nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Senaatin oikeusosasto

Suomen senaatin oikeusosasto (vuoteen 1816 hallituskonseljin oikeusosasto) oli vuosina 1809–1918 Suomen ylin oikeusaste. Se oli toinen Suomen keisarillisen senaatin kahdesta osastosta; toinen oli toimeenpanovaltaa sekä hallintoasioiden ylintä lainkäyttövaltaa käyttänyt talousosasto. Oikeusosaston seuraajaksi perustettiin vuonna 1918 korkein oikeus. Talousosasto muuntui samana vuonna valtioneuvostoksi ja korkeimmaksi hallinto-oikeudeksi. Senaatin oikeusosastosta on käytetty lyhennettä SOO. Senaatin oikeusosasto valvoi oikeudenkäyttöä koko maassa ja valmisteli yhdessä talousosaston kanssa niitä lakiehdotuksia, jotka hallitsija antoi säätyvaltiopäiville. Se myös ratkaisi viime kädessä kaikki asiat, jotka alemmista oikeuksista tulivat sen tutkittavaksi. Oikeusosaston puheenjohtajana oli varsinaisesti Suomen kenraalikuvernööri, jolla ei kuitenkaan ollut äänivaltaa siviilijutuissa (riita-asioissa). Muuten yleisesti puhetta johti varapuheenjohtaja. Oikeusosastoon kuului hänen lisäkseen vähintään kymmenen senaattoria sekä useita esittelijäsihteereitä, protokollasihteereitä ja kanslisteja, jotka toimivat asioiden esittelijöinä. Korkeimmat virkamiehet nimitti keisari ja alemmat osasto otti itse. Virkamiesten tuli huolehtia asioiden esittelystä, pitää pöytäkirjaa ja valmistaa toimituskirjat
Richard Henry Savage

Richard Henry (R. H.) Savage (12. kesäkuuta 1846 Utica, New York, Yhdysvallat – 11. lokakuuta 1903) oli yhdysvaltalainen sotilas ja kirjailija. Hän kirjoitti yli neljäkymmentä seikkailu- ja jännityskirjaa, jotka perustuivat löyhästi hänen omiin kokemuksiinsa. Savagen hienostunut, älykäs, loistelias ja rohkea elämänsä on voinut olla romaanihenkilö Doc Savagen innoituksena. Savage opiskeli nuorena San Franciscossa tekniikka ja oikeustiedettä, ja hän valmistui West Pointista. Hän teki muutaman vuoden maanmittaustöitä Yhdysvaltain armeijan insinöörijoukoissa, mutta lähti sitten Roomaan erikoislähettilääksi ja sieltä hän purjehti Egyptiin komennykselle Egyptin armeijaan. Palattuaan kotimaahan Savage määrättiin tutkimaan Yhdysvaltojen ja Meksikon välisiä rajakiistoja, ja hän teki Texasissa rautatien maanmittaustöitä. Washingtonissa hän avioitui leskeksi jääneen saksalaisen aatelisrouvan Anna Josephine Scheiblen kanssa. Savage palasi vaimonsa kanssa kymmeneksi vuodeksi San Franciscoon, jossa heille syntyi tytär, ja hän oli mukana perheen liiketoimissa
Kari Kallonen

Kari Kallonen (s. 11. marraskuuta 1960 Tampere) on suomalainen Vanhassa Raumassa asuva tietokirjailija, päätoimittaja ja aikaisemmin myös musiikkituottaja. Kallonen on kirjoittanut 1997–1999 ilmestyneen kolmiosaisen Lauri Törnin elämäkertasarjan (Leijonamieli, Purppurasydän, Ristiretki) yhdessä Petri Sarjasen kanssa. Hän kuului myös Joint Task Force Full Accounting -osaston suomalais-amerikkalaiseen 56. retkikuntaan, joka löysi ja tutki Törnin helikopterin onnettomuuspaikan Vietnamin viidakossa. Uusimmassa elämäkerrassa Kallonen tarkistaa tutkijoiden aikaisemmin esittämät väitteet ja käy läpi muun muassa korkeimman oikeuden jäsenen Jussi Tapanin analyysin Törnin epätietoisuutta herättäneestä sotilasarvon menetyksestä. Tutkimuksen mukaan Törnille palautui automaattisesti sotilasarvo hänen saatuaan tuomiostaan presidentin armahduksen vuonna 1948. Tuotantoon kuuluvat lisäksi elämäkerrat salakuljettaja Algoth Niskasta sekä Marskin ritarista ja maailmanmestarista Olavi Alakulpista. Sotahistoriassa hänen erikoisalaansa ovat Suomen ja länsivaltojen väliset suhteet, ja teos suomalaisista sotilaista Vietnamin sodassa sai eri medioissa julkisuutta. Teokseen Tähtilippu talvisodassa sisältyy Kallosen ulkoasiainministeriön arkistosta tekemä kirjelöytö, jossa talvisodan aikainen ulkoministeri Väinö Tanner kirjoittaa Suomen Berliinin-lähetystöön Mannerheimin puolesta viestin, jonka mukaan ylipäällikkö kieltäytyi ottamasta talvisotaan saksalaisia kansallissosialisteja ulkomaisina vapaaehtoisina. Partisaanisota-teoksessa puolestaan onnistuttiin nimeämään Karjalan kansallisarkiston dokumenttien avulla lukuisia suomalaisia, jotka kuuluivat neuvostopartisaaneihin
Kasvinsuojelu

Kasvinsuojelu on käsite, joka tarkoittaa toimenpiteitä, joilla viljelykasveja suojataan kasvitaudeilta, tuholaiseläimiltä ja rikkakasveilta. Näitä toimenpiteitä ovat ennalta ehkäisevät toimenpiteet, biologinen torjunta ja kemiallinen torjunta. Kavinsuojelun tarve riippuu viljelmästä. Ammattiviljelmillä kasvinsuojelun tarve on suurempi kuin kotipuutarhoissa. Taimet pysyvät terveempinä, jos ne itävät nopeasti ja tämän takia kylvöajankohta on tärkeä. Myös taimikasvatus ja sen oikea ajoitus parantavat taimien terveyttä. Myös ilmastollinen kestävyys vaikuttaa kasvien taudinkestävyyteen. Kasvien terveenä pysymisen kannalta on tärkeää riittävä kastelu ja lannoituksen tasapainoisuus. Puiden ja pensaiden oikea leikkaus ehkäisee sienitauteja. Tuholaisten leviämistä ehkäistään vuoro- ja sekaviljelyllä, kateharson käytöllä ja maan muokkauksella. Vuoroviljelyssä tietyllä paikalla kasvatettava laji vaihtuu vuosittain ja sekaviljelyssä useita eri lajeja kasvatetaan lähekkäin. Näin vähennetään yhteen kasvilajiin erikoistuneiden tuholaisten leviämistä
Kalium-40

Kalium-40 (40K) on kaliumin luonnossa esiintyvä radio­aktiivinen isotooppi, jolla on erittäin pitkä puoliintumisaika, 1,249 · 109 vuotta. Sen ytimessä on 19 protonia ja 21 neutronia. Luonnon kaliumissa sitä on noin 0,01 prosenttia. Kalium-40 on siitä harvinainen radioisotooppi, että sillä voivat esiintyä kaikki kolme beetahajoamisen tapaa. Noin 89,28 prosentissa tapauksissa se hajoaa kalsium-40:ksi (40Ca) lähettämällä beetahiukkasen (β−) eli elektronin, jonka maksimienergia on 1,33 MeV, ja antineutriinon. Noin 10,72 prosentissa tapauksissa se elektronisieppauksella argon-40:ksi lähettäen 1,460 MeV:n gammasäteilyä ja neutriinon. Pieni osa, noin 0,001 prosenttia kalium-40-ytimistä, hajoaa argon-40:ksi lähettämällä positronin (β+-hiukkasen) ja neutriinon Kalium-40:llä on suuri merkitys radio­aktiivisen iän­määrityksen kannalta, sillä siihen perustuu kalium-argon-ajoitus. Sen yhtenä hajoamis­tuotteena syntyvä argon on jalokaasu, joka ei muodosta kemiallisia yhdisteitä muiden alkuaineiden kanssa. Tämän vuoksi kun jokin mineraali muodostuu sulan laavan jähmettyessä tai veteen liuenneiden aineiden kiteytyessä, se ei alun perin sisällä lainkaan argonia, vaikka sitä olisikin ollut siinä nesteessä, josta se muodostui. Jos mineraali kuitenkin sisältää kaliumia, siinä olevan kalium-40:n hajotessa syntyy vähitellen argonia, joka jää mineraalin sisään. Koska tiedetään, millä nopeudella tämä tapahtuu, mittaamalla mineraalin 40K- ja 40Ar-pitoisuuksien suhde on mahdollista laskea, kuinka pitkä aika sen muodostumisesta on kulunut. Maan ilmakehän argonista on 99,6 % isotooppia 40Ar
Strontium-90

Strontium-90 (90Sr) on strontiumin radio­aktiivinen isotooppi, jonka atomin ytimessä on 38 protonia ja 52 neutronia. Sitä syntyy raskaiden ydinten fissiossa, ja sen puoliintumisaika on 28,8 vuotta. Se hajoaa beeta­hajoamisella yttrium-90:ksi, jolloin ytimestä vapautuu energiaa 0,546 MeV. Strontium-90 on pitkä­ikäisyytensä vuoksi pahimpia radio­aktiivisia saasteita, joita on levinnyt ympäristöön ydin­kokeissa ja ydin­voimala­onnettomuuksissa, mutta sillä on myös hyöty­käyttöä lääke­tieteessä ja teollisuudessa, muun muassa ydinparistoissa. Luonnon strontium ei ole radio­aktiivista eikä myrkyllistä, mutta 90Sr on radio­aktiivisuutensa vuoksi vaarallista. Se muuttuu 28,79 vuoden puoliintumis­ajalla beeta­hajoamisen vaikutuksesta yttrium-90:ksi (90Y), ja tällöin vapautuu energiaa 0,546 MeV, joka jakautuu hajoamisessa syntyvän elektronin, antineutriinon ja yttium­ytimen kesken. Yttrium-90 on edelleen beeta-aktiivista ja hajoaa 64 tunnin puoliintumis­ajalla zirkonium-90:ksi (90Zr), elektroniksi ja anti­neutriinoksi. Zirkonium-90 sen sijaan on vakaa nuklidi, joka siis ei enää ole radioaktiivinen.. Strontium-90 ja yttrium-90 ovat lähes yksin­omaan beetasäteilyn lähteitä; 90Y:n hajoamisessa saattaa tosin joskus syntyä myös gamma­fotoni, mutta niin harvoin, ettei sitä yleensä tarvitse ottaa huomioon. Strontium-90 syntyy raskaiden ydinten fissiosa. Sitä on merkittäviä määriä ydin­voimaloiden käytetyssä poltto­aineessa, ydinreaktorien radio­aktiivisissa jätteissä ja ydin­kokeissa syntyvässä radio­aktiivisessa laskeumassa
Jouni Helminen

Jouni Helminen (s. 27. tammikuuta 1970 Pori) on suomalainen keilaaja. Hän voitti EM-kultaa pari- ja joukkuekilpailussa vuonna 1993, joukkueiden maailmancupin vuonna 1996 sekä henkilökohtaisen Euroopan-cupin vuonna 2002. Hän kuului maajoukkueeseen vuosina 1993–1998 ja edustaa seuratasolla lahtelaista SBF:ää. Helminen toimii keilailualan yrittäjänä Lahdessa. Helminen on 73 kertaa keilannut täyden 300 pisteen sarjan, ensimmäisen kerran Porissa 3.4.1987.
Koboltti-60

Koboltti-60 (60Co) on koboltin keinotekoinen radio­aktiivinen isotooppi, jonka massaluku on 60. Sen atomin ytimessä on 27 protonia ja 33 neutronia, ja sen puoliintumisaika on 5,27 vuotta. Sitä valmistetaan neutroni­aktivoinnilla luonnon koboltista, joka on kokonaan isotooppia koboltti-59 (59Co). Koboltti-60 hajoaa beeta­hajoamisella nikkelin stabiiliksi isotoopiksi 60Ni, joka kuitenkin lähettää vielä kaksi gamma­fotonia, joiden energiat ovat 1,17 ja 1,33 MeV; niinpä siihen liittyvät ydin­reaktiot voidaan esittää reaktioyhtälöllä Kun koboltti-60:n puoliintumi­saika tunnetaan, voidaan laskea, että yhden koboltti-60-gramman aktiivisuus on 44 TBq tai noin 1 100 curieta. Siitä saatu absorboitunut annos on verrannollinen hajoamisessa vapautuvaan energiaan ja aikaan. Yhdestä giga­becquerelistä puhdasta koboltti-60:tä saatu annos on noin 0,35 mSv tunnissa metrin etäisyydellä säteily­lähteestä. Tämän perusteella voidaan laskea myös ekvivalenttiannos, joka riippuu etäisyydestä ja aktiivisuudesta. Esimerkki: Oletetaan, että koboltti-60:stä on valmistettu näyte, jonka aktiivisuus on 2,8 GBq, mikä vastaa 60 mikro­grammaa puhdasta koboltti-60:tä. Sellainen näyte aikaansaa metrin etäisyydellä 1 mSv:n säteily­annoksen tunnissa. Jos koboltti-60:tä tulee niellyksi, etäisyys pienenee muutamaan milli­metriin, ja sama annos saadaan muutamassa sekunnissa. Opetustarkoituksiin käytetyissä näytteissä koboltti-60:n aktiivisuus on pienempi kuin 100 kBq. Materiaalien testaukseen käytetään näytteitä, joiden aktiivisuus on 1 TBq tai enemmän
Putkihampaiset

Putkihampaiset Wikispeciesissä Putkihampaiset Commonsissa Putkihampaiset eli maasiat (Tubulidentata) on nisäkkäiden lahko, johon kuuluu vain yksi heimo, Orycteropodidae (maasiat). Heimoon luetaan neljä sukua, joista kolme on esihistoriallisia ja neljänteen kuuluu yksi elossa oleva laji, Afrikassa elävä maasika (Orycteropus afer).
John Snellman

John Snellman (13. toukokuuta 1815 Oulu – 27. elokuuta 1883 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka eteni urallaan senaattoriksi ja Viipurin hovioikeuden presidentiksi. John Snellman kirjoitti ylioppilaaksi 1832 ja suoritti tuomarintutkinnon 1836. Hän pääsi auskultantiksi Turun hovioikeuteen 1836 ja ylimääräiseksi kopistiksi korkeimman oikeuden edeltäjään senaatin oikeusosastoon 1837. Samana vuonna hän sai hovioikeuden ylimääräisen notaarin arvon ja seuraavana vuonna varatuomarin arvon. Hänet nimitettiin kanslistiksi perustettavaan Viipurin hovioikeuteen 1839 ja hän sai ylennyksen reistraattoriksi 1841, ylimääräiseksi viskaaliksi 1843, notaariksi 1845, varakanneviskaaliksi 1850 ja sihteeriksi 1851. Snellman oli hovioikeuden apujäsenenä 1850–1857 ja viimeksi mainittuna vuonna hänet nimitettiin asessoriksi. Viipurin läänin lääninsihteeri hänestä tuli 1858 ja senaatin yleinen esittelijäsihteeri 1863. Snellman muun muassa esitteli ja varmensi vuoden 1863 kieliasetuksen. Hän hoiti ajoittain 1864–1865 prokuraattorinapulaisen virkaa ja toimi 1863–1867 Suomen Hypoteekkiyhdistyksen hallituksen asiamiehenä. Vuonna 1865 Snellman määrättiin painoasiain ylihallituksen jäseneksi
Hurrikaani Floyd

Hurrikaani Floyd Commonsissa Hurrikaani Floyd oli vuoden 1999 Atlantin hurrikaanikauden neljäs hurrikaani ja kaikkiaan kuudes nimetty myrsky. Se oli erittäin voimakas Kap Verde -tyypin hurrikaani. Tuulennopeuteen perustuvalla Saffir-Simpsonin asteikolla Floyd luokiteltiin toiseksi ylimpään eli 4. luokkaan, ja se lähestyi 5. luokan rajaa. Se aiheutti rankkoja tulvia Yhdysvaltojen itäosissa, etenkin Pohjois-Carolinassa. Pohjois-Carolinassa 35 ihmistä menehtyi, Pennsylvaniassa ja New Jerseyssä kuusi, Virginiassa kolme, Delawaressa ja New Yorkissa kaksi sekä Connecticutissa, Vermontissa ja Bahamalla yksi. Tar-, Neuse-, Roanoke- ja Pamlico-joet tulvivat yli äyräidensä, minkä vuoksi ihmiset jäivät ansaan talojensa katoille ja sadat tuhannet tuotantoeläimet hukkuivat. Käyttövesi pilaantui monilla alueilla veden tulvittua jätevedenpuhdistamoille.
Etelä-Amerikan laatta

Etelä-Amerikan laatta on yksi maapallon seitsemästä suuresta litosfäärilaatasta. Se kattaa koko Etelä-Amerikan mantereen sekä noin puolet eteläisestä Atlantin valtamerestä, ja luetaan mannerlaataksi. Pohjoisessa laatta rajoittuu Karibian ja Pohjois-Amerikan laattoihin, idässä Afrikan laattaan, etelässä Antarktiksen ja Scotian laattaan ja lännessä Nazca-laattaan. Maapallon litosfäärilaatat ovat jatkuvassa, hitaassa liikkeessä. Etelä-Amerikan laatta liikkuu likimain länteen, noin 30 millimetriä vuodessa, jolloin se törmää vastakkaiseen suuntaan liikkuviin Antarktiksen ja Nazca-laattaan. Samaan aikaan laatta erkanee idässä Afrikan laatasta. Etelä-Amerikan ja Karibian sekä Pohjois-Amerikan laattojen saumakohdat ovat varsin epämääräisiä, eivätkä ne liiku säännöllisesti toisiinsa nähden. Etelä-Amerikan ja Nazca- sekä Antarktiksen laattojen törmäysvyöhykkeeseen on muodostunut mahtava Andien vuorijono, joka ulottuu Kolumbian pohjoisosista Chilen eteläkärkeen saakka. Samaan aikaan meren pohjaan on syntynyt syvänmeren hautojen ketju, kun mereiset Nazca- ja Antarktiksen laatta ovat työntyneet mantereisen Etelä-Amerikan laatan alle. Syvin hautavajoamista on Perun-Chilen hauta, joka ulottuu 8 066 metrin syvyyteen. Etelä-Amerikan ja Afrikan laattojen erkaneminen toisistaan puolestaan leventää eteläistä Atlanttia.selvennä Litosfäärilaattojen törmäysvyöhykkeet ovat yleisesti hyvin vulkaanisesti aktiivista ja maanjäristysherkkää seutua
Aleksei Nikolajevitš Tolstoi

Aleksei Nikolajevitš Tolstoi (ven. Алексе́й Никола́евич Толсто́й); (10. tammikuuta 1883 (J: 29. joulukuuta 1882) Nikolajevsk (nyk. Pugatšov), Samaran kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 23. helmikuuta 1945 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen neuvostokirjailija. Aleksei Tolstoin isä oli kreivi, aatelistonjohtaja ja entinen husaari Nikolai Aleksandrovitš Tolstoi (1849-1900), kirjailijoiden Aleksei Konstantinovitš Tolstoin ja Leo Tolstoin pikkuserkun pikkuserkku. Jotkut elämäkerrat pitävät hänen isänään epävirallista isäpuolta, zemstvo-virkamies Aleksei Apollonovitš Bostromia (1852-1921), liberaalia maaorjuuden poistamista kannattavaa maanomistajaa, jonka Tolstoin äiti oli tavannut marraskuussa 1881. Hänen äitinsä oli lastenkirjailija Aleksandra Leontievna Turgeneva (1854-1906), joka oli sukua kirjailija Ivan Turgeneville. Hän jätti aviomiehensä toukokuussa 1882 Aleksei Bostromin takia, jonka kanssa hän ei voinut virallisesti mennä naimisiin, koska oli ollut laillisesti naimisissa jo vuodesta 1873 lähtien. Aviomies oli töykeä, mustasukkainen ja väkivaltainen, sekä oli sekaantunut usean kerran kunnianloukkauksiin ja kaksintaisteluihin. Hän yritti pitää vaimonsa julkaisemalla tämän romaanin Levoton sydän (ven
Nephila komaci

Elinvoimainen  Nephila komaciKuntner & Coddington, 2009 Nephila komaci Wikispeciesissä Nephila komaci Commonsissa Nephila komaci on suurikokoisin tunnettu hämähäkkilaji, joka kutoo verkkoja. Naaraan pituus jalkojen kanssa voi olla 12 cm ja ruumiin pituus 4 cm. Koiraat ovat pienempiä; niiden pituus jalkojen kanssa on 2,5 cm. Lajia Nephila komaci elää ainakin Etelä-Afrikassa ja Mosambikissa. Siitä on myös vahvistamattomia havaintoja Madagaskarilta ja Sansibarilta. Sitä on tavattu viidestä eristyneestä metsästä, mutta kannan kokon arviointiin käytettyjen työkalujen perusteella sen esiintymisalue saattaa olla laaja. Siitä syystä laji luokitellaan elinvoimaiseksi.
Harmaapääharlekiini

Elinvoimainen  Smithornis sharpeiAlexander, 1903 Harmaapääharlekiini Wikispeciesissä Harmaapääharlekiini Commonsissa Harmaapääharlekiini (Smithornis sharpei) on leveänokkaharlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu. Harmaapääharlekiinia tavataan Afrikan keskiosissa. Laji on huonosti tunnettu, mutta sen on kuvattu olevan yleinen sen levinneisyysalueen niissä osissa, jotka ovat hyvin tutkittuja. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kármánin pyörrerata

Virtausdynamiikassa Kármánin pyörrerata (tai von Kármánin pyörrerata) on toisiaan seuraavien pyörteiden aiheuttama kuvio, jonka aiheuttaa fluidin epävakaa virtaus kiinteän kohteen ympäri. Ilmiö on nimetty unkarilais-amerikkalaisen Theodore von Kármánin mukaan. Ilmiö aiheuttaa jokapäiväisessä elämässä esiintyviä ilmiöitä, kuten sähkölinjojen soimisen tuulella ja autonantennin värisemisen joillain nopeuksilla. Tietyillä taajuuksilla pyörteet voivat synnyttää resonanssia rakennelmissa, minkä vuoksi niiden estäminen on tärkeää korkeissa ja hoikissa rakennelmissa. Pyörteet irtoavat kappaleen sivuilta vuorotellen kummaltakin puolelta aiheuttaen virtauksen suuntaan nähden poikittaisen harmonisen voiman. Vaaralliseksi se voi tulla silloin, kun syntyy resonanssitilanne, jossa pyörteiden irtoamistaajuus tulee samaksi kuin rakenteen ominaistaajuus.  Tähän tarkoitukseen käytetään esimerkiksi savupiippujen ympärillä ruuviviivoja, jotka sekoittavat ilmavirtauksia ja estävät pyörrevirtauksia. Hyvin korkeissa piipuissa ruuviviivoja ei voi käyttää niiden tuulikuorman takia, vaan vaimennus on suoritettava massa- tai impulssivaimentimilla.
Multimodaalisuus

Multimodaalisuus voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Operaatio Isabella

Operaatio Isabella oli toisessa maailmansodassa saksalaisten suunnitelma vallata Espanja ja Portugali sen jälkeen kun Neuvostoliitto olisi kaatunut. Suunnitelmassa olisi myös vallattu Gibraltar, joka piti vallata aikaisemmin operaatio Felixissä. Adolf Hitler ehdotti suunnitelmaa kesäkuussa 1941, mutta suunnitelmaa ei koskaan toteutettu.
Harakkaharlekiini

Elinvoimainen  Psarisomus dalhousiaeJameson, 1835 Harakkaharlekiini Wikispeciesissä Harakkaharlekiini Commonsissa Harakkaharlekiini (Psarisomus dalhousiae) on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu. Harakkaharlekiinia tavataan Intian niemimaan pohjoisosissa ja Kaakkois-Aasiassa. Sen on raportoitu olevan suhteellisen yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, mutta levinneisyysalueensa luoteisosissa se on harvinaisempi. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta sen ei vielä uskota olevan vaarassa, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Georges Bonnet

Georges-Étienne Bonnet (23. heinäkuuta 1889 Bassillac – 18. kesäkuuta 1973 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan ulkoministerinä toisen maailmansodan alla huhtikuusta 1938 syyskuuhun 1939. Hän ajoi myönnytyspolitiikkaa Saksan suuntaan. Bonnet opiskeli oikeus- ja valtiotiedettä Sorbonnen yliopistossa. Hänen poliittisen uransa varsinaisena sytykkeenä toimi avioliitto tunnetun poliitikon veljentyttären kanssa. Hän työskenteli alkuun virkamiehenä, kunnes tuli valituksi Ranskan edustajainkamariin, jonka jäsenenä toimi 1924–1928 ja 1929–1940. Hallitukseen Bonnet tuli ensi kerran vuonna 1925 alivaltiosihteeriksi ja oli 1930-luvulla useasti ministerinä. Hän kohosi yhdeksi radikaalisosialistien johtajista. Bonnet nimitettiin Ranskan suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin vuonna 1936. Seuraavana vuonna hänet kuitenkin kutsuttiin valtiovarainministeriksi Camille Chautempsin hallitukseen ja huhtikuussa 1938 ulkoministeriksi Édouard Daladierin hallitukseen. Bonnet tuki Münchenin sopimusta ja ajoi myönnytyslinjaa Saksan suuntaan aina maailmansodan puhkeamiseen asti
Kulttuuriluotsit

Kulttuuriluotsit (ruots. kulturlots, kulturkompis; engl. art and culture companions) ovat kuntien tai järjestöjen koulutettuja vapaaehtoisia, jotka toimivat oman paikkakuntansa kulttuurikohteiden tarjontaan perehtyneinä vertaisohjaajina. Kulttuuriluotsitoiminta on saanut alkunsa vuonna 2006 Jyväskylästä, josta toiminta on levinnyt yli kahdellekymmenelle paikkakunnalle Suomessa. Luotsien lisäksi vapaaehtoisia kutsutaan paikkakunnasta riippuen myös mm. kulttuurikavereiksi, -ystäviksi, -kummeiksi, -väärteiksi tai piristäjiksi. Kulttuuriluotsitoiminnan taustalla vaikuttaa ajatus siitä, että kulttuurin pitäisi olla kaikkien saatavilla. Luotsit edistävät kulttuurin saavutettavuutta olemalla rohkaisijoina, oppaina, kavereina ja kanssakulkijoina erityistä kannustusta ja tukea tarvitseville, joiden ei muuten tulisi ehkä lähdettyä kulttuurikohteisiin. Näin osallistumista voidaan mahdollistaa henkilöille, jotka ovat erilaisten esteiden vuoksi joutuneet jäämään kulttuuri- ja taidetapahtumien ulkopuolelle. Toisinaan kulttuuriluotsi pyydetään mukaan, koska yksin ei tule lähdettyä kulttuurin pariin. Joskus taas vapaaehtoista tarvitaan erityisesti liikkumisen tukemisessa. Pääsylippujen hinnat voivat olla myös yksi este
Caverion

Tarkennus: pääosin lähteetön Caverion on suomalainen talotekniikkaan erikoistunut yhtiö ja entinen pörssiyhtiö. Konsernin liikevaihto vuonna 2023 oli yli 2,5 miljardia euroa. Yhtiön tavoitteena on suunnitella, toteuttaa ja ylläpitää käyttäjäystävällisiä ja energiatehokkaita ratkaisuja rakennuksille, infrastruktuurille ja teollisuuslaitoksille. Caverionin palveluita käytetään muun muassa toimistoissa, liikekiinteistöissä, asunnoissa, julkisissa palvelurakennuksissa ja erilaisissa teollisuuslaitoksissa. Nykyisen YIT Oyj:n ja siten myös Caverionin historian katsotaan alkaneen vuonna 1912, kun ruotsalainen konsultoiva insinööritoimisto Allmänna Ingeniörsbyrån (AIB) perusti silloisen Suomen suuriruhtinaskunnan alueelle Helsinkiin sivutoimipisteen. Suomalaiset liikemiehet jatkoivat toimintaa muodostamalla vuonna 1920 Ab Allmänna Ingeniörsbyrån - Yleinen Insinööritoimisto Oy:n. Yleinen Insinööritoimisto kasvoi Suomen johtavaksi vesihuoltolaitosten rakentajaksi ja rakensi vesilaitokset useimpiin Suomen kaupunkeihin. 1930-luvun lopulla toiminta laajeni vedenhankintajärjestelmiin metsäteollisuudelle, 1940-luvun lopulla vesijohtoputkien maahantuontiin ja kauppaan sekä 1950-luvun puolivälissä myös muille rakentamisen alueille. 1970-luvulla YIT alkoi tarjota rakennustekniikan ydinosaamisensa lisäksi kiinteistöjen huoltoa ja kunnossapitoa sekä teknistä osaamista. YIT laajensi toimintaa myös teräsrakenteiden ja teollisuuden putkistojen kunnossapitoon. Caverion syntyi kiinteistöteknisten ja teollisuuden palveluiden irtautuessa YIT-konsernista itsenäiseksi konsernikseen 30. kesäkuuta 2013
Puuterivippa

Puuterivippa on pieni, pehmeä, useimmiten pyöreän muotoinen tyyny, jolla levitetään puuteria tai poskipunaa iholle. Puuterivippoja valmistetaan useista eri materiaaleista, nykyisin lähinnä puuvillasta tai sametista. Sienen sisällä saattaa olla vaahtomuovipala ja sen kääntöpuolella nauha, jolla vipasta saa hyvän otteen.
Yrjö Roiha

Yrjö Roiha (6. tammikuuta 1856 Rautjärvi – 4. elokuuta 1894 Olukondan lähellä, Saksan Lounais-Afrikka) oli suomalainen lähetyssaarnaaja, joka työskenteli kahden työkauden ajan 1883–1894 Suomen Lähetysseuran työntekijänä Saksan Lounais-Afrikan Ambomaalla. Roihan ensimmäinen kausi Ambomaalla kesti seitsemän vuoden ajan, ja sen jälkeen hän palasi Suomeen tekemään lähetyskoulun loppuun. Ensimmäisellä kaudella hän oli toiminut katekeettana, mutta valmistuttuaan lähetyskoulusta hänet vihittiin vuonna 1892 lähetyssaarnaajaksi. Roihan avioliiton ulkopuoliset suhteet ambolaisten naisten kanssa paljastuivat vuonna 1893, mutta hän sai pitää paikkansa lähetyssaarnaajana pyydettyään anteeksi Olukondan seurakunnan edessä. Lähetyskentän johtajan Martti Rautasen mukaan lähetystyö koki kuitenkin Roihan toimien takia kovan kolauksen. Roiha oli kaksi kertaa naimisissa, ja hänen molemmat vaimonsa kuolivat lähetyskentällä. Yrjö Roiha oli talollisen poika Rautjärven Roihan kylästä. Perheeseen kuului 20 henkeä. Vuosien 1878 ja 1879 kirkonkirjoissa hän esiintyy vt. koulumestarina, eli henkilönä, joka oli vakavamielinen ja tunsi kristinopin kiitettävällä tavalla, niin että hänelle voitiin uskoa lasten opetus seurakunnassa