nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Siperiada

Siperiada (ven. Сибириада, Sibiriada) on Andrei Kontšalovskin ohjaama neuvostoliittolainen elokuva vuodelta 1979. Elokuva voitti Cannesin elokuva­juhlien Grand Prix -palkinnon vuonna 1979. Elokuva seuraa siperialais­kylän asukkaiden elämää 1900-luvun alun tsaarin­vallasta 1960-luvun sosialismiin. Näytelmä­elokuvan kuvina käytetään myös dokumentti­filmi­materiaalia Siperian asuttamisesta ja luonnon­varojen hyödyntämisestä. Elokuvan säveltäjänä toimi Eduard Artemjev, ja PPK-niminen trance-duo on tehnyt elokuvan tunnus­kappeleesta vuonna 2001 julkaistun ”ResuRection” -nimisen kappaleen. Tunnuskappale soi myös Sotšin talviolympialaisten avajaisissa. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi Siperiadalle kolme tähteä, kolme arvostelijaa kaksi tähteä ja kolme yhden tähden, keskiarvona 1,88 tähteä neljästä. Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi pitää yli kolmi­tuntista Siperiadaa puuduttavana vyörytyksenä ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound's Golden Movie Retriever antaa rönsyilevänä pitämälleen elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Clausius–Clapeyronin yhtälö

Clausiuksen–Clapeyronin yhtälö on fysikaalisessa kemiassa differentiaaliyhtälö, jonka avulla voidaan tehdä ennustuksia kyllästyneen vesihöyryn höyrynpaineen eli vesihöyryn kriittisen osapaineen käyttäytymisestä eri lämpötila-alueilla, ja näin ollen sitä voidaan soveltaa mm. meteorologiassa. Se on nimetty saksalaisen fyysikon Rudolf Clausiuksen (1822–1888) ja ranskalaisen insinöörin ja fyysikon Benoît Paul Émile Clapeyronin (1799–1864) mukaan ja on läheistä sukua termodynamiikassa tärkeille Clausius–Clapeyron-relaatioille. Laki ei differentiaaliyhtälönä anna suoraan tietoja kriittisen osapaineen arvoista, vaan vasta sitä integroimalla kokeellista havainnoista saatavien rajaehtojen yli voidaan päästä käytännön kannalta oleellisiin arvoiin. Yhtälön matemaattinen muotoilu on missä 𝑒𝑠 on kyllästysvesihöyrynpaine (engl. saturated), 𝑇 lämpötila kelvineinä, 𝐿 veden (tai jään) haihtumislämpö (toiselta nimeltään latentti energia) sekä 𝑅𝑣 vesihöyryn kaasuvakio 461 J/(kg K). Haihdunta on lämpötilasta (oikeammin molekyylien kineettisestä energiasta), haihduttavan rajapinnan laadusta ja pintailman kyllästysvajauksesta riippuva prosessi, jota tilastollisesti kuvaa eräänlainen Maxwellin–Boltzmannin jakauma: missä 𝐸 on haihdunta, 𝐴 ja 𝐵 ovat vakioita, 𝐿𝜌/𝑚 yksittäisen, juuri ja juuri haihtumaan kykenevän vesimolekyylin energia, 𝜌 vesihöyryn tiheys, 𝑚 vesimolekyylien lukumäärätiheys rajapinnan läheisyydessä, 𝑘𝐵 Boltzmannin vakio, 𝑇 pinnan lämpötila sekä −𝐵𝑒 termi, joka kuvaa molekulaarisen diffuusion aiheuttamaa vesimolekyylien nettovuota takaisin nesteeseen. Kun pinnan yllä vesihöyryn osapaine on yhtä kuin kriittinen osapaine 𝑒𝑠, vallitsee dynaaminen tasapainotila haihdunnan ja tiivistymisen välillä, jolloin 𝐸=0, ja voidaan kirjoittaa edellisen pohjalta mikä saadaan puolittain derivoimalla lämpötilan suhteen muotoon Toisaalta voidaan kirjoittaa ideaalikaasun tilanyhtälö 𝑝𝑉=𝑛𝑅𝑇=𝑛𝑁𝐴𝑘𝐵𝑇 muotoon 𝑒=𝑚𝑘𝐵𝑇 (missä e on vesihöyryn osapaine), ja vertaamalla tätä vesihöyryn tilanyhtälöön 𝑒=𝜌𝑅𝑣𝑇 saadaan, että ja sijoittamalla aikaisempaan Näin Clausius–Clapeyron-yhtälö on lähes kokonaan perusteltavissa Maxwell–Boltzmannin vauhtijakauman sekä ilmakehän perusyhtälöiden avulla.
Helsingin palo

Helsingin palo tai Helsingin suurpalo voi viitata ainakin seuraaviin suuriin Helsingissä riehuneisiin kaupunkipaloihin:
Erivapaus

Erivapaus eli dispanssi tarkoittaa poikkeuksen myöntämistä yleisestä oikeussäännöstä yksittäisessä tapauksessa. Erivapaus on keino lieventää lain säännöksiä muuttamatta itse lakia. Vuoden 1919 hallitusmuodon 29 §:n mukaan tasavallan presidentillä oli oikeus suoda vapautus lain säännöksistä niissä tapauksissa, joissa oikeus sellaisen erivapauden myöntämiseen oli erikseen laissa sallittu. Erivapauden saaminen tuli kyseeseen vain niissä tapauksissa, jossa se nimenomaisen lain säännöksen mukaan oli luvallinen. [L 1] Vakiintuneen käytännön mukaisesti asetuksen säännöksistä voitiin myöntää erivapaus ilman eri säännöstä, ellei erivapauden myöntämistä ollut nimenomaisella säännöksellä tai tavanomaisesti kielletty. Erivapaus on yksittäistapauksessa myönnettävä poikkeus kelpoisuussäännöksistä. Varsinaisesta erivapaudesta on kyse silloin, kun poiketaan asetuksen tai sitä ylemmänasteisen säädöksen normista. Valtion virkamieslain mukaan valtioneuvosto voi erityisistä syistä myöntää erivapauden asetuksella säädetyistä kelpoisuusehdoista, paitsi tuomarin virkaan pääsemistä varten. [L 2]
Lontoon sopimus (1915)

Lontoon sopimus oli ensimmäisen maailmansodan aikana 26. huhtikuuta 1915 Lontoossa puolueettoman Italian sekä ympärysvaltoihin kuuluneiden Ranskan, Ison-Britannian ja Venäjän välillä allekirjoitettu salainen sopimus, jolla varmistettiin Italian liittyminen sotaan. Sopimuksessa Italialle luvattiin Itävalta-Unkariin kuuluneita alueita, mikäli se liittyisi sotaan kuukauden kuluessa sopimuksen allekirjoittamisesta. Italia oli ollut vuodesta 1882 kolmiliiton jäsen ja siten periaatteessa keskusvaltojen eli Saksan ja Itävalta-Unkarin liittolainen, mutta maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Antonio Salandran hallitus oli julistanut Italian puolueettomaksi. Sen jälkeen Italia oli antanut sodan molempien osapuolten kosiskella itseään ja odottanut, kummalta puolelta se saisi paremman tarjouksen sotaan liittymisestä. Maan ulkoministeri Sidney Sonnino kutsui tätä ”pyhän itsekkyyden” politiikaksi. Saksan painostuksesta Itävalta-Unkari lupautui luovuttamaan Italialle Trentinon alueen ja antamaan sille vapaat kädet Dodekanesiassa ja Albaniassa sekä takaamaan Triestelle autonomian. Ympärysvallat tekivät kuitenkin korkeamman tarjouksen: keskusvaltojen lupaamien alueiden ohella Italia saisi sodan jälkeen Itävalta-Unkarilta Etelä-Tirolin ja sen mukana Itävallan saksankielisiä alueita aina Brennersolaan asti sekä Triesten, Gorizian, Istrian niemimaan ja pohjoisen Dalmatian rannikon. Lisäksi Italia saisi osan Turkin Adaliasta siinä tapauksessa, että myös Osmanien valtakunnan alueita jaettaisiin sodan jälkeen. Salainen liittosopimus allekirjoitettiin tältä pohjalta 26. huhtikuuta Lontoossa. Siinä Italialle luvattiin edellä mainittujen alueiden ohella eräitä pieniä saaria, osuus tulevista sotakorvauksista sekä mahdollisuus saada kompensaatiota, mikäli Ranska ja Iso-Britannia ottaisivat haltuunsa Saksan siirtomaat Afrikassa
Subhas Chandra Bose

Subhas Chandra Bose (bengaliksi সুভাষ চন্দ্র বসু,23. tammikuuta 1897 Cuttack, Bengali, Brittiläinen Intia – 18. elokuuta 1945 Taipei, Taiwan Japanin alaisuudessa) oli intialainen poliitikko. Maan itsenäistymistä brittien siirtomaavallasta ajanut Bose muistetaan erityisesti toisen maailmansodan aikaisesta yhteistyöstään natsi-Saksan ja Japanin kanssa. Hänen nimensä edessä käytetään usein hindustaninkielistä nimitystä "netaji", joka tarkoittaa "kunnioitettua johtajaa". Cuttackin kaupungissa syntyneen Bosen isä oli paikallinen tunnettu asianajaja. Hän kävi aluksi protestanttista koulua ja opiskeli sen jälkeen muun muassa filosofiaa Kalkutan yliopistossa, josta valmistui 1918. Seuraavana vuonna Bose matkusti isänsä pyynnöstä Englantiin ja sai opiskelupaikan Cambridgessä sijaitsevasta Fitzwilliam Collegesta. Hän suoritti siirtomaahallintoon liittyvän virkamiestutkinnon, mutta ei kuitenkaan ottanut työpaikkaa vastaan, koska piti brittiviranomaisille työskentelyä vieraan vallan palveluksessa olemisena. Vuonna 1921 Bose palasi Intiaan ja alkoi työskentelemään toimittajana. Hän lähti myös mukaan Intian itsenäisyysliikkeeseen. 1920- ja 1930-luvuilla hänestä tuli Intian kongressipuolueen radikaalin siiven johtohahmo
Vyšni Volotšokin vesitie

Vyšni Volotšokin vesitie (ven. Вышневолоцкая водная система) yhdistää Itämeren ja Kaspianmeren vesistöt toisiinsa. Vuosina 1703–1722 Venäjän keisari Pietari Suuren käskystä Vyšni Volotšokiin rakennettiin Venäjän ensimmäinen kanava, joka yhdisti vesistöt. Tästä Mustajoen ja Tvertsajoen välisestä kanavajärjestelmästä tuli yksi tärkeimmistä Euroopan ja Aasian välisen tavaraliikenteen reiteistä 1700-luvulla. Se sijaitsee Vyšni Volotšokin kaupungin lähellä Tverin alueella, Venäjällä. Vesitie on yhä käytössä, mutta aika on ajanut sen ohi. Sitä eivät voi käyttää suuret jokilaivat, minkä vuoksi jokitavaraliikenteessä sen on korvannut Volgan–Itämeren vesitie. Vyšni Volotšokin vesitie on yksi kolmesta kanavajärjestelmästä, jotka yhdistivät aikoinaan Nevan ja Volgan vesistöt toisiinsa. Muut olivat Volgan–Itämeren vesitie sekä Tihvinän kanavajärjestelmä. Vesireitti Ilmajärvestä ylävirtaan Mustajokea ja Tsnajokea pitkin sekä Tvertsajoelle ja sieltä alavirtaan Volgalle tunnetaan jo varjagiajoilta asti. Tästä on todisteena huomattavat arkeologiset löydöt näiden jokien varsilta. Vyšni Volotšok nimen alkuperä tulee venäjänkielen sanasta (волок), joka tarkoittaa vetotaivalta
Konstantinopolin hippodromi

Konstantinopolin hippodromi oli aikansa suurin ja kuuluisin hevosajojen näyttämö. Sen katsomossa oli 80 000 istumapaikkaa ja se oli upeasti koristeltu. Hippodromi rakennettiin vuosina 203–330, ja sen esikuvana oli Rooman Circus maximus. Hippodromi oli noin 480 metriä pitkä ja 117 metriä leveä areena, jossa oli puoliympyrän muotoiset päät ja kaksi ajorataa. Valjakot kiersivät selkärangaksi (lat. spina) kutsuttua koroketta, jonka päissä olivat kääntymispylväät (lat. metae). Ajajalle radan vaarallisin kohta oli kaarros pylvään kohdalla. Jos se ohitettiin liian läheltä, vaunut saattoivat ruhjoutua siihen. Jos taas kaarsi liian kaukaa, vaunut saattoivat menettää etumatkaansa tai törmätä takana tuleviin. Keisarin aitio, josta myöhemmin kehittyi suorastaan pieni linnoitettu palatsi, sijaitsi itäisessä, palatsialueen puoleisessa katsomossa. Aitiosta oli turvallinen käytävä Konstantinuksen rakentamaan keisarin Suureen palatsiin
Boniface de Montferrat

Boniface de Montferrat (myös Montferratin Bonifacius) (ital. Bonifacio del Monferrato; kreik. Βονιφάτιος Μομφερρατικός, Vonifatios Momferratikos) (noin 1150 – 4. syyskuuta 1207) oli italialainen ylimys, Montferrat’n markiisi ja neljännen ristiretken johtaja. Valloitettuaan Konstantinopolin vuonna 1204 hän perusti Thessalonikan kuningaskunnan ja toimi sen kuninkaana. Tosin hän oli vuonna 1204 pyrkinyt korkeampaan tehtävään, Latinalaisen keisarikunnan keisariksi, mutta hänen sijastaan tehtävään valittiin Flanderin kreivi Balduin I. Boniface de Montferrat’n isä oli William V, joka osallistui toiseen ristiretkeen. Thessalonikan kuningaskunta oli lyhytikäinen ristiretkivaltio. Se sijaitsi nykyisten Kreikan ja Turkin alueella, vaikkakaan kuningaskunnan rajoja ei koskaan tarkkaan määritelty jatkuvien sotien vuoksi. Kuningaskunta sai nimensä kreikkalaisesta Thessalonikin kaupungista. Kuningaskunnan olemassaolo päättyi vuonna 1224, jolloin Epeiroksen despotaatti valloitti sen ja liitti itseensä. Boniface de Montferrat sai surmansa vuonna 1207 Bulgarian ja ristiretkeläisten välisessä kahakassa Makedoniassa
Barcelonan toukokuu

3.–8. toukokuuta 1937 Barcelona ja Katalonia, Espanja aselepo Espanjan vallankumous päättyy, anarkistien vaikutusvalta vähenee Espanjan toinen tasavalta* Guardia de Asalto Generalitat de Catalunya Espanjan kommunistinen puolue PSUC Estat Català CNT / FAI FIJL POUM Barcelonan toukokuu (esp. Jornadas de Mayo, kat. Fets de maig) tarkoittaa Espanjan sisällissodan aikana toukokuussa 1937 käytyä tasavaltalaisten keskinäistä valtataistelua. Barcelonassa ja osassa muuta Kataloniaa käydyssä aseellisessa selkkauksessa olivat vastakkain anarkistit sekä Espanjan toisen tasavallan ja Katalonian hallitukset. Hallituksen puolella oli myös stalinistinen Espanjan kommunistinen puolue. Anarkistien rinnalla puolestaan taisteli trotskilainen POUM. Aselepoon loppuneiden taistelujen jälkeen anarkistien sisällissodan alussa käynnistämät yhteiskunnalliset uudistukset päättyivät ja työläisten kollektivisoima tuotanto siirtyi takaisin yksityisomistukseen. Samalla Espanjan toisen tasavallan uudeksi pääministeriksi tuli kommunisteille ja Neuvostoliitolle myötämielinen Juan Negrín. Kuusi päivää kestäneiden taisteluiden aikana sai surmansa eri lähteiden mukaan 500–1 000 ihmistä. POUM:n riveissä oli mukana myös englantilainen kirjailija George Orwell, joka myöhemmin kertoi tapahtumista sotareportaasissaan Katalonia, Katalonia
Kuumaa vahaa

Kuumaa vahaa (American Hot Wax) on Floyd Mutruxin ohjaama yhdysvaltalainen musiikkielokuva vuodelta 1978. Se kertoo puolidokumentaarisin keinoin radiotiskijukka ja rockmesenaatti Alan Freedin elämästä. Elokuvan keskeinen tapahtumapaikka on Freedin vuonna 1959 New Yorkin Brooklynissa sijaitsevassa Paramount-teatterissa järjestämä ensimmäinen, jokavuotiseksi aiottu rock’n roll -show. Poliisi keskeytti konsertin, ja siitä lähtien Freedin ura radio-DJ:nä ja musiikkivaikuttajana lähti alamäkeen payola-syytösten ja tuomion myötä. Alan Freediä esittää Tim McIntire, ja mukana on sellaisia 1950-luvulla vaikuttaneita muusikoita kuin Chuck Berry, Jerry Lee Lewis ja Screamin’ Jay Hawkins. Lisäksi elokuvaa varten on koottu sellaisia artisteja ja yhtyeitä kuin Big Beat Band, Prof. LaPlano & The Planotones, tyttöyhtye Delights, Clark Otis, The Chesterfields (jolle Carole Kingiä muistuttava Louise tekee kappaleita) ja Timmy & The Tulips. Musiikkitutkimusta elokuvaa varten on tehnyt Rick M. Eaker. Musiikkituottaja on Kenny Vance. Musiikkiesitysten lisäksi tapahtumassa esitettiin elokuva Minkäpä tyttö sille voi (The Girl Can’t Help It). Elokuvasta on julkaistu soundtrack-albumi American Hot Wax
Leo Fokas nuorempi

Leo Fokas nuorempi (kreik. Λέων Φωκᾶς; s. noin 915/920 – k. vuoden 970 jälkeen) oli bysanttilainen sotapäällikkö ja keisari Nikeforos II Fokasin (hallitsi 963–969) nuorempi veli. Leo Fokas syntyi noin vuosien 915–920 välillä. Hän kuului kappadokialaiseen Fokasten maanomistaja- ja sotilassukuun. Leon isä oli Bardas Fokas ja hänellä oli kaksi veljeä: Nikeforos ja Konstantinos, joka kuoli arabien vankeudessa noin vuonna 954. Noin vuonna 945 keisari Konstantinos VII nimitti Leon Kappadokian sotilas- ja siviilihallintoalueen (thema) käskynhaltijaksi ja sotilaskomentajaksi (strategos). Noin 955 hänestä tuli puolestaan Anatolikonin strategos. Keisari Konstantinoksen kuoleman jälkeen hänen seuraajansa keisari Romanos II nimitti Leon valtakunnan länsiosan sotilasjoukkojen ylipäälliköksi (domestikos tes dyseos). Kun Leon vanhempi veli Nikeforos lähti valtaamaan Kreetaa vuonna 960, Leo nimitettiin hänen tilalleen idän joukkojen ylipäälliköksi. Tässä virassa hän sai merkittävän voiton Aleppon emiirin Saif al-Daulan armeijasta, joka oli ryöstellyt bysanttilaisten aluetta ja ollut palaamassa takaisin omalle puolelleen Taurusvuorten läpi
Oleksandr Muzytško

Oleksandr Ivanovitš Muzytško (ukr. Олександр Іванович Музичко, tunnettu myös lempinimellä Saško Bilyi ukr. Сашко Білий, 19. heinäkuuta 1962 Kizel, Neuvostoliitto – 24. maaliskuuta 2014 Rivne, Ukraina) oli ukrainalainen äärioikeistolainen poliitikko, joka kuului vuoden 2014 vallankumouksen jälkeen maan hallitukseen nousseen Oikea sektori -puolueen johtohahmoihin. Ukrainan itsenäistyttyä vuonna 1991 Muzytško perusti äärioikeistolaisia ryhmiä kotiseudullaan Rivnen kaupungin ympäristössä. Hänen poliittiseen agendaansa kuului viha kommunisteja, juutalaisia ja venäläisiä kohtaan. Ensimmäisessä Tšetšenian sodassa vuosina 1994–1996 Muzytško komensi ukrainalaisen UNA-UNSO -järjestön "Viking"-nimistä osastoa, joka taisteli tšetšeenikapinallisten puolella Venäjää vastaan. Venäjän viranomaiset syyttivät häntä myöhemmin sotavankien kiduttamisesta ja surmaamisesta. Vuonna 1997 Muzytško oli syytteessä toisen UNA-UNSO:n jäsenen Kiovassa tapahtuneessa murhayrityksestä ja 2003 hän sai 3,5 vuoden vankeustuomion muun muassa ihmisryöstöstä. Muzytško oli ehdolla Ukrainan korkeimpaan neuvostoon vuoden 2012 parlamenttivaaleissa. Hän sai omassa vaalipiirissään kuudenneksi eniten ääniä, mutta ei tullut valituksi
Viimeinen gladiaattori

Viimeinen gladiaattori (ital. L’ultimo gladiatore; ransk. Hercule contre les mercenaires, ”Herkules vastaan palkkasoturit”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Umberto Lenzi. Sen sankaria esittää yhdysvaltalainen Richard Harrison. Roomalaisten vangitsema brittisoturi Glaucus (eräissä versioissa Naor) viedään Caligulan käskystä Roomaan, jossa hänestä tehdään gladiaattori. Messalina ja tämän rakastaja Gaius Silius juonittelevat Caligulaa vastaan. Cassius Chaerea murhaa Caligulan, jolloin Messalina tekee aviomiehestään Claudiuksesta keisarin. Vapaudestaan taisteleva Glaucus ja hänen rakastettunsa Ena joutuvat mukaan hovin juonitteluun. Viimeinen gladiaattori on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla. Elokuva on tehty samoissa lavasteissa ja osittain samalla miehityksellä kuin ohjaaja Mario Caianon Maciste – Spartan gladiaattori. Ulkokuvissa näkyvät Manzianan ja Tolfan maisemat
Konstantinos Fokas

Konstantinos Fokas (kreik. Κωνσταντῖνος Φωκᾶς; k. noin 953 tai 954) oli bysanttilainen ylimys ja sotapäällikkö, sekä keisari Nikeforos II Fokasin nuorin veli. Konstantinos kuului vaikutusvaltaiseen Fokasten maanomistaja- ja sotilassukuun. Hänen isänsä oli Bardas Fokas ja hänen kaksi veljeään Nikeforos ja Leo olivat kumpikin Bysantin merkittävimpiä sotapäälliköitä. Kun keisari Konstantinos VII nousi valtaan vuonna 945, hän alkoi suosimaan Fokasten sukua. Bardas Fokas nimitettiin armeijan ylipäälliköksi (domestikos ton skholon), Nikeforoksesta tuli Anatolikonin sotilas- ja siviilihallintoalueen (thema) käskynhaltija ja sotilaskomentaja (strategos), Leosta tuli Kappadokian teeman strategos, ja Konstantinos nimitettiin Seleukeian strategokseksi. Konstantinos osallistui isänsä Bardaksen sotaretkiin arabeja vastaan, mutta jäi Aleppon emiirin Saif al-Daulan vangiksi noin vuonna 953 ja kuoli pian sen jälkeen. 1000-luvulla eläneen bysanttilaisen historioitsijan Johannes Skylitzesin mukaan arabit yrittivät pakkokäännyttää Konstantinoksen islaminuskoon ja murhasivat hänet kun se epäonnistui. Nykyhistorioitsijat ovat kuitenkin epäilleet tarinan todenperäisyyttä. Kun Bardas sai kuulla poikansa kuolemasta, hän Skylitzesin mukaan käski vihoissaan teloittaa kaikki emiirille sukua olevat arabivangit.
Kate O’Mara

Kate O'Mara (10. elokuuta 1939 Leicester – 30. maaliskuuta 2014 Sussex) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnettiin erityisesti rooleistaan televisiosarjoissa Dynastia ja Testamentti. Hän näytteli myös Todella upeeta -komediasarjassa. O'Maralla oli rooli myös suomalaisessa elokuvassa Tuntematon ystävä (1978).
Konstantinuksen pylväs

Konstantinuksen pylväs (turk. Çemberlitaş sütunu) on nykyisessä Istanbulissa sijaitseva roomalaisaikainen muistopylväs. Se on nykyiseltä korkeudeltaan 35-metrinen, mutta sen on arveltu alun perin olleen 37 metriä korkea tai korkeampi. Pylväs on pystytetty keisari Konstantinus Suuren käskystä vuonna 330 jaa. sen kunniaksi, että maan pääkaupunki siirrettiin Konstantinopoliin eli uuteen Roomaan. Aikoinaan se oli pronssipintainen pylväs, jonka huipulla oli Konstantinuksen patsas. Pylväs sijaitsee Çemberlitaş-aukiolla, joka Bysantin aikana oli Konstantinuksen forum. Pylväs on vahingoittunut aikojen kuluessa. Vuonna 1106 raivonnut myrsky pudotti pylvään päällä olleen patsaan. Ristiretkeläiset repivät pylvään pronssiosat irti Konstantinopolin ryöstön aikana vuonna 1204. Pylväs mustui kauttaaltaan vuoden 1779 maanjäristyksen ja sen aiheuttamien tulipalojen takia. Pylväs kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon
Cai E

Cai E (Wade-Giles: Tsai O; 18. joulukuuta 1882 Shaoyang, Hunan, Kiina – 8. marraskuuta 1916 Fukuoka, Japani) oli kiinalainen kenraali, jonka Yunnanissa käynnistämä kapinaliike pakotti presidentti Yuan Shikain keväällä 1916 luopumaan yrityksestä julistaa itsensä keisariksi. Cai osallistui jo 18-vuotiaana Qing-dynastian vastaiseen kapinaliikkeeseen. Wuchangin kansannousun puhjetessa lokakuussa 1911 hän toimi prikaatinkomentajana Yunnanissa ja julisti välittömästi Yunnanin itsenäiseksi sekä itsensä sen sotilaskuvernööriksi. Myöhemmin presidentti Yuan Shikai asetti Cain kotiarestiin, koska hänet tunnettiin demokratian kannattajana ja Guomindangin ihailijana. Vuonna 1915 hän pakeni Pekingistä ja alkoi suunnitella kapinaa Yuania vastaan. Saman vuoden lopussa Yuan ryhtyi avoimesti puuhaamaan itsensä korottamista keisariksi. Cai palasi Japanin kautta Yunnaniin ja nostatti siellä kapinan. Häneen liittyi myös Yunnanin kuvernööri Tang Jiyao sekä eräitä muita kenraaleita, jotka yhdessä perustivat tasavaltaa suojelemaan tarkoitetun Kansallisen suojeluarmeijan (Huguojun). Kun Yuan ei heti suostunut peruuttamaan monarkiasuunnitelmiaan, Cai E marssi tammikuussa 1916 joukkoineen Sichuaniin, jonka hän myös menestyksekkäästi valtasi. Kapinalliset saivat haltuunsa myös muita alueita ja useiden eteläisten maakuntien sotilaskomentajat julistautuivat itsenäisiksi
Tšekkoslovakian miehitys (1939)

Tšekkoslovakian miehitys oli ennen toista maailmansotaa natsi-Saksan suorittama sotilasoperaatio, jossa Tšekkoslovakia miehitettiin. Miehitys tapahtui 14.–15. maaliskuuta 1939, jolloin Saksan armeija ylitti rajan sudeettialueiden kautta ja valtasi nopeasti Böömin ja Määrin alueet. Tšekkoslovakian armeija ei tehnyt miehityksen aikana merkittävää vastarintaa lukuun ottamatta pieniä kahakoita Moravská Třebován kaupungissa ja Čajánekin kasarmien puolustustaistelua Frýdek-Místekin kaupungissa. Miehityksen seurauksena Tšekkoslovakian presidentti Edvard Beneš joutui maanpakoon. Myöhemmin Unkarin armeija hyökkäsi Slovakiaan, ja osa vallatuista alueista liitettiin Unkariin. Tšekin alueesta muodostettiin Saksaan kuuluva Böömin ja Määrin protektoraatti ja Slovakiasta tehtiin itsenäinen Slovakian tasavalta, joka oli todellisuudessa saksalaisten hallitsema nukkevaltio. Tšekin vastarintaliike teki useita pieniä hyökkäyksiä saksalaisia vastaan miehityksen aikana. Merkittävin niistä oli operaatio Anthropoid, jossa Heinrich Himmlerin apulainen Reinhard Heydrich murhattiin. Tšekkoslovakia oli saksalaisten miehittämänä aina sodan loppuun saakka. Puna-armeija valtasi Prahan vasta 9
Justinianuksen rutto

Justinianuksen rutto oli paiseruton aiheuttama pandemia, joka riehui erityisesti Bysantin valtakunnassa vuodesta 542 alkaen aina 700-luvulle asti. Pohjoisimmillaan tauti levisi eteläiseen Saksaan ja mahdollisesti Britteinsaarille. Tauti on saanut nimensä Bysantin keisari Justinianus I:stä, joka hallitsi valtakuntaa pandemian aikaan. Justinianuksen rutolla viitataankin joskus suppeammin vain pääkaupunki Konstantinopolia vuonna 542 koetelleeseen ensimmäiseen epidemiaan, joka surmasi suuren osan kaupungin asukkaista. Rutto vaikutti merkittävästi Bysantin historiaan, ja se surmasi mahdollisesti jopa puolet valtakunnan väestöstä, arviolta 25–50 miljoonaa ihmistä. Pandemian aiheutti Yersinia pestis -bakteeri, jota ruttokirput ja rotat levittivät ihmiseen. Justinianuksen rutto oli peräisin Aasiasta, ja monet tutkijat uskovat taudin lähteneen liikkeelle Kiinasta. Tauti kulki Punaisenmeren kauppalaivojen mukana Suezinlahden poukamassa sijainneeseen Klysmaan, josta se levisi Egyptiin. Pelusionin satamakaupungissa Egyptissä ensimmäiset tapaukset todettiin luultavasti kesällä 541. Pelusiumista rutto levisi nopeasti Aleksandriaan ja muualle Egyptiin, Palestiinaan, Gazaan ja Jerusalemiin sekä Syyriaan. Konstantinopoliin tauti saapui vuonna 542 ja levisi sieltä Vähän-Aasian maakuntiin. Tauti lähti leviämään Pelusionista myös Afrikan rannikolle, Espanjaan, Italiaan, Kreikkaan ja Välimeren saarille