nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Saint-Denis’n basilika

Saint-Denis’n basilika [sɛ̃ dənin] on Ranskan pääkaupungin Pariisin esikaupungissa, Saint-Denis’ssä sijaitseva kirkkorakennus. Basilikaan on haudattu lähes kaikki Ranskan kuninkaat. Saint-Denis on yksi länsimaiden huomattavimmista katedraaleista. Kirkon historia alkaa Pyhästä Denis’stä, Pariisin ensimmäisestä piispasta ja Ranskan suojeluspyhimyksestä. Legendan mukaan roomalaisten teloitettua hänet Montmartrella vuonna 250 otti pyhimys päänsä ja lähti kävelemään pohjoista Pariisia kohti, kunnes viimein kuoli ja eräs hurskas leski hautasi hänet. 600-luvulla Ranskan merovingikuningas Dagobert I rakennutti ensimmäisen luostarikirkon pyhän Denis’n haudan päälle. Kirkon ympärille rakentuneen kaupungin sekä jatkuvasti kasvavan pyhiinvaeltajavirran vuoksi uusi kirkko kävi kuitenkin 1100-luvulla tarpeelliseksi. Apotti Suger, joka yksi 1100-luvun merkittävimpiä miehiä Ranskassa, otti tehtäväkseen rakentaa vanhan kirkon päälle uuden komean basilikan, josta oli tuleva goottilaisen tyylisuunnan ensimmäinen edustaja. Vanhassa kirkossa oli ennen Sugerin muutosta romaanisen tyylin mukaisesti massiiviset seinämuurit sekä puolikaariholvit, joita kannattelivat matalat, paksut pylväät. Uusi kuori rakennettiin ratkaisevasti erilaiseksi. Sirojen pilareiden ja niiden päällä kulkevien ruoteiden avulla saatiin rakennukselle vankka kivirunko. Näin rakennus pysyi kasassa ilman tiiviitä seinämuureja, ja seinät kyettiin vapauttamaan kannatustehtävästään muun muassa suurille ikkuna- ja lasirakenteille
John W. Foster

John Watson Foster (2. maaliskuuta 1836 – 15. marraskuuta 1917) oli yhdysvaltalainen kenraali ja diplomaatti. Foster palveli pohjoisvaltioiden kenraalina Yhdysvaltain sisällissodassa ja sodan jälkeen journalistina. Hän toimi Yhdysvaltain suurlähettiläänä Meksikossa 1873–1880, Venäjällä 1880–1881 ja Espanjassa 1883–1885 sekä ulkoministerinä presidentti Benjamin Harrisonin hallinnossa vuosina 1892–1893.
Pukinmäen liikuntapuisto

PK-35 n. 2000 Pukinmäen liikuntapuisto sijaitsee Helsingin Pukinmäen kaupunginosassa sijaitsevalla Kenttätiellä. Se toimi jalkapalloseura PK-35:n kotikenttänä kauden 2008 loppuun asti. Virallisen nimensä ohella kenttä tunnetaan varsin yleisesti "Pukinmäen urheilupuistona". Nykyistä liikuntapuistoa edeltänyt Pukinmäen urheilukenttä valmistui 1930-luvun alkuvuosina. Siihen asti paikalliset urheilukilpailut järjestettiinkin Pukinmäen ja Tapaninkylän hiekkateillä. Vanhan kentän rata oli poikkeuksellisen lyhyt, vain 350-metrinen. Nykyinen urheilupuisto rakennettiin vanhan kentän päälle 1980-luvun lopussa. Vaikka liikuntapuiston ykkösnurmen katsojakapasiteetti on vain noin 2000 paikkaa, kentän yleisöennätys on 3 735 katsojaa. Se on peräisin Veikkausliigan paikallisottelusta PK-35–HJK kaudelta 1998. Kaupunki rakennutti Pukinmäen liikuntapuistoon uuden huoltorakennuksen vuonna 2001. Kustannuksiltaan huoltorakennus oli 900 000 euroa
Näkökulma

Näkökulma on Zagros Manucharin ohjaama vuonna 2007 valmistunut suomalainen lyhytelokuva, joka kertoo nuoren somalimiehen sokeutumisen kauaskantoisista seurauksista. Tarina kertoo tragikoomisin keinoin, kuinka rasismi ja ystävyys synnyttävät ristiriitoja maahanmuuttajien välillä. Elokuvan ensi-ilta oli 30. syyskuuta 2007 Louhisalissa, Espoon Kulttuurikeskuksessa. Lyhytelokuva sai kunniamaininnan Digitaika-festivaaleilla 2007 ja voitti Vasemmistonuorten dokumentti- ja lyhytelokuvakilpailun vuonna 2008. Samana vuonna lyhytelokuva sai myös ehdokkuuden Upcoming Scandinavia -kategoriassa Århus Festival Of Independent Arts -tapahtumassa Tanskassa mutta jäi palkinnoitta.
Wardell Gray

Wardell Gray (13. helmikuuta 1921 – 25. toukokuuta 1955) oli yhdysvaltalainen bebop-tenorisaksofonisti. Hän syntyi Oklahomassa neljästä lapsesta nuorimpana ja muutti vuonna 1929 perheineen Detroitiin, Michiganiin. Gray opiskeli Cass Technical High Schoolissa, jonka hän jätti vuonna 1936 valmistumatta. Gray teki huomattavaa yhteistyötä muiden muassa Earl Hinesin, Count Basien ja Benny Goodmanin kanssa. Hän löytyi 34-vuotiaana autiomaasta kuolleena ja niskansa murtaneena; tapaus jäi selvittämättä.
J. J. Johnson

James Louis ”J. J.” Johnson (22. tammikuuta 1924 – 4. helmikuuta 2001) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän nousi kuuluisuuteen 1940-luvun bebop-kaudella innovatiivisena pasunistina, joka haastoi perinteisen näkemyksen pasuunasta ”kömpelönä” soittimena. Hänet tunnetaan erityisesti Kai Windingin kanssa tekemästään yhteistyöstä. Johnsonin tunnetuimpien sävellysten joukkoon lukeutuvat ”Wee Dot”, ”Lament” ja ”Enigma”. Johnson lopetti julkisen esiintymisen vuonna 1970, mutta teki paluun 1980-luvun lopulla. Hänen elämänsä päättyi itsemurhaan 77 vuoden iässä.
Autenttisuus (filosofia)

Autenttisuus on eksistentialistisen filosofian käsite ja sitä käytetään myös taidefilosofiassa ja psykologiassa. Eksistentialismissa tietoisen minän nähdään oppivan hyväksymään oma olemassaolonsa keskellä ympäröivää todellisuutta sekä kohtaamaan ulkoisia voimia, paineita ja vaikutteita, jotka ovat hyvin erilaisia kuin minä itse, ja edustavat sen kannalta katsottuna ”toista”. Autenttisuus on se aste missä määrin ihminen on aito suhteessa omaan todelliseen persoonallisuuteensa tai luonteeseensa näistä paineista huolimatta. Eri eksistentialistifilosofit näkevät autenttisuuden hieman eri tavoin. Autenttisuus juontuu terminä kreikan kielen sanasta authentikos mikä tarkoittaa "alkuperäistä, aitoa, prinsipaalia" ja vielä tarkemmin määriteltynä sanoista autos eli "itse" + hentes eli "tekijä, olija". Kreikan kielestä se on sanana kulkeutunut keskiaikaisen latinan kieleen ja sanaseksi authenticus. Nykyaikaisen autenttisuus-käsitteen tarkkaa alkuperää on vaikea määritellä. Autenttisuudesta kirjoittaneet filosofit ovat pyrkineet perustamaan ajatuksensa erilaisiin filosofian historiassa vaikuttaneisiin ajatuksiin. Kenties varhaisin ajatus autenttisuudesta on nähtävissä Sokrateen pyrkimyksessä itsensä tuntemiseen. 1800- ja 1900-lukujen mannermaisessa filosofiassa autenttisuus on ollut keskeinen käsite erityisesti Søren Kierkegaardin, Martin Heideggerin ja Jean-Paul Sartren ajattelussa. Heille autenttisuus oli yksi tapa, jolla ihminen toimii ja muuttuu vastauksena kohtaamiinsa ulkoisiin paineisiin. Autenttisuus määrittyy usein epäautenttisuuden kautta: se on ikään kuin tila epäautenttisuuden ympärillä, ja se määritellään epäautenttista olemassaoloa kuvaavilla esimerkeillä
Huono usko

Huono usko (ransk. mauvaise foi) on eksistentialistifilosofi Jean-Paul Sartren kehittämä filosofinen käsite, joka kuvaa ilmiötä, jossa ihminen kieltää oman totaalisen vapautensa, ja valitsee sen sijaan elottoman objektin aseman. Se liittyy läheisesti itsepetoksen käsitteeseen sekä Friedrich Nietzschen ”kaunan” (ressentiment) käsitteeseen. Eksistentialismin keskeinen väite on, että olemme aina radikaalilla tavalla vapaita tekemään valintoja ja ohjaamaan elämäämme kohti itse asettamiamme päämääriä (omaa ”projektiamme”). Emme voi paeta tätä vapautta edes olosuhteiden käydessä ylivoimaisiksi. Vaikka ympäristö ja tilanne (eli faktisiteetti, heideggerilaisittain täälläolon konkreettinen konteksti edeltävine valintoineen) rajoittavat toimintaamme, se ei voi pakottaa meitä valitsemaan jotain yhtä toimintatapaa toisen sijasta. Tämän vuoksi teemme valintamme ahdistuksen tilassa: tiedämme, että meidän on tehtävä valinta, että tällä valinnalla on seurauksensa, ja että jotkut valinnat ovat parempia kuin toiset. Jos väittäisi, että joku monista tietoisista mahdollisuuksistamme olisi väistämättä etusijalla (esimerkiksi: ”en voi riskeerata henkeäni, koska minun tulee elättää perheeni”), se olisi Sartrelle sama kuin olettaisi itselleen vain objektin aseman maailmassa — objektin, joka on vain olosuhteiden armoilla. Sartrelle tällainen asenne oli silminnähtävällä tavalla itsepetoksellista. Inhimillisinä tietoisuuksina olemme aina tietoisia siitä, että emme ole sitä mistä olemme tietoisia — meitä ei voi määritellä oman tietoisuutemme intentionaalisiksi objekteiksi. Kuten Sartre usein toisti, ”inhimillinen todellisuus on sitä mitä se ei ole, eikä se ole sitä mitä se on”: se voi määritellä itsensä vain negatiivisesti, sinä ”mitä se ei ole”; mutta tämä negaatio on samaan aikaan ainoa positiivinen määritelmä, joka voidaan muodostaa sille ”mikä se on”. Tämän vuoksi olemme tietoisia koko joukosta vaihtoehtoisia reaktioita kulloisellekin objektiiviselle tilanteellemme — eli olemme tietoisia vapaudestamme — koska mikään tilanne ei voi määrätä yhtä tiettyä toimintatapaa
Harri Koskinen

Harri Koskinen (s. 29. huhtikuuta 1970 Karstula) on suomalainen muotoilija. Koskinen opiskeli muotoilua Lahden Muotoiluinstituutissa ja Taideteollisessa korkeakoulussa Helsingissä. Vuonna 1998 hän perusti Friends of Industry -studion, jossa tehdään tuote- ja konseptisuunnittelua sekä näyttelyarkkitehtuuria. Koskinen sai kansainvälistä tunnustusta heti uransa alusta, ja hän on suunnitellut muun muassa huonekaluja, kaiuttimia, astioita ja taidelasia. Hän tuli suuren yleisön tietoon vuonna 1996 Block-nimisen valaisimen myötä. Valaisimessa on hehkulamppu jääkuutiota muistuttavan lasikuution sisällä. Block on New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmissa. Japanilaiselle Issey Miyakelle Koskinen on suunnitellut muun muassa Vakio-rannekelloja ja parfyymipakkauksia. Koskinen on suunnitellut Suomen urheilugaalassa jaettavan Uuno-pokaalin. 2000-luvulla hän on muotoillut Genelecin kaiutinkoteloita
Kate Jackson

Lucy Kate Jackson (s. 29. lokakuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Hänet muistetaan muun muassa Sabrina ”Bree” Duncanin roolista vuosina 1976–1981 pyörineessä Charlien enkelit -sarjassa. Jackson oli sarjan älykköhahmo siinä missä Farrah Fawcett (roolinimeltään Jill Munroe) oli vaaleine, runsaine hiuksineen ihailtu seksisymboli. Sarjan kolmatta alkuperäistä enkeliä Kelly Garrettiä esitti Jaclyn Smith. Jackson jätti sarjan kolmen vuoden rupeaman jälkeen vuonna 1979, ja hänen tilalleen kolmanneksi enkeliksi tuli Shelley Hack (roolinimeltään Tiffany Wells). Charlien enkeleiden jälkeen Jackson esiintyi mm. Scarecrow and Mrs. King -sarjan yhdessä pääosassa. Jackson syntyi Birminghamissa, Alabamassa, ja opiskeli aluksi Mississippin yliopistossa pääaineenaan historia, minkä jälkeen hän siirtyi Birmingham-Southern Collegeen, missä hän opiskeli mm. teatterihistoriaa
Yrjö Kivenoja

Yrjö Efraim Kivenoja (25. toukokuuta 1880 Kuopio – 3. heinäkuuta 1948 Vehkalahti) oli suomalainen pappi, opettaja ja kokoomuksen ja IKL:n poliitikko. Hän oli kansanedustajana vuodet 1933–1936. Kivenoja oli presidentin valitsijamies vaalissa 1931 (Svinhufvudin). Hän oli Kokoomuksen Haminan piirin puheenjohtaja. Hänet valittiin eduskuntaan Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä vuoden 1933 vaaleissa Kokoomuksen listoilta. Vaalien jälkeen Kivenoja kuitenkin liittyi IKL:n eduskuntaryhmään. Hän toimi eduskunnassa työväenasiainvaliokunnassa. Kunnallispolitiikassa hän oli Vehkalahden kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1931–1936 (1931–1932 kokoomuksen ja sen jälkeen IKL:n valtuutettu). Vuoden 1936 vaaleissa Kivenojaa ei enää valittu eduskuntaan ja äänimäärä 673 oli enää alle kolmanneksen kokoomuksen listoilla saadusta. Seuraavien vaalien 715 ääntä eivät nekään riittäneet paikkaan
Kivikaupunki

Kivikaupunki (engl. Stone Town) on Sansibarin kaupungin vanhin osa. Se on rakennettu kolmionmuotoiselle niemimaalle Sansibarin saarella Tansaniassa. Sen omaleimaista rakennuskantaa leimaa arabien arkkitehtuuri, joka on ottanut vaikutteita eurooppalaisten ja intialaisten arkkitehtuurista. Kivikaupungin talot on tehty koralliriuttojen kalkkikivestä ja mangovepuusta, rapattu ja kalkittu valkoisiksi. Ne ovat tyypillisesti kaksikerroksia. Kapeat pitkulaiset huoneet aukeavat sisäpihalle, jonne pääsee kapeaa käytävää pitkin. Talojen omaleimaiset ovet on tehty puusta ja koristeltu kaiverruksin. Monissa taloissa on laaja kuisti. Niemimaalla on ollut asutusta vuosisatojen ajan, mutta vanhimmat kivitalot ovat 1830-luvulta. Vuosina 1840-1856 Kivikaupunki oli aluetta hallinneiden omanilaisten pääkaupunki. Se oli vuosikymmenien ajan merkittävä orjakaupan keskus
Haluza

Haluza on rauniokaupunki Israelissa Negevin autiomaan pohjoisosassa. Se oli aikoinaan merkittävä kaupunki nabatealaisten rakennuttamalla suitsuketiellä, jolla kuljetettiin olibaanihartsia ja mirhamia. Haluza kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon yhdessä kolmen muun suitsukereitillä sijainneen kaupungin kanssa. Haluza oli kauppareitillä 2000 vuoden ajan merkittävä kaupunki. Se oli Petran ja Gazan välillä suurin kaupunki, ja se oli nabatelaisten Negeven pääkaupunki 500 vuoden ajan, kunnes se hylättiin 700-luvulla. Viimeisinä vuosina kaupunki oli myös kristittyjen pyhiinvaeltajien pysähdyspaikka matkalla Siinailta Jerusalemiin. Nabatealaiset toivat rakennuskiven Haluzaan 5–6 kilometrin päästä. Kaupungissa käytettiin ainutlaatuista arkkitehtuuria. Rakennukset tehtiin kerroksista ja kaarista, joiden tarkoituksena eristää kuumalta ja kylmältä sekä estää kosteutta.  Haluzaa reunustavat liikkuvat hiekkadyynit, jotka ovat peittäneet osan kaupungin jäännöksistä. Kaupungista on kuitenkin kaivettu esiin muun muassa teitä, teatteri, kaksi kirkkoa ja torni. Tunnetuin rakennuksista on itäinen kirkko, joka on isokokoinen katedraali
Atlasjetin lento 4203

Atlasjetin lento 4203 (KK4203) oli Istanbulista Ispartaan matkalla ollut reittilento, joka syöksyi maahan 30. marraskuuta 2007 noin kello 01.36 paikallista aikaa (29. marraskuuta kello 23.36 UTC) Ispartassa Turkissa. Onnettomuudessa saivat surmansa kaikki koneessa olleet 50 matkustajaa ja seitsemän miehistön jäsentä. Atlasjet oli vuokrannut vuonna 1994 valmistuneen, MD-83-tyyppisen onnettomuuskoneen World Focus Airlines -yhtiöltä, jonka palveluksessa koneen lentäjät työskentelivät. Onnettomuuskone oli lähtenyt Atatürkin kansainväliseltä lentoasemalta Istanbulista, ja sen oli määrä laskeutua Süleyman Demirelin lentoasemalle Ispartaan. Kone oli kuitenkin kadonnut lennonjohdon tutkasta vähän ennen aiottua laskeutumista. Onnettomuuspaikka sijaitsee vuoristoisella seudulla, jossa sumu ja lumisade haittaavat usein lentoliikennettä. Onnettomuuden aikana sään kuitenkin ilmoitettiin olleen hyvä. Koneen niin sanotut mustat laatikot löydettiin pian onnettomuuden jälkeen, mutta saksalaisessa laboratoriossa tehtyjen tutkimusten perusteella ne eivät olleet toimineet oikein: ohjaamoäänitin ei ollut toiminut lainkaan yhdeksään päivään ennen onnettomuutta, ja lentoarvotallenninkin sisälsi vain 15 minuuttia lennon tietoja
Max Wolf

Maximilian Franz Joseph Cornelius Wolf (21. kesäkuuta 1863 – 3. lokakuuta 1932) oli saksalainen tähtitieteilijä. Hän syntyi Heidelbergissä ja valmistui Heidelbergin yliopistosta.  Wolf oli tähtivalokuvauksen pioneeri. Hän löysi uransa aikana kolmattasataa asteroidia, joista ensimmäisenä 323 Brucian 22. joulukuuta 1891, ja jatkoi työtään viimeisiin elinvuosiinsa saakka. Wolf palkittiin Royal Astronomical Societyn kultamitalilla (1914) ja Bruce-mitalilla (1930).
Multiplekseri

Multiplekseri (MUX) on elektroninen laite, jolla voidaan valita yksi useasta sisään tulevasta signaalista ja ohjata se ulostuloon. Signaalit voivat olla sovellusalueesta riippuen analogisia tai digitaalisia. Digitaalitekniikassa multiplekseri on laite, jolla on 𝑛 digitaalista sisääntuloa, ja ⌈log2⁡(𝑛)⌉ ohjausbittiä, joiden kanssa valitaan yksi sisääntulo ulostuloon. Esimerkiksi 16-to-1 -multiplekserillä on 16 sisääntuloa ja yksi ulostulo. Tällainen multiplekseri tarvitsee neljä ohjausbittiä.
Kroatia olympialaisissa

Kesäolympialaiset1896 • 1900 • 1904 • 1908 • 1912 • 1920 • 1924 • 1928 • 1932 • 1936 • 1948 • 1952 • 1956 • 1960 • 1964 • 1968 • 1972 • 1976 • 1980 • 1984 • 1988 • 1992 • 1996 • 2000 • 2004 • 2008 • 2012 • 2016 • 2020 • 2024 • Talviolympialaiset1924 • 1928 • 1932 • 1936 • 1948 • 1952 • 1956 • 1960 • 1964 • 1968 • 1972 • 1976 • 1980 • 1984 • 1988 • 1992 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2014 • 2018 • 2022 • Jugoslavia Kroatia osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran itsenäisenä maana Albertvillen 1992 talviolympialaisissa. Sitä ennen kroatialaisurheilijat edustivat Jugoslaviaa. Ensimmäiset mitalinsa Kroatia voitti Barcelonan 1992 kesäolympialaisissa ja ensimmäisen kultamitalinsa neljä vuotta myöhemmin Atlantan kesäkisoissa. Kroatian menestyksekkäin laji mitalimäärällä mitattuna olympialaisissa on Alppihiihto, josta Janica Kostelić on yksinään kerännyt neljä kultaa ja kaksi hopeaa. Hänen veljellään Ivica Kostelićilla on neljä hopeamitalia. Kesälajeissa Kroatia on kerännyt eniten mitaleja yleisurheilusta. Lähteet: Lähteet: Lähteet: Lähteet: Lähteet: Lähteet:
Arthur Harris

Arthur Travers Harris (13. huhtikuuta 1892 Cheltenham, Gloucestershire – 5. huhtikuuta 1984 Goring-on-Thames, Oxfordshire) oli brittiläinen ilmamarsalkka ja Britannian pommitusilmavoimien (Bomber Command) komentaja toisen maailmansodan aikana. Hänet tunnettiin myös lisänimillä ”Bomber Harris” (pommittaja-Harris) ja ”Butcher Harris” (teurastaja-Harris) Harris varttui Rhodesiassa Afrikassa ja kävi yksityistä sisäoppilaitosta Englannissa. Ensimmäisen maailmansodan alla hän liittyi 1. rhodesialaisrykmenttiin ja palveli Etelä- sekä Lounais-Afrikassa. Hän palasi Englantiin vuonna 1915 ja liittyi kuninkaallisiin ilmajoukkoihin. Hän komensi sodan aikana useita lentomuodostelmia Ranskassa ja Englannissa ja sai sodan jälkeen vakituisen viran kuninkaallisissa ilmavoimissa. Maailmansotien välisenä aikana Harris palveli eri tehtävissä Mesopotamiassa, Intiassa sekä Britannian ilmailuministeriössä. Hänet ylennettiin 1937 ilmakommodoriksi (air commodore), 1939 varailmamarsalkaksi (air vice-marshal) ja 1941 ilmamarsalkaksi (air marshal). Harris nimitettiin kuninkaallisten ilmavoimien pommitusjohdon (RAF Bomber Command) päälliköksi helmikuussa 1942. Hänet tunnetaan etenkin Saksan asutuskeskusten tuhoamiseen käytetyn terroripommitustavan isänä
Lewis Cass

Lewis Cass (9. lokakuuta 1782 Exeter, New Hampshire – 17. kesäkuuta 1866 Detroit, Michigan) oli yhdysvaltalainen poliitikko, sotilas ja lakimies. Cass osallistui vuoden 1812 sotaan, jonka aikana hän yleni prikaatikenraaliksi. Sodan jälkeen hän toimi 1813–1831 Michiganin territorion sotilas- ja siviilikuvernöörinä. Cass erosi kuvernöörin tehtävistään vuonna 1831 ottaakseen vastaan nimityksen sotaministeriksi Andrew Jacksonin kabinettiin, jossa hän toimi vuoteen 1836. Cassilla oli keskeinen rooli intiaanien pakkomuuttopolitiikan toteuttamisessalähde?. Sotaministerin paikalta erottueen hän toimi Yhdysvaltain suurlähettiläänä Ranskaan vuosina 1836–1842. Cass edusti Michigania Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1845–1848 ja 1849–185. Senaatissa hän toimi senaatin puheenjohtaja pro tempore yhden päivän 4. joulukuutalähde? 1854. Vuonna 1848 hän oli demokraattipuolueen presidenttiehdokas, mutta hävisi Zachary Taylorille
Metsäkilpikonna

Erittäin uhanalainen  Glyptemys insculpta(Le Conte, 1830) Metsäkilpikonna Wikispeciesissä Metsäkilpikonna Commonsissa Metsäkilpikonna (Glyptemys insculpta syn. Clemmys insculpta) on kilpikonnalaji. Niitä on kerätty luonnosta koe-eläimiksi ja lemmikeiksi; nykyisin laji on erittäin uhanalainen. Lajia esiintyy Yhdysvalloissa ja Kanadassa ja se vaatii lauhkeaa, suunnilleen Keski-Euroopan kaltaista ilmastoa. Koiraitten suurin koko on 13cm ja naaraiden 23cm.lähde? Metsäkilpikonnan kilvessä on selvästi erottuvat luulevyt; niiden vuosirenkaista voi karkeasti laskea kasvuikäisen konnan iän 15-20 vuoteen asti.
Maan lapset

Maan lapset on jääkauden esihistorialliseen Eurooppaan sijoittuva romaanisarja, jonka on kirjoittanut yhdysvaltalainen kirjailija Jean M. Untinen-Auel. Sarjassa on toistaiseksi ilmestynyt kuusi kirjaa, joista viimeisin ilmestyi Yhdysvalloissa 29. maaliskuuta 2011. Ensimmäinen osa, Luolakarhun klaani, ilmestyi englanniksi 1980 ja suomennoksena 1981. Sarjaa on myyty yli 30 miljoonaa kappaletta ja se on käännetty 28 kielelle. Luolakarhun klaanin pohjalta tehtiin myös samanniminen elokuva vuonna 1986. Kirjailija oli erittäin tyytymätön elokuvan toteutukseen ja sai oikeuden päätöksellä takaisin sarjan elokuvaoikeudet. Maan lasten keskiössä on kahden kulttuurin välinen kamppailu resursseista, tilasta ja selviytymisestä: Klaanin, joksi neandertalinihmiset kutsuvat itseään, ja Cro-Magnonin ihmisten. Lajit eroavat toisistaan selvästi niin kulttuurisesti, yhteiskunnallisesti kuin teknisesti, mutta omaavat yhteisiäkin tekijöitä. Työkalut tehdään piikivestä, elanto tulee metsästämällä ja keräilemällä sekä tulen hallinta koetaan tärkeäksi. Lajien välillä on hyvin vähän kanssakäymistä, Klaani kutsuu Cro-Magnonin ihmisiä Muiksi ja nämä klaanilaisia latuskapäiksi matalan otsan ja taakse kaareutuvan päänosan takia
Teti

Teti oli Egyptin faarao noin vuosina 2345 eaa. – 2333 eaa.lähde? Hän oli ensimmäinen faarao kuudennen dynastian aikana. Hänet on haudattu Sakkaraan. Tetin hallintokauden tarkasta ajankohdasta ja kestosta ei ole täyttä varmuutta. Laajimmin hyväksytyn nykyisen näkemyksen mukaan hän oli faaraona 12 vuoden ajan. Myös väitteitä 30 vuotta tai 33 vuotta kestävästä hallintokaudesta on esitetty. Tetin aikana Egyptin keskushallinto vahvistui. Teti menehtyi luultavasti salamurhajuonen seurauksena. Tetillä oli useita vaimoja, joista kolme tai neljä tunnetaan nimellä. Vaimoista Iput oli luultavasti Tetin edeltäjän Unasin tytär. Toinen vaimoista Khuit oli luultavasti Thetin seuraajan Userkaran äiti
Lillbacka Powerco

Lillbacka Powerco Oy on suomalainen hydraulisia letkuliitinpuristimia valmistava yritys, joka omistaa myös Kauhavan Alahärmässä sijaitsevan Power Park-monitoimipuiston. Yrityksen toimitusjohtaja on Pekka Lillbacka ja hallituksen puheenjohtajana toimii Jukka Lillbacka. Yritys perustettiin vuonna 1969 nimellä Lillbackan Konepaja. Lillbacka Powercon kotipaikka on Kauhavan Alahärmä. Yritys valmistaa vuosittain tuhansia tuotantokäyttöön soveltuvia, kannettavia ja pöydälle asennettavia puristimia. Myös mutteripuristimet ja letkuleikkurit kuuluvat tuotevalikoimaan. Noin 95 prosenttia yhtiön Suomen tehtaiden tuotannosta viedään ulkomaille. PowerParkissa on noin 450 000 kävijää vuodessa. Vuonna 1969 yhtiön hallituksen nykyinen puheenjohtaja Jorma Lillbacka perusti yrityksen nimellä Lillbackan Konepaja. Vuonna 1973 markkinoille tulivat ensimmäiset Lillbackan Finn-Power -merkkiset puristimet Vuonna 1980 yhtiö saavutti puristinteknologiassa maailmanlaajuisen markkinajohtajuuden. Samana vuonna Urho Kekkonen myönsi yritykselle tasavallan presidentin vientipalkinnon. Vuonna 1994 yhtiöstä eriytettiin omiksi yhtiöikseen puristinteknologiaan erikoistunut Lillbacka Powerco Oy ja levyntyöstöteknologiaan erikoistunut Lillbacka Oy
UARS

UARS (engl. Upper Atmosphere Research Satellite) oli yläilmakehää tutkiva kaukokartoitussatelliitti. Se laukaistiin avaruuteen NASAn avaruussukkula Discoveryn lennolla STS-48 15. syyskuuta 1991. Sen päätehtävänä oli maapallon ilmakehän ja erityisesti otsonikerroksen tutkiminen. Alun perin satelliitin toimintaiäksi kaavailtiin kolmea vuotta. Sen toiminta päättyi 14. joulukuuta 2005. Satelliitti putosi maahan 24. syyskuuta 2011 klo 3.23 ja 5.09 (UTC) välillä, jona aikana se lensi Tyynenmeren, Atlantin ja Intian valtameren sekä Kanadan ja Afrikan päällä
Visailuohjelma

Visailuohjelma on ohjelma, jossa kilpailijoilta kysytään erilaisia kysymyksiä. Ensimmäisiä viihteellisiä radiovisailuja esitettiin Yhdysvalloissa 1930-luvulla. Palkintona on usein rahasumma tai nouseminen visailussa korkeammalle sijalle. Visailuohjelmien kilpailijoina on usein myös julkisuuden henkilöitä. Tunnettuja suomalaisia visailuohjelmia ovat muun muassa Tupla tai kuitti, Kymppitonni ja Onnenpyörä. Kirsti Rautiainen on kertonut suomen kielen visailu-sanan olevan miehensä Tauno Rautiaisen sanoista visainen kilpailu muokkaama. Alun perin visailuohjelmat olivat selkeästi tietokilpailuja, mutta viime vuosikymmeninä niissä on viihteellisyys ja tiedon sijasta onnen osuus korostunut. Internetissä tunnettuja suomalaisia visailuohjelmia ovat muun muassa Älypää ja Tietovisa Julkisuuden henkilöiden väliseen sanailuun perustuvia visailuohjelmia kutsutaan termillä paneelishow (engl. panel show, comedy panel).