nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Kajaanin linna

Kajaanin linna (ruots. Kajaneborg, aiemmin myös Cajanaborg tai Cajaneborg) on 1600-luvulla rakennettu raunioitunut linnoitus Kajaanissa. Harmaakivestä rakennettu linna sijaitsee Ämmä- ja Koivukoskien välissä olevalla saarella Kajaaninjoessa Kajaanin kaupungin keskustassa. Linna rakennettiin strategisesti arvokkaalle paikalle suojelemaan Täyssinän rauhassa Ruotsille siirtynyttä Kainuuta. Sen rakennustyöt aloitti Kaarle IX vuonna 1604. Työt etenivät hitaasti, ja Kustaa II Aadolf määräsi ne keskeytettäväksi vuonna 1619. Keskeneräistä linnaa käytettiin aluksi vankilana. Pietari Brahe sai sen omistukseensa 1650, ja hän muokkasi siitä aatelislinnan. Venäläiset valtasivat linnan ja räjäyttivät sen suuressa Pohjan sodassa vuonna 1716. Sen sotilaallinen merkitys hävisi 1809, kun Suomesta tuli osa Venäjän keisarikuntaa. Linnasaari ja sen ylittävä silta säilyi kuitenkin tärkeänä Kajaaninjoen ylityspaikkana. Arkeologinen kiinnostus linnaa kohtaan heräsi 1930-luvulla, kun uuden teräsbetonisillan rakentamisen yhteydessä oli tehty esinelöytöjä
Arkesilaos

Arkesilaos (m.kreik. Ἀρκεσίλαος, lat. Arcesilaus; 316–241 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli keskimmäisen Akatemian perustaja. Arkesilaos oli kotoisin Pitanesta Aioliksesta. Häntä opetti Pitanessa Autolykos, paikallinen matemaatikko ja tähtitieteilijä, sekä myöhemmin Ateenassa Theofrastos ja Krantor. Hänestä tuli Polemonin ja Krateen läheinen ystävä, ja jälkimmäisen seuraaja Akatemian johdossa. Diogenes Laertios kertoo, että Arkesilaos olisi kuollut seuraajansa Lakydeen tavoin runsaan juomisen seurauksena, mutta muiden (kuten Kleantheen) antama todistus asiasta sekä hänen omat ohjeensa kumoavat tarinan. Sen sijaan hänet tunnetaan ateenalaisten arvostamana. Arkesilaos käytti sokraattista opetusmetodia, eikä jättänyt jälkeensä teoksia
Lakydes

Lakydes (m.kreik. Λακύδης, 200-luku eaa., kuoli n. 205 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Kyrenestä. Lakydeestä tuli koulun johtaja Arkesilaoksen jälkeen noin vuonna 241 eaa. Hän oli uuden Akatemian perustaja. Antiikin aikaiset todisteet puhuvat kuitenkin sen puolesta, että hän yhtyi Arkesilaoksen ajatuksiin, ja kuuluisi hänkin näin keskimmäiseen Akatemiaan. Ajatusmaailmaltaan hän kuului opettajansa tavoin akatemialaisiin skeptikoihin. Lakydes johti koulua 26 vuotta
Claude Dornier

Claude (Claudius) Honoré Desiré Dornier (14. toukokuuta 1884 Kempten, Saksa – 5. joulukuuta 1969 Zug, Sveitsi) oli saksalainen lentokonesuunnittelija. Dornier palkattiin kreivi Zeppelinin tehtaalle. Hän sai johtoonsa “Osasto Don”, lentokoneiden suunnitteluosaston, joka oli toiminut vuodesta 1914. Siellä Dornier suunnitteli ensimmäiset lentoveneensä. Seuraavaksi Dornier johti Zeppelin-Werke Lindau GmbH -yhtiötä, joka rakensi kokometallirunkoisia lentokoneita. Ensimmäisen maailmansodan rauhansopimus kielsi Saksalta lentokoneiden suunnittelun, ja Dornier siirsi kokoonpanotehtaan Sveitsin puolelle. Vuonna 1923 Dornier osti lentokonetehtaan Friedrichshafenista, Baijerista. Vuonna 1925 hän sai valmiiksi suuren Dornier Do X -lentoveneen piirustukset. 1930-luvun alkupuolelle asti lentoveneet olivat yhtiön liiketoiminnan perusta. Pommikone Do 17 muutti tilanteen
Anthony Fokker

Anthony Fokker (6. huhtikuuta 1890 – 23. joulukuuta 1939) oli hollantilainen lentokonesuunnittelija, joka suunnitteli useita ilmailun historian merkittäviä lentokoneita. Suomen ilmailussa Fokker D.XXI-hävittäjä on merkittävin Fokkerin tuotteista. Fokker perusti 21. heinäkuuta 1919 Fokker-lentokonetehtaan. Anthony Fokker syntyi Blitarissa, Itä-Jaavalla Alankomaiden Itä-Intiassa 6. huhtikuuta 1890. Hän innostui ilmailusta muutettuaan Eurooppaan. Hän aloitti liitokoneen suunnittelulla. Hän muutti pian Saksaan, jossa oppi perusteet autojen ja lentokoneiden suunnittelusta
Proklos

Proklos (m.kreik. Πρόκλος ὁ Διάδοχος, Próklos ho Diádokhos, Proklos Seuraaja; lat. Proclus; 8. helmikuuta 412 – 17. huhtikuuta 487) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi ja Platonin Akatemian johtaja. Hän oli antiikin viimeisimpiä merkittävimpiä filosofeja. Proklos kehitti yhden tarkimmin määritellyistä uusplatonistisista järjestelmistä. Hänen elinaikansa sijoittuu antiikin Kreikan filosofian loppuun, joten hänen ajatuksensa siirtyivät tehokkaasti keskiaikaiseen filosofiaan ja islamilaiseen filosofiaan. Proklos syntyi rikkaaseen lyykialaiseen perheeseen Konstantinopolissa noin vuosina 410–412. Marinos johti Prokloksen syntymäpäivän hänen horoskoopistaan, jonka vuoksi synnyinvuosia ei voida pitää täysin luotettavina. Prokloksen isä oli korkea-arvoinen virkamies Bysantissa
Moranen veljekset

Moranen veljekset syntyivät Pariisissa, Léon syntyi 11. huhtikuuta 1885 ja Robert-Charles 10. maaliskuuta 1886. Vuoteen 1898 mennessä Léon oli osoittanut kiinnostuksensa tekniikkaan. Hän oli muun muassa rakentanut kolmipyörän, jossa oli 1,75 hv moottori. 19. huhtikuuta 1910 hän sai lentolupakirjan nr. 54 ja kuukautta myöhemmin saavutti nopeuslennon maailmanennätyksen (108 km/h) Blériotin yksitasolla. Tätä seurasi 3. syyskuuta korkeusennätys (2584 m). 5. lokakuuta 1910 molemmat veljet olivat koneessa, joka murskaantui maahan Michelinin Pariisi-Puy-de-Dôme-kilvan aikana
Junkers Ju 88

Junkers Ju 88 oli saksalaisen Hugo Junkersin perustaman Junkers Flugzeug- und Motorenwerke AG:n vuosina 1938–1945 valmistama kaksimoottorinen, kokometallirakenteinen syöksy- ja vaakapommituskone. Kone suunniteltiin alun perin nopeaksi vaakapommituskoneeksi ja syöksypommitusominaisuudet lisättiin vasta myöhemmin Espanjan sisällissodassa ensimmäisen kerran taisteluihin osallistuneen Junkers Ju 87:n menestyksen innoittamana. Konetta käytettiin koko toisen maailmansodan ajan pommitustehtävien lisäksi raskaana hävittäjänä, yöhävittäjänä, kaukotiedustelukoneena, panssarintorjuntakoneena ja torpedokoneena. Käyttäjinä olivat Saksan ilmavoimien lisäksi Suomen ilmavoimat sekä Romanian, Unkarin, Italian ja Ranskan ilmavoimat. Kone säilytti asemansa kaikilla rintamilla sodan loppuun asti, ja sitä pidetään yleisesti yhtenä toisen maailmansodan parhaista keskiraskaista pommittajista. Saksan ilmailuministeriö RLM tilasi vuonna 1935 prototyypit Junkersilta, Messerschmittiltä ja Henscheliltä uuden pikapommittajan eli Schnellbomberin valmistusta varten. Saksan valtion hallinnassa Hugo Junkersin erottamisesta lähtien ollut Junkers oli kehittänyt etukäteen lähes valmiin suunnitelman kahta prototyyppiä varten. Lisäksi yhtiö omasi suurempien sarjavalmisteisten kone-erien valmistukseen riittävän tuotantokapasiteetin. Nämä seikat vaikuttivat RLM:n valintaan niin, että Messerschmittin suunnittelema Bf 162 (Messerschmitt Bf 110:n pommittajamuunnos) ja Henschelin suunnittelema Hs 127 hylättiin Junkersin suunnittelemien Ju 85:n ja Ju 88:n tullessa alustavasti valituksi. Kesällä 1936 RLM hyväksyi lopullisesti suunnitelman Ju 88:sta ja tilasi kolme prototyyppiä, Ju 88 V1, V2 ja V3 (hyväksymättä jääneen Ju 85-suunnitelman pohjalta kehitettiin myöhemmin Ju 88 B:n ensimmäinen prototyyppi). Tunnuksen D-AQEN saanut prototyyppi Ju 88 V1 valmistui loppuvuodesta 1936, ja sen ensilento lennettiin 21. joulukuuta 1936
Hugo Junkers

Hugo Junkers (3. helmikuuta 1859 Rheydt – 3. helmikuuta 1935) oli saksalainen lentokonesuunnittelija. Hugo Junkers opiskeli koneinsinööriksi Berliinin, Karlsruhen ja Aachenin teknillisissä korkeakouluissa. Vuonna 1890 Junkers perusti yhdessä Wilhelm von Oechelhaeuserin kanssa virtausmekaniikan tutkimuslaitoksen. Tutkimalla omalla tuulitunnelillaan Junkers ymmärsi taloudellisen lentokoneen olevan mahdollinen vain, kun ilmanvastus minimoidaan. Hän päätteli, että sileä metallinen pintarakenne mahdollistaa pienen vastuksen. Tehtaallaan Dessaussa Junkers tuotti moottoreita ja ilmastointiin liittyviä koneita, kunnes vuonna 1909 aloitti yhteistyön lentokoneinsinööri Hans Reissnerin kanssa. Hän toi ajatuksen kokometallisesta lentokoneesta, jonka Junkersin tehdas sitten rakensi vuosina 1914–1915. Tunnuksella Junkers J 1 ja Blecheseliksi (peltiaasi) kutsuttu kone oli ensimmäinen kokometallinen lentokone ja muodostui lentokonetekniikassa merkittäväksi keksinnöksi. Tätä oli edeltänyt vuonna 1912 Wellblech-Ente, peltiankka, joka oli lentänyt, mutta ei tyydyttänyt suunnittelijoita. Junkersin tehdas jatkoi kokometallisten lentokoneiden kehittämistä
Kerettiläisyys

Kerettiläisyys eli virallisesta uskonopista poikkeava harhaoppi (heresia, kreikan sanasta αιρεσις, hairesis < αιρεομαι, haireomai ’valita’) tarkoittaa uskonnollista vääräoppisuutta. Sanoja kerettiläinen (kreik. hairetikos) ja harhaoppi (kreik. hairesis) käytetään molempia jo Raamatun alkuteksteissä. Paavali käyttää sanaa kerettiläinen kirjeessään Titukselle, Tit. 3:10. Toisessa Pietarin kirjeessä taas käytetään sanaa harhaoppi, 2. Piet. 2:1. Sanaa kerettiläinen käytti ensimmäisenä kirkkoisä Irenaeus (noin 130–202) teoksessaan Harhaoppeja vastaan (Contra Haereses)lähde? kuvatessaan ja arvostellessaan kristittyjä, joiden näkemykset erosivat hänen omistaankenen mukaan?. Myös monet muut kirkkoisät kirjoittivat teoksia harhaoppeja vastaan. Näihin kuuluu muun muassa Epifanioksen (noin 315–403) teos Panarion
Filip IV (Ranska)

Filip IV Kaunis (ransk. Philippe IV le Bel); (1268 Fontainebleau'n linna – 29. marraskuuta 1314, Fontainebleau'n linna, Ranskan kuningaskunta) oli Ranskan kuningas vuosina 1285–1314. Hän oli yhdestoista niin sanotun suoran Kapeting-dynastian hallitsija. Hän oli myös Navarran kuningas vuosina 1284–1305 nimenään Filip I yhteishallitsijana puolisonsa, kuningatar Jeanne I de Navarren kanssa. Filip IV oli Ranskan kuningas Filip III Rohkean (1245–1285) ja hänen ensimmäisen puolisonsa Isabella Aragonialaisen (1247–1271) toiseksi vanhin poika, joka eli täysi-ikäiseksi. Hänellä oli kolme veljeä ja kolme sisaruspuolta, joista Kaarle Valois (1270–1325) oli Valois'n kreivi; Marguerite de France (1282–1318) oli Englannin kuningas Edvard I:n puoliso; Louis de France (1276–1319) oli Evreux’n kreivi ja Blanche de France (1278–1306) oli Itävallan herttua Rudolf III:n puoliso. Hän oli alle kolmevuotias, kun äiti Isabelle Aragonialainen kuoli palatessaan kahdeksannelta ristiretkeltä, jossa isoisä Ludvig IX oli menehtynyt. Äiditön Filip ja hänen kolme veljeään näkivät vain vähän isäänsä, joka puolisonsa Isabellen kuoleman musertamana vetäytyi sota- ja hallintoasioihin. Hänen levoton lapsuutensa ja hänen kärsimänsä vastoinkäymiset selittävät jossain määrin hänen persoonallisuutensa ristiriitaisia ​​elementtejä. Vuonna 1274 hänen isänsä avioitui Marie de Brabantin, kauniin ja sivistyneen naisen kanssa, jonka saavuttua hoviin juonittelu alkoi kukoistaa. Samana vuonna kaksivuotias Jeanne de Navarre, Champagnen ja Navarran perillinen, otettiin vastaan ​​pakolaisena
Klemens V

Klemens V, syntymänimeltään Bertrand De Got tai Bertrand de Gouth, (noin 1264 – 20. huhtikuuta 1314) oli paavina 5. kesäkuuta 1305 – 20. huhtikuuta 1314.Hän siirsi paavinistuimen Roomasta Ranskan Avignoniin vuonna 1309, ja aloitti siten niin sanotun paavien Avignonin vankeuden, jota kesti vuoteen 1377 saakka.  Bertrand De Gotista tuli Commingesin piispa maaliskuussa 1295 ja paavi Bonifatius VIII nimitti hänet Bordeaux'n arkkipiispaksi vuonna 1299. De Got valittiin paaviksi Perugiassa vuonna 1305 Ranskan kuninkaan Filip IV:n painostuksesta. Valintaa edelsi vuoden tauko pyhällä istuimella, sillä konklaavin italialaiset ja ranskalaiset kardinaalit eivät tahtoneet päästä valinnasta yksimielisyyteen. Noustuaan paaviksi Klemens V nimitti useita uusia ranskalaisia kardinaaleja. Tällöin ranskalaiset muodostivat kardinaalien enemmistön, millä varmistettiin, että myös seuraavat paavit olisivat ranskalaisia. Klemensin oma kausi paavina oli vaikea, ja suurin syy hankaluuksiin oli kuningas Filip IV. Filip IV ei sallinut kirkolle minkäänlaista roolia maallisissa asioissa, ja kuningas pakotti Klemensin kumoamaan paavi Bonifatius VIII:n bullat Clericis Laicos, joka kielsi papistoa maksamasta veroa maallisille hallituksille, ja Unam Sanctam, joka määritteli paavin ylimmäksi auktoriteetiksi
Marxilais-leniniläiset ryhmät

Marxilais-leniniläiset ryhmät (MLR) oli vuosina 1973–1979 toiminut suomalaisten Mao Zedongin ajattelun kannattajien eli maolaisten keskusjärjestö. Maolaisuus nousi länsimaissa 1960-luvulla yhtenä kommunistisista liikkeistä. Kulttuurivallankumous oli käynnistynyt Kiinassa vuonna 1966 ja Maon Pieni punainen kirja ilmestyi suomeksi 1967. Maolaisuuteen kallistuneita vasemmistolaisia opintopiirejä alettiin perustaa Suomessa syksystä 1967 alkaen. Maolaisjärjestöt julkaisivat kahta lehteä, marxisti-leninististä teoriaa käsittelevää Punakaartia (1969–1975) ja päivänpoliittista agitaatiolehteä Lokakuu (1972–1978). Toimintaa leimasi suhde Suomen kommunistisen puolueen (SKP) oppositioon eli taistolaisiin, joilla oli 1970-luvulla hallitseva asema laitavasemmiston nuorison keskuudessa. SKP tuomitsi maolaiset lahkolaisina ja pyrki eristämään MLR:n. Varsinkin maolaisten Neuvostoliitto-kritiikki oli liikaa Neuvostoliiton kommunistisen puolueen johtoaseman tunnustaneille oikeaoppisille kommunisteille. Maolaisia ryhmiä toimi suomalaisissa yliopistokaupungeissa 1970-luvun loppupuolelle asti, mutta maolaiset jäivät Suomessa pieneksi ryhmäksi. Parhaimmillaan maolaisten toiminnassa oli mukana noin 100–200 ihmistä. Aluksi maolaisia tai ”marxismi-Ieninismi-Mao Zedongin ajattelu” -ideologiaan suuntauneita opintokerhotoimintaa oli Helsingissä, myöhemmin ainakin Raumalla, Turussa, Jyväskylässä ja Oulussa. Ensimmäisen maolaisen opintokerhon Tampereelle perusti dramaturgian opiskelija Jarmo Lavila Muutoinkin maolainen toiminta oli Tampereella paljon näkyvämpää ja aktiivisempaa kuin Helsingissä
Kenttä (fysiikka)

Kenttä on fysikaalinen suure, jolla on arvo jokaisessa avaruudenselvennä pisteessä jokaisena ajan kohtana. Esimerkiksi sää­ennusteessa tuulen nopeutta jonakin päivänä jossakin maassa kuvataan vektorilla, joka saa arvonsa jokaisessa pisteessä. Jokainen vektori kuvaa ilman virtaussuuntaa kyseisessä pisteessä. Päivän kuluessa suunta, johon vektori missäkin kohdassa osoittaa, muuttuu tuulen suunnan muuttuessa. Kentät voidaan ryhmitellä skalaari­kenttiin, vektori­kenttiin, spinori­kenttiin ja tensori­kenttiin riippuen siitä, onko kentän arvo kussakin pisteessä skalaari, vektori, spinori (esimerkiksi Diracin elektroni) tai yleisemmässä tapauksessa tensori. Esimerkiksi Newtonin fysiikan mukainen painovoimakenttä on vektorikenttä: sen arvon määrittäminen annetussa pisteessä tiettynä aikana edellyttää kolmea lukua, jotka tarkoittavat painovoiman kenttä­vektorin komponentteja tässä muodossa. Lisäksi sekä skalaari-, vektori- ja tensori­kentät voivat olla joko klassisia kenttiä tai kvantti­kenttiä riippuen siitä, onko kentän arvona luku vai kvantti­teoreettinen operaattori. Kentän voidaan ajatella ulottuvan kaikkialle avaruuteen. Käytännössä jokaisen tunnetun kentän voimakkuus kuitenkin pienenee etäisyyden kasvaessa, kunnes sitä ei voida enää havaita. Esimerkiksi Newtonin painovoimalain mukaan painovoimakentän voimakkuus on kääntäen verrannollinen kentän aiheuttavasta kappaleesta mitatun etäisyyden neliöön. Tämän vuoksi Maan painovoimakenttä on kosmisessa skaalassa jo lähes niin pieni, ettei sitä voida havaita. Vaikka kentät määritellään lukuina avaruudessa, kaikki fysiikassa käytetyt kentät ovat jotakin fysikaalisesti todellista
Kello

Kello on ajan mittaamiseen ja näyttämiseen tarkoitettu laite. Kellon kolme perustekijää ovat käyttövoiman lähde, näytön laskinjärjestelmä sekä käynninsäätelijä, joka yhdistää kaksi muuta osaa. Nykyaikainen kello esittää kellonajan tunteina, minuutteina ja sekunteina vuorokauden vaihtumisesta. Aika näkyy kellotaulussa joko viisarien asennosta tai digitaalisina numeroina. Viisarikellossa tuntiviisari, minuuttiviisari ja yleensä sekuntiviisari kiertävät ympyränmuotoista numerosarjaa. Ennen mekaanisen kellon keksimistä keskiajalla ihmiset olivat käyttäneet esimerkiksi aurinkokelloja, tiimalaseja ja vesikelloja. Pieniä kelloja, kuten rannekelloja, kannetaan yleensä mukana. Julkisilla paikoilla on yleensä isompia, kiinteitä kelloja. Myös tietokoneissa ja matkapuhelimissa on kello. Kellon tehtävä ei aina ole vain näyttää aikaa, esimerkiksi kellokytkimessä kellokoneiston tehtävä on myös ohjata laite toimimaan tiettynä ajan hetkenä. Kello voi antaa myös herätyshälytyksiä. Ensimmäinen käyttöön otettu ajan mittari oli maahan pystytetty keppi, jonka avulla ihmiset saattoivat päätellä varsin tarkasti, kuinka suuri osa päivästä oli kulunut ja paljonko oli vielä jäljellä ennen auringonlaskua
Ancus Marcius

Ancus Marcius oli neljäs antiikin Rooman myyttisistä kuninkaista ja Numa Pompiliuksen tyttärenpoika. Tarinan mukaan hän piti ensisijaisen tärkeänä, että viralliset kulttimenot toimitettaisiin siten, kuin Numa oli säätänyt. Hän sääti sotaa koskevat menettelytavat ja hänen hallituskaudellaan Rooma laajeni merelle asti. Hänen todellisista toimistaan tai edes hänen olemassaolostaan ei kuitenkaan ole näyttöä.
Montmartre

Montmartre, ”marttyyrien vuori” (ransk. mont des martyrs), on Pariisin pohjoisosassa, XVIII kaupunginosassa sijaitseva  kaupungin korkein kukkula.  Se on tunnettu historiastaan taiteilijoiden asuinpaikkana.  Montmartre muodosti oman kuntansa vuoteen 1800-luvun puoliväliin saakka saakka, jolloin Pariisi sai nykyiset rajansa.  Tuolloin Pariisiin liitettiin muutkin alueet, jotka sijaitsivat rajana siihen saakka olleiden niin sanottujen keskimmäisten bulevardien ja muutamaa kilometriä ulompana, nykyisen Boulevard Périphériquen kohdalle vuonna 1843 rakennetun linnoitusketjun eli Pariisin viimeisimmän kaupunginmuurin välissä. Kukkulan on arveltu saaneen nimensä siitä, että Pariisin ensimmäinen piispa Pyhä Dionysius (ransk. Saint Denis) kärsi siellä marttyyrikuoleman noin vuonna 272. Tarinan mukaan piispa kantoi irti hakatun päänsä teloituspaikalta useita kilometrejä pohjoiseen, minne syntyi Saint-Denis’n kaupunki. Teloituspaikalle rakennettiin 800-luvulla piispan muistoksi luostari, jonka valtasivatselvennä benediktiininunnat. Luostari rikastui, sen elämä turmeltui, ja 1400-luvulla sen irstaus ja rappio oli yleisenä pilapuheiden aiheena. Kukkulan alkoivat vallata kabareet, kapakat, ilotalot ja yökerhot, joille annettiin huumorimielessä sellaisia nimiä kuin ”Pyhä Anna” tai ”Lothringenin risti”. Vähitellen rikollisuus kasvoi kukkulalla niin suureksi, ettei siellä enää ollut turvallista käydä, ja rahavirrat Montmartrelle tyrehtyivät
Mortal Kombat (elokuva)

Mortal Kombat on samannimiseen peliin pohjautuva toiminta-fantasia-seikkailuelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1995. Elokuvan käsikirjoitti ja ohjasi Paul W. S. Anderson. Se oli siihen asti julkaistuista videopeleihin pohjautuvista elokuvista kaupallisesti menestynein (aiempina vuosina julkaistut Super Mario Bros ja Street Fighter eivät olleet menestyneet kaupallisesti). Se tuotti 122 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti. Osa elokuvaan kohdistuneesta kritiikistä pohjautui siihen, että pelien väkivaltaisuutta oli karsittu kovalla kädellä, jotta elokuva sopisi nuoremmallekin yleisölle. Elokuvalle tehtiin seuraavana vuonna jatko-osa Mortal Kombat: Annihilation, jossa Anderson ei ollut virallisesti osallisena. Monet ensimmäisessä elokuvassa mukana olleet näyttelijät kieltäytyivät osallistumasta jatko-osan tekoon (Scorpion-hahmoa esittänyt Chris Casamassa puolestaan toimi Batman & Robin -elokuvassa George Clooneyn stunttimiehenä). Vain päätähdet Robin Shou ja Talisa Soto palasivat vanhoihin rooleihinsa. Ensimmäisessä elokuvassa Reptile-hahmoa esittänyt Keith Cooke palasi tässä elokuvassa nuoremman Sub-Zeron roolissa. Myös Mileenaa jatko-osassa esittänyt nainen oli Soton stunttinainen ensimmäisestä elokuvasta
Demiurgi

Demiurgi (kreik. δημιουργός, dēmiourgós - "muovaaja", "käsityöläinen") on Platonin filosofiassa ja eräissä muissa oppijärjestelmissä maailman muovannut, alempi taitajajumaluus, joka on muovannut kaaoksen materiasta aineellisen maailman kuvastamaan rationaalista ja ikuista ihannetta. Platon antoi käsitteelle tämän merkityksen dialogissa Timaios. Myöhemmin jotkut gnostilaiset omaksuivat Platonin käsitteen ja sovittivat sen omaan dualistiseen maailmankuvaansa. Gnostilaisuudessa demiurgi edusti joidenkin käsitysten mukaan pahuuden voimia. Se oli olento, joka oli koostanut halveksittavan materiaalisen maailman ja oli hyvän ylijumalan vastakohta. Toisen gnostilaisen käsityksen mukaan se on myös alempi taivaallinen olento, joka aineellisen maailman luodessaan toimi todellisen Jumalan mandaatilla. Alun perin demiurgi on tarkoittanut henkilöä, joka harjoittaa yleishyödyllistä toimintaa ja tuottaa hyödykkeitä, kuten käsityöläiset ja rakentajat.  Demiurgin todellinen olemus vaihtelee huomattavasti eri oppijärjestelmissä. Toisille, kuten Platonille, se oli hyväntahtoinen arkkitehti, rakentaja tai taiteilija, toisille, kuten joillekin gnostilaisille, pahan henkilöitymä. Setiläisessä gnostilaisuudessa demiurgin nimi oli Jaldabaoth ja se yhdistettiin Jahveen. Muita demiurgille annettuja nimiä ovat muun muassa Yao tai Iao ja mandealaisuuden Ptahil
Jalkaväki

Jalkaväki (jv) on maavoimiin kuuluva aselaji, jonka sotilaat taistelevat yleensä jalkaisin ja käyttävät henkilökohtaista asetta. Läpi aikojen jalkaväki on ollut armeijoiden keskeisin osa. Muinaisina aikoina merkittävimmät sotilasmuodostelmat olivat esimerkiksi Kreikassa käytetyt falangit ja hienopiirteisemmät roomalaiset legioonat. Näissä yksiköissä saattoi olla useita tuhansia miehiä. Keskiajalla ratsuväen ajateltiin olevan ylivertainen jalkaväkeen nähden. Kuitenkin, mikäli ratsastavien ritarien rynnäkkö oli huonosti järjestynyt, se päättyi usein tuhoon jalkaväkeä vastaan, ja 1350-luvulta lähtien ritarit itsekin alkoivat jalkautua taisteluun vastakeinona jousimiehiä vastaan, jotka saattoivat ampua heidän ratsunsa. Kurinalaiset jalkaväkimuodostelmat alkoivat hallita taistelukenttää yhdessä ratsuväen kanssa käyttäen heittoaseita, jousia ja erilaisia maastotyyppejä hyväkseen. Tilanne pysyi ennallaan, kunnes tuliaseet ja räjähteet mullistivat sodankäynnin. Vaikka pitkäjousi olisi ollut huomattavasti tehokkaampi kuin vasta keksitty musketti, sen tuloksellinen käyttö vaati ampujalta elinikäistä harjoittelua. Muskettiarmeijan värvääminen vaati puolestaan rahaa, aseiden tuotantoyksikköjä, ruutia ja suuren määrän sotilaita, mutta sotilaita ei tarvinnut kouluttaa kuin muutamia viikkoja tai kuukausia. Pitkä keihäs, piikki, tuli merkittäväksi lähipuolustusaseeksi hyvin koulutetuille jalkaväkimiehille. Teollistumisen myötä jalkaväki hallitsi yhä taistelukenttää
Dealey Plaza

Dealey Plaza on puistoaukio Dallasissa Texasin osavaltiossa. Yhdysvaltain 35. presidentti John F. Kennedy salamurhattiin Dealey Plazan alueella 22. marraskuuta 1963, kun häntä kuljettanut autosaattue ajoi aukion halki kulkevalla Elm Streetillä. Vuonna 1993 puisto julistettiin Yhdysvaltain historialliseksi maamerkiksi. Dealey Plaza sijaitsee Dallasin Downtownin länsiosassa. Se rakennettiin puistoalueeksi vuosina 1934–1940 ja nimettiin The Dallas Morning Newsin pitkäaikaisen julkaisijan George Dealeyn (1859–1946) mukaan. Elm Streetin pohjoispuolella on ruohokumpare (grassy knoll) ja Dallasin kaupungin perustajan John Neely Bryanin (1810–1877) mukaan nimetty betonirakennelma (Bryan pergola), jonka kohdalla Abraham Zapruder seisoi kuvatessaan Kennedyä ja tämän autosaattuetta salamurhan tapahtuessa. Samalla puolella katua oli Texasin koulukirjavarasto, jonka kuudennen kerroksen ikkunasta Lee Harvey Oswald ampui Warrenin komission raportin mukaan kolme laukausta noin 5–8 sekunnissa. Nykyään rakennuksessa toimii Dallasin piirikunnan virastoja sekä Kennedyn salamurhan muistoksi perustettu museo Sixth Floor Museum. Dealey Plazan alueella on edelleen käytössä katuvaloja ja liikennemerkkejä, jotka olivat siellä jo 1963
Aiskhines (sokraatikko)

Aiskhines (m.kreik. Αἰσχίνης, 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli Sokrateen oppilas ja sokraatikko. Hän oli kotoisin Ateenasta. Sokrateen kuoltua Aiskhines siirtyi Syrakusan tyrannin Dionysios II:n hoviin. Aiskhines kirjoitti useita dialogeja Sokrateen hengessä: Diogenes Laertioksen mukaan näitä olivat Miltiades, Kallias, Aksiokhos, Aspasia, Alkibiades, Telauges ja Rhinon. Niistä on säilynyt vain katkelmia. Aiskhines oli myös taitava puhuja. Hän ihaili sofisti Gorgiasta.