nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Operaatio Polkovodets Rumjantsev

3.–23. elokuuta 1943 Harkovan ympäristö, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto Neuvostoliiton voitto Neuvostoliitto Saksa Georgi Žukov Erich von Manstein 1 144 000 sotilasta2 418 panssarivaunua13 633 tykkiä ja raketinheitintä 237 panssarivaunua ja rynnäkkötykkiä ulkopuolella 71 611 kaatunutta183 955 haavoittunutta1 864 panssarivaunua tuhoutunut tai vaurioitunut423 tykkiä 10 000 kaatunutta20 000 haavoittunutta240 panssarivaunua tuhottu tai vallattu Operaatio Polkovodets Rumjantsevlähde? oli toisessa maailmansodassa toinenselvennä Neuvostoliiton joukkojen vastahyökkäys Saksan operaatio Zitadellen torjumiseksi. Siihen osallistuivat Neuvostoliiton Voronežin rintaman ja Arorintaman joukotselvennä. Operaation tarkoituksena oli vallata takaisin Belgorodin ja Harkovan kaupungit sekä kukistaa Saksan 4. panssariarmeijan ja taisteluosasto Kempfin joukot alueella. Operaatio alkoi 3. elokuuta 1943 ja päättyi Neuvostoliiton voittoon 23. elokuuta 1943. Belgorod vallattiin takaisin Belgorodin taistelussa 14. elokuuta mennessä ja Harkova neljännessä Harkovan taistelussa 23. elokuuta mennessä
Puolustusvoimien tiedustelulaitos

Puolustusvoimien tiedustelulaitos (PVTIEDL) on Pääesikunnan alainen puolustusvoimien laitos, joka on perustettu 1. toukokuuta 2014. Tiedustelulaitoksen pääosat sijaitsevat Helsingissä ja Jyväskylän Tikkakoskella, mutta laitoksen osia toimii valtakunnallisesti myös muilla paikkakunnilla. Tiedustelulaitoksen organisaatio johtajaa lukuun ottamatta, vahvuus, seurattavat kohteet ja toimintatavat eivät ole julkista tietoa. Tiedetään kuitenkin, että yksi Ilmavoimien Casa C-295 (CC-3) -lentokone on varustettu tiedustelulaitteistolla. Laitokseen on organisoitu 30. huhtikuuta 2014 lakkautettujen Puolustusvoimien Tiedustelukeskuksen, Viestikoelaitoksen ja Pääesikunnan tutkintaosaston toimintoja. Puolustusvoimien tiedustelulaitos vastaa Suomen signaalitiedustelusta. Laitos vastaa myös sotilasstrategisen ja Suomen lähialueen sotilaallisen tilanteen seurannasta, analysoinnista ja siitä raportoimisesta. Laitoksen tehtäviin kuuluvat myös muun muassa vastuu puolustushallinnon paikka- ja olosuhdetietopalvelusta, sotilastiedustelu- ja turvallisuustoimialojen täydennyskoulutuksen antaminen sekä kriisinhallintaoperaatioiden tukeminen.
Belgorodin taistelu

23. heinäkuuta – 14. elokuuta 1943 Belgorod, Neuvostoliitto Neuvostoliiton voitto Neuvostoliitto Saksa Ivan Konev Nikolai Vatutin Erich von Manstein 500 000 sotilasta1 859 panssarivaunua 60 000 sotilasta250 panssarivaunua 50 000 kaatunutta800 panssarivaunua tuhoutunut tai vaurioitunut 20 000 kaatunutta80 panssarivaunua/rynnäkkötykkiä tuhoutunut tai vaurioitunut Belgorodin taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Belgorodin kaupungin hallinnasta. Taistelu oli osa operaatio Polkovodets Rumjantsevialähde?. Se alkoi 23. heinäkuuta 1943 ja päättyi Neuvostoliiton voittoon 14. elokuuta, jolloin Neuvostoliiton 69. armeijan ja 7. kaartinarmeijan joukot saivat vallattua kaupungin. Taistelun seurauksena puna-armeija pystyi keskittämään joukkonsa Harkovan valtaamiseen.
Irlannin vapaaehtoisjoukot

Irlannin vapaaehtoisjoukot (engl. Irish Volunteers) oli Irlannissa vuonna 1913 perustettu puolisotilaallinen järjestö, jonka irlantilaisnationalistit loivat vastapainoksi Irlannin itsehallintoa vastustaneiden unionistien hieman aiemmin perustamille Ulsterin vapaaehtoisjoukoille. Vapaaehtoisjoukot perustettiin 25. marraskuuta 1913 Dublinissa. Yllykkeenä perustamiselle oli Eoin MacNeillin Gaelic Leaguen lehdessä An Claidheamh Soluisissa julkaisema artikkeli ”The North Began”. Siinä hän vaati nationalisteja järjestäytymään voidakseen puolustaa home rulea samaan tapaan kuin unionistit olivat järjestäytyneet vastustamaan sitä. Irlannin vapaaehtoisjoukkojen perustamisen salaisena taustavaikuttajana toimi vallankumouksellinen Irlannin tasavaltalaisveljeskunta (IRB), joten maltillisen home rule -liikkeen johtaja John Redmond oli aluksi haluton tukemaan sitä. Kesäkuussa 1914 puolet vapaaehtoisjoukkojen johtavan neuvoston paikoista annettiin kuitenkin Redmondin tukijoille, jolloin hän muutti suhtautumistaan. Noihin aikoihin järjestön jäsenmäärä oli kohonnut 160 000:een. Kun Ulsterin vapaaehtoisjoukot olivat huhtikuussa 1914 järjestäneet itselleen suuren asetoimituksen ulkomailta, myös Irlannin vapaaehtoisjoukot päättivät aseistautua. Heinäkuussa 1914 Howthiin saapui salaa 1 000 kivääriä ja 29 000 patruunaa käsittänyt aselasti, mutta määrät olivat vaatimattomia unionistien asehankintojen rinnalla. Irlannin vapaaehtoisjoukot hajosivat kahtia syyskuussa 1914 ensimmäisen maailmansodan syttymisen seurauksena, kun Redmond kehotti sen jäseniä liittymään Britannian armeijaan
Ulsterin vapaaehtoisjoukot

Ulsterin vapaaehtoisjoukot (engl. Ulster Volunteers) oli Irlannissa Ulsterin unionistien vuonna 1912 perustama puolisotilaallinen järjestö, jonka tavoitteena oli estää Irlannin itsehallinnon eli home rulen toteutuminen. Järjestöstä käytettiin myös nimeä Ulster Volunteer Force (UVF). Vuonna 1966 perustettu unionistinen terroristijärjestö omaksui saman nimen. Ulsterin vapaaehtoisjoukot perustettiin 13. joulukuuta 1912 niin sanotun home rule -kriisin aikana, joka oli saanut alkunsa Ison-Britannian hallituksen antamasta home rule -lakiesityksestä. Aloitteentekijänä toimi vuonna 1905 perustettu Ulsterin unionistien neuvosto (Ulster Unionist Council). Puolisotilaallinen voima päätettiin perustaa, koska siihen mennessä home rulea vastaan järjestetyt mielenosoitukset eivät olleet saavuttaneet toivottua vaikutusta. Paikallisten puolisotilaallisten yksiköiden perustaminen oli käynnistynyt Ulsterissa jo aiemmin, ja jo helmikuussa 1912 niihin kuului noin 12 000 jäsentä. Pian näiden ryhmien johtajat kokivat tarpeelliseksi luoda itselleen yhtenäisemmän organisaation, jolla olisi tiivis kytkös unionistipuolueeseen. Vuoden 1914 puoliväliin mennessä Ulsterin vapaaehtoisjoukkoihin oli liittynyt noin 90 000 miestä. Komentajana toimi Intiassa palvellut brittiarmeijan evp-kenraali Sir George Richardson
Black and Tans

Black and Tans (”mustaruskeat”) oli nimitys vapaaehtoisille apupoliiseille, joita britit värväsivät Irlannin itsenäisyyssodan aikana tammikuun 1920 ja heinäkuun 1921 välisenä aikana Irlannin kuninkaallisten poliisivoimien avuksi taistelemaan varsinkin Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) iskuja vastaan. Joukkojen nimi tuli niiden käyttämistä epätavallisista univormuista, joihin kuului poliisin takki ja khakikankaiset sotilashousut; väriyhdistelmän katsottiin muistuttavan tunnettujen irlantilaisten ajokoirien väritystä. Improvisoituja asuja käytettiin, koska apujoukoille ei riittänyt tavallisia poliisiunivormuja. Huomattava osa Irlannin vanhoista poliisivoimista oli eronnut aiemmin tasavaltalaisten kannustamana, joten heidät korvattiin tilapäisillä apuvoimilla. Kyse oli pääosin työtä vailla olleista ensimmäisen maailmansodan veteraaneista, jotka ryhtyivät apupoliiseiksi vaatimatonta palkkaa vastaan. Black and Tans -joukot tunnettiin ankarista ja julmista vastatoimistaan. Kun IRA surmasi 21. marraskuuta 1920 niin sanotun verisunnuntain yhteydessä 11 brittivakoojiksi epäiltyä englantilaista, Black and Tans -joukot vastasivat hyökkäämällä Dublinin Croke Parkissa järjestettyyn jalkapallo-otteluun, jossa ne surmasivat 12 irlantilaista siviiliä ja haavoittivat 60:tta. Black and Tans -joukot tulivat tiensä päähän, kun Irlannin kuninkaalliset poliisivoimat lakkautettiin vuonna 1922.
Eoin MacNeill

Eoin MacNeill (15. toukokuuta 1867 Glenarm, Antrimin kreivikunta – 15. lokakuuta 1945 Dublin) oli irlantilainen historiantutkija ja vallankumouksellinen nationalistinen poliitikko. Hän toimi vuonna 1913 perustettujen Irlannin vapaaehtoisjoukkojen esikuntapäällikkönä ja yritti estää vuoden 1916 pääsiäiskapinan aloittamisen, koska piti sitä ennenaikaisena. MacNeill oli lähtöisin keskiluokkaisesta katolisesta perheestä ja opiskeli Irlannin kuninkaallisessa yliopistossa. Hän aloitti nuorena virkamiesuran oikeuslaitoksessa mutta omistautui vuodesta 1887 iirin kielen tutkimiselle. Hän perusti vuonna 1893 yhdessä Douglas Hyden ja eräiden muiden kanssa irlantilaisen kulttuuriperinnön ja iirin vaalimiselle omistetun Conradh na Gaeilge -järjestön. MacNeill oli sen ensimmäinen sihteeri vuoteen 1897 ja sen julkaiseman An Claidheamh Soluis -lehden ensimmäinen päätoimittaja vuosina 1899–1901. Hän mullisti Irlannin varhaishistorian tutkimuksen esittäessään arvion, että 400-lukua varhaisempaa aikaa koskeneet kirjalliset lähteet eivät olleet aitoja. Hänet nimitettiin vuonna 1909 Irlannin varhaishistorian professoriksi University College Dubliniin. MacNeill julkaisi 1. marraskuuta 1913 An Claidheamh Soluisissa artikkelin ”The North began”, jossa hän kehotti Irlannin nationalisteja kokoamaan puolisotilaalliset vapaaehtoisjoukot unionistien perustamien Ulsterin vapaaehtoisjoukkojen vastapainoksi
Irlannin kansalaisarmeija

Irlannin kansalaisarmeija (engl. Irish Citizen Army, ICA) oli pieni Dublinissa vuosina 1913–1916 toiminut puolisotilaallinen joukko, jonka alkuperäisenä tarkoituksena oli suojella ammattiliittoon kuuluvia työläisiä poliisien väkivallalta. Se muodosti tärkeän osan vuoden 1916 pääsiäiskapinan kapinallisista joukoista. Irlannin kansalaisarmeija perustettiin Dublinin vuoden 1913 suuren työsulun aikana puolustamaan työsulun kohteeksi joutuneita ammattiliiton jäseniä poliisin väkivallalta sekä vahvistamaan heidän yhteishenkeään. Oman kaartin perustamista Ulsterin vapaaehtoisjoukkojen mallin mukaisesti ehdottivat ammattiyhdistysjohtajat James Larkin ja James Connolly. Toiminta alkoi marraskuun 1913 lopussa, lähes samaan aikaan Irlannin vapaaehtoisjoukkojen perustamisen kanssa. ICA:han liittyi yli tuhat jäsentä eikä se hajaantunut, vaikka alkuperäinen työriita päättyi tammikuussa 1914. Joukkojen toiminta oli jo hiljenemässä, kun saman vuoden lokakuussa Irish Transport and General Workers Union -ammattiliiton johtoon tullut Connolly alkoi kehittää kansalaisarmeijasta poliittista asetta. Hän uudisti järjestön rakenteen ja alkoi vaatia sen jäseniltä sitoutumista vallankumouksen tavoitteeseen ja sosialistisen Irlannin tasavallan perustamiseen. ICA:n jäsenmäärä oli vuonna 1916 vain noin 220, mutta aatteellisen yhtenäisyytensä ja hyvän harjoituksensa vuoksi se oli paljon tehokkaampi kuin huomattavasti suuremmat Irlannin vapaaehtoisjoukot. Ensimmäisen maailmansodan puhkeamisesta alkaen Connolly suunnitteli toteuttavansa Irlannissa kapinan ICA:n avulla. Omaa kapinahankettaan kehitellyt Irlannin tasavaltalaisveljeskunta (IRB) teki hänen kanssaan sopimuksen yhteistyöstä
Sparken

Sparken on skeittipuisto Hamnmagasinet-rakennuksen ja Uumajajoen vieressä Uumajassa, Ruotsissa. Puisto sijaitsee aivan Tegsbron-sillan alla, joka vie tiet E4 ja E12 joen yli. Puisto on noin 20 metriä leveä ja 120 metriä pitkä. Nimensä (propelli) puisto sai vuonna 2009 järjestetystä nimikilpailusta. Puiston pääpiirteet suunnitteli aktiiviset nuorisojärjestöt sekä kanadalainen designyritys New Line Skateparks INC, joka viimeisteli suunnittelun. Puisto on rakennettu kokonaan betonista, ja siellä on myös "kiskoja" sekä ympäröivä aita. Puisto valmistui vuonna 2009 ja se oli ensimmäisen osa Uumajan suurta perusrakentamisprojektia uudelleenmuotoilla kaupungin keskustaa, projekti nimeltä "Kaupunki siltojen välissä" (ruots. Staden mellan broarna). Puisto voitti Ruotsin arkkitehtiliiton Pohjois-Norlannin arkkitehtuuripalkinnon vuonna 2012. Puistossa saa käyttää vain rullalautaa, BMX-pyörää, rullaluistimia ja potkupyörää.
Eric Adlercreutz

Carl Eric Alfred Adlercreutz (s. 14. joulukuuta 1935 Helsinki) on suomalainen arkkitehti. Adlercreutz valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1961. Hän työskenteli Alvar Aallon toimistossa vuosina 1959–1965 ja on myöhemmin osallistunut Aallon töiden laajentamiseen ja uudistamiseen. Vuosina 1965–1973 Adlercreutzilla oli toimisto ensimmäisen yhtiökumppaninsa Nils-Hinrik Aschanin kanssa. Sen ensimmäisiin töihin kuului Tammisaaren Motel Marine (1965, 1971). Vuodesta 1974 Adlercreutz on työskennellyt perustamassaan arkkitehtitoimistossa A-konsultit. Adlercreutzin toimisto on tehnyt monenlaisia töitä: sekä yhdyskuntasuunnittelua ja kaavoitusta että asuntoja ja julkisia rakennuksia, ja myös niiden restaurointia, kunnostusta ja laajennuksia. Adlercreutzin suunnittelemiin alueisiin kuuluu Lehtovuoren pientaloalue Helsingin Konalassa ja julkisiin rakennuksiin Länsi-Pasilan kappeli. Adlercreutz on johtanut Viipurin kirjaston kunnostustöitä. Eric Adlercreutzin isä oli dosentti Erik Adlercreutz
Mobile Equipment Identifier

Mobile Equipment Identifier (MEID) on mobiililaitteissa käytettävä yksilöllinen, elektroninen sarjanumero. Se ilmoitetaan joko desimaalilukuna (MEID DEC) tai heksadesimaalilukuna (MEID HEX).lähde?
Jim Kelly

James Milton Kelly (5. toukokuuta 1946 Millersburg, Kentucky – 29. kesäkuuta 2013 San Diego, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja kamppailulajien ohjaaja. Hän tuli tunnetuksi 1970-luvulla Lohikäärmeen kidassa elokuvan myötä ja esiintyi sittemmin blaxploitaatioelokuvissa, kuten Black Belt Jones ja Hot Potato.
Kreikan kieli (täsmennyssivu)

Kreikan kieli voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Elvis Breznev

Elvis Breznev oli suomalainen hard rock -yhtye, joka julkaisi kaksi pitkäsoittoa, MauMau Musicille ja Polarvoxille. Yhtyeen levyt miksasi Mikko Karmila. Yhtyeen hajottua Esko Takamäki ja Juhani Nisula (Time Traveller) perustivat Black Passat Blues (Black Passat) -yhtyeen, Jukka Tanttari yhdessä Timo Löyvän (Kolmas Nainen) kanssa Movetron-yhtyeen ja Jukka Kuhalampi ja Vesa Tanttari liittyivät Airdance-yhtyeeseen.
Karolinginen arkkitehtuuri

Karolinginen arkkitehtuuri on frankkien valtakunnassa 700-luvun lopulla ja 800-luvulla vallinnut germaaninen arkkitehtuurin tyylisuunta. Sen pani alulle frankkihallitsija Kaarle Suuri (768–814). Tyylin esikuvia olivat antiikki ja Bysantin varhaiskristillinen tyyli. Tunnetuin karolingisen arkkitehtuurin esimerkki on Aachenin palatsikappeli (796–814), jonka esikuvana oli Ravennan San Vitale. Kappeli on säilynyt Aachenin tuomiokirkon keskiosana, mutta muu palatsikokonaisuus on kadonnut. Karolingisen tyylin aikana rakennetut pitkäkirkot, kuten Centulan luostarin kirkko Saint Riquierissa, vaikuttivat paljon myöhempään keskiaikaiseen arkkitehtuuriin. Tyyliä seurasivat ja siihen perustuivat myöhemmät ottolainen arkkitehtuuri ja romaaninen arkkitehtuuri.
Hollannin fonologia

Hollannin kielen fonologia on samantyyppinen kuin muiden germaaniseen kieliryhmään kuuluvien kielten, kuten friisin, englannin ja saksan. Taulukossa on hollannin kielen konsonanttiäänteet. Hollannilla on laaja vokaalivarasto 13 tavallisella vokaalillaan ja ainakin kolmella diftongillaan. Hollannissa on useita diftongeja, mutta kiistatta foneemiset niistä ovat /ɛi œy ɔu/. Mainittujen kolmen diftongin lisäksi kaikissa murteissa esiintyvät foneettiset diftongit [iu yu ui eːu ɔi oːi ɑi aːi], jotka ovat foneemisesti konsonantti-vokaaliyhdistelmiä /iʋ yʋ uj eːʋ ɔj oːj ɑj aːj/ tai monosyllabisia vokaalisekvenssejä /iu yu ui eːu oːi aːi/. Pohjoisessa diftongien [iu yu eːu] jälkimmäinen elementti voi olla labiodentaalinen, [iʋ, yʋ, eːʋ], erityisesti vokaalien välissä. Pohjoisessa diftongien [eːu, oːi] puolisuppeat elementit voivat diftongisoitua [eɪu, oʊi] ([eːu]:ssa voi esiintyä labiodentaali, [eɪʋ]). Rotterdamissa [oːi] voi ääntyä [əʊi].
Ottolainen arkkitehtuuri

Ottolainen arkkitehtuuri on saksilaisten Otto-keisareiden aikana (962–1002) vallinnut arkkitehtuurin tyylisuunta, jonka keskusaluetta oli läntinen Saksa. Ottolainen tyyli oli karolingisen ja romaanisen tyylin välinen siirtymävaihe. Ottolaiseen arkkitehtuuriin kuuluvat olennaisena osana vaikuttavat länsiköt niiden karolingisen alkuperän takia. Esimerkiksi Otto I:n nuorimman veljen arkkipiispa Brunon vuonna 980 Kölniin rakennuttama St. Pantaleonin luostarikirkko sekä piispa Bernwardin suunnittelema Hildesheimin Mikaelinkirkko noudattavat pohjakaavaltaan tätä perinnettä. Näiden ottolaisten kirkkojen pohjakaavoissa yhtä suuriin matemaattisiin neliöihin pohjautuva järjestelmä yhdistää rakennuksen eri osia: esimerkiksi keskilaiva muodostuu kolmesta neliöstä, joiden kulmissa on pilarit ja välissä pylväät, joita yhdistävät arkadikaaret, kun taas varhaiskristillisessä taiteessa keskilaivaa reunustivat monotoniset pylväsrivistöt. Mikaelinkirkko on monissa kohdin koristeltu korkeilla reliefeillä. Muun muassa yhtä pylväistä kiertää spiraalina reliefinauha, jossa on kuvia Kristuksen elämästä ja jonka tekijää ovat ilmeisesti innoittaneet Roomassa sijaitsevat Trajanuksen ja Marcus Aureliuksen pylväät. Myös pronssisissa ovissa on reliefejä, joissa on kohtauksia Vanhasta ja Uudesta testamentista. Ottolaisena aikana tällaiset aiheet oli esitetty hyvin ihmisläheisesti ja dramaattisesti, eikä alastomien vartaloiden kuvaus ole enää yhteydessä klassisen tradition herooisuuteen vaan pyrkii kömpelyydellään ennemminkin korostamaan hengen haurautta.
Noah Puckerman

Noah "Puck" Puckerman on kuvitteellinen televisiohahmo amerikkalaisessa sarjassa Glee, joka yhdistelee draamaa, komediaa ja musikaalia. Sarjaa esittää Yhdysvalloissa televisiokanava FOX ja Suomessa AVA. Hahmoa näyttelee Mark Salling, joka on esiintynyt sarjassa sen pilottijaksosta lähtien. Puckin hahmon kehittivät Gleen luojat Ryan Murphy, Brad Falchuk ja Ian Brennan. Hän on valmistunut opiskelija William McKinley -koulusta ja yksi Uusien Tuulien entisistä jäsenistä. Vaikka Puck ei aluksi halua liittyyä glee-klubiin sen huonon statuksen takia, hän liittyy acapella ryhmään, jota Will Schuester (Matthew Morrison) kutsuu nimellä Acafellas. Puck pitää vanhempien naisten viettelystä, jota hän tekee allassiivoustyönsä vuoksi ja uskoo, että Acafellasissa olo auttaa häntä viettelemään naisia enemmän. Koettuaan laulamisen ilon, ja autettuaan Kurtia (Chris Colfer) ja jalkapallojoukkuettaan voittamaan ensimmäisen kauden pelin, Puck päättää liittyä klubiin. Puck saa selville, että Quinn Fabray (Dianna Agron) on raskaana, ja että lapsi on hänen. Tästä huolimatta Quinn jatkaa seurusteluaan Finn Hudsonin (Cory Monteith) kanssa, ja valehtelee, että lapsi kuuluu Finnille. Puck kertoo Quinnille, että haluaa auttaa lapsen kasvatuksessa, mutta Quinn hylkää hänet uskoessaan, ettei Puckista tulisi hyvää isää. Puck solmii parisuhteen Rachel Berryn (Lea Michele) kanssa, kun hänen äitinsä toivoo hänen seurustelevan juutalaisen tytön kanssa
Jay Lovestone

Jay Lovestone (alkujaan Jacob Liebstein; 15. joulukuuta 1897 Hrodna, Venäjän keisarikunta (nyk. Valko-Venäjällä) – 7. maaliskuuta 1990 Yhdysvallat) oli merkittävä yhdysvaltalainen kommunistijohtaja, joka myöhemmin kääntyi antikommunistiksi. Hän kuului venäjänjuutalaiseen perheeseen, joka muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1907. New Yorkissa asunut Lovestone opiskeli vuosina 1915–1918 City College of New Yorkissa ja liittyi Yhdysvaltain sosialistiseen puolueeseen. Hän muodosti helmikuussa 1919 yhdessä John Reedin ja Benjamin Gitlow’n kanssa puolueeseen lokakuun vallankumousta tukeneen vasemmisto-opposition, minkä seuraksena tuhansia jäseniä erotettiin puolueesta. Lovestonesta tuli Yhdysvaltain kommunistisen puolueen perustajajäsen. Alkuvaiheessa enemmistö entisistä sosialistisen puolueen jäsenistä siirtyi uuteen kommunistiseen puolueeseen. Lovestone ja Charles Ruthenberg edustivat kommunistisessa puolueessa jyrkkää linjaa, joka kannatti aggressiivista luokkasotaa. Komintern asettui 1920-luvun puolivälissä tukemaan heitä puolueen sisäisessä valtataistelussa, ja Ruthenbergin kuoltua vuonna 1927 Lovestonesta tuli puolueen pääsihteeri. Lovestone puhdisti vuonna 1928 trotskilaiseksi kääntyneen James P
Charles Ruthenberg

Charles Emil Ruthenberg (9. heinäkuuta 1882 Cleveland, Ohio – 2. maaliskuuta 1927 Chicago, Illinois) oli yksi Yhdysvaltain kommunistisen puolueen varhaisista johtajista. Ruthenbergin isä oli saksalaista sukujuurta ollut satamatyömies. Ruthenberg itse työskenteli monenlaisissa ammateissa. Hän liittyi vuonna 1909 Yhdysvaltain sosialistiseen puolueeseen ja oli ehdolla Clevelandin pormestariksi vuonna 1911, Ohion kuvernööriksi vuonna 1912 sekä senaattoriksi vuonna 1914. Vuodesta 1917 hän työskenteli täysipäiväisesti puolueelle. Samana vuonna hänet tuomittiin vuodeksi työpalveluun sodanvastaisten puheiden pitämisestä. Toukokuussa 1919 Sosialistisen puolueen johto erotti tuhansia jäseniä, jotka olivat muodostaneet puolueen sisäisen vasemmisto-opposition, ja Ruthenberg osallistui muiden mukana kommunistisen puolueen perustamiseen. Hänestä tehtiin uuden puolueen sihteeri ja keskuskomitean jäsen. Ruthenberg pidätettiin marraskuussa 1919, jolloin Woodrow Wilsonin oikeusministeri Alexander Mitchell Palmer vangitsi niin sanotuissa Palmerin ratsioissa tuhansia kommunisteiksi ja anarkisteiksi epäiltyjä. Ruthenberg tuomittiin lokakuussa 1920 viideksi vuodeksi vankeuteen kumouksellisesta kiihotuksesta, koska hän oli allekirjoittanut edellisenä vuonna Louis Frainan laatiman niin sanotun vasemmistosiiven manifestin
De administrando imperio

De administrando imperio (lat., ”Imperiumin hallitseminen”; alun perin m.kreik. Πρὸς τὸν ἴδιον υἱὸν Ρωμανόν, Pros ton idion hyion Rōmanon, ”Pojalleni Romanokselle”) on Bysantin keisari Konstantinos VII:n kirjoittama historiallis-maantieteellinen teos, jossa kuvaillaan Bysantin valtakunnan eri kansoja ja naapurikansoja. Se on tehty vuosien 948 ja 952 välillä. Sen tarkoitus oli jättää Konstantinoksen seuraajalle Romanokselle hyviä neuvoja valtakunnan hallitsemiseksi. Teos on hyvin luottamuksellinen ja oli tarkoitettu vain hallitsijoiden käyttöön eikä missään tapauksessa julkaistavaksi. Sen vuoksi se on jäänyt tuntemattomaksi hyvin pitkäksi ajaksi. Teos on säilynyt jälkipolville kolmena käsikirjoituksena, joista kahta säilytetään Pariisissa ja kolmatta Vatikaanin kirjastossa. Teos on korvaamaton tietolähde kertoen muinaisista ruseista, armenialaisista, georgialaisista, petsenegeistä, unkarilaisista (teksteissä heitä kutsutaan ”turkkilaisiksi”), kasaareista sekä monista muista kansoista. Siitä tulee esille ajatus, että kaikkien muiden ympäröivien kansojen pitäisi alistua Jumalan valitsemalle kansalle eli roomalaisille. Konstantinos VII:n kertomat tiedot rusien maasta perustuvat ilmeisesti enimmäkseen Dnepriä pitkin kauppiaina kulkeneiden varjagien kertomuksista
Ole Lund Kirkegaard

Ole Lund Kirkegaard (29. heinäkuuta 1940 Århus, Tanska – 24. maaliskuuta 1979) oli tanskalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän kirjoitti etupäässä aikuisen ja lapsen vuorovaikutuksesta. Hänen tarinoidensa päähenkilö on usein tyypiltään antisankari. Kirkegaard sai vuonna 1969 Tanskan kulttuuriministeriön lastenkirjapalkinnon. Hänen teoksistaan on suomennettu Kumi-Tarzan (1976), jonka pohjalta tehty samanniminen elokuva (1981) valittiin vuonna 2006 Tanskan kulttuurikaanoniin. Muita hänen kirjoihinsa perustuvia Suomessa nähtyjä elokuvia ovat Virgil ja sammakonsyöjä (1980), Otto on sarvikuono (1983) ja Lentävä matto (1985). Kirkegaard kuoli 38-vuotiaana palelluttuaan lumihankeen matkalla kotiin kylmänä talvi-iltana 1979.
Adinatsolaami

? Adinatsolaami on bentsodiatsepiinijohdannainen lääkeaine, jolla on ahdistusta ja lihasjännitystä poistava, sedatiivinen ja antidepressiivinen vaikutus. Adinatsolaamin kehitti tohtori Jackson B. Hester, joka etsi alpratsolaamille vastinetta, jolla olisi vielä suurempi antidepressiivinen vaikutus. Hester oli myös aiemmin kehittänyt alpratsolaamin. Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto hylkäsi adinatsolaamin (tuotenimeksi oli valittu tällöin Deracyn) myyntilupahakemuksen vuonna 1994 todeten, ettei lääkeyhtiön sille tarjoamien tutkimusten tulokset osoittaneet riittävää näyttöä lääkkeen tehosta paniikkikohtausten hoidossa. FDA ei ole vuoteen 2020 mennessä myöntänyt adinatsolaamille myyntilupaa Yhdysvalloissa. Adinatsolaami on Suomessa luokiteltu huumausaineeksi.