nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Valuutansiirtovero

Valuutansiirtovero (myös Tobinin vero) on alun perin James Tobinin ehdottama vero, joka kohdistuu valuutasta toiseen tehtyihin kauppoihin. James Tobin esitti veroa vuonna 1972, kun valuuttojen Bretton Woodsin järjestelmä oli murtunut vuonna 1971. Hän uskoi kaikkiin valuuttasiirtoihin suunnattavan pienen veron hillitsevän spekulaatiota, jota ei pitänyt hintajärjestelmän kannalta hyödyllisenä toimintana. Valuutansiirtoveroa ajamaan syntyi kansalaisliike ATTAC, joka nykyisin on siirtynyt alkuperäisestä Tobinin verosta nk. Tobin-Spahn -veroon. Erona alkuperäiseen ehdotukseen on korotettu vero veroalueen ulkopuolisten ja sisäpuolisten valuuttojen välille sekä progressio, jossa veron määrä kasvaa, jos valuutan arvo ajautuu valuuttaputken ylä- tai alapuolelle. James Tobin sanoi, että Attac-järjestö väärinkäyttää hänen nimeään ja että hänellä ei ole mitään yhteistä Attacin kanssa. Tobinin vero sai kannatusta vuoden 2008 finanssikriisin jälkeisissä tunnelmissa. Britannian pääministeri Gordon Brown alkoi ajaa sitä vuoden 2009 loppupuolella ja IMF:n pääjohtaja Dominique Strauss-Kahn luopui veron vastustuksesta Britannian, Ranskan ja Saksan painostuksesta ja ilmoitti alkavansa tutkia sen etuja ja haittapuolia. Joulukuussa 2009 Euroopan unionin johtajat päätyivät Brysselin huippukokouksessa pyytämään IMF:ltä veron käyttöönottamista. Ranskan entinen presidentti Nicolas Sarkozy on ajanut EU:hun tai ainakin Ranskaan rahoitustoimiveroa, Suomen Kuvalehden mukaan ilmeisesti siksi, että Ranska uhkaa menettää AAA-luottoluokituksensa ja Sarkozy haluaa esittää presidentinvaalien alla panevansa "pankit kuriin". EU:n komissio ehdotti syksyllä 2011 osake- ja lainakaupalle vähintään 0,1 %:n ja johdannaisille vähintään 0,01 %:n veroa
Myanmar

Myanmarin sijainti Kesto: 40 sekuntia.0:40 Myanmar (burmaksi မြန်မာ, mranma, [mjəmà]) eli Myanmarin liiton tasavalta eli Burma on valtio Kaakkois-Aasiassa. Se on pinta-alaltaan Kaakkois-Aasian toiseksi suurin maa Indonesian jälkeen. Sen pääkaupunki on nykyisin Naypyidaw ja suurin kaupunki Yangon. Myanmarin rajanaapureita ovat Bangladesh lännessä, Intia luoteessa, Kiina koillisessa, Laos idässä ja Thaimaa kaakossa. Lounaassa maa rajoittuu Bengalinlahteen ja etelässä Andamaanienmereen. Eräät valtiot, kuten Yhdysvallat, Kanada ja Yhdistynyt kuningaskunta, käyttävät valtiosta edelleen nimeä Burma vastalauseena sotilashallinnon määräämälle nimenmuutokselle. Myös osa kansainvälisestä mediasta käyttää Burma-nimeä. Myanmar vie ulkomaille muun muassa jalokiviä ja kaasua. Suurin osa kansasta elää maataloudella. Hallinto on korruptoitunut. Maa tunnetaan suurena oopiumin tuottajana
Aalto-hiukkasdualismi

Aalto-hiukkasdualismi on kvanttimekaniikan käsite, jolla tarkoitetaan sitä, että sähkömagneettisella säteilyllä ja aineella on sekä aaltoliikkeen­ että hiukkasten ominaisuuksia. Klassisessa fysiikassa aaltoliikemallilla voidaan selittää interferenssi esimerkiksi diffraktion yhteydessä ja polarisaatio. Modernin fysiikan hiukkaskuvassa taas selittyvät valosähköinen ilmiö, mustan kappaleen säteily ja Comptonin sironta. Aalto-hiukkasdualismi vaikutti voimakkaasti kvanttimekaniikan syntyyn. Ennen kvanttimekaniikan keksimistä valon luonne aiheutti erimielisyyttä, sillä sen ominaisuuksia ei osattu täysin selittää klassisen fysiikan avulla. Koostuiko valo aalloista vai hiukkasista? Isaac Newton päätyi hiukkaskäsitykseen, vaikka olikin häkeltynyt muun muassa valon kahden pinnan osittaisheijastumista koskevista ongelmista. Hän tiesi, että yhteen lasipintaan osuvasta valosta tietty määrä kulkee lasin läpi ja pienempi osa heijastuu siitä. Jos tämän pinnan taakse asetetaan toinen, heijastuminen muuttuu hämmästyttävästi: tietyillä lasin paksuuksilla valoa ei heijastu lainkaan, toisilla taas huomattavasti enemmän kuin yhden pinnan tapauksessa. Tämä oli mysteeri tuon ajan fyysikoille: miten jälkimmäinen pinta voi vaikuttaa ensimmäisestä pinnasta jo heijastuneeseen valoon eli miten valo tietää kuinka monta pintaa sillä on edessään? Newton päätteli, että valolla on joko "taipumus heijastua" tai "taipumus olla heijastumatta", ja tuo taipumus riippuu lasin paksuudesta. Tätä pidemmälle ei hänen ollut mahdollista päästä. Myöhemmin ilmiö selitettiin valon aalto-ominaisuuksien avulla: kyse on interferenssistä. Jos ensimmäisestä ja toisesta pinnasta heijastuneet valoaallot ovat eri vaiheissa, ne sammuttavat toisensa (valoa ei heijastu lainkaan), samassa vaiheessa olevat puolestaan vahvistavat (valoa heijastuu paljon)
Pähkinäsaaren rauha

Pähkinäsaaren rauha on Ruotsin alaikäistä kuningas Maunu Eerikinpoikaa ohjanneen holhoojahallituksen ja Novgorodin tasavallan välillä 12. elokuuta 1323 solmittu rauhansopimus. Sopimus sai nimensä solmimispaikastaan, Pähkinälinnan (ruots. Nöteborg, ven. Орешек, Orešek) linnoituksesta, joka sijaitsee Laatokan Pähkinäsaaressa Nevajoen niskassa. Pähkinäsaaren rauhan raja oli voimassa 272 vuotta aina Täyssinän rauhaan saakka. Rauhansopimus päätti pitkähkön sotajakson Ruotsin kuningaskunnan ja Novgorodin välillä. Se on vanhin tunnettu Ruotsille itärajan määrittelevä rauhansopimus. Varsinaista alkuperäistä rauhansopimusta ei ole säilynyt nykyaikoihin. Tallella on ainoastaan erikielisiä myöhäisiä versioita, jotka eroavat jossain määrin toisistaan. On myös mahdollista, että rauhansopimus oli alun perin suullinen. Tämä selittäisi, miksi myöhemmät kirjoitetut sopimuksen versiot poikkeavat toisistaan
Eero Erkko

Eero Erkko (18. toukokuuta 1860 Orimattila – 14. lokakuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen sanomalehtimies ja poliitikko. Erkko tunnetaan Päivälehden (myöh. Helsingin Sanomat) perustajajäsenenä ja päätoimittajana. Hän toimi myös Suomen itsenäisyyden alkuvuosina nuorsuomalaisia edustaneena kansanedustajana ja ministerinä. Eero Erkko pääsi ylioppilaaksi 1880 Helsingin alkeisopistosta ja hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa loppututkintoa suorittamatta. Erkko kuului 1889 Päivälehden (sittemmin Helsingin Sanomat) perustajiin. Hänestä tuli lehden päätoimittaja ja sen keskeinen omistaja. Hän oli samalla nuorsuomalaisen puolueen perustajia ja pitkään sen puheenjohtajana. Päivälehti ja Helsingin Sanomat olivat puolestaan puolueen pää-äänenkannattajia, joten Erkolla oli suuri vaikutus puolueen linjaan. Alkuvuosina puolueella ei ollut puoluetoimistoa, joten sitä johdettiin käytännössä lehden toimituksesta käsin
Tokugawa-shōgunaatti

Tokugawa-shōgunaatti (jap. 徳川幕府, Tokugawa bakufu) oli Tokugawa Ieyasun aloittama dynastia, joka piti Japanin shōgunin virkaa ja todellista valtaa hallussaan vuosina 1603–1868, mitä kutsutaan Edo-kaudeksi tai Tokugawa-kaudeksi. Tokugawa-shōgunaatti hallitsi Edosta (nykyisin Tokio) käsin Japania Meiji-restauraatioon. Toisin kuin aikaisemmat shōgunaatit, Tokugawa-kausi perustui Toyotomi Hideyoshin luomaan tiukkaan luokkahierarkiaan. Samuraiden soturikasti oli ylinnä, maanviljelijöiden, käsityöläisten ja kauppiaiden seuratessa perästä. Ironisesti kastijärjestelmän tiukkuuden oli määrä pitkällä aikavälillä murentaa pohja luokkakäsityksiltä. Talonpoikien verotus asetettiin kiinteäksi summaksi, joka ei ottanut huomioon inflaatiota tai muita rahanarvon muutoksia. Tästä syystä samurai-maanomistajien keräämät verotulot pienenivät ajan myötä. Tämä johti usein selkkauksiin ylhäisten, mutta köyhien samuraiden ja hyvinvoivien talonpoikien kesken. 1800-luvun loppupuolella Boshin-sodan jälkeen useiden voimakkaiden daimioiden liittouma muodollisen keisarin kanssa onnistui syöksemään shōgunaatin vallasta kulminoituen Meiji-restauraatioon. Tokugawa-shōgunaatti tuli tiensä päähän vuonna 1867, kun 15. Tokugawa-shōgun Tokugawa Yoshinobu erosi tehtävästään, ja keisarillinen laki (daisei hōkan) palautettiin
Veikko Vennamo

Veikko Emil Aleksander Vennamo (vuoteen 1938 Fennander, 11. kesäkuuta 1913 Jaakkima – 12. kesäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, Suomen Maaseudun Puolueen (SMP) perustaja ja puheenjohtaja, pitkäaikainen kansanedustaja, tullineuvos ja ministeri. Hänen luomastaan populistisesta liikkeestä ja aatteesta on käytetty nimeä vennamolaisuus. Koulutukseltaan Vennamo oli lakitieteen lisensiaatti ja varatuomari. Veikko Vennamo toimi muuan muassa Maatalousministeriön asutusasiainosaston (ASO) päällikkönä ja ylijohtajana 1944–1959, Tullihallituksen tili- ja talousosaston päällikkönä sekä tullineuvoksena 1960–1980, Suomen Maaseudun Puolueen ja sen edeltäjän Suomen Pientalonpoikien Puolueen johtajana 1959–1979, kansanedustajana 1945–1959 (Maalaisliitto), 1959–1962 (Suomen Pientalonpoikien Puolue) ja 1966–1987 (Suomen Maaseudun Puolue), kaikkiaan 39 valtiopäivillä, toisena valtiovarainministerinä 1954–1956 sekä SMP:n presidenttiehdokkaana 1968, 1978 ja 1982. Pääosan kansanedustajakaudestaan Vennamo edusti Kuopion läänin vaalipiiriä. Valtiollisen toimintansa ohella Veikko Vennamo oli pitkäaikainen Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Veikko Fennander syntyi Karjalassa Jaakkiman pitäjässä vauraaseen porvariskotiin. Hänen isänsä Emil Fennander (1876–1940) oli Kansallis-Osake-Pankin Lahdenpohjan konttorin johtaja ja oli ollut aikoinaan Maalaisliiton karjalaisia perustajia. Suvusta löytyy kaksi valtiopäivämiestä, Pekka Paganus ja Juhana Paganus. Äiti oli Fanny Siviä (o
Gustaf Mauritz Armfelt

Gustaf Mauritz Armfelt (suomeksi usein myös Kustaa Mauri; 31. maaliskuuta 1757 Tarvasjoki, Marttila – 19. elokuuta 1814 Tsarskoje Selo, Pietari) oli suomalais-ruotsalainen kreivi, hovimies, diplomaatti ja jalkaväenkenraali. Hän syntyi Suomessa ja oli Kaarle XII:n kenraalin, Carl Gustaf Armfeltin, pojanpojanpoika . Gustaf Mauritz Armfeltin poika oli ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt. Armfeltin aatelissuvun vapaaherralliseen haaraan kuulunut Gustaf Mauritz Armfelt syntyi Tarvasjoella sijaitsevassa Juvan kartanossa, joka oli Kuninkaallisen henkirakuunarykmentin Maskun komppanian päällikön virkatalo. Hänen syntymäkotinsa on nykyään museona. Armefeltin vanhemmat olivat myöhemmin Turun ja Porin läänin maaherrana toiminut kenraalimajuri Magnus Wilhelm Armfelt ja Maria Katarina Wennerstedt. Armfelt opiskeli Turun Akatemiassa vähän aikaa vuosina 1770–1771 ja suoritti upseerintutkinnon Karlskronan kadettikoulussa vuosina 1771–1773. Armfeltista tuli 1774 henkivartiokaartin vänrikki Ruotsin Kustaa III:n hovissa. Hän joutui jättämään Ruotsin kaksintaistelusta syntyneen skandaalin vuoksi ja matkusti Pietarista Varsovaan ja Berliinin kautta Pariisin 1778–1780. Armfelt tutustui Kustaa III:een Belgian Spassa ja hänestä tuli kruununprinssi Kustaa Aadolfin kavaljeeri sekä henkivartiokaartin kapteeni
Pierre de Fermat

Pierre de Fermat (17. elokuuta 1601 Beaumont-de-Lomagne – 12. tammikuuta 1665 Castres) oli ranskalainen lakimies ja matemaatikko. Häntä on joskus kutsuttu lukuteorian isäksi. Hän teki myös huomattavia tutkimuksia analyyttisen geometrian ja todennäköisyyslaskennan saralla. Fermat syntyi vuonna 1601 varakkaaseen ranskalaiseen perheeseen ja hänet nimettiin setänsä mukaan. Hänen isänsä Dominique Fermat oli nahkakauppias ja Beaumont-de-Lomagnen toinen konsuli ja äitinsä Claire de Long oli nimekkään perheen tytär. Lisäksi Fermat’lla oli kaksi sisarta ja veli. Koulun Fermat kävi osittain kotiopetuksessa, osittain fransiskaanien koulussa. Vuonna 1631 Fermat suoritti siviililakiin liittyvän tutkinnon Orléansin yliopistossa. Hän työskenteli lakimiehenä paikallisparlamentissa Toulousessa, ja valtuutetuksi hänet valittiin vuonna 1634. Samoihin aikoihin hän avioitui ja sai myöhemmin lapsia
Suomen suuriruhtinaskunnan armeija

Suomen suuriruhtinaskunnalla oli vuosina 1812–1905 erilaisia omia joukko-osastoja. Vuosina 1881–1901 Suomella oli asevelvollisuuteen perustunut oma armeija, niin sanottu Suomen vanha sotaväki. Porvoon valtiopäivillä 1809 uusi hallitsija, Venäjän keisari Aleksanteri I, asetti ruoturasitteen toteuttamisen siitä alkaen jäihin. Aatelissäädyn uskollisuuden varmistamiseksi tosin upseereille taattiin heidän virkatalonsa, vaikkeivät enää tehneet palvelusta. Siitä pitäen Suomen asevoimat olivat pienet ja yleensä rakentuivat palkka-armeijaperiaatteelle. Tällöin niitä voitiin yhdistää Venäjän asevoimiin ja käyttää myös Suomen rajojen ulkopuolella, mitä lainsäädäntö ei olisi sallinut ”omalle armeijalle”. Napoleonin sotien aikana vuonna 1812 muodostettiin kolme 1 200 miehen rykmenttiä, ja Haminaan perustettiin topografikunta, joka vuodesta 1821 järjestettiin kadettikouluksi. 1. Jääkärirykmentin alaisia olivat Turun ja Hämeenlinnan pataljoonat, 2. Jääkärirykmentin alaisia Heinolan ja Kuopion pataljoonat, 3. Jääkärirykmentti käsitti ainoastaan Viipurin pataljoonan. Viipurin pataljoona sijoitettiin 1½ vuodeksi Pietariin suorittamaan vahtipalvelusta keisarin palatsissa
Inessiivi

Inessiivi eli sisäolento eli sisäinen olosija on sijamuoto, joka perusmerkityksessään ilmaisee sijaintia jossakin paikassa tai jonkin sisällä ja vastaa esimerkiksi kysymykseen missä. Luetellessa suomen paikallissijoja mainitaan ensin yl. inessiivi. Inessiivi on yksi suomen kielen sisäpaikallissijoista illatiivin eli sisäisen tulosijan sekä elatiivin eli sisäisen erosijan ohella. Sen vastine ulkopaikallissijojen ryhmässä on ulkoinen olosija eli adessiivi. Yleiseksi olosijaksi puolestaan voidaan joskus luonnehtia essiiviä. Inessiivi esiintyy monissa uralilaisissa kielissä. Inessiivin pääte sekä yksikössä että monikossa on -ssa tai -ssä vokaalisoinnusta riippuen. Yksikön inessiivi muodostetaan genetiivivartalon avulla, monikon inessiivi monikkovartalon avulla. Esimerkkejä: Inessiiviä käytetään yleensä ilmaisemaan paikkaa: Istuimme keittiössä. Sillä on myös monia muita merkityksiä. Esimerkkejä: Virossa inessiivin (seesütlev) pääte on -s
Bordercollie

Tarkennus: Lähes lähteetön. Yleislähteet lisätty yli 10 vuotta sitten, joten niiden varaan eivoi paljon laskea. Etsittävä uudet lähteet ja merkittävä viitteinä. Bordercollie (engl. Border Collie) on brittiläinen paimenkoirarotu, joka kuuluu FCI:n roturyhmään 1. Se on hyvin suosittu käyttö- ja harrastuskoira paimennustaitojensa, oppimiskykynsä ja ketteryytensä vuoksi. Bordercollie on alkuperäisrotu, josta polveutuvat muut collie-sukuiset koirat, kuten pitkäkarvainen collie eli skotlanninpaimenkoira (kuuluisin edustaja Lassie), sileäkarvainen collie, partacollie sekä pienikokoinen muunnos shetlanninlammaskoira. Bordercollie on ulkomuodoltaan sopusuhtainen ja sulavalinjainen. Ruumiinrakenteeltaan se on pitkänomainen. Pää on muodoltaan leveähkö, korvat ovat pystyt tai puolipystyt. Koiran häntä on pitkä. Karva on joko lyhyttä tai pitkää, tiheää ja karkeaa
Tampereen taistelu

16. maaliskuuta – 6. huhtikuuta 1918 Tampere Valkoisten ratkaiseva voitto Valkoiset Punaiset C. G. E. MannerheimHarald HjalmarsonKarl Fredrik WilkmanMartin WetzerErnst LinderEduard Ausfeld Hugo Salmela†Verner LehtimäkiEino RahjaAatto Koivunen 16 000 14 000 700–900 kaatunutta 1 000–2 000 kaatuneina, 11 000 vankeina Tampereen taistelu käytiin 16. maaliskuuta – 6. huhtikuuta 1918, kun valkoiset valloittivat Tampereen Suomen sisällissodassa. Valkoisia johti C. G. E. Mannerheim
Itsevaltius

Itsevaltius (myös autokratia ja yksinvaltius) on valtiomuoto, jossa valtionpäämiehen valtaa ei rajoiteta millään tavalla. Valtionpäämies on myös lain yläpuolella. Yleensä itsevaltiudella tarkoitetaan monarkiaa, jonka monarkin valtaa ei rajoiteta, mutta myös esim. Oliver Cromwellin tasavaltaista hallintoa voidaan kutsua itsevaltiudeksi. Sanalla itsevaltius viitataan yleensä 1900-lukua edeltäneeseen aikaan; nykyisistä valtioista, joiden valtionpäämiehien valtaa ei lainkaan rajoiteta, käytetään tavallisemmin nimeä diktatuuri ja niiden hallitsijoista nimeä diktaattori. Diktatuuriin on 1900-luvulta lähtien johtanut usein vallankaappaus. Hallitsijan yksinvaltaa on perusteltu usein jumalallisella oikeudella. Näin etenkin Egyptin faaraoiden, Rooman keisareiden, Venäjän tsaarien ja Euroopan kuninkaiden tapauksessa. Euroopassa etenkin 1500-, 1600- ja 1700-luvuilla esiintynyttä itsevaltaista monarkiutta on kutsuttu absolutismiksi. Tuon ajan itsevaltiaan perikuvan, Ranskan kuningas Ludvig XIV:n on kerrottu usein määrittäneen asemansa sanomalla ”valtio olen minä” (ransk. l’État c’est moi). On kuitenkin epävarmaa, sanoiko hän noin todellisuudessa koskaan
Monismi

Monismi eli ykseysajattelu on käsitys, jonka mukaan vain yhdenlaatuista ”ainesta”, ”todellisuutta” tai muuta vastaavaa on olemassa. Monismin mukaan asioita ei ole kuin yksi. Ontologinen monismi on käsitys, jonka mukaan on vain yksi todellisuus. Monismi poikkeaa dualismista eli kaksijakoisesta todellisuuskäsityksestä, jonka mukaan on olemassa kahdenlaista todellisuutta sekä pluralismista eli monijakoisesta todellisuuskäsityksestä, jonka mukaan todellisuuksia on useita. Suomalainen Wienin piiriä lähellä ollut filosofi Eino Kaila käsitti maailman monistisesti: ainetta ja henkeä, luontoa ja yliluontoa ei voi erottaa toisistaan. Kaila kuitenkin arvosteli Wilhelm Ostwaldin esittämää monismikäsitystä pintapuoliseksi ja liian luonnontieteelliseksi. Metodologinen (naturalistinen) monismi on käsitys, jonka mukaan on vain yksi kaikille tieteille yhteinen tieteellinen menetelmä, eikä esimerkiksi ihmistieteillä ole omaa luonnontieteistä poikkeavaa menetelmää. Metodologinen monismi liittyy läheisesti positivismiin. Esimerkiksi mielenfilosofiassa se on esiintynyt behaviorismina, jonka mukaan puhe kaikesta mentaalisesta on mahdollista kääntää fysikalismiin. Eettiseksi monismiksi on kutsuttu näkemystä, jonka mukaan jotkin arvot tai säännöt ovat aina ensisijaisia. Monismi oikeustieteellisenä terminä tarkoittaa ajattelutapaa, jonka mukaan kansallinen ja kansainvälinen oikeusjärjestys ovat yhtä.
Noema

Noema (kreik. νόημα: ”merkitys”, ”mieli”, ”tarkoitus”; ”ilmaisun mieli”; monikossa: noemata) on fenomenologiassa intentionaalisen aktin merkitysrakenne, mentaalinen vastine skeemalle. Fenomenologisessa perinteessä tulkitaan, että mieli pilkkoo ulkoisen kokemuksen siksi, mitä tiedämme ulkoisesta todellisuudesta. Noema on kognitiivinen rakenne, joka mahdollistaa tämän meille. Noema ”komentaa” mieltämme näkemään olioita, ajattelemaan rationaalisesti, jne. Tämä tarkoittaa, että kun käännämme tietoisuutemme jotakin kohden, havaitsemme sen noemaattisesti. Noemat ovat siis ilmiöitä ymmärrettynä. Noemat ovat olioita tai sisältöä, joka ilmenee tietoisuuden noeettisissa akteissa (noesis). Jokaisella mentaalisella aktilla on aina noema, jonka avulla se suuntautuu objektiin riippumatta siitä, onko objekti olemassa vai ei. Noema voidaan nähdä yksilön kokemuksen projektiona yksilöön itseensä.
Fenomenologia

Fenomenologia (kreik. φαινόμενoν, fainomenon, ilmenevä, ilmiö; kreik. λόγος, logos, puhe, oppi) eli oppi ilmiöistä tutkii todellisuuden ilmenemistä ihmiselle hänen kokemusmaailmassaan. Se on filosofian tutkimussuuntaus ja oppi, joka pyrkii tutkimaan tietoisuuden rakenteita havaintokokemuksessa. Termi ”fenomenologia” ilmaantui filosofiaan alun pitäen 1700-luvulla. Termin esitteli Christoph Friedrich Oetinger, ja sillä tarkoitettiin empiirisen kokemuksen perustavien aineosien tutkimusta. Hieman myöhemmin termin teki tunnetummaksi Johann Heinrich Lambert, ja myös Immanuel Kant ja Johann Gottlieb Fichte käyttivät sitä muutamissa yhteyksissä. Ennen kaikkea termin teki tunnetuksi G. W. F. Hegel teoksessaan Hengen fenomenologia (Phänomenologie des Geistes, 1807). Hegelille fenomenologia oli filosofinen lähestymistapa, joka alkaa ilmiöiden eli tietoisessa kokemuksessa meille ilmenevien asioiden tutkimisella
Intentionaalisuus

Intentionaalisuus on filosofinen termi, jolla tarkoitetaan tietoisuuden kykyä viitata itsensä ulkopuolelle. Intentionaalisuus oli alun perin skolastisen filosofian käsite. Myöhemmin sen esitteli uudelleen 1800-luvun filosofiaan filosofi ja psykologi Franz Brentano teoksessaan Psychologie vom Empirischen Standpunkte ("Psykologia empiirisestä näkökulmasta", 1874). Hän määritteli intentionaalisuuden "mentaalisten ilmiöiden" ominaisuudeksi, joka erotti ne fysikaalisista ilmiöistä: ajatukset ovat aina ajatuksia jostakin. Intentionaalisuuden käsite esiintyy eri muodoissa mm. fenomenologiassa, eksistentialismissa ja analyyttisessä filosofiassa, ja se on näin yksi nykyfilosofian keskeisimpiä käsitteitä. Kartesiolainen dualismi sekä muut tietoisuuden vahvasti itsenäistä luonnetta korostavat lähestymistavat painottavat intentionaalisuutta ajatusten ominaisuutena. Jokaisella psyykkisellä, tai mentaalisella, ilmiöllä ja teolla on aina sisältö, ja se suuntautuu jotain objektia (intentionaalista objektia) kohden. Esimerkiksi uskomisella, haluamisella ja rakastamisella on aina kohde: uskominen on aina uskomista johonkin, haluaminen on aina jonkin haluamista, rakastaminen on aina jonkin rakastamista, jne. Brentano käytti ilmaisua "intentionaalinen ineksistenssi" kuvaamaan ajattelun objektien tilaa. Intentionaalisuuden ominaisuus, eli intentionaalisen kohteen omaaminen, oli perustava ero mentaalisten ja fysikaalisten ilmiöiden välillä, koska fysikaalisilta ilmiöiltä puuttuu intentionaalisuus kokonaan. Brentanolla intentionaalisuuden määritelmään sisältyivät "suhde sisältöön", "suuntautuminen objektia kohden" ja "immanentti objektiivisuus"
Kustaa Salminen

Kustaa Vilhelm Salminen (16. syyskuuta 1885 Paattinen – 6. syyskuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen maalari, joka toimi Suomen sisällissodan aikana punakaartin Satakunnan rintaman päällikkönä maaliskuussa 1918. Hän aiheutti Tampereen taistelun taistelun aikana vahingossa Tampereen esikunnan räjähdysonnettomuuden, jossa kaupungin puolustusta johtanut punapäällikkö Hugo Salmela sai surmansa. Salminen syntyi Paattisissa ja varttui Paraisten Malmilla. Hänen isänsä oli maanviljelijä, myöhemmin perheellä oli ajuriliike. Salminen muutti 16-vuotiaana Turkuun, ryhtyi maalariksi, liittyi 17-vuotiaana maalarien ammattiliittoon ja toimi työpaikkansa luottamusmiehenä. Vuonna 1908 hän meni naimisiin Kemiöstä kotoisin olleen ruotsinkielisen Laina Sinisalon (synt. Söderholm) kanssa ja he muuttivat Helsinkiin. Salminen kuului urheiluseura Helsingin Jyryyn. Salminen liittyi vuonna 1917 silloisen työpaikkansa Katajanokan sotasataman työntekijöiden perustamaan punakaartiin eli niin sanottuun Portun pataljoonaan. Hänet valittiin marraskuun 1917 yleislakon aikana Helsingin työväen järjestyskaartin komppanianpäälliköksi ja hän piti jonkin aikaa valtaa kaartilaisten valtaamalla Kaivohuoneella
Eino Rahja

Eino Einari Rahja (7. heinäkuuta 1885 Kronstadt – 26. huhtikuuta 1936 Leningrad) oli pietarinsuomalainen bolševikki ja puna-armeijan upseeri, joka 1920–1930-luvuilla tunnettiin Suomen kommunistisen puolueen johdon ankarana kriitikkona ja Otto Wille Kuusisen vastustajana. Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen yhteydessä Rahja toimi V. I. Leninin henkilökohtaisena turvamiehenä ja henkivartijana. Hieman myöhemmin hän hankki punakaartille aseita Neuvosto-Venäjältä ja toimi sisällissodan aikana muun muassa rintamapäällikkönä Lempäälän taisteluissa sekä lyhyesti koko punakaartin ylipäällikkönä. Paettuaan sodan loppuvaiheessa Neuvosto-Venäjälle, Rahja liittyi puna-armeijaan ja toimi syksyllä 1918 perustetun SKP:n johtotehtävissä. Myös Eino Rahjan veljet Jukka (1887–1920) ja Jaakko (1872–1926) olivat bolševikkeja. Einon lisäksi erityisesti Jukka Rahja oli kiistelty hahmo suomalaisten kommunistien keskuudessa. Veljesten riidanhaluinen käyttäytyminen sekä jyrkkä retoriikka sai monet katkeriksi. Yhtäaikaisesti SKP:hen, Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen, puna-armeijaan ja Tšekaan kuulunut Eino Rahja ei aina toiminut SKP:n päätösten mukaisesti eikä hän epäröinyt vetää omaa linjaansa esimerkiksi Pietarin punaupseerikoulussa