nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Lófos Nymfón

Lófos Nymfón -kukkula. muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa Lófos Nymfón eli Nymfien kukkula (kreik. Λόφος Νυμφών) tai Lófos Asteroskopeíou (Λόφος Αστεροσκοπείου, ”Tähtitornin kukkula”) on kukkula Asteroskopeíon kaupunginosassa Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee Pnyks-kukkulan pohjoispuolella, Agoran alueen länsipuolella ja Areiopagi- ja Akropolis-kukkuloiden luoteispuolella. Antiikin aikana kukkulalla oli sille nimen antanut nymfeille omistettu pyhäkkö. Näitä pidettiin synnytyksen suojelijoina. Kukkulalla palvottiin myös Zeusta. Nymfien kukkulan kautta kulki Ateenan kaupunginuuri eli Themistokleen muuri. Siitä on säilynyt paikalla joitakin jäänteitä. Nykyisin kukkulalla sijaitsee Ateenan kansallisen observatorion vanha rakennus, josta kaupunginosa on saanut nimensä ja kukkula toisen nimistään. Kukkulalla on myös Pyhälle Margareetalle eli Pyhälle Marinalle (Agía Marína) omistettu kirkko.
Geostationaarinen siirtorata

Geostationaarinen siirtorata (engl. Geostationary transfer orbit, lyhenne GTO) on Hohmannin siirtorata Maasta sen geostationaariselle kiertoradalle. GTO:n perigeum on matalan Maan kiertoradan (LEO) korkeudella ja apogeum geostanionaarisen kiertoradan korkeudella 42 164 km. Laukaistaessa satelliitteja geostationaariselle kiertoradalle Maasta kantoraketti laukaisee satelliitin ainoastaan siirtoradalle. Satelliitti itse huolehtii sitten siirtymisen siirtoradalla halutulle kiertoradalle.
Linnankosken voimalaitos

Linnankosken voimalaitos oli vuonna 1900 Vuoksen Linnankoskeen valmistunut vesivoimalaitos, joka purettiin lähes kokonaan vuonna 1928. Imatran voimalaitoksen valmistumisen myötä Vuoksen pinta nousi tuolloin useita metrejä ja Linnankosken voimalaitoksen jäljelle jääneet rakenteet jäivät veden alle. Nykyään ne ovat suosittu sukelluskohde. Linnankosken itärannalla oli jo 1700-luvulla toiminut Siitolan ja Ojalan kartanoille kuulunut vesimylly. Vuoksen ensimmäinen vesivoimaa hyödyntänyt teollisuuslaitos oli Linnankoskeen vuonna 1796 rakennettu saha, mutta se lopetetti toimintansa jo 1810-luvulla. Linnankosken voimalaitoksen rakensi vuosina 1898–1900 tanskalaisen William Waernin ja ruotsalaisen Theodor Höffdingin perustama yhtiö Siitola Ab, joka osti Gustaf Törnuddin perikunnalta Linnankosken sekä siihen kuuluvat ranta-alueet. Voimalaitos rakennettiin tuottamaan sähköä lähelle perustetun kalsiumkarbiditehtaan voimanlähteeksi. Yhtiön oli tarkoitus rakentaa voimalaitos myös joen toiselle rannalle ja toimittaa sen tuottamaa sähköä Pietariin, mutta senaatti hylkäsi suunnitelman. Linnankosken voimalaitos oli 107 metriä pitkä ja 20 metriä leveä puurakennus, joka ulottui Vuoksen länsirannalta viistosti kohti ylävirtaa. Siipipato ei sulkenut jokea kokonaan, vaan se jatkui ainoastaan Vuoksen keskellä sijainneeseen saareen. Voimalaitoksen pudotuskorkeudeksi tuli kolme metriä, kun se koko Linnankoskessa oli 5,5 metriä. Laitokseen asennettiin 34 Yhdysvalloista tuotua Francis-turbiinia, joista käytössä oli 18
Pyhän Marian kirkko (Llanfair-yng-Nghornwy)

Pyhän Marian kirkko (engl. St Mary's Church, Llanfair-yng-Nghornwy) on keskiaikainen kirkko Angleseyn saarella Walesissa. Paikalla on ollut kirkko viimeistään vuonna 1254, jolloin se mainitaan veroluettelossa. Sitä on remontoitu viimeksi 1930-luvulla. Kirkko on Grade I -arvorakennusten rekisterissä.
SC-3000

SC-3000 on Segan valmistama mikrotietokone, joka perustuu SG-1000 pelikonsolin tekniikkaan. Tietokone on julkaistu vuonna 1983 Japanissa. Tietokonetta ei voi käyttää ilman ROM-moduulia, jossa ajettava ohjelma sijaitsee. Tietokoneesta julkaistiin parannettu SC-3000H -malli. Samaa tietokonetta on myyty myös Yeno-brändillä.
Unelmien prinssi

Unelmien prinssi tai Satuprinssi on arkkityyppinen fiktiivisissä tarinoissa esiintyvä perushahmo. Unelmien prinssi on tarinoissa mieluisa kosija, joka täyttää rakastettunsa kaikki unelmat. Hän on hurmaava ja poikkeuksellisen puoleensavetävä. Unelmien prinssi on yleinen vakiohahmo kansansaduissa (esim. Prinsessa Ruusunen tai Tuhkimo), joissa hän tarinan lopussa pelastaa ahdinkoon joutuneen sankarittaren – neidon pulassa. Perinteinen unelmien prinssi esitetään heteroseksuaalisen naisen prototyyppisenä ja ihannoituna romanttisena kumppanina, ja usein – joskaan ei aina – hänessä henkilöityvät kuvitteellisiin prinsseihin liitetyt luonteenpiirteet, kuten rohkeus ja ritarillisuus. Nykyisin hahmo ei ole enää kovin suosittu. Sen sijalle on usein tullut kieroutunut versio unelmien prinssistä, pinnallisesti hurmaavasta henkilöhahmosta, joka osoittautuu lopulta itsekkääksi ja epämiellyttäväksi.
One Punch Man

One-Punch Man (jap. ワンパンマン, Wanpanman) on anime- ja manga-sarja, joka sai alkunsa vuonna 2009 ONE -artistin luomasta verkkosarjakuvasta. Siitä tehtiin manga-sarjakuva vuonna 2012. Vuonna 2015 OPM:stä julkaistiin animesarja. Sarjan toinen kausi ilmestyi 9. huhtikuuta 2019 – 2. heinäkuuta 2019. Sangatsu Manga julkaisee One-Punch Man -mangaa suomennettuna alkaen 18.8.2020. Tarina sijoittuu maahan, jossa kaupungit on sektoroitu eri alueisiin. Sarja kertoo Z-nimisestä kaupungista, jossa on paljon yliluonnollisia olioita, ja joita vastaan Saitama ja Genos taistelevat
Asetus (Euroopan unioni)

Jäsenehdokkaat Muut sopimukset Hylätyt sopimukset Euroopan komissio Euroopan unionin neuvosto Kokoonpanot Euroopan parlamentti Neuvoa-antavat Sisäiset Asetus on Euroopan unionissa perussopimuksista johdetun oikeuden lainsäädäntöinstrumentti. Asetus tulee voimaan sellaisenaan kaikissa Euroopan unionin jäsenmaissa heti kun se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä tai säädettynä päivänä. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 288 artikla antaa Euroopan unionin toimielimille toimivallan hyväksyä asetuksia. Toisin kuin direktiiviä asetusta ei panna täytäntöön kansallisesti, vaan asetus on voimassa jäsenmaissa sellaisenaan. Asetuksia voidaan siten soveltaa suoraan kansallisissa tuomioistuimissa. Johtuen Euroopan unionin lainsäädännön ensisijaisuudesta kansalliseen lainsäädäntöön asetus kumoaa kaikki sen kanssa ristiriidassa olevat kansalliset lait ja säädökset. Perussopimukset myös kieltävät asetusten kanssa ristiriidassa olevien lakien säätämisen.
Turun kaupunginkanslian talo

Turun kaupunginkanslian talo on Turussa Aurajoen rannalla Fortuna-korttelissa osoitteessa Kristiinankatu 1 sijaitseva näyttävä jugendrakennus. Talon rakennutti vakuutusyhtiö Städernas i Finland brandstodsbolag för lösegendom (suomeksi: Suomen kaupunkien paloapuyhtiö irtaimistoa varten) 1900-luvun alussa. Vuonna 1906 talon rakentamista varten järjestettyyn arkkitehtikilpailuun tuli 21 ehdotusta, joista palkintolautakunta hylkäsi kuusi ohjeiden vastaisina. Paloapuyhtiön mielestä ehdotuksista paras oli yksi näistä kuudesta hylätystä, helsinkiläisen Knut Wasastjernan ja Gustaf A. Lindbergin arkkitehtitoimiston ehdotus. Vuonna 1908 kilpailun voittanut arkkitehtitoimisto laati lopulliset piirustukset yhteistyössä arkkitehti Arthur Gauffinin kanssa. Rakennuksen valmistumisajankohdaksi mainitaan joko 1909 tai elokuu 1908 lähteestä riippuen. Turun kivikierros -verkkosivuston mukaan rakennuksen avajaisia on vietetty elokuussa 1908. Rakennustöissä käytettiin Turussa ensimmäistä kertaa höyryjunttaa perustustöissä, ja myös betonityöt olivat ensimmäiset Turussa. Nelikerroksisen rakennuksen katukerroksessa oli alun perin paloapuyhtiön toimitilat ja ylemmissä kerroksissa oli suuria vuokra-asuntoja. Valmistuttuaan lehdistö katsoi rakennuksen tuovan Turulle todellisen suurkaupungin hohdetta. Talon asukkaiden elämää haittasivat kuitenkin alapuolisen sataman melu ja saastuneen Aurajoen haju, jonka sanottiin aiheuttavan hopea-astioiden tummumista
Pimeyden linnake

Pimeyden linnake on Markku Sadelehdon toimittama ja Jalavan vuonna 1991 julkaisema antologia. Se sisältää kuusi vuosina 1931–1983 julkaistua miekka ja magia -novellia. Sadelehto tunnetaan lähinnä kauhuantologistina, mutta 1990-luvun alussa hän toimitti myös kolme fantasia-antologiaa, joista Pimeyden linnake oli ensimmäinen. Se sisältää sekä 1900-luvun alun fantasiaa että kylmän sodan vuosina kirjoitettuja novelleja. Shoredanin kellot keskittyi tuolloin uusiin fantasiakirjailijoihin ja Mustan jumalan suudelma vanhaan 1930-luvun fantasiaan. Myöhemmin Sadelehto kuvaili fantasiakirjojaan ”vasemman käden töiksi”, vaikka myönsikin Pimeyden linnakkeen olleen opettavainen kokemus antologian rakenteen suhteen. Suosikkikirjailijoihinsa lukeutuvan Clark Ashton Smithin Sadelehto jätti antologiasta pois, koska ei halunnut kirjailijavalikoiman muistuttavan liiaksi Juhani Hinkkasen toimittamaa Velhojen valtakuntaa (1989). Kirjan ovat suomentaneet Ulla Selkälä ja Ilkka Äärelä. Myös Sadelehto on merkitty kääntäjäksi, sillä hän korjaili Jack Vancen novellia niin paljon, etteivät varsinaiset suomentajat enää pitäneet käännöstä omanaan. Sadelehdon mielestä novellin kieli oli napakkaa, kun taas Selkälän ja Äärelän käännös oli runsassanainen. Aikakoneen arviossa Juhani Hinkkanen piti Pimeyden linnaketta epätasaisena valikoimana. Hinkkasen mukaan Robert E
Jong (joki)

Jong on 249 kilometrin pituinen joki Sierra Leonessa. Se saa alkunsa läheltä Kodembayan kylää, ja sen valuma-alue on 7 500 neliökilometrin laajuinen. Jong laskee Sherbrojokeen, joka erottaa Sherbron saaren mantereesta. Sherbron saari on oikeastaan saari Jong- ja Kittamjokien ansiosta, sillä ne ovat halkaisseet mantereelta ulottuvan pitkän hiekkakyntään Turnerin niemimaan, jonka jatke Sherbro on.
Atari XEGS

Atari XE Game System (lyhennettynä Atari XEGS) on Atarin vuonna 1987 julkaisema pelikonsoli. Konsoli perustuu Atari 65XE -tietokoneen tekniikkaan ja ohjelmat ovat yhteensopivia. Konsoliin oli saatavilla myös irroitettava näppäimistö.
Velhojen valtakunta (antologia)

Velhojen valtakunta on Juhani Hinkkasen toimittama ja Jalavan vuonna 1989 julkaisema antologia. Se sisältää kuusi miekka ja magia -novellia, jotka esittelevät tyylilajin historiaa ja kehitystä. Takakannen mukaan teos on ensimmäinen suomenkielinen miekka ja magia -kokoelma. P. A. Manninen arvosteli Aikakoneessa Velhojen valtakunnan tuoreeltaan. Hän kuvailee sitä tervetulleeksi avaukseksi, sillä suomeksi ei tuohon mennessä J. R. R. Tolkienin tuotantoa lukuun ottamatta juuri ollut ilmestynyt fantasiakirjallisuutta, ja miekka ja magia -genre oli suomalaisille lukijoille tuttu lähinnä Conan barbaari -sarjakuvista. Siksi Manninen toteaakin, että on ”vaikeaa keksiä mitään tarpeellisempaa kirjaa juuri nyt julkaistavaksi”. Hänestä antologia on sekä ajallisesti kattava että tyylillisesti monipuolinen, mikä tekee siitä hyvän johdannon miekka ja magia -kirjallisuuteen
OSR

OSR (old school renaissance, old school revival, old school role-playing, old school rules, suom. vanhan koulukunnan renessanssi) on roolipelaamisen suuntaus, joka jäljittelee harrastuksen alkuvuosina 1970-luvulla vallalla ollutta pelityyliä. Erityisen tärkeitä innoituksen lähteitä ovat Dungeons & Dragonsin varhaiset laitokset, kuten Advanced Dungeons & Dragons ja niin sanottu ”roolipelien kulta-aika” vuosina 1977–1983. Koska monet OSR-pelit pyrkivät toisintamaan jonkin tietyn D&D:n laitoksen säännöt mahdollisimman uskollisesti, niitä kutsutaan usein retroklooneiksi. Jotkin OSR-pelit kuitenkin ottavat suurempia vapauksia alkuperäismateriaalin suhteen. Ensimmäisenä OSR-pelinä pidetään joko Castles & Crusadesia (2004) tai OSRICia (2006). OSR-pelityyli suosii kevyitä sääntöjä, vapaamuotoisuutta ja ongelmanratkaisua, joka lähtee pelaajien valinnoista eikä pelihahmon kyvyistä. Toisaalta tyylilajia on myös kritisoitu ”fundamentalismista” ja nostalgisesta takertumisesta menneeseen. ENWorld-sivuston tietokannan mukaan 6,6 prosenttia Internetin roolipeliaiheisesta keskustelusta käsitteli OSR-pelejä huhtikuussa 2017. Jos keskustelu rajattiin koskemaan vain D&D:tä ja siihen pohjautuvia pelejä, OSR:n osuus nousi 9 prosenttiin. OSR hakee innoitusta Dungeons & Dragonsin 1970- ja 1980-luvuilla julkaistuista versioista ja pyrkii tuomaan ne nykypäivään. Sääntöjärjestelmissä on eroja ja niiden tavoittelemat genret vaihtelevat, mutta useimmat niistä painottavat pelaajien taidon merkitystä (haastepelaaminen) sekä näiden vapautta tehdä suuriakin valintoja (”hiekkalaatikko”)
Oskar Sala

Oskar Sala (18. heinäkuuta 1910 Greiz, Saksa – 26. helmikuuta 2002 Berliini, Saksa) oli saksalainen säveltäjä ja elektronisen musiikin uranuurtaja. Hän on Trautonium-nimisen elektronisen soittimen edelleenkehittäjä ja soittaja. Hän myös sävelsi soittimelle. Sala opiskeli pianonsoittoa ja piti ensikonserttinsa 1927 Greizissa. Piano-opintojensa jälkeen hän lähti 1929 Berliiniin opiskelemaan sävellystä Paul Hindemithin johdolla. Hindemith esitteli Salan Friedrich Trautweinille, joka työskenteli Saksan yleisradion testiasemalla uuden elektronisen soittimen parissa. Sala kiinnostui heti soittimesta, jossa oli oudot koskettimet, ja tarjoutui Trautweinille assistentiksi. He saivat valmiiksi kolme Trautoniumia ja pitivät 30. kesäkuuta 1930 Berliinissä konsertin, jossa Trautwein luennoi ja Sala esitteli uudella soittimella ääninäytteitä. Konsertissa kantaesitettiin Paul Hindemithin teos 7 Triostücke für 3 Trautonien (7 triokappaletta kolmelle Trautoniumille)
Pietarin isku 2017

Pietarin metron pommi-isku oli terrori-isku, joka tapahtui 3. huhtikuuta 2017 Pietarin metrossa Sennaja Ploštšadin aseman ja Teknologisen instituutin välillä. Neljätoista ihmistä kuoli, mukaan lukien itse tekijä. Lisäksi yli 50 loukkaantui iskussa. Venäjän viranomaiset vahvistivat tapahtuman olleen itsemurhaisku. Iskun tekijäksi epäillään 22-vuotiasta kirgisialaissyntyistä miestä, jolla on aiemmin ollut yhteyksiä radikaaliin islamiin. Hän kuului maan uzbekkivähemmistöön.
Koivistonjärvi (kuivatettu järvi)

Koivistonjärvi  on kuivatettu järvi Pirkanmaalla Lempäälän Lastusissa, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma-alueeseen. Koivistonjärven vedenpintaa on laskettu ennen 1920-lukua, jolloin se oli merkittynä Tampereenseudun taloudelliseen karttaan peltomaana. Vanhassa Kalmbergin kartastossa se on esitetty suurehkona järvenä, joka on vain hieman viereistä Mäyhäjärveä pienempi. Vuoden 1922 Tapmereen seudun taloudellisessa kartassa järvi on jo kuivatettu pelloksi, joten järvenlasku on täytynyt tapahtua jo 1800-luvun puolella. Järven rantaviiva näyttäisi seuraavan lähinnä nykyistä 95 metrin korkeuskäyrää. Myös kuivatusta varten kaivettu kaivanto, jota kutsutaan ”Kraviksi”, alkaa samaisen korkeuskäyrän kohdalla.
Joutsenon taistelut

8. helmikuuta – 25. huhtikuuta 1918 Joutseno ja Jääski punaisten vetäytyminen valkoiset punaiset Aito HussoKalle KuokkanenArmas Ståhlberg †Väinö StrömbergUnio SarlinArmas Hirvelä Viktor RipattiJuho AiraksinenHenrik SuhonenWalfrid JaloJalmari Parikka n. 1 000 n. 1 000–1 500 ainakin 85 kaatunutta ainakin 102 kaatunutta, mahdollisesti kymmeniä teloitettuja Joutsenon taistelut käytiin Suomen sisällissodan aikana helmi–huhtikuussa 1918 silloisten Joutsenon ja Jääsken pitäjien alueella. Ne muodostivat Karjalan rintaman läntisimmän rintamalohkon, joka ulottui Saimaan rannalta Joutsenosta noin 20 kilometriä itään Jääskessä sijaitsevaan Penttilän kylään. Punaisten tarkoituksena oli edetä tuolloin Ruokolahden pitäjään kuuluneeseen Imatran teollisuustaajamaan, josta he olisivat edelleen päässeet strategisesti tärkeälle Karjalan radalle. Myös valkoiset käynnistivät rintamalla useita hyökkäyksiä, mutta molempien osapuolten läpimurtoyritykset torjuttiin ja rintamalinja pysyi paikoillaan aina punaisten huhtikuun lopulla tapahtuneeseen vetäytymiseen saakka. Nykyään taistelupaikat kuuluvat Lappeenrantaan ja Venäjän Lesogorskiin. Yhteiskunnallisen tilanteen kiristyttyä vuodenvaihteen 1918 jälkeen nähtiin Lappeenrannan seudulla ensimmäinen väkivaltainen yhteenotto 17. tammikuuta, jolloin suojeluskuntalaiset ryöstivät Luumäen rautatieasemalla Mikkeliin matkalla olleen punaisten aselastin. Kaksi päivää myöhemmin Viktor Ripatin johtama Lappeenrannan työväen järjestyskaarti lähti hakemaan aseita takaisin, jolloin Taavetin kahakassa kuoli yksi jääkäri ja yksi järjestyskaartilainen
Boaššu

Boaššu on saamelaisessa perinteessä tarkoittanut kodan kultillista takaovea ja sen ja tulisijan välistä aluetta, joka on ollut pyhä ja sallittu vain miehille. Boaššussa säilytettiin noitarumpua ja aseita, jotka olivat naisilta kiellettyjä asioita. Boaššun kautta miehet lähtivät metsästämään ja palasivat metsältä sekä kulkivat uhritoimituksiin. Kansanuskon käänteisajattelun mukaan boaššua hallitsi feminiininen Boaššuáhkká-niminen jumaluus. Siihen liittyvästä kultista tiedetään kuitenkin hyvin vähän, eikä siitä ole tietoja kuin läntisiltä saamelaisilta. Boaššun kautta kulkeminen oli yksi niistä muinaisuskon ilmentymistä, joita lähetyssaarnajat pyrkivät kriminalisoimaan ja muutenkin tyrehdyttämään. Niitä kiinninaulasi erityisesti Kemin Lapissa 1600-luvun puolivälin jälkeen vaikuttanut Gabriel Tuderus. Vaikka boaššun kautta kulkeminen vähitellen saatiin kitketyksi pois ja itse pesäsoppi muodostui patojen ja muiden tavaroitten säilytyspaikaksi, monet saamelaisnaiset pyrkivät vielä pitkään välttämään kodan takaosan kiertämistä. ’Boaššu’ tunnettiin sanana lähes kaikilla saamelaiskielten alueilla. Se on lainattu myös Pohjois-Suomen murteisiin muodossa ’posio’, joka on jäänyt käyttöön Posion kunnan nimenä. Boaššu on samaa alkuperää kuin itämerensuomalaisten kielten sana ’pohja’. Se saattaa jopa olla vanha laina itämerensuomalaisilta
Geodeettinen vertausjärjestelmä

Geodeettinen vertausjärjestelmä (engl. geodetic reference system) on ekvipotentiaaliellipsoidin teoriaan perustuva matemaattinen malli Maan muodolle, painovoimakentälle ja pyörähdysnopeudelle. Teorian avulla määritellään pyörähdysellipsoidi, joka kuvaa Maan kokoa ja muotoa ja jonka massa ja pyörähdysnopeus kuvaavat Maan vastaavia suureita. Teoria, pyörähdysellipsoidi, massa ja pyörähdysnopeus tuottavat normaalipainovoimakentän. Esimerkiksi GRS80 on geodeettinen vertausjärjestelmä. Nimessä esiintyvä sana vertausjärjestelmä ei viittaa käsitteeseen vertausjärjestelmä.
Taavetin kahakka

21. tammikuuta 1918 Taavetti, Luumäki suojeluskuntalaisten vetäytyminen Luumäen suojeluskunta Lappeenrannan työväen järjestyskaarti Lauri Pelkonen † Viktor Ripatti n. 50–70 n. 200–250 yksi kaatunut, yksi haavoittunut yksi kaatunut, viisi haavoittunutta Taavetin kahakka oli hieman ennen Suomen sisällissodan alkua 21. tammikuuta 1918 Luumäen Taavetissa käyty aseellinen yhteenotto, jossa olivat vastakkain Luumäen suojeluskunta ja Lappeenrannan työväen järjestyskaarti. Välikohtauksen aikana kuoli yksi mies kummaltakin osapuolelta, minkä jälkeen suojeluskuntalaiset vetäytyivät paikalta. Yhteiskunnallisen tilanteen kiristyessä vuodenvaihteen 1918 jälkeen sekä suojeluskuntalaiset että työväen järjestyskaartit yrittivät aseistautua eri puolilla maata. Luumäen suojeluskuntalaiset yrittivät turhaan hankkia aseita Viipurista, mutta he saivat kuitenkin selville, että kaupungista on 17. tammikuuta lähdössä järjestyskaartin aselasti Mikkeliin. Suojeluskuntalaiset päättivät anastaa lastin tai ainakin tuhota sen. Vaunua yritettiin aluksi polttaa Simolan rautatieasemalla, mutta lopulta ylioppilas Väinö Riihelän johtama kahdeksan suojeluskuntalaisen ryhmä kaappasi sen tammikuun 19. päivän vastaisena yönä paikallisen asemapäällikön avustamana Taavetin rautatieasemalla
Dave Arneson

Dave Arneson (1. lokakuuta 1947 – 7. huhtikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen roolipelisuunnittelija, joka on kehittänyt Dungeons & Dragons -pelin yhdessä Gary Gygaxin kanssa 1970-luvulla. Arneson ja Gygax tutustuivat Gen Con -pelitapahtumassa vuonna 1970. Dungeons & Dragonsin lisäksi hän julkaisi muitakin roolipelejä, perusti oman pelialan yrityksen ja opetti pelisuunnittelua Full Sail Universityssä Floridassa. Hän opetti myös matematiikkaa vapaaehtoispohjalta peruskouluissa käyttäen apuna monisivuisia noppia. Arneson kuoli syöpään 7. huhtikuuta 2009.
Jumalpeli

Jumalpeli (engl. god game) on videopelien lajityyppi, joka on elämäsimulaattorien yksi lajityyppi. Lajityypissä pelaajalla on huomattavia kykyjä muokata maastoa (Populous) tai elävien olioiden genetiikkaa (Spore). Lajityypissä on usein myös reaaliaikaisen strategiapelin ominaisuuksia. Lajityypin katsotaan saaneen alkunsa Peter Molyneuxin Populous-pelistä. Myöhempiä Molyneuxin suunnittelemiin jumalpeleihin kuuluu Black & White. Muita tunnettuja jumalpelejä ovat esimerkiksi Sensible Softwaren kehittämä Mega Lo Mania.
Sukupuolitestaus urheilussa

Urheilijoiden sukupuolitestauksen tarkoituksena on varmistaa, että naisten urheilusarjoihin osallistuvat kilpailijat ovat sukupuoleltaan naisia, ja että heillä ei ole muihin naiskilpailijoihin nähden epäoikeudenmukaista etua esimerkiksi korkeasta mieshormonituotannostaan johtuen. Testaus aloitettiin kansainvälisissä kilpailuissa virallisesti vuonna 1966, ja menetelmät ovat muuttuneet vuosikymmenien saatossa. Alussa testattiin sukupuolikromosomeja, ja nykyisin testaus perustuu testosteronihormonitasoihin. Urheilijoiden sukupuolitestauksessa on paljon ongelmia, sillä kromosomien ja hormonien vaikutukset sukupuoleen ja urheilusuorituksiin eivät ole yksiselitteisiä ja sukupuolitestit voidaan kokea nöyryyttävinä. Sukupuolitestauksen tarkoitus on varmistaa olympialaisen peruskirjan mukainen "reilu peli" samaan sarjaan osallistuvien kohdalla ja estää epäoikeudenmukaiset edut. Koska miehillä on urheilussa fyysinen etu naisiin nähden, sukupuolitestien avulla pyritään erottamaan miehet ja naiset omiin sarjoihinsa. Pian sen jälkeen, kun naiset olivat alkaneet urheilla kilpaa 1900-luvun alkupuolella, alkoi herätä epäilyksiä siitä, että jotkut menestyneet naisurheilijat olivatkin miehiä. Epäilysten syynä oli usein kilpailijan miehekäs ulkonäkö. Joillakin epäillyillä kilpailijoilla havaittiinkin myöhemmin olleen kokonaan tai osittaiset miehen sukuelimet, kuten saksalaisella korkeushypyn Euroopanmestari Dora Ratjenilla ja puolalaisella juoksija Stanisława Walasiewiczilla. 1940-luvulla alettiin vaatia naisten sarjojen kilpailijoilta lääketieteellistä todistusta naiseudestaan. Vuonna 1966 otettiin kansainvälisissä naisten kilpailuissa käyttöön pakolliset sukupuolitestit, sillä kansallisiin testeihin ei enää luotettu. Aluksi testeihin kuului alastoman urheilijan tutkiminen joko seisaaltaan tai selinmakuulla
Tukholman isku 2017

Tukholman kuorma-autoisku on 7. huhtikuuta 2017 tapahtunut autoisku, jota Ruotsin poliisi tutkii terrori-iskuna. Iskussa epäilty ajoi ensin ihmisten päälle Drottninggatanilla ja sitten Åhlénsin tavaratalon seinään. Kuorma-autoa kuljettanut mieshenkilö ajoi vähän ennen kello 15 Ruotsin aikaa perjantaina 7. huhtikuuta 2017 ihmisten päälle Tukholman ydinkeskustassa Drottninggatanin kävelykatuosuudella. Lopuksi hän törmäsi kuorma-autolla Åhlénsin tavaratalon seinään, ja osa tavaratalosta syttyi tuleen. Tavaratalossa annettiin hälytys ja sitä alettiin evakuoida. Iskussa käytetty kuorma-auto oli varastettu aiemmin päivällä Spendrups-panimolta kesken lastin purkamisen. SVT:n ja Aftonbladetin mukaan kuorma-autossa oli jonkinlainen kotitekoinen pommi, joka ei kuitenkaan räjähtänyt iskussa. Kuorma-auto siirrettiin pois iskupaikalta perjantain ja lauantain välisenä yönä. Poliisi sai tapahtumasta hälytyksen kello 14.53 Ruotsin aikaa, minkä jälkeen paikalle saapui mellakkapoliiseja
Jerzy Stuhr

Jerzy Oskar Stuhr (18. huhtikuuta 1947 – 9. heinäkuuta 2024) oli puolalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten elokuvista Kolme väriä: Valkoinen ja Kymmenen käskyä.