nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Taideyliopiston Sibelius-Akatemia

Taideyliopiston Sibelius-Akatemia (lyhenne SibA) on Taideyliopistoon kuuluva musiikkialan akatemia, joka on alallaan Suomen ainoa ja Pohjoismaiden suurin yliopistotason oppilaitos. Sibelius-Akatemian tehtävänä on vaalia ja uudistaa musiikkikulttuuria. Sibelius-Akatemiassa voi opiskella yhdeksässä eri koulutusohjelmassa. Opiskelijoita Sibelius-Akatemiassa on noin 1 500. Vuoden 2020 keväällä valittiin 175 opiskelijaa. Yliopisto toimii Helsingissä, Kuopiossa ja Seinäjoella. Helsingissä on kolme toimipistettä: Musiikkitalo Mannerheimintiellä, R-talo Pohjoisella Rauta­tie­kadulla (eduskunnan käytössä vuosina 2015–2017) ja N-talo Nervanderinkadulla. Ennen Musiikkitalon valmistumista Sibelius-Akatemian käytössä olivat myös T-talo Töölössä ja P-talo Pitäjän­mäellä. Sibelius-Akatemiaa on johtanut tammikuusta 2021 lähtien dekaani Emilie Gardberg. Sibelius-Akatemia perustettiin Helsingin Musiikkiopiston nimellä vuonna 1882 yksityisestä aloitteesta. Sen ensimmäiseksi johtajaksi valittiin Martin Wegelius, joka toimi tehtävässä vuoteen 1906 kuolemaansa saakka. Esikuvana oli keskieurooppalainen konservatoriomalli, joka pohjautui perinteiseen mestari–kisälli-koulutukseen
Sirpalekranaatti

Sirpalekranaatti on aseena käytetty räjähtävä ammus, joka räjähtäessään levittää ympäristöönsä tuhoisalla voimalla lentäviä sirpaleita. Sirpalekranaatteja käytetään tykkien ja kranaatinheittimien ammuksina sekä käsikranaatteina. Sirpalekranaatti on tehokas ase elävää voimaa vastaan. Sirpaleet pystyvät tuhoamaan myös panssaroimattomia ja kevyesti panssaroituja ajoneuvoja. Sirpalekranaatissa on teräksinen tai valurautainen kuori, joka hajoaa räjähdysaineen räjähtäessä sirpaleiksi. Sirpalekäsikranaatit ovat usein uritettuja toivotunlaisen sirpaloitumisen edesauttamiseksi. Sirpalekranaatin räjäyttää siihen liitetty sytytin, joka voi toimia isku- tai heräteperiaatteella. Iskusytytin räjäyttää kranaatin osuessaan johonkin kiinteään, kuten maahan. Herätesytytin voi sisältää esimerkiksi etäisyyttä maahan mittaavia akustisia sensoreita jolloin kranaatti voidaan saada räjähtämään ilmassa maalin yläpuolella. Tällainen sirpalekranaatti on hyvin tuhoisa, sillä sirpaleet leviävät tasaisesti maastoesteistä tai poteroihin suojautumisesta huolimatta.
Suku (kielioppi)

Suku eli genus (lat.) on nominien kieliopillinen kategoria, jonka mukaisesti substantiivit jakautuvat eri ryhmiin. Suomen kielessä sanoilla ei ole sukua. Sen sijaan esimerkiksi kaikissa indoeurooppalaisen kieliryhmän kielissä on alkujaan ollut suku, mutta muutamista niistä, esimerkiksi englannista ja persiasta, se on kadonnut. Myös seemiläisissä kielissä on suku. Kielissä, joissa on suku, jokainen substantiivi kuuluu johonkin sukuun, joskin samastakin substantiivista saattaa olla erisukuisia muotoja eri päätteineen, jotka tarkoittavat esimerkiksi samassa ammatissa toimivaa miestä ja naista taikka saman eläinlajin koirasta ja naarasta. Niissä kielissä, joissa substantiivien yhteydessä käytetään artikkelia, suku ilmenee yleensä selvimmin siitä, mitä artikkelia kunkin sanan yhteydessä käytetään. Myös adjektiiveista käytetään erilaisia taivutusmuotoja sen mukaan, mitä sukua niiden pääsana on, ja monilla pronomineista on eri muotoja, joita käytetään riippuen siitä, minkä sukuiseen sanaan niillä viitataan. Indoeurooppalaisissa kielissä on alkujaan ollut kolme sukua, maskuliini, feminiini ja neutri (sukupuoleton). Maskuliini merkitsee varsinaisesti miespuolista, feminiini naispuolista ja neutri sukupuoletonta, mutta läheskään kaikissa tapauksissa ei sanan merkityksen perusteella voi päätellä, mihin sukuun sana kuuluu. Useimmissa nykyisissä romaanisissa kielissä kuten ranskassa, espanjassa ja italiassa on kuitenkin vain kaksi sukua, maskuliini ja feminiini, sillä latinan neutri on yleensä muuntunut nykykielessä maskuliiniksi, tosin romaniassa neutri on säilynyt. Suurimmissa skandinaavisissa kielissä maskuliini ja feminiini ovat yhdistyneet yhdeksi en-suvuksi, ja ett-suku vastaa neutria
Espanjantauti

Espanjantauti oli vuosina 1918–1920 riehunut pandemia, jonka aiheutti harvinaisen tappava influenssa A:n alatyyppi H1N1. Tauti alkoi levitä ensimmäisen maailmansodan länsirintamalta, jonne se oli tullut joko Yhdysvalloista tai Kiinasta. Tauti levisi kaikkialle maailmaan, ja siihen kuoli arviolta 30–100 miljoonaa ihmistä. Jälkitautina se saattoi aiheuttaa muun muassa keuhkokuumeen. Espanjantaudin ensimmäiseksi potilaaksi kutsutaan yleisesti yhdysvaltalaista Albert Gitcheliä, joka oli kokkina Yhdysvaltain armeijan leirillä Camp Funstonissa Kansasissa. Hän ilmoittautui sairastuvalle 4. maaliskuuta 1918, ja häntä seurasi samana päivänä 100 muutakin sairastunutta. Gitchel selvisi tartunnasta. Sairaus levisi leirillä nopeasti. Yhden teorian mukaan espanjantautivirus saapui Kansasiin tai suoraan Eurooppaan Kiinasta saapuneiden kiinalaisten työmiesten mukana. On myös esitetty, että tauti olisi siirtynyt muuttomatkalla olleista ankoista sikojen kautta ihmisiin suoraan Euroopan rintamalla. Espanjantauti alkoi levitä kesällä 1918 Euroopassa ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla Ranskassa ja Saksassa saavuttuaan sinne ilmeisesti ensin Yhdysvalloista amerikkalaisten joukkojenkuljetusalusten mukana
Mäntsälän kapina

27. helmikuuta – 6. maaliskuuta 1932 Mäntsälä, Jyväskylä, Salo, Seinäjoki ja Pori Lapuan liikkeen jäsenten voimannäyttö, joka laajentui liikkeen kapinaksi laillista hallitusta vastaan. Yritys epäonnistui. Lapuan Liike Ry. lakkautettiin tasavallan suojelulain nojalla. Suomen hallitus Lapuan liike P. E. SvinhufvudAarne Sihvo Artturi VuorimaaVihtori KosolaK. M. Wallenius Epäselvä n. 500 Mäntsälässä, koko maassa liikkeellä noin 5 000–7 000 osanottajaa ei tappioita 1 itsemurha, 52 vankilaan Mäntsälän kapina oli keväällä 1932 Lapuan liikkeen kannattajien yritys kaataa Suomen hallitus
Sanaa

Koordinaatit: 15°24′16.92″N, 44°12′24.12″E Sanaa (arab. صنعاء‎, Ṣanaʿāʾ) on Jemenin pääkaupunki. Sanaa sijaitsee vuoriston ylätasangolla yli 2 200 metrin korkeudessa merenpinnasta. Sanaan vanhakaupunki on Unescon maailmanperintökohde. Vuonna 2021 kaupungissa oli noin 3,1 miljoonaa asukasta. Hallinnollisesti Sanaan kaupunki on yksi Jemenin maakunnista. Kaupunki lähialueineen kuuluu Amanat al-Asiman maakuntaan. Sanaa sijaitsee Jemenin pohjoisosien ylämaalla sijaitsevalla ylängöllä maaperältään hedelmällisessä laaksossa. Aluetta ympäröivät korkeat vuoret ja kaupunki on rakennettu Nuqumvuoren (2 892 m) juurelle. Lännessä kohoaa Aybanvuori (3 194 m)
G. J. Ramstedt

Gustaf John (G. J.) Ramstedt (22. lokakuuta 1873 Tammisaari – 25. marraskuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen tutkimusmatkailija, tieteilijä ja diplomaatti. Hän oli vertailevan altailaisen kielentutkimuksen uranuurtaja ja modernin mongolistiikan perustaja. Ramstedt tuli ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1892. Hän aikoi ensin papiksi ja opiskeli sen vuoksi Helsingin yliopistossa latinaa, kreikkaa ja hepreaa, mutta pian hän kiinnostui kielitieteestä ja urasuunnitelma muuttui. Ramstedt suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1895 ja maisterin tutkinnon 1898. Hän meni naimisiin 1897 Ida Olivia Aleksandra Josefssonin kanssa. Ramstedtin vanhemmat olivat konetyömies Gustaf Adolf Ramstedt ja Edla Mathilda o.s
Howard Carter

Howard Carter (9. toukokuuta 1874 – 2. maaliskuuta 1939) oli englantilainen arkeologi ja egyptologi. Kuuluisaksi hänet teki faarao Tutankhamonin haudan löytäminen Kuninkaiden laaksosta Egyptissä. Carter syntyi Kensingtonissa, Lontoossa. Hän oli nuorin perheen kahdeksasta lapsesta. Hänen isänsä, Samuel Carter, oli taiteilija, joka maalasi pääasialliseksi työkseen muotokuvia lemmikeistä. Carter vietti lapsuusvuotensa Swaffamissa, Pohjois-Norfolkissa. Hän ei saanut varsinaista koulutusta, mutta hänen isänsä opetti hänelle maalaamisen ja piirtämisen perusteet ja hänestä tulikin varsin taitava maalari. Carter ei kuitenkaan halunnut jatkaa isänsä ammattia. Carter oli erittäin kiinnostunut mahdollisuudesta kopioida muinaisegyptiläisiä maalauksia ja tekstejä. Lokakuussa 1891, ollessaan 17-vuotias, hän nousi laivaan, jonka määränpäänä oli Aleksandria Egyptissä
Tutkaan hakeutuva ohjus

Tutkaan hakeutuva ohjus (lyh. THO, engl. anti-radiation missile) on ohjus, jota käytetään tuhoamaan vastustajan ilmapuolustuksen tutkia. Ohjuksia käytetään nykyaikaisessa sodankäynnissä heti vastustajan ilmapuolustuksen tuhoamiseen tai lamauttamiseen tähtäävän vaiheen (engl. Suppression of Enemy Air Defences l. SEAD) aikana, joka käynnistetään hyökkäyksen aloittamisen ensimmäisina tunteina. Se tavoitteena on heikentää ilmapuolustuskykyä niin, että seuraavat hyökkäysaallot onnistuvat tehtävässään vähäisin tappioin. Tunnetuin THO on yhdysvaltalainen AGM-88 HARM (engl. High-speed Anti Radiation Missile). Teknisesti kehittyneempi, mutta HARMin syrjäyttämä samaan käyttötarkoitukseen rakennettu brittiläinen ohjus oli nimeltään ALARM. HARM otettiin sarjavalmistukseen maaliskuussa 1983. Niitä käytettiin ensimmäisen kerran Libyaa vastaan 1986 ja laajasti Persianlahdella 1991
Marxin veljekset

Marxin veljekset tai Marx-veljekset (engl. Marx Brothers) olivat yhdysvaltalainen koomikkoveljesryhmä. He aloittivat uransa vaudevillessa ja teatteriesiintyjinä. Menestyttyään 1920-luvulla he siirtyivät elokuviin vuonna 1929 ja esiintyivät yhteensä 13 komediassa. Veljeksistä tunnetuimmat ja kaikissa elokuvissa esiintyneet olivat Chico Marx, Harpo Marx ja Groucho Marx. Gummo erosi ryhmästä ennen kuin veljekset siirtyivät näyttämöltä elokuvaan, Zeppo puolestaan viiden ensimmäisen elokuvan jälkeen. Marxin veljesten lavaesitykset ja etenkin alkuaikojen elokuvat olivat ajoittain täysin anarkistisia, ja veljekset pilkkasivat niissä kaikkea mahdollista. Ensimmäisissä elokuvissa on vielä romanttinen sivujuoni ja musiikkiesityksiä, jotka katkaisevat veljesten komiikan. Sen jälkeen veljekset saivat muutaman elokuvan ajaksi vapaat kädet tehdä mitä halusivat, ja näitä elokuvia pidetään heidän parhaina elokuvinaan. Myöhempinä vuosina veljesten elokuvat kesyyntyivät selvästi. Jokaisella veljeksellä oli selvästi toisista erottuva hahmo. Chico oli italialaisella aksentilla puhuva sutki huijari ja pianisti
Viktor Suvorov

Viktor Suvorov (Ви́ктор Суво́ров; oikea nimi Vladimir Bogdanovitš Rezun, Влади́мир Богда́нович Резу́н, s. 20. huhtikuuta 1947) on ukrainalaissyntyinen entinen neuvostoliittolainen, joka loikkasi vuonna 1978 Isoon-Britanniaan ja haki sieltä poliittista turvapaikkaa. Suvorov on ollut ennen lännessä alkanutta kirjallista uraansa mahdollisesti Neuvostoliiton sotilastiedustelun GRU:n palveluksessa.lähde? Suvorovin teosten kaunokirjallisesta luonteesta huolimatta ne on usein mielletty autenttisiksi kuvauksiksi neuvostotiedustelun toiminnasta.lähde? Suvorov sydämistyi Ilkka Remeksen Pedon syleily -romaanin kohdista, jotka muistuttavat Suvorovin romaania Akvaario, ja suunnitteli Remeksen haastamista oikeuteen plagioinnista.
Röntgensäteily

Röntgensäteily on sähkömagneettisen säteilyn laji. Sen aallonpituus on noin 0,01–10 nanometriä; se on paljon lyhytaaltoisempaa kuin näkyvä valo. Röntgensäteilylle on ominaista sen suuri läpäisykyky: se kulkee monien sellaistenkin kiinteiden aineiden läpi, jotka näkyvälle valolle ovat täysin läpi­kulkemattomia. Röntgensäteilyksi luetaan lyhytaaltoinen säteily, joka syntyy atomiytimen ympärillä olevalla elektronikuorella viritystilojen purkautumisesta tai elektronien jarrutussäteilynä. Ytimessä syntyvää lyhytaaltoista säteilyä kutsutaan puolestaan gammasäteilyksi. Saksalainen Wilhelm Röntgen teki vuonna 1895 tutkimuksia katodisädeputkella selvittääkseen, mitä katodista lähtevä putken läpi virtaava säteily oikein on. Yhtäkkiä hän huomasi, että jotkut koelaitteiston läheisyydessä olevat mineraalinäytteet alkoivat hohtaa aavemaista valoa. Röntgen huomasi valon syntyvän vain koelaitteiston ollessa päällä. Siitä hän päätteli, että koelaitteisto tuotti entuudestaan tuntematonta säteilylajia. Röntgen antoi tälle uudelle säteilylajille nimen X-säteily, jota yhä käytetään joissain kielissä. Suomessa ja monissa muissa kielissä siitä käytetään tavallisimmin keksijänsä mukaan nimitystä röntgensäteily. Lisäkokeet paljastivat, että tämä X-säteily tunkeutui paperin, puun, käden ja ohuen metallikalvon läpi
Johanniittain ritarikunta

Johanniittain ritarikunta (Pyhän Johanneksen hospitaalin sääntökunta Jerusalemissa) syntyi vuonna 1099, kun ristiretkeläiset valloittivat Jerusalemin. Toiminta alkoi 1080 perustetun hospitaalin eli sairaalan pohjalta. Valloituksen jälkeen hospitaali sai merkittäviä maalahjoituksia sekä valloitetuilta alueilta että läntisestä Euroopasta. Ritarikunta alkoi toimia myös temppeliherrojen kaltaisena aseellisena taistelujärjestönä, joka osallistui ristiretkiin ja myöhemmin sotiin turkkilaisia vastaan itäisellä Välimerellä. Toiminta hospitaalissa sairaiden hyväksi muodosti alkuun ritarikunnan toiminnan ytimen. Hospitaali saattoi ottaa hoitoonsa 2 000 potilasta ja sillä oli jopa oma synnytysosastonsa yksittäisine vuoteineen ja vastasyntyneille varattuine kehtoineen. Sairaanhoidollisen toiminnan ohella sääntökuntaan syntyi pian myös sotilaalliseen toimintaan keskittynyt haara. Tähän johti ilmeisesti sekä aatelissyntyisten liittyminen johanniittoihin että temppeliherrain vaikutus. Sotilaallinen toiminta oli jatkossa merkittävää Jerusalemin kuningaskunnan kannalta. Paavi Paschalis II tunnusti 1133 ritarikunnan itsenäiseksi organisaatioksi; sääntökunnaksi se hyväksyttiin varsinaisesti vasta vuonna 1154. Vuonna 1206 pidetyssä yleiskapitulissa annetut statuutit (säädökset) antavat kuvan täysin muodostuneesta ritarikunnasta, jolle hospitaalitoiminta muodosti vain toissijaisen osan toiminnasta. Vuodesta 1230 alkaen ritariveljien asema olikin pappisveljiä merkittävämpi
Argon

Argon on järjestysluvultaan 18. alkuaine ja kuuluu jalokaasuihin. Sen kemiallinen merkki on Ar (lat. argon; kreik. αργόν, ’laiska’). Sitä on noin 0,94 prosenttia ilmakehästämme, ja se onkin maapallon yleisin jalokaasu. Argon on väritön, hajuton ja mauton inertti kaasu. Kuten muitakin jalokaasuja, argonia pidettiin pitkään reagoimattomana. Ensimmäinen tunnettu argonyhdiste argonfluorihydridi (HArF) onnistuttiin tekemään Helsingin yliopiston Kemian laitoksella elokuussa 2000. Argon on väritön, hajuton ja mauton kaasu. Sen tiheys on 1,784 g/l eli tiheämpää kuin ilma. Argonin kiehumispiste on 87,30 K ja sulamispiste 83,85 K
The Allman Brothers Band

Duane Allman, kitara (1969–1971)Gregg Allman, laulu ja urut (1969–2014)Dickey Betts, kitara ja laulu (1969–2000)Berry Oakley, basso (1969–1972)Butch Trucks, rummut (1969–2014)Jaimoe, rummut (1969–1980, 1986–2014)Chuck Leavell, koskettimet (1972–1976, 1986)Lamar Williams, basso (1972–1976)Dan Toler, kitara (1978–1986)David Goldflies, basso (1978–1982)Mike Lawler, koskettimet (1980–1982)David Toler, rummut (1980–1982)Bruce Waibel, basso (1986)Warren Haynes, kitara (1989–1997, 2000–2014)Allen Woody, basso (1989–1997)Johnny Neel, koskettimet (1989–1991)Marc Quinones, perkussiot (1991–2014)Jack Pearson, kitara (1997–1999)Oteil Burbridge, basso (1997–2014)Derek Trucks, kitara (1999–2014)Jimmy Herring, kitara (2000) Capricorn RecordsPolyGramArista RecordsEpic RecordsSanctuary Records The Allman Brothers Band oli yhdysvaltalainen yhtye, jonka musiikille on ominaista rockin, bluesin, jazzin ja countryn ainesten yhdistäminen sekä lavaesiintymisten improvisoidut, pitkätkin osuudet. Yhtye perustettiin Jacksonvillessä, Floridassa 26. maaliskuuta 1969. Tuota ennen yhtyeen jäsenet olivat vaikuttaneet paikallisissa yhtyeissä Allman Joys ja Hourglass. Yhtye oli suosittu kotimaassaan, mutta esimerkiksi Euroopassa se on saanut paljon vähemmän huomiota. Allman Brothersin suurimpia hittejä oli vuoden 1973 ”Ramblin’ Man”. Sovitus yhtyeen instrumentaalikappaleesta ”Jessica” toimi pitkään BBC:n autoiluviihdeohjelman Top Gear tunnusmusiikkina. Tunnettuja kappaleita ovat myös ”Whipping Post” ja ”Midnight Rider”. Allman Brothers Bandia pidetään yhtenä southern rockin maineikkaimpana edustajana. Yhtye koki kolauksen, kun sen suuresti arvostettu kitaristi Duane Allman kuoli moottoripyöräonnettomuudessa vuonna 1971 ja basisti Berry Oakley kuoli vastaavassa onnettomuudessa vuotta myöhemmin 1972. Yhtye ei kuitenkaan lopettanut silloin, vaan vasta vuoden 2014 lokakuussa. Hakuteoksessa St
Pierre Louis Moreau de Maupertuis

Pierre Louis Moreau de Maupertuis (kastettu 28. syyskuuta 1698 Saint-Malo – 27. heinäkuuta 1759 Basel) oli ranskalainen matemaatikko, tähtitieteilijä ja geodeetti. Maupertuis oli Ranskan tiedeakatemian retkikunnan johtajana Tornionlaaksossa vuosina 1736–1737. Retkikunta mittasi yhden asteen suuruisen meridiaaninkaaren todellista pituutta maastossa (astemittaus). Tarkoituksena oli selvittää, onko maapallo navoiltaan litistynyt vai ei. Toinen vastaavanlainen retkikunta lähetettiin päiväntasaajalle nykyisen Ecuadorin valtion alueelle. Mittaukset onnistuivat ja osoittivat maan muodon olevan litistynyt. Mittausten eteläisin piste oli Tornion kirkon torni ja pohjoisin Kittisvaara Pellossa. Muita pisteitä olivat muun muassa Pullinkivaara Svansteinin (Turtolan) kylällä, Niemivaara Pellon kunnassa sekä Aavasaksa Ylitorniolla. Maupertuis oli Ranskan akatemian jäsen ja sen kahdeksannen oppituolin haltija vuodesta 1743 alkaen. Hän oli Ranskan tiedeakatemian johtaja 1742–1744 ja Preussin tiedeakatemian johtaja 1744–1757
Lammas

Ovis ariesLinnaeus, 1758 Lammas Wikispeciesissä Lammas Commonsissa Lammas (Ovis aries) on vuohieläinten alaheimoon kuuluva nisäkäs, jota kasvatetaan etenkin sen villan, lihan ja maidon vuoksi. Maailmassa oli 2000-luvun alussa arviolta yli miljardi lammasta. Australia, Uusi-Seelanti, Kiina, Intia, Yhdysvallat, Etelä-Afrikka, Argentiina ja Turkki ovat suurimpia kaupallisia lampaanlihan tuottajia. Täysikasvuisen uroslampaan yleisnimitys on pässi ja kuohittu uros on nimeltään oinas, kun taas kuohitsematon uros on jäärä. Täysikasvuisen, poikasia saaneen eli karitsoineen naaraslampaan nimitys on uuhi. Lampaan poikasta kutsutaan karitsaksi ja etenkin nuorta lammasta vuonaksi. Uuhikaritsa on naaraspuolinen poikanen ja pässikaritsa urospuolinen. Lampola on lammasnavetta eli lampaiden suojaksi tehty rakennus ja lampuri on lampaiden hoitaja tai lammaspaimen. Nykysuomen sanakirjan mukaan nimitys jäärä on vanhentunut, sen rinnakkaismuoto on jaara. Aikuinen lammas painaa 35–180 kilogrammaa. Lampaalla on tuuhea karva. Lampaalla on hajurauhaset kasvoissaan ja takaraajoissaan
Magneettikuvaus

Magneettikuvaus (MRI, engl. magnetic resonance imaging; suomenkielinen lyhenne MK) on radiologian alaan kuuluva lääketieteellinen kuvantamismenetelmä, joka perustuu ydinmagneettiseen resonanssiin (NMR). Menetelmässä mitataan vety-ytimien magneettikentässä emittoimaa radiotaajuista signaalia. Siksi se soveltuu runsaasti vetyä sisältävien kudosten (rasva- ja vesipitoiset kudokset, myös luuydin) tutkimiseen. Magneettikuvauksen vahvuuksia Magneettikuvauksen ongelmia Kuvauksessa potilas sijoitetaan voimakkaaseen magneettikenttään, jonka suuruutta paikan funktiona ohjataan tietokoneella niin, että kuvauskohteen eri osiin vaikuttaa hieman erisuuruinen magneettikenttä. Laitteistoon kuuluu lisäksi radiolähetin ja -vastaanotin, jonka avulla resonanssi synnytetään ja havaitaan. Magneettikuvauksen alkaessa potilas viedään tutkimuspöydällä onttoon putkeen, jossa hän makaa liikkumatta. Magneettikuvauslaitteessa on kela, joka muodostaa vahvan magneettikentän kuvattavaan alueeseen. Lähellä kuvausaluetta ovat lähetinkela radiotaajuisen magneettikentän lähettämiseen ja vastaanotinkela, joka vastaanottaa palautuvat radioaallot. Tarvittava magneettikenttä on hyvin voimakas, nykyisin tavallisesti 1–3 teslaa. Sen synnyttämiseen tarvitaan voimakas sähkövirta, mikä voidaan toteuttaa suprajohtavaksi jäähdytetyllä kelalla. Kuvan muodostamiseksi laitteessa on vielä erillinen gradienttikelasto, jonka avulla magneettikentän muotoa vaihdellaan kuvauksen aikana
Positroniemissiotomografia

Positroniemissiotomografia eli PET-kuvaus on isotooppilääketieteen alaan kuuluva kuvantamismenetelmä, jossa käytetään lyhytikäisiä radioisotooppeja. Radioaktiivinen merkkiaine (radiolääke) koostuu positroneja lähettävistä radionuklideista. Kun positiivisessa beetahajoamisessa vapautuvat positronit törmäävät elimistön elektroneihin tapahtuu annihilaatio ja vapautuu gammasäteilyä, joka pystytään havaitsemaan kehon ulkopuolelta. Radioaktiivinen merkkiaine annetaan kuvattavalle henkilölle laskimon tai keuhkojen kautta, jonka jälkeen vartalo kuvataan PET-kameralla. PET-kamerassa ei tarvita kollimaattoreita toisin kuin gammakamerassa, mistä johtuen PET-kamera on herkempi ja sen paikkaresoluutio on parempi. Tietokoneella muodostetaan kolmiulotteinen kuva radioaktiivisen aineen jakaantumisesta elimistössä. Kuvauksessa käytettävät radionuklidit ovat isotooppeja, joiden puoliintumisaika on lyhyt: PET-kuvausta käytetään muun muassa syöpätautien alalla, kun etsitään elimistössä olevaa syöpää tai sen lähettämiä etäpesäkkeitä. Kuvauksessa annetaan potilaalle radioaktiivisella aineella leimattua glukoosin kaltaista ainetta (yleensä 18F-leimattua fluorideoksiglukoosia = FDG), joka hakeutuu runsaasti glukoosia käyttäviin soluihin ja elimiin, kuten aivoihin, maksaan ja syöpäkasvaimiin. Hajotessaan aine alkaa tuottaa ympäristöönsä positroneja, jotka törmäilevät elimistön elektroneihin. Törmäyksen tapahtuessa (annihilaatio) törmäyskohdasta lähtee samanaikaisesti kaksi gammakvanttia vastakkaisiin suuntiin. Nämä voidaan havaita gammakameralla, jolloin säteilyn lähtöpiste voidaan paikantaa ja siten muodostaa kuva tutkittavasta kohteesta. PET-kuvausta käytetään myös yhdessä tietokonetomografian kanssa, jolla voidaan tarkentaa sairastunut kohta elimessä
Teosto

Säveltäjäin Tekijänoikeustoimisto Teosto r.y. on säveltäjien, sanoittajien, sovittajien ja musiikinkustantajien aatteellinen ja voittoa tavoittelematon tekijänoikeusjärjestö. Teoston tehtävänä on kerätä ja tilittää musiikintekijöille ja kustantajille korvaukset heidän musiikkinsa julkisesta esittämisestä ja tallentamisesta. Järjestö huolehtii myös, että musiikin käyttäjät saavat helposti luvat musiikin esittämiseen ja tallentamiseen. Musiikin julkiseen esittämiseen vaaditaan Suomessa lähtökohtaisesti käyttölupalupa, jonka yleensä saa Teostolta. Vaatimuksen ulkopuolelle on jätetty perhe- ja ystäväpiirin yksityistilaisuudet, jumalanpalvelukset, sekä ilmaistapahtumat jossa musiikin esittäminen ei ole pääasia. Sopimuslisenssikäytännön perusteella Teosto myöntää automaattisesti esitysluvan ja perii esityskorvauksen myös sellaisten oikeudenhaltijoiden puolesta, jotka eivät ole Teoston asiakkaita Mahdollisuuden tähän antaa tekijänoikeuslain 26 §. Sopimuslisenssijärjestönä toimiminen edellyttää opetus- ja kulttuuriministeriön hyväksyntää. Ministeriö hyväksyy järjestön hakemuksesta ja kerrallaan enintään viiden vuoden määräajaksi. Tekijällä tai muulla oikeudenhaltijalla, jota sopimuslisenssijärjestö ei suoraan edusta, on oikeus kieltää teoksen tai muun suojatun aineiston käyttö. Oikeudenhaltijoilla on mahdollisuus laskuttaa näin perityt korvaukset Teostolta kolmen vuoden kuluessa
Gramex

Gramex äänitemusiikin tekijänoikeusjärjestö ry on muusikoiden, solistien, kapellimestarien ja äänitteiden tuottajien oikeuksien valvomiseksi perustettu tekijänoikeusjärjestö. Se valvoo oikeuksia, joista säädetään tekijänoikeuslainsäädännössä. Yhdistys kerää musiikin esittämisestä ja muusta kuin yksityiskäyttöön kopioinnista korvauksia. Kerätyt varat Gramex välittää asiakkailleen muun muassa musiikin radiosoiton perusteella. Gramex perustettiin 12. toukokuuta 1967. Gramex muodostuu kolmesta yhdistyksestä, jotka ovat Muusikkojen Liitto ry, Musiikkituottajat ry ja Solo ry. Gramexin toimitusjohtajana toimii Ilmo Laevuo. Esittävät taiteilijat ja äänitteiden tuottajat ovat puolestaan asiakassuhteessa Gramexiin. Gramex-korvauksia kerätään, kun cd-levyä, radiota tai muuta äänitemusiikkia esitetään julkisesti tai kun äänitteistä tehdään kopioita muuhun kuin yksityiskäyttöön. Yksityiseen käyttöön kopioimiseen ei tekijänoikeuslain 12 §:n mukaan tarvita lupaa. Lisäksi Gramex kerää korvauksia ja myöntää lupia musiikkivideoiden julkiseen esittämiseen