nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Anders Ahlqvist

Anders Eric Olof Ahlqvist (17. helmikuuta 1945 Tukholma – 23. elokuuta 2018 Kirkkonummi) oli suomalainen kielitieteilijä (keltologi) ja professori. Ahlqvistin elämä ja ura olivat kansainvälisiä. Hän syntyi Ruotsissa ja vietti lapsuutensa Egyptissä, jossa hänen liikemies-isänsä toimi konsulina. Koulunsa Ahlqvist kävi Suomessa: Kauniaisissa ja Helsingin Nya svenska läroverketissä, jota hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1963. Hän alkoi opiskella Helsingin yliopistossa klassillista filologiaa ja siirtyi vuonna 1966 yleiseen kielitieteeseen. Hän suoritti kandidaatintutkinnon vuonna 1968 ja siirtyi 1970-luvun alussa Edinburghiin, jossa hän väitteli tohtoriksi vuonna 1974 pääaineenaan keltologia. Hän työskenteli tutkijana Dublinissa, ja vuodesta 1976 hän hoiti muinaisiirin henkilökohtaista professuuria Galwayn yliopistossa. Irlannissa hän oli Suomen kunniakonsuli. Helsingin yliopistossa Ahlqvist hoiti yleisen kielitieteen professuuria 1988–1989 sekä vieraili keltologian professorina Utrechtin yliopistossa 2003–2004. Ahlqvist jäi Galwaysta eläkkeelle vuonna 2005 ja siirtyi professoriksi Sydneyn yliopistoon (2008–2013)
Kanatunkkari

Alphitobius diaperinus(Panzer, 1796) Kanatunkkari Wikispeciesissä Kanatunkkari Commonsissa Kanatunkkari (Alphitobius diaperinus) eli kanalakuoriainen on pimikkökuoriaisten (Tenebrionidae) heimoon ja Alphitobius sukuun kuuluva kovakuoriaislaji. Kanatunkkari on levinnyt laajasti maailmalle ja esiintyy myös Suomessa. Aikuiset kanatunkkarit ovat väriltään tumman punaruskeita tai mustia ja 5,5 - 7,0 mm pitkiä. Tuntosarvet ovat lyhyet ja nuijamaiset kasvaen lyhyttä kellertävää karvaa. Lajin toukat ovat väriltään keltaisia ja sylinterimäisiä ja pituudeltaan noin 15 mm. Toukista käytetään myös nimeä buffalomato. Kanakuoriaisen läsnäolon voi tunnistaa sen erittämästä epämiellyttävästä hajusta. Aikuiset kanakuoriaiset ovat suhteellisen pitkäikäisiä (400 päivää) ja osaavat lentää. Kanatunkkaria esiintyy kanaloissa ja broilerikasvattamoissa ja se voi toimia vektorina useille siipikarjan patogeeneille eli taudinaiheuttajille ja loisille. Kanakuoriaiset syövät esimerkiksi kananlantaa ja siinä eläviä kärpästoukkia sekä homeen pilaamaa viljaa ja jauhoja. Kanatunkkari muistuttaa ulkonäöltään samaan sukuun kuuluvaa kiiltotunkkaria (Alphitobius laevigatus). Kanatunkkarin toukkia voidaan hyönteistaloudessa myydä ja markkinoida sekä valmistaa niistä elintarvikkeita
Georgian talous

Georgian talous on kasvanut Georgian sodan päättymisen jälkeen. Georgian talous kehittyi hyvin vuonna 201 ja BKT kasvoi huomattavasti 4,8 prosenttiin. Kasvu johtui muun muassa yksityisen kulutuksen kasvusta ja finanssipolitiikan johdonmukaisesta kehityksestä. Viimeisen kymmenen vuoden aikana talous on kasvanut voimakkaasti noin 4,5 prosentin vuosivauhdilla huolimatta monista häiriötekijöistä. Vuosina 2007–2008 koettiin maailmanlaajuinen finanssikriisi, ja vuonna 2008 konflikti Venäjän kanssa. Myös raaka-aineiden hintojen lasku vuodesta 2014 vaikutti keskeisiin kauppakumppaneihin. Georgiassa köyhyys väheni 32,5 prosentista 17,1 prosenttiin vuosina 2006–2016. Alemmat yhteiskuntaluokat ovat hyötyneet hallituksen tukemasta sosiaalipolitiikasta ja talouden tuomista mahdollisuuksista. Myös kotitalouksien hyvinvointi on parantunut. Talouden ja hallinnon uudistukset ovat nostaneet ulkomailla Georgian kiinnostavuutta investointikohteena. Georgia on esimerkiksi muuttanut lainsäädäntöä yksityisen sektorin tukemiseksi. Lisää kauppayhteistyötä tuo myös alueellinen vapaakauppasopimus Euroopan unionin kanssa ja vapaakauppasopimus Kiinan kanssa
Bohai

Bohai (violetilla) ja yhdistynyt Silla (sininen) ja kartalla 830-luvulla. Bohai tai Balhae (hangul: 발해, hanja: 渤海 McCune-Reischauer: Parhae) oli valtio nykyisen Kiinan Mantšuriassa ja Korean niemimaan pohjoisosissa. Bohai muodostui Tang-dynastian ja Sillan keskenään jakaman Goguryeon entisille pohjoisalueille niiden irrottauduttua Tang-dynastian suorasta vallasta Dae Joyeongin eli Gon johdolla vuonna 698. Valtakunta kesti aina vuoteen 926 saakka, jolloin sen valloitti kitaanien perustama Liao-dynastia. Goguryeon asukkaiden tapaan Bohain asukkaat olivat mahdollisesti sukua džurtšeneille eli sittemmille mantšuille. Bohain edeltäjä oli Goguryeo, jonka Korean niemimaalla sijainnut Sillan valtio jakoi yhdessä Kiinan Tang-dynastian kanssa vuonna 668. Sillan kuningaskuntaa on kutsuttu sittemmin yhdistyneeksi Sillaksi sen vallattua vielä Tang-dynastian saamaat osat Daedong-joen eteläpuolella vuonna 676. Tang-dynastia hallitsi edelleen Goguryeon entisiä alueita joen pohjoispuolella, mutta paikalliset vzastustivat kiinalaisvaltaa sitkeästi. Vastarinnan laannuttamiseksi kiinalaiset läänityttivät suuren alueen Goguryeon viimeiselle kuninkaalle Bojangille, josta tuli samalla Liaodongin kuvernööri ja titteliltään Joseonin kuningas. Bojangin kuoltua alueella hallitsivat hänen jälkeläisensä muodollisesti Kiinan alaisina, mutta käytännössä autonomisina hallitsijoina. Vuonna 698 Kiina vetäytyi Itä-Mantšuriasta ja entinen Goguryeon kenraali Dae Joyeong perusti Bohain valtion. Bohai ei hallinnut kaikkia entisen Goguryeon eteläisiä alueita, mutta toisaalta sen rajat ulottuivat edeltäjäänsä pohjoisemmaksi
Espoon Palloseura (jalkapallo)

Miehet: Ykkönen Miehet: Sven Pierre Rodriguez Aumaitre Espoon Palloseura (lyh. EPS, virallisesti Espoon Palloseuran Jalkapallo ry) on vuonna 1970 perustettu espoolainen jalkapalloseura. Kaudella 2024 EPS:n miesten edustusjoukkue pelaa Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, Ykkösessä. Naisten edustusjoukkue pelaa Naisten Kakkosessa. EPS voitti 2021 suomenmestaruuden T18 SM-sarjassa. Nuori joukkue pelasi myös itsensä Naisten 2022 Suomen Cupissa lohkovaiheeseen 24 parhaan joukkoon. Useampi joukkueen pelaaja on kutsuttu Suomen nuorisomaajoukkueisiin pelaamaan. Joukkueen valmentaja Arpad Mester palkittiin Suomen Palloliiton Captain's Ball 2021 -gaalassa vuoden tyttöjoukkueen valmentajana. Joukkue nosti myös EPS:n naiset vuoden 2021 päätteeksi pelaamaan Naisten Kakkoseen. Omana seuranaan toimiva Espoon Palloseuran Jääkiekko on pelannut Suomi-sarjassa.
Krysanteemivallankumous

28. lokakuuta – 31. lokakuuta 1918 Unkari Tasavallan julistaminen Unkarin kansallisneuvosto Itävalta-Unkari Mihály Károlyi Kaarle IIstván Tisza Krysanteemivallankumous (unk. Őszirózsás forradalom) oli Itävalta-Unkariin kuuluneessa Unkarin kuningaskunnassa ensimmäisen maailmansodan lopulla lokakuussa 1918 syttynyt vallankumous, jonka seurauksena Unkari julistettiin lopulta tasavallaksi ja Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia päättyi. Valtaan nousseella Mihály Károlyin hallituksella oli aluksi takanaan suuri kansan tuki, mutta lopulta pettymykset ulko- ja sisäpolitiikassa vaikuttivat Unkarin neuvostotasavallan perustamiseen maaliskuussa 1919. Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia taisteli Saksan keisarikunnan rinnalla ympärysvaltoja vastaan vuonna 1914 alkaneen ensimmäisen maailmansodan aikana. Pian sodassa koetut vastoinkäymiset rintamalla ja taloudelliset vaikeudet kasvattivat opposition vaikutusvaltaa. Suhteellisen suuri osa koko kaksoismonarkian sotilasrasituksesta kohdistui Unkarin kruunun maille. Lisäksi Itävalta-Unkarin vähemmistökansallisuudet alkoivat järjestäytyä sodan aikana. Mahdollisen tappion sodassa katsottiin uhkaavan koko kaksoismonarkian olemassaoloa. Unkarin pääministerinä vuosina 1913–1917 toiminut István Tisza vastusti tiukasti vähemmistökansallisuuksien tavoitteita ja esimerkiksi äänioikeuden laajentamista. Häntä vastusti Unkarin oppositio, jonka suurinta ryhmää johti kreivi Mihály Károlyi
Škoda Scala

Škoda Scala on Škoda Auton vuodesta 2018 lähtien valmistama alemman keskiluokan automalli, joka korvasi Škoda Rapidin. Malli perustuu esimerkiksi Volkswagen Polossa käytetyn MQB A0 -pohjalevyn pidennetylle versiolle. Scala on 10 senttimetriä pidempi kuin Volkswagen Golf, mutta 30 senttimetriä lyhyempi kuin suurempi Octavia-malli. Akseliväli on 12 millimetriä pidempi kuin Golfissa, millä on pyritty hyviin takaistuintiloihin. Muotoilu pohjautuu Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2018 näytteillä olleeseen Škoda Vision RS -konseptiautoon. Vuoden 2019 Euro NCAP -kolaritestistä Scala sai tulokseksi täydet viisi tähteä. Scala ensiesiteltiin Tel Avivissa joulukuussa 2018. Bensiinimoottoreina ovat kolmesylinterinen 1,0-litrainen (94/114 hv) ja nelisylinterinen 1,5-litrainen (148 hv), dieselmoottori on 1,6-litrainen (114 hv). Pienitehoisimman moottorin yhteydessä on viisivaihteinen manuaalivaihteisto, muissa kuusivaihteinen. Lisäksi valittavana on myös seitsenportainen DSG-kaksoiskytkinvaihteisto. Loppuvuodesta 2019 Scalasta on saatavilla myös maakaasuversio (CNG). Scalan keskeisiä kilpailijoita ovat Volkswagen Golf, Toyota Corolla, Ford Focus, Kia Ceed, Opel Astra ja Hyundai i30
Pukkila (Kauhajoki)

Pukkila on kaupunginosa, joka sijaitsee Kauhajoen eteläosassa, noin kahden kilometrin päässä Kauhajoen keskustasta. Pukkilassa on ala-aste nimeltä Pukkilan koulu. Pukkila on myös Kauhajoen rikkain kaupunginosa.
Ragnarrin poikien tarina

Ragnarrin poikien tarina (isl. Ragnarssona þáttr tai Þáttr af Ragnars sonum) on keskiaikainen islantilainen lyhytsaaga, joka luetaan niin kutsuttuihin muinaissaagoihin. Se on säilynyt vain 1300-luvun alkupuolelta peräisin olevassa Hauksbók-käsikirjoituksessa, sen todennäköisesti vuosien 1302–1310 välisenä aikana kirjoitetussa osiossa. Ragnarrin poikien tarina kertoo tiivistetyn version Ragnarr Karvahousun saagan sisällöstä eli Ragnarr Karvahousun elämästä ja kuolemasta ja hänen poikiensa kostosta, kun kuningas Ælla on surmauttanut Ragnarrin sulkemalla tämän käärmeitä täynnä olevaan kuoppaan. Ragnarrin poikien tarina on pohjautunut jollekin Ragnarrin saagan vanhemmalle, mahdollisesti jo 1200-luvun alkupuolella kirjoitetulle versiolle, joka ei ole säilynyt. Tämä versio on pohjautunut samalle runo- ja kerrontaperinteelle, jolle on perustunut myös Ragnarrin kuolinlauluna tunnettu runo Krákumál. Ragnarrin poikien tarina sisältää jonkin verran myös siitä samasta runoudesta, jota on säilynyt Ragnarr Karvahousun saagassa. Ragnarr Karvahousun saagan lisäksi Ragnarrin poikien tarinan kirjoittajalla on todennäköisesti ollut käytössään nyt jo kadonnut Skjöldunga saga, jossa myös kerrottiin Ragnarrista ja tämän pojista, sekä skaldi Sigvatr Þórðarsonin Knútsdrápa, jossa kuvataan mm. Knuut Suuren Englannin valloitusta vuonna 1016. Kirjoittajan Ragnarrin poikien tarinassa käyttämät nimimuodot taas viittaavat siihen, että kirjoittaja on mahdollisesti tuntenut jonkin aihetta käsittelevän latinankielisen, englantilaista alkuperää olevan tekstin, mahdollisesti esimerkiksi benediktiinimunkki Matteus Pariisilaisen teoksen Chronica majora. Tarinassa esitetty maininta siitä, että yksi Ragnarrin pojista (Sigurðr ormr í auga) olisi kuningas Haraldr Kaunotukan esi-isä, on peräisin Snorri Sturlusonin nimiin luetussa kuningasaagojen kokoelmassa Heimskringla olevasta Hálfdan Mustan saagasta (Hálfdanar saga svarta).Ragnarrin poikien tarinan kirjoittajasta ei ole varmuutta, mutta on epäilty, että tämä on saattanut olla Hauksbók-käsikirjoituksen omistanut ja myös osittain kirjoittanut Haukr Erlendsson
Arvid Kuha

Gustaf Arvid (Arvi) Kuha, vuoteen 1906 Göös (5. helmikuuta 1877 Jyväskylä – 25. kesäkuuta 1959) oli suomalainen opettaja, kauppakoulun johtaja ja yritysjohtaja. Kuhan vanhemmat olivat opettaja, kustantaja ja valtiopäivämies K. G. Göös ja Fanny John. Kuha tuli ylioppilaaksi 1895, valmistui filosofian kandidaatiksi 1898 ja sai päästötodistuksen Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta 1906. Hän opiskeli myös ulkomailla Berliinin kauppakorkeakoulussa josta hän sai päästötodistuksen 1908. Kuha kävi Burroughs-yhtiön myyntikoulun 1912 ja hän teki opintomatkoja Skandinavian maihin, Englantiin, Saksaan ja Amerikkaan. Kuha toimi opettajana Viipurin kauppakoulussa 1906–1907 ja Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa 1907–1910. Jyväskylän kauppakoulun johtajana Kuha toimi 1910–1912 ja Systema-yhtiössä prokuristina 1912–1919 ja yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1920. Tätä tehtävää Kuha hoiti vuoteen 1931 asti ja työskenteli sitten Suomen vientiyhdistyksen osastopäällikkönä
Herman Tammilehto

Herman Robert Tammilehto (22. toukokuuta 1902 Seinäjoki – 27. lokakuuta 1954 Seinäjoki) oli Seinäjoen kauppalanjohtaja vuosina 1935–1954. Herman Tammilehdon vanhemmat olivat seppä Johan Akseli Tammilehto ja Sanna Raumann ja puoliso vuodesta 1937 Aili Katri Ojala. Tammilehto tuli ylioppilaaksi 1923 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1931, varatuomarin arvon hän sai vuonna 1936. Tammilehto toimi asianajajana Tampereella 1932–1933, oma asianajotoimisto hänellä oli Seinäjoella 1934–1935. Kauppalanjohtajan toimen ohella Tammilehdolla oli Seinäjoella useita luottamustehtäviä, kuten Seinäjoen orkesteriyhdistyksen puheenjohtajuus vuodesta 1936.
Urpola

Urpola on Mikkelin 11. kaupunginosa, joka sijaitsee noin kilometri Mikkelin torilta etelään aivan Savon radan eteläpuolella. Kaupunginosan naapureina ovat pohjoisessa Nuijamiehen, idässä Kenkäveronniemen, etelässä Kattilansillan ja lännessä Pitkäjärven kaupunginosat. Urpolassa sijaitsevat muun muassa Saimaanportin Yhtenäiskoulu, Selännekadun silta, Urpolan kartano ja Urpolan luontokeskus. Urpolanlammen pohjoisosa uimarantoineen ja läheisine urheilukenttineen kuuluu Urpolaan.
Đông Sơnin pronssikulttuuri

Đông Sơnin pronssikulttuuri oli Kaakkois-Aasiassa 1000-luvulta eaa. noin 100-luvulla jaa. kukoistanut pronssikautinen kulttuuri, jonka ehkä tunnetuin ilmentymä olivat pronssista taidokkaasti valmistetut gongirummut ja muut pronssiesineet. Pronssiesineiden valmistus alkoi Mã-joen varrella ja myöhemmin kulttuuri levisi myös Punaisenjoen alueelle ja edelleen sieltä muualle Kaakkois-Aasiaan. Joitakin kulttuurin piirteitä, kuten gongirumpujen valmistus, on säilynyt Kaakkois-Aasian eri pienkulttuurien keskuudessa. Đông Sơnin pronssikulttuuri sai nimensä Đông Sơnin löytöpaikan mukaan lähellä Vietnamin pääkaupunki Hanoita. Đông Sơn sijaitsee Mã-joen etelärannalla. Mã-joen ja läheisen Chu-joen yhtymäkohdan tasankoalueella alettiin valmistaa pronssiesineitä 1000-luvun ja 700-luvun ennen ajanlaskun alkua välisenä aikana. Alueen asukkaat käyttivät hiekkakivestä valmistettuja muotteja ja valupatoja esimerkiksi pronssisten kirveiden, nuolenkärkien, vasaroiden ja korujen tekoon. Erityisen tunnetuksi ovat tulleet kulttuurin noin metrin kokoiset taidokkaasti valmistetut gongirummut. 700-luvulle tultaessa Mã-joen ja Punaisenjoen alueet muodostivat yhtenäisen kulttuurialueen. Đông Sơn muodosti pronssiesineiden tuotannon keskittymisalueen, jota pidetään yhtenä tunnetuimmista esimerkeistä vallan keskittymisestä keskushallintojohtoiseksi esihistoriallisen Kaakkois-Aasian alueella
Turun verkatehdas

Turun verkatehdas oli Turussa 1870-luvulta 1970-luvulle toiminut verkaa ja muita villatuotteita valmistanut tekstiilitehdas. Se oli 1950-luvun alussa lähes 2 000 työntekijällään Turun toiseksi suurin työnantaja Wärtsilän omistaman Crichton-Vulcanin telakan jälkeen. Kuudennen kaupunginosan koilliskulmassa, niin sanotuilla Tervatorin tai Multavierun alueella toimineen tehtaan rakennuksissa toimi myöhemmin monia muitakin tekstiilialan yrityksiä, kunnes 1990-luvulla suurimmasta tehdasrakennuksesta saneerattiin palvelutalo Verkahovi ja muiden rakennusten paikalle nousi kerrostaloja. ”Turun verka” tuli tunnetuksi 1540-luvulta alkaen, jolloin sitä alkoi tehdä Turun linnan verkakutomo, Suomen ensimmäinen teollisuuslaitos. Sillä oli valkkimylly eli villan vanutuslaitos Turun Halisissa. Kutomo toimi 1600-luvulle asti. Turun verkatehdas sai alkunsa 1874, kun Kiukaisissa syntynyt, Loimaallakin ammattiaan harjoittanut värjärimestari Johan Limnell perusti Multavierun alueelle nykyisen Verkapihan ja Kutomonkadun väliseen kortteliin värjäämön, kutomon ja jauhomyllyn. Muutaman vuoden hän oli jo Turussa pitänyt pientä värjäämöä nykyisten Yliopiston- ja Aninkaistenkadun kulmassa. Ensimmäiset tehdasrakennukset pystytettiin aivan joen rantaan, mutta ne paloivat maan tasalle jo 1876. Seuraavana vuonna Limnell ja joukko kauppiaita ja säätyläisiä perustivat uuden Multavieru-osakeyhtiön, joka rakensi tehtaan uudelleen, mutta nekin paloivat heti. Limnell joutui henkilökohtaiseen konkurssiin, mutta muut yhtiön taustavoimat perustivat vuonna 1885 Turun Verkatehdas Osakeyhtiön. 1890-luvulla tehdasalueelle nousi kaksi ensimmäistä kolmikerroksista tiilirakennusta Aug
Hyperbelirata

Hyperbelirata eli hyperbolinen rata on taivaanmekaniikassa ja astrodynamiikassa kappaleen rata suuremman massan eli keskuskappaleen, esimerkiksi Auringon ympärillä, kun sen nopeus on pakonopeutta suurempi, toisin sanoen suurempi kuin sen vähintään on oltava, jotta se pystyy pakenemaan keskuskappaleen painovoimakentästä. Tällöin Newtonin gravitaatiolaista seuraa, että kappaleen liikerata on hyperbelin muotoinen. Tällaisen radan eksentrisyys on suurempi kuin yksi. Paraabeliratojen tavoin kaikki hyperbeliradat ulottuvat äärettömän kauas keskuskappaleesta, ja tällaisella radalla liikkuva kappale joutuu vain kerran keskuskappaleen läheisyyteen. Tässä suhteessa ne eroavat ellipsiradoista, jotka ovat umpinaisia käyriä ja joita pitkin liikkuva kappale päätyy täyden kierroksen tehtyään aina samaan paikkaan. Yksinkertaistetuilla oletuksilla voidaan sanoa, että hyperbelirataa pitkin kulkeva kappale päätyy lopulta äärettömän kauas, ja sen nopeus keskuskappaleen suhteen lähestyy tiettyä raja-arvoa. Kun avaruusluotaimen nopeutta lisätään painovoimalingon avulla sen kulkiessa jonkin planeetan ohi, luotaimen liikettä sen ollessa tämän planeetan vaikutuspiirissä voidaan kuvata hyperbeliradalla. Ellipsiradan tavoin hyperbeliradankin määrittelevät, kun sen suuntautumista ei oteta huomioon, sen isoakselin puolikas ja eksentrisyys. Hyperbeliradalla kuitenkin muut parametrit saattavat olla hyödyllisempiä kappaleen liikkeen ymmärtämiseksi. Seuraavassa taulukossa on lueteltu tärkeimmät parametrit, jotka yleisin oletuksin kuvaavat hyperbelirataa pitkin kulkevan kappaleen liikettä, sekä näitä parametreja toisiinsa yhdistävät yhtälöt. Näissä a tarkoittaa hyperbelin isoakselin ja b pikkuakselin puolikasta ja 𝑣∞ lopullista nopeutta, jonka kappale saa etäännyttyään kauas keskuskappaleesta. Hyperbeliradan isoakselin puolikas (𝑎) on hyperbelin asymptoottien leikkauspisteen ja sitä lähimpänä olevan hyperbeliradan pisteen eli periapsiksen välinen etäisyys
Tumucumaquen kansallispuisto

Puiston ulkopuolelta Ranskan Guyanasta otettu kuva muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa Tumucumaquen kansallispuisto on luonnonsuojelualue Brasiliassa, Amazonin sademetsässä. Se on maailman laajin trooppinen kansallispuisto, pinta-alaltaan yli 38 800 neliökilometriä. Alueella on useita vesiputouksia ja metsän yläpuolelle kohoavia graniittikallioita. Siellä elää laiskiaisia, jaguaareja, kilpikonnia ja harpyijoita. Puisto sijaitsee erittäin vaikeakulkuisella alueella,joten salametsästys ei ole niin suuri ongelma kuin monissa muissa kansallispuistoissa. Sen alueella ei elä Brasilian alkuperäisväestöä. Sieltä on kuitenkin löytynyt tinamalmia, ja hallitus yrittää lopettaa alueella toimivan pienimuotoisen kaivostoiminnan.
Mk 32 SVTT

Mk 32 SVTT on Yhdysvaltain laivaston torpedojärjestelmä. Pääosa järjestelmistä on kolmiputkisia yksikköjä, joita voi alustalla kääntää kohti maalia. Poikkeuksena on kuitenkin Mod 9, jossa on ainoastaan kaksi kiinteästi asennettua putkea. Järjestelmällä voidaan laukaista Mk 44-, Mk 46-, ja Mk 50 -torpedoja, joista viimeisiä Mod 17 alkaen. Lisäksi voidaan käyttää Mk 54 -torpedoja. Putkien laukaisu voi tapahtua kauko-ohjatusti, mutta niissä on myös käsinlaukaisumahdollisuus Mod 15 -versiota lukuun ottamatta. Laukaisu tapahtuu paineilmalla, minkä jälkeen torpedot ohjautuvat maaliin itsenäisesti. lähde?
Yhdysvaltain kongressivaalien vaalipiirit

Wikipediassa ei ole tämän nimistä artikkelia.
Suomen vietnamilaiset

Suomen vietnamilaiset ovat Suomessa asuvia vietnamilaisia. Suomen vietnamilaisia oli 12 310 vuonna 2021. Ensimmäiset vietnamilaiset saapuivat Suomeen vuonna 1979, jolloin Suomi vastaanotti 100 venepakolaista Malesiasta. Vuonna 1989 vietnamilaispakolaisten määrä Suomessa oli noin 800 henkeä. Suurin osa Suomen vietnamilaisista on mahajanabuddhalaisia. 23 % Suomen vietnamilaisista on uskonnottomia ja 9 % kristittyjä, useimmat näistä katolisia. Turussa toimii Suomen vietnamilaisten buddhalaisten yhdyskunta, joka on perustanut Moision kaupunginosaan Liên Tâm -luostarin. Pienempi Suomen Vietnamilaisten Buddhalaisuus Yhdyskunta toimii Vantaalla ja omistaa temppelin Länsisalmella. Keravan Saviolla vietnamilaisilla on Chùa Đai Tho -nimellä tunnettu temppeli.
Suomen thaimaalaiset

Suomen thaimaalaiset ovat Suomessa asuvia thaimaalaisia. Thaimaassa syntyneitä on 10 517. Thaimaalaisista 8 286 on naisia ja 2 231 miehiä. Vuonna 2017 suurin osa ulkomaalaisista naisista, jotka solmivat avioliiton suomalaisen kanssa, oli thaimaalaisia.
Charles-François Dumouriez

Charles-François du Périer Dumouriez (25. tammikuuta 1739 Cambrai, Ranska – 14. maaliskuuta 1823 Turville, Buckinghamshire, Iso-Britannia) oli ranskalainen kenraali, joka saavutti merkittäviä voittoja Ranskan vallankumoussotien alkuvaiheessa mutta loikkasi tasavallan vastustajana keväällä 1793 vihollisen puolelle. Dumouriez’n isä oli armeijan sotakomissaari. Dumouriez liittyi Ranskan armeijaan vuonna 1758 ja kunnostautui seitsenvuotisessa sodassa. Hän palveli muun muassa kenraali Armentièresin adjutanttina ja upseerina marsalkka de Broglien esikunnassa, haavoittui useita kertoja ja jäi välillä preussilaisten sotavangiksi. Osallistuttuaan vuoden 1769 Korsikan-sotaretkeen hän yleni everstiksi. Dumouriez oli salaisilla diplomaattisilla komennuksilla Espanjassa 1767, Puolassa 1770–1772 ja Ruotsissa 1773. Ulkoministeri Choiseul lähetti hänet Puolaan komentamaan salaista ranskalaista apujoukkoa, joka tuki Barin konfederaatiota Venäjää vastaan, mutta Choiseulin seuraaja herttua Aiguillon kutsui hänet takaisin kotimaahan. Ruotsiin Dumouriez oli puolestaan puuhaamassa sotaministeri Monteynardin tuella – ja Aiguillonin tietämättä – ensin ranskalaista ja sitten saksalaista sotalaivastoa uuden kuninkaan Kustaa III:n tueksi. Hankkeen paljastuttua Aiguillonille tämä vangitutti Dumouriez’n Hampurissa elokuussa 1773. Dumouriez oli tammikuuhun 1774 asti vankina Pariisin Bastiljissa ja sen jälkeen kolme kuukautta Caenin linnassa ennen vapautumistaan
Paraabelirata

Paraabelirata eli parabolinen rata on taivaanmekaniikassa ja astrodynamiikassa kappaleen rata suuremman massan eli keskuskappaleen, esimerkiksi Auringon ympärillä, kun sen nopeus on tarkalleen pakonopeuden suuruinen. Tällöin Newtonin gravitaatiolaista seuraa, että kappaleen liikerata on paraabelin muotoinen. Tällaisen radan eksentrisyys on 1. Kun kappale liikkuu tällaista rataa pitkin keskuskappaleesta poispäin, rataa sanotaan pakoradaksi, päinvastaisessa tapauksessa kaappausradaksi. Paraabelirataa sanotaan joskus myös C3 = 0 -radaksi, mikä liittyy radan karakteristiseen energiaan. Samoin kuin hyperbeliradalla mutta toisin kuin ellipsiradalla, paraabeliradalla kulkeva kappale joutuu vain kerran keskuskappaleen läheisyyteen ja poistuu sen jälkeen sen läheisyydestä lopullisesti. Standardien oletusten ollessa voimassa pakorataa pitkin kulkeva kappale etääntyy paraabelin muotoista rataa pitkin äärettömän kauas nopeudella, joka on verrannollinen keskuskappaleen massaan ja lähestyy asymptoottisesti nollaa, minkä vuoksi kappale ei koskaan palaa keskuskappaleen läheisyyteen. Paraabeliradat vastaavat pienintä energiaa, jolla kappale poistuu lopullisesti keskuskappaleen läheisyydestä. Tällaisen radan karakteristinen energia on nolla, ja siten se rajatapauksena erottaa toisistaan hyperbeliradat, joilla karakteristinen energia on positiivinen, ja ellipsiradat, joilla se on negatiivinen. Todellisuudessa minkään taivaankappaleen rata ei ole paraabelirata, sillä kappaleen energia tuskin voi olla tarkalleen nolla. Yksinkertaisuuden vuoksi monien komeettojen ratoja kuitenkin käsitellään paraabeliratoina, kun niiden eksentrisyys on hyvin lähellä arvoa 1 eli niiden rataellipsit ovat hyvin pitkulaisia. Paraabelirataa pitkin kulkevan kappaleen ratanopeus (𝑣) voidaan laskea kaavasta: missä: Kappaleen nopeus radan jokaisessa kohdassa vastaa pakonopeutta kyseisessä paikassa