nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Kerto

Kerto eli toisinto on runoudessa jotain tiettyä asiaa koskevan ilmaisun toistaminen eri sanoilla. Kerto voi kertoa asiasta myös eri näkökulmasta tai jopa asian vastakohdan. Kertoa käytetään varsinkin kalevalamittaisessa runoudessa, jossa se on tärkeä tehokeino. Kalevalamittaisessa runoudessa kerto koskee peräkkäisiä säkeitä siten, että yksi säe on toisen toisinto. Esimerkiksi Toisintonimi on erisnimen kertona eli toisintona käytetty toinen erisnimi. Esimerkki toisintonimen käytöstä:
Pelastakaa sotamies Ryan

Pelastakaa sotamies Ryan (engl. Saving Private Ryan) on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen sotaelokuva, joka sijoittuu toiseen maailmansotaan ja perustuu löyhästi sodassa palvelleiden Nilandin veljesten tarinaan. Elokuvan on ohjannut Steven Spielberg, ja sen pääosissa näyttelevät Tom Hanks, Tom Sizemore, Edward Burns, Barry Pepper, Adam Goldberg, Jeremy Davies, Vin Diesel, Giovanni Ribisi ja Matt Damon. Elokuva kuvattiin pääosin Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2007 sadan parhaan amerikkalaiselokuvan listalla sijalle 71. Vuonna 2014 se arkistoitiin Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Toisen maailmansodan veteraani (Harrison Young) käy perheineen Normandian maihinnousussa kaatuneiden amerikkalaisten sotilaiden hautausmaalla Colleville-sur-Merissä Ranskan Normandiassa. Elokuva jatkuu takaumana Normandian maihinnousun ensimmäiseen päivään 6. kesäkuuta 1944. Yhdysvaltalaiset ovat valmistautumassa maihinnousuun Omaha Beachille. He taistelevat saksalaista jalkaväkeä, konekiväärejä sekä tykistöä vastaan ja menettävät miehiä
Kelmien kerho

Kelmien kerho (Hustle) on Tony Jordanin luoma brittiläinen draamasarja. Jordan on myös vastannut monien jaksojen käsikirjoituksesta. Sarjassa seurataan Lontoossa toimivaa huijariryhmää, joka huijaa rahaa uhreiltaan. Kopla huijaa vain niiltä, jotka ansaitsevat heidän mielestään tulla huijatuksi. Huijaamisen ensimmäinen sääntö onkin: Rehellistä miestä ei voi huijata, sillä rehellinen mies ei halua ansaitsematonta hyötyä. Sarjan on BBC Onelle tuottanut Kudos Film & Television. Suomessa sarjaa ovat esittäneet MTV3 ja Sub. Kelmien kerhon tunnusmusiikin on säveltänyt Simon Rogers. Sarjasta on olemassa myös dokumenttipohjainen spin-off-sarja Mestarihuijarit (engl. The Real Hustle), jota Suomessa on esittänyt TV2 ja Discovery Channel. Sarja kertoo huijariryhmästä, joka huijaa rahaa ihmisiltä, jotka ovat tehneet jotain moraalisesti väärin. Usein huijauksen kohteeksi valitaan joku, joka on aiheuttanut ongelmia ryhmäläisille tai heidän ystävilleen
Tampereen Tietoverkko

Tampereen Tietoverkko Oy (TTV) oli vuonna 1973 perustettu suomalainen kaapelitelevisioyhtiö, jonka hallussa ollut verkko oli maan toiseksi suurin yhtenäinen kaapelitelevisioverkko. Yhtiö toimi Tampereella ja sen lähikunnissa. TTV rakennutti ja markkinoi kaapeliverkkoa, välitti verkossa useita kaikkien nähtävissä olevia peruskanavia ja tarjosi kotipäätteen avulla tilattaviksi lukuisia erityyppisiä maksukanavia. TTV sulautui Elisaan 1. maaliskuuta 2018.
Oikeuspositivismi

Oikeuspositivismi on oikeusteorian ja -filosofian suuntaus, jonka mukaan oikeus on oikeudellisesti toimivaltaisten instituutioiden, kuten lainsäätäjän ja tuomioistuinten, tekemin päätöksin tahdonvaltaisesti luotavissa, muutettavissa ja kumottavissa oleva yhteiskunnallinen ilmiö. Oikeuspositivismissa oikeusnormin voimassaolo ei ole riippuvainen sen hyväksyttävyydestä, vaan se on tosiasia, joka voidaan saada selville tarkastelemalla sen alkuperää yhteiskuntatodellisuudessa. Oikeuspositivismia edustavat esimerkiksi John Austin, Hans Kelsen, H. L. A. Hart, Neil MacCormick ja Joseph Raz. Oikeuspositivismi toimii oikeusajattelun lähtökohtana länsimaisissa moderneissa oikeusjärjestyksissä, ja sen on väitetty myös vastaavan ainakin Manner-Euroopassa tyyppillisen lakimiehen tapaa hahmottaa oikeus (ns. spontaani positivismi). Oikeuspositivismin yhteiskunnallinen merkitys näkyy siinä, kuinka länsimaissa ja paljolti muuallakin maailmassa oikeus toimii lainsäädäntöpolitiikan työvälineenä, joka mielletään toimivaksi ja tehokkaaksi keinoksi erilaisten yhteiskunnallisten tavoitteiden toteuttamiseksi. Susanna Lindroos-Hovinheimon mukaan oikeuspositivismin edustajia on monenlaisia ja he painottavat eri asioita, mutta suurimmalle osalle heistä on yhteistä kaksi perusteesiä. Kaarlo Tuorin mukaan etenkin Kelsenin ja Hartin edustamaa traditionaalista oikeuspositivismia luonnehtii kolme tunnusmerkkiä. Hart erotti toisistaan viisi erilaista oikeuspositivismin merkitysulottuvuutta, jotka ilmaisevat oikeuspositivismin keskeisiä piirteitä erityisesti oikeuden ontologian lähtökohdista katsottuna
Gilbert du Motier de Lafayette

Marie-Joseph-Paul-Roch-Yves-Gilbert du Motier de La Fayette, markiisi de La Fayette tai de Lafayette (6. syyskuuta 1757 Chavaniac, Ranska – 20. toukokuuta 1834 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen aristokraatti, kenraali ja poliitikko, joka liittyi vuonna 1777 Amerikan siirtokuntien armeijaan Ison-Britannian kuningaskuntaa vastaan käydyssä sodassa. Sodan aikana hän ystävystyi George Washingtonin kanssa ja johti menestyksellisesti oman maansa joukkoja Yorktownin piirityksessä 1781. Myöhemmin Lafayette osallistui Ranskan suuren vallankumouksen (1789–1799) alkuvaiheisiin ja heinäkuun vallankumoukseen (1830). Gilbert du Motier syntyi 6. syyskuuta 1757 vauraaseen ranskalaiseen aatelissukuun. Hänen isänsä kuoli Pohjois-Amerikassa käydyssä seitsenvuotisen sodan taistelussa Englantia vastaan vuonna 1759. Gilbertin äiti palveli Pariisin hovissa ja asui Palais du Luxembourgissa isänsä ja isoisänsä kanssa. Gilbert varttui Chavaniacissa kahden isänpuoleista sukua olevan tätinsä hoivissa ja tapasi vain harvoin äitiään. Vaikka Gilbertillä oli aristokraattien tavoin monia erikoisoikeuksia, hänen lapsuutensa oli melko ankara. Muut kylän lapset kohtelivat nuorta markiisia kunnioittavasti; pojat tervehtivät häntä nostamalla hattuaan ja tytöt niiasivat
Taavi Ankka

Professori Taavi Ankka (engl. Ludwig Von Drake) on Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä hahmo. Taavi on Don Rosan mukaan naimisissa Matilda MacAnkan kanssa. An Adventure in Color -televisiosarjassa ensiesiintymisessä vuonna 1961 Walt Disney kertoi, että Taavi on Akun eno. Taavi on "kaikkien alojen asiantuntija", hänellä on useita oppiarvoja. Taavin kirjasto on laaja ja ehtymätön tiedonlähde, jonka opastuksella Roope Ankka usein onnistuu hankkiutumaan joko aarteen ääreen tai vaikeuksiin. Taavi kuvataan usein hajamielisenä professorina, joka luottaa mieluummin vanhanaikaisiin ja hyväksi havaitsemiinsa tieteellisiin menetelmiin ja kirjoihin kuin nykyaikaiseen tietojenkäsittelyyn. Taavi Ankan nimikkosarjakuvalehti Ludwig Von Drake ilmestyi Yhdysvalloissa yhteensä neljä kertaa vuosina 1961 ja 1962. Esimerkiksi Tony Strobl on piirtänyt paljon Taavia, ja sanomalehtistripeissä hahmoa käytti paljon Al Taliaferro. Carl Barks ei ikinä erityisemmin pitänyt Taavista, koska hänen mielestään hahmo yhdisteli liikaa Roope Ankan ja Pelle Pelottoman piirteitä. Niinpä Barks käytti tarinoissaan Taavia ainoastaan yhden kerran, vuonna 1964 julkaistussa tarinassa Kukat ovat kukkia. Duckmania- ja Don-McDuck-sivustojen fanihaastattelussa Don Rosa kertoi, ettei saa käyttää Taavi Ankkaa sarjakuvissaan, koska tämä on "virallisesti kuollut"
Voiteluaine

Voiteluaineita käytetään konetekniikassa koneiden liikkuvien osien välisen kitkan pienentämiseksi, välyksien tiivistämiseksi sekä kulumisen estämiseksi. Aiheeseen keskittyvä konetekniikan haara on tribologia. Voiteluaineilta vaaditaan juuri oikeanlaisia ominaisuuksia voitelukohteesiin ja ympäristöolosuhteisiin nähden. Voiteluaineet ryhmitetään yleensä voiteluöljyihin, voitelurasvoihin sekä kiinteisiin voiteluaineisiin. Myös kaasut voivat toimia voiteluaineina. Voiteluöljyistä tavallisimpia ovat maaöljystä jalostetut tuotteet. Voiteluöljyn tärkein ominaisuus on sopiva viskositeetti eli sisäinen kitka. Muita toivottavia ominaisuuksia ovat voitelukyky, vaahtoamattomuus, vähäinen vanheneminen ja hapettuminen sekä laadun tasaisuus. Hydrodynaamisessa voitelussa pintojen keskinäinen liike imee voiteluaineen pintojen väliin. Voitelurasvat kuten vaseliini, ovat yleisvoiteluaineita, joilla voidellaan työkoneiden ulkoisia liikkuvia osia (kauhan nivelet, nostolaitteiden nivelet, renkaankeskiöt yms). Tavallinen yleisvaseliini on hunajamaista tiheää ainetta, jota levitetään painamalla sitä voitelunippoihin vaseliiniprässillä. Se kestää vettä ja lämpötiloja hyvin, siksi se on työkoneissa yleinen voiteluaine
Vanhurskaat kansakuntien joukossa

Vanhurskaat kansakuntien joukossa (kansojen oikeamieliset, hepr. ‏חסידי אומות העולם‎, ḥaside umot ha-olam, engl. righteous among the nations, saks. gerechte unter den Völkern) on alkujaan teologinen käsite, jolla juutalaisuudessa viitataan juutalaisten lakien mukaan oikeudenmukaisesti ja jumalaapelkääväisesti eläviin pakanoihin (ei-juutalaisiin). Juutalaisen perinteen mukaan Tooran, Mišnan ja Gemaran sisältämät mutkikkaat lait kuuluvat vain juutalaisten noudatettaviksi, mutta ei-juutalainenkin voi yleisiä eettisiä periaatteita noudattamalla olla juutalaisen teologian tarkoittamassa mielessä oikeamielinen. Toisen maailmansodan jälkeen käsite laajennettiin koskemaan erityisesti niitä ei-juutalaisia, jotka oman henkensä uhalla pelastivat natsien vainoamia juutalaisia. Vuodesta 1963 alkaen Israelin korkeimman oikeuden johtama komissio on myöntänyt tämän arvon asianmukaisesti ansioituneille henkilöille. Arvonimen saaneille myönnetään heidän nimellään varustettu mitali kunniakirjoineen. Sen lisäksi he saavat nimeään kantavan laatan Yad Vashemin Vanhurskaiden lehtoa kiertävään kunniamuuriin. Aiemmin he saivat istuttaa myös nimikkopuun Vanhurskaiden lehtoon, mutta tilanpuutteen vuoksi tästä tavasta on jouduttu luopumaan. Vanhurskailla on myös oikeus saada terveydenhoitoa, eläkettä, taloudellista apua ja turvapaikka Israelista. Vuonna 2004 vanhurskaiksi kansakuntien joukossa oli julistettu 20 205 henkilöä
Lapinkylä (Kirkkonummi)

Lapinkylä (ruots. Lappböle) on Kirkkonummen pohjoisosassa Veikkolan eteläpuolella Tampaja-järven etelärannalla sijaitseva kylä. Vuonna 2011 kylässä oli 1 109 asukasta. Kylän läpi kulkevat Espoosta Siuntioon johtava Evitskogintie sekä Hämeenlinnasta Veikkolan kautta Espoonlahden pohjukkaan vievä, alkujaan keskiaikainen Lapinkyläntie. Kumpikin mainituista teistä on määritelty kulttuurihistoriallisesti arvokkaaksi. Lapinkylän varsinainen keskus on kyläkauppa, joka lopetti toimintansa vuonna 2016, mutta avautui uudelleen vuonna 2017. Palveluihin lukeutuvat myös parturi-kampaamo, ratsastustalli, leipomo-kahvila, vanhan tavaran liike ja puuseppä. Lapinkylässä sijaitsee myös Alisgårdenin kotiseutumuseo. Alisgården on 1700-luvulta peräisin oleva kersantin puustelli, joka on siirretty Kirkkonummen Evitskogista museoksi Lapinkylään. Museossa voi tutustua talonpoikaisesineistöön. Museo on Kyrkslätt hembygdsföreningin ylläpitämä ja avoinna kesäisin. Lapinkylässä sijaitseva Lapinkylänjärvi kuuluu valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan
Kohtauskulma

Kohtauskulma, erityisesti siiven kohtauskulma, liittyy ilmailuun ja aerodynamiikkaan. Se tarkoittaa siipiprofiilin jänteen (etu- ja takareunan välisen kuvitteellisen suoran viivan) ja tulevan ilmavirtauksen välistä kulmaa. Kohtauskulma muuttuu lentokoneen nokkaa nostettaessa tai laskettaessa. Jos halutaan säilyttää sama korkeus pienemmällä ilmanopeudella, täytyy joko käyttää lisänostovoimalaitteita kuten laippoja ja solakkoja tai nostaa siiven kohtauskulmaa nokkaa nostamalla, jotta nopeuden pienenemisestä johtuva nostovoiman pieneneminen saadaan korvattua. Jos kohtauskulma kasvaa liian suureksi, siipi alkaa menettää nostovoimaansa ja sakkaa. Tämä aiheuttaa sen, että jokaisella koneella on ominainen minimilento- eli sakkausnopeutensa, jolla se pysyy ilmassa. Kohtauskulmaa ei pidä sekoittaa koneen nousukulmaan, joka tarkoittaa koneen liikeradan asentoa suhteessa vaakatasoon.
Kari Lehtonen

Kari Lehtonen (s. 16. marraskuuta 1983 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jääkiekkomaalivahti. Atlanta Thrashers varasi Lehtosen ensimmäisellä kierroksella toisella varausnumerolla vuonna 2002, ja hän pelasi viimeisen kerran Dallas Starsin riveissä NHL-kaudella 2017–2018. Lehtonen nousi eniten NHL-otteluita pelanneeksi suomalaiseksi maalivahdiksi 13. joulukuuta 2017 ohitettuaan Miikka Kiprusoffin. Lehtosen läpimurto tapahtui kaudella 2001–2002, jolloin hän oli yksi Jokerien avainpelaajista Suomen-mestaruuden voittaneessa joukkueessa. Kauden päätteeksi Lehtonen valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen, parhaaksi maalivahdiksi ja liigan pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Lehtonen pelasi vielä kauden 2002–2003 Jokereissa hyvällä menestyksellä, ja hänet valittiin jälleen vuoden parhaaksi maalivahdiksi. Seuraavaksi kaudeksi hän lähti Pohjois-Amerikkaan. Lehtonen varattiin vuoden 2002 NHL:n varaustilaisuudessa. Atlanta Thrashers varasi hänet ensimmäisellä kierroksella numerolla 2
Itämerensuomalaiset kansat

Itämerensuomalaiset kansat ovat suomalais-ugrilaisia kansoja, jotka puhuvat kantasuomen kielestä polveutuneita itämerensuomalaisia kieliä. Kantasuomea puhuttiin ajanlaskun alun molemmin puolin. Itämerensuomalaiset kansat asuvat nimensä mukaisesti lähellä Itämerta pääasiassa nykyisten Karjalan, Suomen, Viron, Inkerin, Pohjois-Norjan ja -Ruotsin sekä Luoteis-Venäjän alueella. Itämerensuomalaiset kansat ovat toistensa lähisukukansoja. Nimitys itämerensuomalainen on ollut käytössä 1800- ja 1900-lukujen taitteesta alkaen. Etelästä vastapäivään lueteltuna itämerensuomalaisia kansoja ovat: Lisäksi voidaan erottaa omaksi ryhmäkseen toimalaiset ja heidän alaryhmänsä taipaleentakaiset tšuudit, mutta heidän kielensä on jo kuollut sukupuuttoon. Kuitenkin Venäjällä Arkangelin alueella Pinegan piirikunnassa elää edelleen väestöryhmä, joka kutsuu itseään tšuudeiksi. Lisäksi Olhavan tšuudeja on pidetty itämerensuomalaisena kansana, mutta on epävarmaa olivatko he itämerensuomalainen kansa vai jokin toinen suomalais-ugrilainen kansa. Saamelaisten esivanhempien eteläpuolella asuneiden suomalaisten ja muiden itämerensuomalaisten esivanhemmat alkoivat siirtyä länteen 1250–1000-luvuilla ennen ajanlaskun alkua. Nämä niin sanottua kehittynyttä tekstiilikeramiikka valmistaneet ryhmät liikkuivat länteen vanhoja käytössä olleita reittejä pitkin, ensin Dneprin yläjuoksulle ja sieltä Väinäjoen yläjuoksulle, jota pitkin he lopulta siirtyivät kohti Itämerta. Syytä näiden ihmisryhmien vaellukselle ei tiedetä. Samalta alueelta olivat lähteneet länteen tuhansia vuosia aiemmin myös kampakeraamista kulttuuria harjoittaneet metsästäjä-keräilijät ja kymmenet muut yhteisöt ennen heitä ja heidän jälkeensä
Mannerheimintie (Helsinki)

Mannerheimintie (ruots. Mannerheimvägen; aik. Henrikinkatu, Läntinen ja Itäinen Henrikinkatu, Läntinen ja Itäinen Heikinkatu, Turuntie, Läntinen viertotie, Heikinkatu), arkikielessä Mansku on Helsingin pääkatu. Samalla se muodostaa osan Eurooppatietä E12 ja on valtatie 3:n jatke. 5,5 kilometriä pitkä Mannerheimintie alkaa Erottajalta Helsingin kantakaupungin ytimestä ja loppuu Vihdintien ja Hakamäentien risteykseen, jossa se muuttuu Hämeenlinnanväyläksi. Mannerheimintie on yksi Helsingin kantakaupungin sisääntuloteistä, jonka kautta Turunväylän, Vihdintien ja Hämeenlinnanväylän liikenne ohjataan kaupunkiin. Nykyisen Mannerheimintien alkuna oli 1600-luvulla syntynyt maantie, joka oli läntisempi kahdesta Helsingin kaupunkiin johtaneesta päätiestä. Tie johti kaupungista luoteeseen, Haagan ja Pitäjänmäen kautta kohti Espoota, jossa se alun perin liittyi suureen Turku–Viipuri-rantatiehen eli Kuninkaantiehen. Kartoissa tien nimi oli Landsvägen till Åbo (Turun maantie) tai Landsvägen till Esbo (Espoon maantie), yleiseksi nimeksi vakiintui myöhemmin Turuntie. Itäisempi kahdesta tiestä oli koilliseen kohti Vanhaakaupunkia kulkenut Hämeentie. Kun Johan Albrecht Ehrenström laati 1812 pääkaupungiksi korotetulle Helsingille uuden asemakaavan, kaupunki levisi yli Turuntien Kampin ja Punavuoren alueille. Turuntien alkupää Erottajalta Turun kasarmille (nykyisen Lasipalatsin kohdalle) kaavoitettiin kaduksi ja sai nimen Henrikinkatu (ruots
Drottninggatan

Drottninggatan on yksi Tukholman keskustan keskeisimmistä kaduista, jonka varrella on monia lähikauppoja, pubeja ja ravintoloita. Se alkaa Ruotsin valtiopäivätalon kohdalta, Strömmenin varresta, Norrmalmin kaupunginosasta, ja jatkuu Vasastadenissa sijaitsevalle Observatoriekullenille asti. Yhdessä Helgeandsholmenin poikki johtavan Riksgatanin kanssa se muodostaa jatkeen Tukholman vanhassakaupungissa olevalle Västerlånggatanille. Suuri osa kadusta on kävelykatua. Pohjoisessa Drottninggatanin jatkeena on Norrtullsgatan, joka johtaa Tukholman kantakaupungin rajalla sijaitsevalle Norrtull-aukiolle saakka. Drottninggatan rakennettiin 1600-luvun puolivälissä, ja sillä on edelleen sen alkuperäinen linjaus ja leveys. Regeringsgatanin ja Götgatanin ohella se on yksi kolmesta Tukholman vanhaankaupunkiin johtaneesta historiallisesta tiestä. Ennen 1600-luvulla toteutettua uudisrakentamista Drottninggatan oli päätie, joka kohti Mamltorgetilta eli nykyiseltä Gustav Adolfs torgilta Klaaran kirkon ohi pohjoiseen. Anders Torsstenssonin vuonna 1636 laatimassa suorakulmaisessa asemakaavassa se sai ensin nimen Stoore Konnungzgatan ("Suuri kuninkaankatu") ja vuonna 1639 nimen Drotningegathon, johon sen nykyinen nimi ("Kuningattarenkatu") perustuu. Katu nimettiin todennäköisesti silloin vielä alaikäisen kuningatar Kristiinan mukaan. Katu muodosti pääakselin silloin vielä ylipääsemättömänä esteenä pidetyn Brunkebergsåsenin länsipuolella (Västra malmen), kun taas Regerinsgatan oli vastaavana akselina sen itäpuolella (Östra malmen). Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1637, ja vuonna 1641 Drottninggatan oli kivetty Hötorgetin pohjoispuolella sijainneelta tulliportilta Malmtorgetille saakka
Taifuuni Tip

Taifuuni Tip oli kaikkien aikojen voimakkain ja suurin havaittu trooppinen hirmumyrsky. Se aiheutti laajoja tulvia suuressa osaa Japania lokakuussa 1979. Sykloni muodostui Tyynellämerellä 5. lokakuuta 1979 trooppisesta matalapaineesta. Se voimistui trooppiseksi myrskyksi seuraavana päivänä ja taifuuniksi 9. lokakuuta. Liikuttuaan hyvin suotuisaan ympäristöön Tip voimistui supertaifuuni Tipiksi 11. lokakuuta ja sen keskustan ilmanpaine laski 996:sta 898 mb:iin. Tässä vaiheessa Tipin halkaisija oli 2 170 km ja trooppisen myrskyn tuulet ulottuivat 1 085 kilometrin päähän myrskyn keskuksesta. 12. lokakuuta Tip jatkoi voimistumistaan ja sen kovimmat yhtämittaiset tuulet puhalsivat 85 m/s (305 km/h)lähde? ja myrskyn keskuksen ilmanpaine laski 870 mb:iin. Halkaisijaltaan 2 220 km Tip oli laajin havaittu trooppinen hirmumyrsky, ja sen paine oli alin koskaan myrksyn keskuksessa mitattu painelukema
Luettelo englannin kielen murteista

Tämä on luettelo englannin kielen murteista. Murteet ovat kielen variantteja, jotka eroavat toisistaan lausumisen, sanaston ja kieliopin suhteen. Murretta ei pidä sekoittaa aksenttiin, joka on kielen standardin version lausumista tietyllä tavalla. Vaikka nämä eivät ole varsinaisesti murteita, ne ovat silti englannin tietynlaisia variantteja.
Vaahterat

Vaahterat Wikispeciesissä Vaahterat Commonsissa Vaahterat (Acer) on saippuamarjakasveihin (Sapindaceae) kuuluva kasvisuku. Se on aiemmin luokiteltu vaahterakasveihin (Aceraceae). Vaahteroiden sukuun kuuluu noin 150–170 lajia ja niitä kasvaa luontaisina läpi koko pohjoisen pallonpuoliskon aivan kylmimpiä ja kuumimpia alueita lukuun ottamatta. Ihmisten mukana levinneinä tulokkaina niitä tavataan myös muun muassa Etelä-Amerikassa ja Uudessa-Seelannissa. Vaahterat ovat kesävihantia, tavallisesti yksikotisia puita tai pensaita. Lehdet kasvavat vastakkain. Lehtilapa on yleensä liuskainen. Kukinto on terttumainen huiskilo. Hedelmä on kaksilohkoinen lohkohedelmä. Lohkoissa on pitkä lenninsiipi. Vaahteroiden syysasu on värikäs, minkä takia monia vaahteroita käytetään yleisesti puistopuina.
Mobile

Mobile on epävakaaseen ja herkästi muuttuvaan tasapainotilaan perustuva veistoksellinen rakennelma, jossa liike on keskeinen osatekijä. Mobile on kineettisen veistoksen tyyppi, jossa tasapainotetut liikkuvat osat on ripustettu yhdeksi kokonaisuudeksi. Tavallisesti mobile riippuu ja liikahtelee vapaasti, mutta se voi toimia myös sähkön avulla. Mobilen varjoilla on usein merkitystä, koska ne kertaavat liikettä. Mobilesta ei kuvissa saa oikeaa käsitystä, koska niistä puuttuu liike. Useimmiten mobilella tarkoitetaan erityisesti sen tyyppisiä kineettisiä veistoksia, kuin Alexander Calder teki 1930-luvun alusta lähtien. Saman suuntaisia teoksia oli tehty Venäjän konstruktivismin piirissä, mutta Calder varsinaisesti antoi mobileille niiden nykyisen muodon ja teki ne tunnetuiksi. Ne myös saivat nimensä Calderin yhteydessä. Marcel Duchamp käytti mobile-sanaa Calderin kineettisistä veistoksista vuonna 1931. Sana tulee ranskan ja italian kautta latinasta. Calderin taustainnoittajina toimivat Piet Mondrianin ja Joan Mirón teokset. Hänen mobilensa ovat teräslangasta ja peltilevyistä tehtyjä rakennelmia, joiden osat riippuvat vapaasti ja ovat ilmavirran liikuteltavissa
Voimistelu

Voimistelu on urheilulaji ja harjoittelumuoto, jonka tarkoituksena on parantaa ja kehittää fyysistä voimaa, kuntoa, notkeutta, ketteryyttä, koordinaatiota ja tasapainoa. Voimistelu jaetaan kilpa- ja näytösvoimisteluun, kuntovoimisteluun, kasvatusopilliseen eli pedagogiseen ja lääkintävoimisteluun. Voimisteluliikkeet ovat vapaa-, väline- ja telineliikkeitä, joita harjoitetaan yksilö- ja ryhmäsuorituksina. Voimistelu on alkujaan kehittynyt kasvatukselliseen ja terveydenhoidollisiin tarkoituksiin suunnitelluista ruumiillisista liikkeistä. Nykyaikaisen voimistelun luoja on saksalainen Johann Christoph Friedrich GutsMuths, jota pidetään myös nykyaikaisen seiväshypyn kehittäjänä. Kansainvälinen voimisteluliitto Fédération Internationale de Gymnastique (FIG) on yhteistyössä kansallisten liittojen kanssa. Suomen Voimisteluliittoon kuuluu 381 seuraa, joissa on yhteensä noin 122 000 jäsentä.  Suomessa voimistelun kilpatoimintaa järjestetään seitsemässä Suomen Voimisteluliiton alaisessa lajissa. Kilpatoiminnan lisäksi Voimisteluliiton jäsenseurat järjestävät toimintaa myös aikuisten ryhmäliikunnassa, tanssillisessa voimistelussa, tanssissa ja Kilta-ryhmissä. Voimistelu-sanan vastineet juontuvat monissa kielissä kreikan sanasta gymnos, joka tarkoittaa alastonta. Antiikin helleeneillä oli tapana harjoittaa ruumiinkulttuuria ilman vaatteita rakennuksissa, joita kutsuttiin nimellä gymnasion. Tähän toimintaan yhdistettiin ruumiin ja hengen vaalimisen yhdistävä kasvatusihanne
Della Ankka

Della Ankka (engl. Della Duck) on Disneyn sarjakuvamaailmassa Aaron Ankan ja Hortensia MacAnkan tytär, Aku Ankan kaksossisar, sekä Tupu, Hupu ja Lupu Ankan äiti. Della Ankan aviomiehen henkilöllisyys ei ole selvillä, ja Don Rosan piirtämässä Aku Ankan sukupuussa lintu onkin peittänyt hänen kasvonsa. Eräässä varhaisessa sarjakuvassa hänen paljastettiin joutuneen sairaalaan, kun Tupu, Hupu ja Lupu räjäyttivät ilotulitteen hänen nojatuolinsa alla. Tämän kepposeksi tarkoitetun onnettomuuden takia Della sai hermoromahduksen ja lähetti heidät pariksi viikoksi veljensä Aku Ankan huostaan. Sitten Aku saa sähkösanoman Dellalta, joka tahtoo poikien palaavan kotiin, ja Aku lähettää pojat Dellalle. Myöhemmin pojat tulivat käymään Akun luona. Sen jälkeen Della Ankasta ei ole kuulunut mitään. Don Rosan tekemän Ankkojen sukupuun mukaan Dellan aviomies on Iines Ankan veli. Varhaisemmissa suomennoksissa Dellan nimi oli Sanelma Ankka. Nimi on myös esiintynyt muodossa Dumbella Aku Ankka -lehden numerossa 16/1994 Don Rosan tarinassa Maailman rikkain ankka ja vuoden 2017 DuckTalesissa Akun ”haukkumanimenä” Dellalle. Uudessa, vuonna 2017 alkaneessa DuckTales-animaatiosarjassa Della Ankalla on ensimmäistä kertaa näkyvämpi rooli