nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
William Tecumseh Sherman

William Tecumseh Sherman (8. helmikuuta 1820 – 14. helmikuuta 1891) oli yhdysvaltalainen kenraali, joka tuli tunnetuksi myös liikemiehenä ja kirjailijana. Hän palveli kenraalina Unionin armeijassa maan sisällissodan aikana 1861–1865. Sen aikana hän sai tunnustusta strategisesta taidostaan, mutta myös arvostelua poltetun maan taktiikan käyttämisestä hänen aloitettuaan eräänlaisen totaalisen sodan vihollistaan, etelävaltoja, vastaan. Erityisesti Unionin silloinen presidentti Abraham Lincoln arvosti Shermanin kykyjä. William Sherman johti Savannah-kampanjaa marras-joulukuussa 1864, kun hänen johtamansa noin 60 000 sotilaan joukko-osasto valtasi Georgian Atlantan kaupungin ja jonka jälkeen Shermanin joukot marssivat Atlantin rannikolle Savannah'n kaupunkiin kahdessa kolonnassa ja valtasivat sen. Shermanin kampanjaa on pidetty Yhdysvaltain sisällissodan suurimpana menestyksenä, koska se motitti osan Amerikan konfederaation armeijan joukkoja Etelä-Carolinaan. Sotahistorioitsija Basil Liddell Hart on pitänyt Shermania "ensimmäisenä nykyaikaisena kenraalina". Republikaanipuolue piti Shermania mahdollisena ehdokkaana vuoden 1884 presidentinvaaleihin, mutta hän kieltäytyi vahvasti sanoen "Jos minua ehdotetaan, en aio kampanjoida, jos minut nimetään ja valitaan ehdokkaaksi, en vastaanota sitä, jos minut valitaan [presidentiksi], en aio vannoa virkavalaa tai toimia." Jälkikäteen tämänkaltaista lausuntoa on nimetty "Shermanesque statement" (Suom. shermanilainen lausunto), jossa mahdollinen vaalikisan ehdokas kieltäytyy täysin ehdokkuudesta
Ensimmäisen liittokunnan sota

Ensimmäisen liittokunnan sota käytiin 1792–1797. Napoleonin Italiaan maaliskuusta 1796 tekemän ja huhtikuuhun 1797 sotaretken tuloksena Lombardia joutui Ranskan valtaan 1796, mitä kesti vuoteen 1814. Myös Alankomaat joutui Ranskan valtaan vuonna 1795. Siitä muodostettiin Batavian tasavalta. Ranskan laajenemista vastaan solmittiin useita liittokuntia. Vuonna 1791 solmittuun ensimmäiseen liittokuntaan kuuluivat Ison-Britannian, Itävallan, Preussin ja Espanjan (kaksi viimeistä vuoteen 1795) sekä pienempiä valtioita. Sodan tuloksena solmivat Itävalta ja Ranska lokakuussa 1797 Campo Formion rauhan, jossa Venetsia siirtyi Itävallan Habsburgeille. Ranskan vallankumouksen jälkeen 1789 Euroopan valtiot pitivät Ranskaa heikkona maana, joka ei sisäisten kiistojensa vuoksi pystynyt ylläpitämään ulkosuhteitaan. Asennetta kuvasi Venäjän keisarinnan Katariina Suuren lausahdus, että 10 000 sotamiestä riittäisi sammuttamaan ”kamalan rovion” Ranskassa. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Leopold II ja Preussin kuningas Fredrik Vilhelm II antoivat elokuussa 1791 Ranskan vallankumousta vastaan suunnatun Pillnitzin julistuksen. Julistus vahvisti ranskalaisten käsitystä, että muut suurvallat uhkaavat Ranskan vallankumousta ja sen saavutuksia. Ranska julisti sodan Habsburgien hallitsemalle Itävallalle 20
Toisen liittokunnan sota

1798–1802 Eurooppa, Lähi-itä, Välimeri, Karibia Ranskan voitto, Lunévillen rauha, Amiensin rauha Ranskan aiemmin tekemät aluevaltaukset vahvistettiin Ranskan tasavalta säilyi Ranska Espanja Tanska-Norja Iso-Britannia Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta Venäjä Osmanien valtakunta Espanja Sardinia Portugali Napoli Paul BarrasNapoleon BonaparteKaarle VKristian VII Frans IIWilliam PittHenry AddingtonPaavali IMaria IFerdinand IVFerdinand IIIFerdinand von Hompesch zu Bolheim Toisen liittokunnan sota oli vuonna 1799 alkanut Ranskan tasavallan ja toisen liittokunnan välinen sota Ranskan vallankumoussodissa. Liittokuntaan kuuluivat Iso-Britannia, Itävalta, Venäjä ja Osmanien valtakunta. Sota päättyi vuonna 1801, jolloin rauhansopimuksella vahvistettiin Ranskan omistukset vuoteen 1793 mennessä vallatuilla alueilla. Liittoutuneiden sotatoimet menestyivät kohtalaisesti, kunnes Venäjä irtautui liittokunnasta vuonna 1799 ja Napoleon nousi valtaan Ranskassa. Napoleon torjui kenraaliensa avulla kaikki liittokunnan hyökkäykset. Lunévillen rauhassa Ranska sai pitää voittamansa alueet, ja se sai vielä lisäksi Toscanalta alueita ja Itävallalta Venetsian ja osan Dalmatian rannikkoa. Britannian kanssa Ranska teki rauhan Amiensissa maaliskuussa 1802, mikä aloitti neljäntoista kuukauden rauhanjakson Euroopassa. Rauha päättyi toukokuussa 1803 Britannian ja Ranskan aloittaessa sotatoimet uudelleen. Ranskan lakiasäätävä neuvosto julisti sodan Itävallalle 20. huhtikuuta 1792, jolloin alkoi ensimmäisen liittokunnan sota (1792–1798). Sotaan osallistuivat lähes kaikki Euroopan valtiot, joiden kanssa Ranskalla oli yhteistä rajaa, sekä Portugali ja Osmanien valtakunta. Sodan alussa liittokunnan saamista voitoista huolimatta Ranskan onnistui torjua hyökkäykset ja vallata uusia alueita, joista Ranska teki tasavaltoja suojaamaan sen rajoja
Kääpiökoira

Kääpiökoirat ovat erityisen pienikokoisia koirarotuja, joista monet ovat isompien rotujen kääpiömuotoja. Kääpiökoiria pidetään useimmiten seurakoirina ja niitä kutsutaan joskus myös sylikoiriksi. Kansainvälinen koirajärjestö FCI luokittelee kääpiokoirat FCI-ryhmään 9 ”Seurakoirat ja kääpiökoirat”. Englanniksi kääpiökoiria kutsutaan ”lelukoiriksi” (toy dogs) ja myös joidenkin kääpiökoirarotujen nimessä esiintyy sana toy. Kääpiökoirat ovat kuitenkin koostaan huolimatta koiria, ja niillä voi olla voimakas suojelus- tai vahtimisvietti. Huonosti koulutetut, purevat yksilöt voivat olla jopa vaarallisia. Toy tarkoittaakin enemmän kääpiötä kuin lelua, ja tässä merkityksessä sitä on käytetty kääpiökoiriin liittyen ainakin vuodesta 1863 alkaen.lähde? Kääpiökoirien jalostuksessa on yleensä keskitytty pienen koon lisäksi miellyttävään ulkomuotoon. Esimerkiksi italianvinttikoirat ja kääpiöspanielit ovat suurempien vastineittensa pienoiskuvia. Jotkin kääpiökoirarodut on kuitenkin kehitetty aivan tiettyä tarkoitusta varten: esimerkiksi tiibetinspanieleita käytettiin alun perin rukouspyörien vetämiseen. Kääpiökoirat eivät ole ainoastaan nykyaikainen ilmiö. Jo 4 000 vuotta sitten kiinalaisilla oli pieniä ”leijonakoiria”, jotka muistuttavat suuresti nykyisiä kiinanpalatsikoiria
Kodifiointi

Kodifiointi (lat. codex, puunrunko; puutauluista koottu kirja) on koonnos, jossa voimassa olevat lain säännökset on lainsäädäntötoimin järjestetty yhtenäiseksi kirjaksi. Koontaminen on hajallaan ja eri lähteissä olevan normiston yhdenmukaistamista yhdeksi kokoelmaksi, koodeksiksi eli koonnokseksi. Kodifioinnin avulla voidaan yhdentää oikeudenkäyttöä ja hallintokäytäntöä. Eri maissa eri aikoina säädettyjä lain kodifikaatioita ovat olleet esimerkiksi:
Jack C. Haldeman II

Jack Carroll ”Jay” Haldeman II (18. joulukuuta 1941 – 1. tammikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen biologi ja tieteiskirjailija. Hän oli tieteiskirjailija Joe Haldemanin vanhempi veli. Star Trek Adventures Spaceways Bill, Linnunradan sankari
Lontoon pommitukset

Lontoon pommitukset toisessa maailmansodassa alkoivat 7. syyskuuta 1940 ja päättyivät 11. toukokuuta 1941. Pommitusten aluksi Saksan ilmavoimat pommitti Lontoota 57 peräkkäisenä päivänä tai yönä. Brittiläisessä kirjallisuudessa tämä ajanjakso tunnetaan nimellä the Blitz saksan kielen salamaa tarkoittavan sanan mukaan. Iso-Britannia oli julistanut Saksalle sodan vuonna 1939 tämän miehitettyä Puolan. Jo tässä vaiheessa arvioitiin, että Lontoota tultaisiin pommittamaan ennemmin tai myöhemmin ja 13 % lontoolaisista (mukana paljon lapsia) pakeni maaseudulle. Odotettuja pommituksia ei kuitenkaan heti tullut ja suuri osa evakuoiduista ihmisistä palasi pian Lontooseen jatkamaan tavallista elämää. Pommitukset Britanniaan alkoivat kesäkuun 1940 aikana ja kohdistuivat alussa sotilaallisesti strategisiin kohteisiin, kuten armeijan tukikohtiin, lentokentille ja tehtaisiin pääasiassa Etelä-Englannissa. Saksalaisten ilmaylivoima sai aikaan paljon tuhoja ja tappioita kuninkaallisille ilmavoimille. Jonkun aikaa näytti jo siltä, että ilmaherruus Britannian ilmatilassa olisi siirtymässä täysin saksalaisille. Syyskuussa 1940 saksalaiset kuitenkin muuttivat taktiikkaansa ja alkoivat keskittää pommituksiaan Lontooseen tarkoituksenaan luhistaa teollinen toiminta ja siviilien luottamus hallintoonsa
Valtiokapitalismi

Pääsuuntaukset Valtiokapitalismi on talousjärjestelmä, jossa yksityinen kapitalismi on alistettu valtion valvontaan ja sen linjapäätöksiin. Valtio edistää teollisuuden infrastruktuurin kehitystä sekä mahdollistaa laajentuneella hiilen, teräksen ja energian tuotannolla maatalouden koneellistamisen. Valtio takaa tehtaiden kannattavuuden omilla tilauksillaan. Alun perin valtiokapitalismi otettiin käyttöön ensimmäisen maailmansodan aikana osana sotaan käyvien maiden sotataloutta. Keskustelu valtiokapitalismista oli suurelta osin eri vasemmistoryhmien keskinäistä kiistelyä. Jotkut ryhmät ottivat käyttöön termin valtiomonopolistinen kapitalismi, jolla tarkoitettiin suuriin valtionyhtiöihin perustuvaa talousjärjestelmää. Valtiomonpolistisen kapitalismin kritiikki kohdistuu siihen, ettei kansalaisilla ole toimeentulonsa suojana enää pienomistusta, koska valtio on ylivoimainen omistaja sekä toisaalta siihen, ettei totalitäärisessä järjestelmässä ole mahdollista muodostaa valtiosta riippumattomia kansalaisryhmiä. Käsitteet valtiokapitalismi ja valtiomonopolistinen kapitalismi ovat kuitenkin sekaantuneet. 1920-luvulla Neuvostoliiton kriitikot katsoivat maan siirtyneen viisivuotissuunnitelmissaan valtiomonopolistiseen kapitalismiin, jonka avulla päästiin eroon Jevgeni Preobraženskin havaitsemasta saksikriisistä, mikä tarkoitti sitä, että kun taloudessa menee paremmin, ottaa maaseutu osansa kansantulosta lisääntyneenä viljanhintana eikä näin ollen ole mahdollista käyttää tätäkin osaa kansantulosta raskaan teollisuuden kiinteiden investointien kiihdyttämiseen. Leninin kuoleman jälkeen neuvostojohdon ytimen muodostanut triumviraatti Josif Stalin, Lev Kamenev ja Grigori Zinovjev alkoivat kannattaa Jevgeni Preobraženskin kirjassaan Sosialistisen kartuttamisen peruslaki esittämiä ajatuksia, joita Buharin piti työläisten ja talonpoikien liiton vastaisena toimenpiteenä. Buharin oli valmis jopa sallimaan maaseudulla maan- sekä työvoiman vuokrauksen, minkä vuoksi vastustajat epäilivät hänen menneen Stolypinin reformien linjoille. Pakkokollektivisoinnilla estettiin maaseutua saamasta osaansa NEP-kauden tapaan kasvavasta kansantulosta ja näin kaupungeille valtion kautta säästynyt osa tuloa pystyttiin ohjaamaan nopeaan teollistumiseen
Aleksandr Gutškov

Aleksandr Ivanovitš Gutškov (ven. Алексáндр Ивáнович Гучкóв, 14. lokakuuta 1862 Moskova – 14. helmikuuta 1936 Pariisi) oli venäläinen poliitikko, joka toimi oktobristipuolueen puheenjohtajana ja Venäjän väliaikaisen hallituksen sotaministerinä vuonna 1917. Toisin kuin muut sen ajan konservatiivipoliitikot, Aleksandr Gutškov ei kuulunut Venäjän aristokratiaan, vaan hän oli rikas kapitalisti, joka omisti suuren vakuutusyhtiön. Gutškov taisteli vapaaehtoisesti buurisodassa buurien puolella. Hän osallistui myös Mukdenin taisteluun Venäjän–Japanin sodassa. Gutškov valittiin 43 oktobristin joukossa toiseen duumaan helmikuussa 1907. Gutškov kannatti silloisen pääministerin Pjotr Stolypinin uudistuspolitiikkaa ja sai Stolypinin hallituksen tuen. Tämän vuoksi hän ajautui riitaan eräiden muiden oktobristien, etenkin Pavel Rjabušinskinin, kanssa. Oktobristit voittivat jälleen duuman vaalit ja saivat 133 paikkaa. Myöhemmin Gutškov alkoi kritisoida eräitä virkamiehiä, joiden kanssa tsaari Nikolai II oli ajautunut vaikeuksiin ja samalla menettänyt Stolypinin luottamuksen
Juovakenguru

Vaarantunut  Lagostrophus fasciatus(Peron & Lesueur, 1807) Juovakenguru Wikispeciesissä Juovakenguru Commonsissa Juovakenguru (Lagostrophus fasciatus) on pussieläin, joka elää nykyään kolmella Australian länsipuolella olevalla saarella. Se on ainoa Lagostrophus-suvun ja Sthenurinae-alaheimon vielä elossa oleva laji. Juovakenguru eli ennen myös Australian mantereella, mutta kuoli sieltä sukupuuttoon ilmeisesti vuonna 1963; viimeinen näköhavainto siitä tehtiin vuonna 1906. Mantereelta katoaminen johtui mahdollisesti elinalueen hävittämisestä, ruoan vähenemisestä sekä saalistajien lisääntymisestä. Juovakenguru on sosiaalinen yöeläin ja elää yleensä ryhmissä pesimisalueella. Pesät sijaitsevat tiheiköissä ja tiheiden pensaiden alla. Lajin urokset ovat erittäin aggressiivisia; aggressiivisuus ilmenee erityisesti urosten kesken ravinnosta taisteltaessa. Juovakengurut ovat pienikokoisia; ne painavat noin 1,7 kg, naaraat ovat hieman uroksia painavampia. Kengurut ovat päästä häntään 80 cm:n pituisia, josta hännän pituus on noin puolet (keskimäärin 37,5 cm). Kuono on lyhyt ja turkki on pitkä ja harmaa, jossa on keltaisia ja hopeita täpliä. Alavatsalla turkki muuttuu vaaleamman harmaaksi. Selän puolella turkissa on keskiselältä lähteviä mustia raitoja, jotka jatkuvat aina hännän alkuun asti
Josef von Sternberg

Josef von Sternberg (alk. Jonas Sternberg) (29. toukokuuta 1894 Wien, Itävalta-Unkari – 22. joulukuuta 1969 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli amerikanjuutalainen elokuvaohjaaja. Hän oli ensimmäisiä auteur-ohjaajia, ohjaamisen lisäksi hän vastasi usein elokuvissaan kuvaamisesta, käsikirjoituksesta ja leikkauksesta. Sternbergin tyyli on vaikuttanut merkittävästi myöhempiin ohjaajiin, erityisesti film noir -suuntauksen edustajiin. Hänen loistava yhteistyönsä näyttelijä Marlene Dietrichin kanssa tunnetaan yleisesti. Sternberg syntyi 29. toukokuuta 1894 Wienissä ortodoksijuutalaiseen perheeseen. Isä muutti New Yorkiin 1897 ja perhe seurasi perässä 1901. Perhe palasi Wieniin 1904 ja lopulta pysyvästi takaisin Yhdysvaltoihin vuonna 1908. 17-vuotiaasta lähtien hän joutui hankkimaan oman elantonsa erilaisilla tilapäistöillä, myös elokuva-alalla
Dolj (piirikunta)

Dolj on piirikunta Romanian Olteniassa. Piirikunnan pääkaupunki on Craiova. Sen pinta-ala on 7 414 km² ja siellä on noin 650 548 asukasta (vuonna 2014). Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 7 414 km². Alueen läpi virtaa Tonava ja 6 % sen pinta-alasta on aavikkoa. Doljin piirikunta rajautuu idässä Oltin piirikuntaan, lännessä Mehedinţin piirikuntaan, pohjoisessa Gorjin ja Vâlcean piirikuntiin sekä etelässä Bulgarian Vidinin, Montanan ja Vratsan alueisiin. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 618 335 asukasta ja sen väestötiheys oli 99 asukasta neliökilometrillä. Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 96 %, romaneja 3 % sekä serbejä ja bulgarialaisia 1 %.
International Mobile Equipment Identity

International Mobile Equipment Identity (IMEI) on viisitoista merkkiä pitkä matkapuhelimen laitetunnus, jolla voidaan tunnistaa matkapuhelin verkosta. Laitetunnuksiin siirryttiin, koska matkapuhelimia varastettiin ja niiden SIM-kortit vaihdettiin toisiin, minkä vuoksi pelkkä SIM-tunnuksella laitteen tunnistaminen verkosta ei ollut riittävä tapa vaikuttaa puhelimen käyttöominaisuuksiin. Koodin saa näkyviin näppäilemällä *#06# numeronäppäimistöllä. Verkko-operaattori tallentaa IMEI-koodit Equipment Identity Register (EIR)-tietokantaan. Nykyinen IMEI-rakenne otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2003, joskin vanha rakenne oli sen rinnalla käytössä 1. huhtikuuta 2004 saakka. IMEI on 15 numeroinen merkkijono, jonka kahdeksan ensimmäistä numeroa muodostavat Type Allocation Coden (TAC), joka yksilöi puhelinmallin. Sitä seuraavat kuusi numeroa (SN) kertovat sarjanumeron TACin sisällä ja viimeinen numero on Luhnin algoritmilla laskettu tarkastusnumero. IMEIn rinnalla on olemassa myös IMEISV (IMEI Software Version), jossa IMEIn viimeisen tarkistusnumeron korvaa kaksi numeroa pitkä Software version number (SVN). SVN:n arvo on yksilöllinen kullekin ohjelmistoversiolle TACin sisällä, joskin arvo 00 viittaa prototyyppiohjelmistoon ja 99 on varattu muuhun käyttöön. IMEISV on käytössä matkapuhelimen tunnistautuessa verkkoon; verkkoon ei koskaan lähetetä tarkastusnumeroa, joka on tarkoitettu poistamaan inhimilliset virhemahdollisuudet kopioitaessa sarjanumeroa käsin
Keski-Suomen Vasemmistoliitto

Keski-Suomen Vasemmisto on yksi Vasemmistoliiton 13 piirijärjestöstä. Piiritoimisto sijaitsee Jyväskylässä. Järjestö perustettiin vuonna 1990. Siihen kuuluu nykyisin 28 osastoa. Vasemmistoliitolla on edustajia 23 Keski-Suomen kunnanvaltuustossa. Puolue menetti ainoan kansanedustajansa eduskuntavaaleissa 2015, mutta saavutti paikan takaisin vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Etelä-Savo |Helsinki |Häme |Kainuu |Keski-Suomi |Pohjois-Savo |Kaakkois-Suomi |Lappi |Pirkanmaa |Pohjanmaa |Pohjois-Karjala |Pohjois-Pohjanmaa |Satakunta |Uusimaa |Varsinais-Suomi
Harmaanieriä

Elinvoimainen  Salvelinus namaycush(Walbaum, 1792) Harmaanieriä Wikispeciesissä Harmaanieriä Commonsissa Harmaanieriä (Salvelinus namaycush) on nieriöihin kuuluva lohikala, joka on kotoisin Pohjois-Amerikasta. Se on suurin nieriälaji. Harmaanieriä tuotiin Eurooppaan 1880-luvulla sekä Pohjoismaihin 1950-luvun puolivälin paikkeilla. Suomessa lajia on tavattu suurimmaksi osaksi istutettuna Inarijärvessä. Harmaanieriän keskimääräinen pituus on 40–80 senttimetriä ja paino 1–3 kilogrammaa. Se on petokala, joka syö lähes mitä tahansa, kuten muita kaloja, äyriäisiä, hyönteistoukkia ja eläinplanktonia. Laji saavuttaa sukukypsyyden 5–10-vuotiaana, ja kutu tapahtuu syksyllä vesien viiletessä. Harmaanieriä on suurin nieriälaji ja erottuu suvun muista lajeista ruskeankellertävän tai tummanvihertävän kokonaisvärityksensä takia. Harmaanieriän vatsapuoli ei ole myöskään koskaan punainen. Vatsapuolen evien etureunat ovat silti nieriöille tyypilliseen tapaan valkoiset. Kyljet ovat vihertävän tai ruskehtavan harmaat, selkä on hieman tumma ja vatsa vaalea. Lajia ympäröi joka puolelta vaaleankellertävät pilkut, joista selkäpuoliset ovat venyneet pitkänomaisiksi
Ureyn–Millerin koe

Ureyn–Millerin koe (myös Millerin–Ureyn koe tai vain Millerin koe) on kuuluisa laboratoriokoe, jolla tutkittiin orgaanisten yhdisteiden syntyä kuvitelluissa varhaisen Maan olosuhteissa. Kokeen suorittivat Stanley Miller ja Harold Clayton Urey Chicagon yliopistossa vuonna 1953. Ureyn–Millerin koetta on jäljitelty useita kertoja myöhemmin erilaisilla lähtöaineilla. Nämä kokeet ovat tuottaneet samankaltaisia tuloksia. Nykyään Ureyn–Millerin kokeen tyyppisillä kokeilla pyritään monesti jäljittelemään syvänmeren vulkaanista ympäristöä, jossa on korkea lämpötila ja suuri paine. Kokeessa käytettiin steriiliä, kahdesta lasiastiasta muodostuvaa kammiota, joka sisälsi vettä (H2O), ammoniakkia (NH3), metaania (CH4) sekä vetyä (H2). Vesi sijaitsi alemmassa astiassa ja ylemmässä astiassa oli elektrodipari, jonka avulla kaasuun aiheutettiin sähköpurkauksia ("salamaniskuja"). Vety, ammoniakki ja metaani muodostivat kaasuseoksen, jonka arveltiin (silloisen tiedon mukaan) muistuttavan varhaisen maapallon ilmakehää. Kun koe oli kestänyt viikon, havaittiin, että 10–15 % hiilestä oli sitoutunut orgaanisiin yhdisteisiin. Erityisesti 2 % hiilestä oli muodostanut proteiinien rakennusosina toimivia aminohappoja. Kaikkiaan koe tuotti 13 elämän tarvitsemista 22 aminohaposta ja viittä erilaista amiinia. Lisäksi astiaan kertyi sokereita, lipidejä ja DNA:n ja RNA:n sisältämiä nukleotidiemäksiä
Muinaishollanti

Muinaishollanti (holl. Oudnederlands) on nimitys nykyisen hollannin kielen varhaismuodolle, jota puhuttiin nykyisten Alankomaiden, Belgian, Saksan ja Pohjois-Ranskan Pohjanmereen rajoittuvilla alueilla varhaisella keskiajalla noin vuoteen 1150 saakka. Se niputetaan usein yhteen muinaisfrankonian kanssa.
Nalle Puh ja Möhköfantti

Nalle Puh ja Möhköfantti (engl. Pooh’s Heffalump Movie) on vuonna 2005 julkaistu animaatioelokuva, jonka ohjasi Frank Nissen. Se huomioitiin myös Young Artist -ehdokkuudella parhaasta kokoperheen animaatioelokuvasta vuonna 2006. Elokuva tuotti noin 53 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria eli noin 42 miljoonaa euroa.lähde? Muissa rooleissa: Inna Vintturi, Päivi Hilska, Markus Bäckman, Matti Holi, Pekka Kuorikoski, Jenna Haverinen, Ella Jaakola, Pilvi Kekkonen, Henri Piispanen ja Ulla Renko. Laulut: Nalle on Puh Laulajat: Merja Larivaara & Pekka Lehtosaari Möhköfanttilaulu Laulajat: Petteri Summanen, Jari Karjalainen, Aarre Karén & Riko Eklundh Pikku herra Ruu Laulajat: Ulla Renko & Merja Larivaara Nimileikki Laulaja: Nuutti Jaakkola Rinta rinnan Laulaja: Merja Larivaara Pikku herra Ruu repriisi Laulaja: Akira Takaki Suomenkielisen dialogin on ohjannut Carla Rindell.
Sigma Corporation

Sigma Corporation (jap. 株式会社シグマ, Kabushiki-gaisha Shiguma) on vuonna 1961 perustettu japanilainen kameroiden, objektiivien ja muiden valokuvaustarvikkeiden valmistamiseen erikoistunut yhtiö. Kaikki Sigman tuotteet valmistetaan yhtiön omassa tehtaassa Japanin Fukushimassa. Vaikka Sigman valikoimaan kuuluu useita kameramalleja, yritys tunnetaan paremmin muiden valmistajien tuotteiden kanssa yhteensopivista valokuvausvarusteista. Sigma valmistaa varusteita omien kameramalliensa lisäksi Canonin, Nikonin, Pentaxin, Konica Minoltan, Sonyn, Olympuksen sekä Panasonicin (Micro Four Thirds) kameroihin. Sigman tuotteet ovat usein kameran alkuperäisvalmistajan tuotteita edullisempia. Sigman valikoimaan kuuluu useita filmijärjestelmäkameroita kuten SA-300, SA-7 ja SA-9. Yritys on kilpailijoidensa tavoin siirtynyt 2000-luvulla digitaalisten kameroiden tuotantoon. Sigman digitaalisia järjestelmäkameroita ovat Sigma SD14, SD10 ja SD9, jotka käyttävät Foveon X3 -kennoa. Sigma käyttää kameroissaan omaa Sigma SA -objektiivikiinnitystä. Sigma valmistaa useita erilaisia objektiiveja eri valmistajien kameroihin. Eri valmistajien kameroihin suunnitellut objektiivit saattavat poiketa toisistaan
Ferenc Farkas

Ferenc Farkas (15. joulukuuta 1905 Nagykanizsa – 10. lokakuuta 2000 Budapest) oli unkarilainen säveltäjä. Farkas opiskeli Budapestin musiikkiakatemiassa 1922–1927 ja sitten Roomassa Ottorino Respighin johdolla 1929–1931. Vuosina 1932–1936 hän toimi elokuvamusiikin säveltäjänä Wienissä ja Kööpenhaminassa. Palattuaan Unkariin hän sai vuonna 1949 nimityksen Budapestin Franz Liszt -musiikkiakatemian professoriksi. Hän jäi tästä virasta eläkkeelle vuonna 1975. Farkasilla oli uransa aikana useita maineikkaiksi muusikoiksi nousseita oppilaita, kuten unkarilaiset säveltäjät György Kurtág (s. 1926), Emil Petrovics (1930–2011), Zoltán Jeney (s. 1943) ja György Ligeti (1923–2006). Farkasin tuotanto on tyylillisesti monipuolinen; siihen kuuluu mm. näyttämö- (myös oopperamusiikkia), orkesteriteoksia sekä lauluja, joihin vaikutti hänen kiinnostuksensa runouteen
Metsien kasvillisuuskerrokset

Metsien kasvillisuuskerrokset ovat kerroksia, joissa pääasiassa kasvien tai sienien korkeuden perusteella jaotellaan metsissä kasvavat kasvit tai sienet eri ryhmiin. Maanpintaa lähimpänä oleva ja samalla matalin kerros on pohjakerros, jonka kasveihin kuuluvat sammalet, jäkälät sekä myös sienet. Pohjakerroksesta seuraava korkeampi kerros on kenttäkerros, johon kuuluu muun muassa heiniä, ruohoja, varpuja sekä korkeutensa perusteella myös puuntaimia. Kuitenkin puuntaimet voidaan katsoa kuuluviksi myös itseään korkeampaan kasvillisuuskerrokseen, joka on pensaskerros, kun taimet ovat pieniä, koska muutamassa vuodessa ne ylittävät kenttäkerroksen korkeuden. Pensaskerros ulottuu noin 50 senttimetrin korkeudesta 200 sentin korkeuteen. Yli kaksimetristen kasvien kasvillisuuskerros on puukerros. Pohjakerros on metsien korkeudeltaan matalin ja lähinnä maanpinta oleva kasvillisuuskerros. Pohjakerrokseen kuuluvat sienet sekä kasveista sammalet ja jäkälät. Kasvityyppien alalajit vaihtelevat metsätyyppien mukaan. Esimerkiksi lehdoissa on sammallajeja, joita ei ole kuivemmissa metsätyypeissä, esimerkiksi kuivilla kankailla. Tyypillisiä lehdoissa esiintyviä sammalia ovat lehväsammal ja ruusukesammal. Tuoreiden kankaiden sammallajeja ovat seinäsammal, sulkasammal, kerrossammal ja karhunsammalet