiinteistövälittäjä. Riley tunnetaan vuonna 2003 esittämästään verotusjärjestelmän muutoksesta, joka olisi lisännyt rikkaiden verotaakkaa. Hän perusteli muutosta sillä, että osavaltion nykyinen järjestelmä on epäoikeudenmukainen köyhiä kohtaan, mutta lakiesitys tyrmättiin seuranneessa kansanäänestyksessä kahden kolmasosan enemmistöllä. Riley on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Uusi-Espanja

Uusi-Espanja (esp. Nueva España) on Espanjan Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa vuosina 1520–1821 sijainneista siirtomaista käytetty nimitys. Uusi-Espanja oli vuodesta 1535 alkaen varakuningaskunta, jota hallitsi Méxicon kaupungista käsin Espanjan kuninkaan nimittämä varakuningas. Alueeseen kuuluivat nykyinen Meksiko, Väli-Amerikka Costa Rican etelärajalle asti sekä suurin osa Yhdysvaltain lounaisosasta: nykyiset Kalifornian, Nevadan, Arizonan, Utahin, New Mexicon, Coloradon ja Texasin osavaltiot ja osa Wyomingin osavaltiosta. Etelä-Amerikan puolella oli Perun varakuningaskunta, johon kuuluivat Panama, Kolumbia, Venezuela, Ecuador, Peru, Bolivia, Argentiina ja Chile. Uuden-Espanjan pohjoisraja säilyi suhteellisen muuttumattomana vuonna 1819 tehtyyn Adamsin–Onísin sopimukseen asti. Espanja menetti siirtomaansa Amerikoissa Kuubaa ja Puerto Ricoa lukuun ottamatta tunnustaessaan Meksikon itsenäisyyden vuonna 1821. Myös Filippiinejä ja Guamia hallittiin siirtomaina Uudesta-Espanjasta käsin vuosina 1565–1821. Ne säilyivät Espanjan kruunun alaisina vuoden 1898 Espanjan–Yhdysvaltain sotaan asti. Samassa sodassa Espanja menetti myös Kuuban ja Puerto Ricon. Ensimmäisinä Uuteen Espanjaan saapuneet lähetyssaarnaajat olivat fransiskaaneja (1524) ja dominikaaneja (1526). Fransiskaaneista muotoutui Hernán Cortésin liittolaisia
Venetsian elokuvajuhlat

Venetsian elokuvajuhlat (ital. Mostra Internazionale d’Arte Cinematografica) on maailman vanhin kansainvälinen elokuvajuhla. Se järjestetään vuosittain elokuun lopussa tai syyskuun alussa Lidon saarella Venetsiassa, Italiassa. Se on osa Venetsian biennaalia (ital. La Biennale di Venezia), joka on suuri joka toinen vuosi järjestettävä nykytaiteen näyttely ja juhla. Juhlan loi Giuseppe Volpi vuonna 1932, ja sen pääpalkinto on Kultainen leijona. Venetsian elokuvajuhlat saivat alkunsa vuonna 1932, jolloin Venetsian biennaaleissa alettiin esittää elokuvia. Vaikka alkuperäisen tapahtuman ideoivat yksityiset matkailunjärjestäjät, fasistihallinto tuki sitä Istituto del Cinema Educatoren kautta. Fasistit näkivät elokuvatapahtuman mahdollisuutena esitellä hallinnon moderniutta ja avoimuutta myös ulkomaalaisille vaikutteille. Elokuvajuhlat osoittautuivat niin suosituiksi, että jo vuonna 1935 ne muutettiin jokavuotisiksi. Alkuaikoina tapahtuma oli yllättävän avoin, ja siellä esitettiin muun muassa monia Hollywood-tuotantoja, kuten Rouben Mamoulianin Tri Jekyll & Mr. Hyde ja Elämän uhkapeli, ja jopa monia fasismiaatteen vastaisia elokuvia, kuten René Clairin Meidän vapaus ja Jean Renoirin pasifistinen Suuri illuusio
Fintoto

Fintoto Oy oli suomalaisten totopelien järjestämisestä ja markkinoinnista vastaava yritys. Se perustettiin vuonna 2001. Yhtiön koko osakekannan omisti Suomen Hippos ry, joka vastasi totopeleistä Fintoton perustamiseen saakka. Suomen ravikilpailuiden lisäksi se tarjosi mahdollisuuden pelata myös ulkomaisia hevosurheilutapahtumia. Vuoden 2012 alusta lähtien Fintoto Oy vastasi kaikkien hevospelien myymisestä Suomessa. Aikaisemmin hevospelejä Suomessa järjesti Fintoton lisäksi myös Veikkaus Oy, jolla oli valikoimissaan V5- ja V75-pelit. Fintoton tehtäviin kuuluivat muun muassa: Fintoto Oy:n pääkonttori sijaitsi Espoossa. Yrityksen toimitusjohtajana toimi lokakuusta 2014 lähtien Pertti Koskenniemi. Häntä ennen tehtävässä toimi vuosina 2010–2014 Markku Breider. Häntä edelsi Fintoton toimitusjohtajana yhtiön perustamisesta vuoteen 2010 Ilmari Halinen. Vuonna 2017 Fintoto Oy, Raha-automaattiyhdistys (RAY) ja Veikkaus Oy yhdistyivät yhdeksi valtion omistamaksi rahapeliyhtiöksi, jonka nimeksi tuli Veikkaus Oy. Peliyhtiöiden sulautumisvaihetta varten perustettiin peli-integrointiyhtiö FRV Evo Oy
Hugo Montenegro

Hugo Montenegro (2. syyskuuta 1925 – 6. helmikuuta 1981) oli New Yorkissa syntynyt säveltäjä, sovittaja ja orkesterinjohtaja, joka parhaiten muistetaan hänen elokuvamusiikkisävellyksistään 60-luvulla ja erityisesti hänen versioistaan Ennio Morriconen sävellyksistä Sergio Leonen spagettiwesterneihin. Montenegro aloitti musiikkiuransa Yhdysvaltain laivastossa, jossa hän muun muassa sovitti musiikkia erilaisille kokoonpanoille. Laivaston jälkeen hän opiskeli Manhattan Collegessa, jonka jälkeen hän toimi New Yorkissa Columbia Records –levy-yhtiössä henkilöstöpäällikkönä André Kostelanetzin alaisuudessa. Tämä johti lopulta hänet toimimaan orkesterinjohtajana ja sovittajana monille levy-yhtiön artisteille, nimekkäimpänä Harry Belafonte. 50-luvun puolivälissä Montenegro teki jo omia levytyksiä viihdeorkesterin kanssa. 60-luvun puolivälissä Montenegro muutti Kaliforniaan ja alkoi säveltää musiikkia elokuviin, aloittaen Otto Premingerin elokuvassa Hurry Sundown vuonna 1967. Vuonna 1967 Montenegro levytti version Ennio Morriconen sävellyksestä samannimiseen elokuvaan The Good, the Bad and the Ugly (Hyvät, pahat ja rumat). Singlelevy oli suuri hitti, joka nousi sijalle 1 Britanniassa ja sijalle 2 Yhdysvalloissa. Yhteensä kansainvälisesti sitä myytiin yli miljoona kappaletta. Sovituksen erikoisuuksia ovat siinä käytetyt soolosoittimet eli okariina ja piccolotrumpetti
Savirakentaminen

Savirakentamisella tarkoitetaan saven käyttöä asuin- ja muiden rakennusten materiaalina. Pelkän savi-hiekkaseoksen käyttöä kutsutaan massiivisavirakentamiseksi. Savi-olkiseoksen käyttöä kutsutaan kevytsavirakentamiseksi. Savirakentamiseen liittyy myös olkipaalirakentaminen eli suorakaiteen muotoisten olkipaalien käyttö seinien rakennusaineena. Olkipaalit päällystetään yleensä savirappauksella. Olkipaalirakentaminen on huomattavasti helpompaa kuin kevytsavirakentaminen, jossa oljen ja saven sekoittaminen on työlästä ja saven ja oljen sekoitussuhde vaikuttaa lämmöneristävyyteen.
Huhtamo

Huhtamo on kylä Huittisten kaupungissa, Vampulan, Punkalaitumen ja Alastaron rajalla. Huhtamon alueen pinta-ala on noin 34 neliökilometriä ja sen asukasluku on 222 (vuonna 2021). Kylässä toimii kirkko ja vanhan kyläkaupan tiloissa aloittanut kahvila ja lounasruokala Huhtamokka. Huhtamo on maastoltaan monipuolista aluetta. Ilmiönsuo kuuluu suurimmalta osin Huhtamoon. Kylän ”läpi” kulkee soraharju (Huhtamonkangas-Kankaanpäänharju), joka on myös merkittävää pohjavesialuetta. Huhtamossa toimii aktiivisesti järjestö, Huhtamon Nuorisoseura, jonka toimintaan kuuluu muun muassa miesten jalkapalloa Satakunnan 4. divisioonassa ja myös tyttö-jalkapallo on vahvalla pohjalla.lähde? Nuorisoseuran omistamalla Honkapirtillä järjestetään bingoiltoja. Kylän viimeinen pankkikonttori lopetti toimintansa vuoden 2016 lopussa. Kylälle on suunnitteilla myös laavu ja näkötorni. Mannerjää suli Huhtamon alueelta noin 9 500 eaa
Norbert Elias

Norbert Leo Elias (22. kesäkuuta 1897 Breslau – 1. elokuuta 1990 Amsterdam) oli saksanjuutalainen sosiologi, joka työskenteli Amsterdamissa. Hänen sivilisaatioprosessia käsittelevä pääteoksensa Über den Prozess der Zivilisation ilmestyi vuonna 1939. Elias tutki muun muassa hoviyhteisöjä. Hän loi oman sivilisaatioteorian, jonka mukaan sivilisaation perusta on ulkoisen pakon sisäistäminen väestön keskuudessa. Teoria on tullut tunnetuksi 1970-luvulta lähtien. Elias opetti Heidelbergin yliopistossa 1924–1929 ja Frankfurtin yliopistossa 1930–1933. Kansallissosialistien valtaannousun myötä hän pakeni Ranskaan ja asettui vuonna 1935 Englantiin, missä hän asui vuoteen 1975 saakka. Vuosina 1954–1962 hän opetti Leicesterin yliopistossa ja 1962–1964 Ghanan yliopistossa.
Moe Szyslak

Morris "Moe" Lester Szyslak on kuvitteellinen henkilö piirrossarjassa Simpsonit. Hän on Springfieldissä sijaitsevan baarin, Moen kapakan (Moe's Tavern, ”Moen taverna”) omistaja ja ainoa työntekijä. Moen kapakka on sarjan päähenkilön Homer Simpsonin kantapaikka. Moen ääninäyttelijä on Hank Azaria. Hahmon ensiesiintyminen oli jo 1. tuotantokauden ensimmäisessä jaksossa ”Joulurauha”. Perheetön Moe kuvataan usein yksinäisenä ja surkeana miehenä, jolla ei ole muita ystäviä kuin baarinsa kanta-asiakkaat Homer, Barney, Lenny ja Carl. Moella on vaikeuksia löytää naisseuraa, sillä häntä pidetään rumana ja vastenmielisenä. Moe on useasti yrittänyt muuttaa kapakkansa nuhruisesta kulmabaarista joksikin hienommaksi paikaksi nostaakseen omaa statustaan, mutta tämä on aina päättynyt vastoinkäymiseen. Hän hankkii usein lisätuloja monenlaisilla laittomilla ja eriskummallisilla hämärähommilla. Moe tunnetaan myös kiivaasta luonteestaan, joka tulee ilmi varsinkin Bart Simpsonin soittaessa pilasoittoja hänen kapakkaansa. Moen itsetuhoisuus, omituinen käyttäytyminen, hämäräperäinen tausta sekä ainainen epäonnistuminen naissuhteissa ovat sarjan toistuvia vitsejä
City Ice Boat

City Ice Boat oli sarja varhaisia yhdysvaltalaisia jäänmurtajia. Erityisesti City Ice Boat No. 1 on ansainnut paikkansa jäänmurtajien historiassa, sillä se oli maailman ensimmäinen varta vasten jäänmurtajaksi rakennettu laiva, joka valmistui vuonna 1837. Tätä puista siipirataslaivaa seurasi samanniminen rautalaiva ja myöhemmin vielä numerot 2 ja 3 saaneet kaimat. Pennsylvanian osavaltiossa sijaitsevasta Philadelphian kaupungista muodostui 1830-luvulla tärkeä rautatieliikenteen solmukohta. Sieltä oli hyvä yhteys valtamereen kaupungin sivuitse virtaavaa Delaware-jokea pitkin. Joen jäätyminen ankarina talvina pysäytti kuitenkin kaupankäynnin ja tavaroiden kulun lähes kokonaan. Jää tarjosi kyllä ihmisille monenlaisia huvittelumahdollisuuksia, mutta laivat se sitoi paikoilleen. Höyrykoneen voimalla kulkeva siipirataslaiva pystyi pilkkomaan jäätä pidentäen näin liikennöintikautta ja sellaisen Philadelphian kaupunki päätti rakennuttaa. Maaliskuussa 1837 muodostettiin johtokunta (Trustees of Ice Boats), johon valittiin kaksitoista kaupungin huomattavinta kauppiasta. Heidän tehtävänsä oli valvoa laivan rakentamista, sen liikennöintiä ja määrätä maksut sen käytöstä. Tämän puisen laivan rakensi Vandusen & Birely -veistämö ja se laskettiin vesille elokuussa 1837
6. päivä

6. päivä (engl. The 6th Day) on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut Roger Spottiswoode. Pääosissa esiintyvät Arnold Schwarzenegger, Michael Rapaport, Wendy Crewson, Tony Goldwyn, Michael Rooger ja Sarah Wynter. Elokuva kertoo lähitulevaisuudesta, jossa kloonaustekniikka on harpannut rajusti eteenpäin, mutta ihmiskloonaus on kiellettyä. Päähenkilö, lentäjä Adam Gibson, tulee eräänä päivänä töistä kotiin ja huomaa että hänet on vaihdettu klooniin. Pian Adam huomaa olevansa takaa-ajettu ja hänen perheensäkin on vaarassa. Myöhemmin Adamille kerrotaan hänen itsensä olevan klooni.
Tiibetinterrieri

Tiibetinterrieri Commonsissa Tiibetinterrieri (tiibetiksi tsang apso, kiin.: 西藏㹴; pinyin: Xīzàng gēng) on Tiibetistä kotoisin oleva koirarotu. Ensimmäiset tämän rodun edustajat kulkeutuivat Isoon-Britanniaan 1920-luvulla. Rotu ei ole nimensä mukaan terrieri, vaan se on alkujaan vahti-, paimen- ja seurakoira. Tiibetinterrierin tulisi olla kohtuullisen vankkarakenteinen, keskikokoinen, pitkäkarvainen ja ääriviivoiltaan neliömäinen koira olematta kuitenkaan raskas. Se liikkuu kevyesti, pitkällä ja maatapeittävällä askeleella ja luo liikkeessä vauhdikkaan, vetreän mielikuvan yhtä aikaa arvokkaasti ja leikkisästi. Turkki on pitkä, kaksikerroksinen, kohtuullisen laskeutuva ja paksu. Tiibetinterrierin väreinä sallitaan periaatteessa kaikki muut lukuun ottamatta suklaan- ja maksanruskeita turkkeja, jotka ovat hylkääviä virheitä. Yleisimmin tiibetinterrieri on musta, valkoinen, harmaa, savun- tai kermanvärinen. Se voi olla myös kaksi- tai kolmivärinen sekoitus edellä mainittuja värejä. Turkin hoidoksi riittää säännöllinen pesu ja harjaus. Tiibetinterrierin häntä kaartuu selän päälle tuoden pitkät ja näyttävät häntäkarvat esiin
Seymour Skinner

Seymour Skinner on kuvitteellinen hahmo animaatiosarjassa Simpsonit. Hän on Springfieldin ala-asteen rehtori, luonteeltaan naiivi ja hyväuskoinen tosikko, joka asuu edelleen yhdessä ylihuolehtivan äitinsä Agnesin kanssa. Skinnerin ääninäyttelijä on Harry Shearer. Sotilastaustainen Skinner uskoo kuriin, mutta on toisaalta myös alati hermoileva ja naurettavan pehmeäluonteinen mies. Hän on täysin äitinsä komenneltavissa, jatkuvasti oppilaiden pilkan kohteena ja hännystelee epätoivoisesti esimiestään ylitarkastaja Chalmersia. Skinnerin ensiesiintyminen oli 1. tuotantokauden ensimmäisessä jaksossa ”Joulurauha”. Simpsonien hahmoista Skinnerillä on ollut sarjan aikana seitsemänneksi eniten dialogia. Seymour Skinner on Springfieldin ala-asteen rehtori. Hän on omistautunut työlleen ja uskoo naiivisti opiskelun ihanteisiin. Skinnerin harmiksi Springfieldin ala-aste on osavaltion surkeimpia ja köyhimpiä kouluja, eikä useimpia oppilaita kiinnosta oppiminen. Oppilaiden silmissä rehtori Skinner on pelkästään tylsistä asioista nauttiva huumorintajuton ja hyväuskoinen hölmö, jota on helppo jymäyttää
Nissan Cedric

Nissan Cedric (tunnetaan maailmalla myös nimellä Gloria) on ollut Nissanin lippulaiva aina 60-luvulta alkaen. Viimeinen Suomeen tuotu korimalli oli Y30 ja tuotanto jatkui aina Y34-korimalliin saakka. Ensimmäinen Cedric oli 30-sarja. Se esiteltiin vuonna 1960 ja sitä valmistettiin vuoteen 1961 asti. Siinä oli 1488 cm3 (1.5l) G-sarjan nelisylinterinen rivimoottori, joka tuotti tehoa 71 hevosvoimaa. Lisäksi oli saatavana lisävarusteena 1883 cm3 (1.9l) H-sarjan nelisylinterinen rivimoottori, joka tuotti tehoa 95 hevosvoimaa. Nelivaihteinen manuaalivaihteisto oli vakiovaruste. Ensimmäisessä Cedricissä oli kahdet etuvalot maskin molemmin puolin. 30-sarjan Cedricin etuvalot olivat erilaiset kuin 30-sarjan, mutta moottorivaihtoehdot olivat samat. Vuonna 1964 31-sarjalainen sai uuden kojelaudan, uuden latausgeneraattorin ja uuden käynnistysmoottorin
Aga Khan IV

prinssi Karim Al-Husseini (arab. شاه كريم الحسيني‎, Shāh Karīm al-Ḥusaynī; 13. joulukuuta 1936 – 4. helmikuuta 2025), tunnettiin nimellä Aga Khan IV (pers. ‏آقا خان چهارم‎, Āqā Khān Chārom) oli nizari-ismailitiittien 49. imaami. Hän piti vuosina 1957–2025 imaamin asemaa ja Aga Khanin arvonimeä, jonka hän sai 20-vuotiaana isoisänsä Aga Khan III:n kuoleman jälkeen. Aga Khan IV tunnettiin isma'ili-seuraajiensa keskuudessa uskonnollisella nimikkeellä Mawlānā Hazar Imam. Aga Khan IV oli prinssi Aly Khanin (1911–1960) ja hänen ensimmäisen vaimonsa, prinsessa Taj-ud-dawlah Aga Khanin, (ent. Joan Yarde-Buller) (1908–1997), joka oli brittiläisen John Yarde-Bullerin, kolmannen Churstonin paronin, vanhin tytär. Genevessä Sveitsissä 13. joulukuuta 1936 syntynyt prinssi Karim julistettiin terveeksi, vaikka hän syntyi ennenaikaisesti
L’Abidjanaise

L’Abidjanaise (suom. "Abidjanilainen") on Norsunluurannikon tasavallan kansallislaulu ja yksi kansallissymboleista. Se otettiin käyttöön maan itsenäistyttyä vuonna 1960 säädetyn lain nojalla, ja vuonna 2016 sen asema kansallislauluna kirjattiin maan perustuslakiin. Laulu on saanut nimensä maan entisestä pääkaupungista, Abidjanista. Laulu on otettu käyttöön vuonna 1960, ja se säilytti asemansa, vaikka pääkaupunkina nykyään onkin Yamoussoukro. L’Abidjanaisen sävelsivät Pierre Pango ja Pierre-Marie Coty. Laulua pidettiin pitkään Mathieu Ekran sanoittamana, mutta vuonna 2010 emerituspiispa Pierre-Marie Coty ilmoittautui oikeaksi sanoittajaksi. Inspiraatiota vasta itsenäistyneen maan kansallislauluksi haettiin Ranskan Marseljeesista. Lähde: