nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Malta

Kesto: 1 minuutti ja 21 sekuntia.1:21 Maltan tasavalta (maltaksi Repubblika ta’ Malta, engl. Republic of Malta) eli Malta on saarivaltio Välimerellä, noin 93 kilometriä Sisiliasta etelään. Valtio koostuu useasta saaresta, joista kolme on asuttuja: pääsaari Malta, Gozo ja Comino. Pääkaupunki Valletta sijaitsee pääsaarella. Maltaa lähinnä oleva valtio on Italia. Maltalla asuu noin 457 300 asukasta (2020). Sen pinta-ala on kuitenkin vain 316 neliökilometriä, joten asutustiheys on suuri, noin 1 282,2/km². Viralliset kielet ovat malta ja englanti. Myös italiaa ymmärretään yleisesti, koska Italian televisio näkyy saarelle hyvin. Malta kuuluu Euroopan unioniin ja sillä on kuusi paikkaa Euroopan parlamentissa. Euroopan unionin lisäksi Malta kuuluu Kansainyhteisöön, johon valtio liittyi vuonna 1964
Hollannin kieli

Hollannin kieli (holl. Nederlandse taal) on indoeurooppalaisen kielikunnan germaanisen haaran länsigermaaniseen ryhmään kuuluva kieli. Se on läheistä sukua muille länsigermaanisille kielille eli englannille, saksalle ja friisiille ja kaukaisempaa sukua pohjoisgermaanisille eli skandinaavisille kielille. Hollannista on kehittynyt myös muutamia pidgin- ja kreolikieliä kuten esimerkiksi petjo. Hollannin kieltä tutkiva kieliteteen ala on nederlandistiikka. Hollantia käytetään Alankomaissa ja sen entisissä siirtomaissa, kuten Surinamessa, sekä sen merentakaisilla alueilla Arubassa, Curaçaossa, Sint Maartenilla, Bonairessa, Sabassa ja Sint Eustatiuksella, sekä Belgiassa. Hollannin kieli on kyseisissä maissa virallinen kieli. Se oli myös Etelä-Afrikan virallinen kieli vuoteen 1961 asti. Hollannin puhujia on myös maissa, joihin on muuttanut paljon alankomaalaisia ja flaamilaisia siirtolaisia, kuten Kanadassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa. Virallista koulussa opetettavaa ja viranomaisten käyttämää kieltä kutsutaan nimellä Standaardnederlands tai Algemeen Nederlands. Hollannin läheisimmät sukukielet ovat Alankomaiden pohjoisessa Friisinmaan provinssissa ja Pohjanmeren Friiseinsaarilla puhuttu friisin kieli, Etelä-Afrikassa puhuttu afrikaans ja Saksan pohjoisosissa puhuttu alasaksin murre (Plattdüütsch). Murteiltaan hollanti jaetaan kolmeen pääryhmään: keskiset pohjois- keskiset etelä- ja pohjoismurteet
Luterilaisuus

Luterilaisuus on vanhin protestanttisen kristinuskon suuntaus, jonka juuret ovat 1500-luvun uskonpuhdistuksessa ja Martti Lutherin henkilössä. Luterilaisia ovat ne kristityt, jotka päättävät hyväksyä Lutherin opetukset. Luterilaisuuden katsotaan saaneen alkunsa 31. lokakuuta 1517 kun katolinen munkki Luther kirjoitti 95 teesiä haastaakseen roomalaiskatolisen kirkon opit ja käytännöt ja toivoen voivansa uudistaa ne käytännöt, jotka hänen mielestään olivat ristiriidassa Raamatun kanssa. Kun konflikti kärjistyi selväksi eroksi roomalaiskatolisesta kirkosta, Lutherin uudistukset hyväksyneistä tuli ”luterilaisia”. Lutherin omiin kirjoituksiin perustuen luterilaiset pitävät edelleen yllä Lutherin teologisia oppeja, kuten sola scripturaa eli Raamatun asemaa uskon ja elämän ensisijaisena auktoriteettina, vanhurskauttamisesta yksin Jumalan armosta ja pelastusta yksin Kristukseen kohdistuvan uskon kautta. Lutherin monet teologiset ajatukset on sittemmin koottu tunnustuskirjoihin, jotka ovat edelleen luterilaisen opin ja käytännön auktoriteetti. Koska luterilainen jumalanpalvelus perustuu alun perin roomalaiskatoliseen kirkkoon, siinä on monia katolista jumalanpalvelustyyliä muistuttavia elementtejä ja enemmän kuin monissa muissa protestanttisissa perinteissä. Luterilaisuus levisi Saksasta käsin useisiin maihin eri puolilla maailmaa, ja siitä on tullut yksi suurimmista protestanttisista suuntauksista. Luterilaisen maailmanliiton 150 jäsenkirkkoon kuului vuonna 2023 maailmanlaajuisesti yli 78 miljoonaa jäsentä 99 maassa. Jäsenmäärällisesti luterilaisuuden vahvimmat kannatusalueet ovat Afrikka, Pohjoismaat, Aasia sekä Keski- ja Länsi-Eurooppa. Suhteellisesti eniten luterilaisia on Pohjoismaissa, joissa väestöstä 51–71 prosenttia kuuluu luterilaisiin kirkkoihin
Baltian maat

Baltian maat ovat Viro, Latvia ja Liettua. Näissä maissa on yhteensä runsaat kuusi miljoonaa asukasta, ja niiden pinta-ala on 175 000 neliökilometriä. Baltian maat sijaitsevat Baltiassa, johon sisältyy niiden lisäksi myös Venäjään kuuluva Kaliningradin alue. Se mukaan lukien Baltiassa asuu yhteensä noin 7 miljoonaa ihmistä. Baltian alueen rajat ovat historiallisesti aikojen kuluessa vaihdelleet monin tavoin. Ensimmäiset merkit Baltian asutuksesta ovat peräisin noin vuodelta 9000 eaa. Vuonna 1219 Tanska valloitti Vironmaan, nykyisen Pohjois-Viron. Samoihin aikoihin saksalainen ritarikunta valloitti etelästä ja lännestä käsin Kuurinmaata (Länsi-Latviaa) ja Liivinmaata (Etelä-Viroa ja Pohjois-Latviaa). Ritarien perässä tuli saksalaisia hansakauppiaita. Kun maanomistus tämän seurauksena siirtyi saksalaisille, aateliset alistivat kantaväestön vähitellen maaorjiksi. Myös Pohjois-Viro siirtyi 1300-luvulla saksalaisen ritarikunnan valtaan. 1500-luvulla Venäjä, Puola, Tanska ja Ruotsi kävivät pitkiä sotia Baltiasta
Juche

Juche (chosŏn'gŭl: 주체; hanja: 主體, lausunta: [tɕutɕʰe]), myös kimilsungismi, on Korean demokraattisen kansantasavallan virallinen valtiodoktriini. Termi tulee korean kieleen lainatusta, alkujaan sino-japanilaisesta sanasta 主体, shutai, joka on syntynyt 1800-luvun lopun Japanissa vastineeksi saksan sanalle Subjekt. Sana viittaa itsenäisyyteen, autonomiaan tai omavaraisuuteen. Juchen pohjana ovat marxismi-leninismi ja Kim Il-sungin opetukset. Kim Il-sungin sanotaan kehittäneen juche-aatteen 1930-luvun alussa japanilaisvastaisen taistelun aikana. Vuonna 1955 Kim käytti ensimmäistä kertaa käsitettä ”juche” puhuttaessa marxismi-leninismin korealaisesta sovellutuksesta. Määritelmän mukaan työläisten vallankumous kuuluu kansalle, joka järjestäytyy suuren johtajan avulla. Juche-aate korostaa erityisesti riippumattomuutta ja omavaraisuutta politiikassa, taloudessa ja sotilaallisissa kysymyksissä sekä näkee kansanjoukot subjektina, joka voi muokata kohtaloaan historiallisen materialismin lainalaisuuksien mukaisesti. Vuonna 1970 Kim Il-sungin poika, Pohjois-Korean tuleva johtaja Kim Jong-il vertasi kansaa kehoon, jota johtaja yhteiskunnan aivoina ohjailee. Puolue on ”hermosto, joka pitää kansan puolesta yhteyttä aivoihin”. Juche-aatteen keskeisimmät periaatteet ovat 1) riippumattomuus politiikassa, 2) omavaraisuus taloudessa ja 3) itseluottamus kansallisessa puolustuksessa. Juche-aate korvasi marxismi-leninismin Pohjois-Korean perustuslaissa valtiollisena ideologiana vuonna 1972
Kaupunkitarina

Kaupunkitarina, nykytarina eli urbaanilegenda (myös urbaani legenda) on kaupungistuneessa yhteisössä kiertävä, totena pidetty mutta tavallisesti todellisuuspohjaa vailla oleva tarina. Kaupunkitarina voi olla uskottavan tuntuinen, mutta siihen saattaa sisältyä mahdottomiksi osoittautuvia yksityiskohtia. Usein kertomusten uskotaan tapahtuneen sellaiselle tutun tutulle, joka on vain niukasti kuulijan tuntemien ihmisten piirin ulkopuolella. Todellisuudessa tarina on usein kansainvälinen kiertotarina, joka on kiertänyt mantereelta toiselle. Nykytarina voi myös perustua tositapahtumaan, mutta yleensä se muuntuu ja kärjistyy matkalla saaden uusia yksityiskohtia, joita alkuperäiseen todelliseen tapahtumaan ei kuulunut. Kaupunkitarinan ei ole pakko olla totta, mutta se voi tuntua monelle mahdolliselta totuudelta. Esimerkkinä kaupunkitarinasta voi olla vaikka seuraava, joka kohdistuu viranomaisten toimintaan: »Eräs kaverini kertoi tuttavapariskunnastaan, jolla oli ollut avioliitossa ongelmia, ja nainen oli eräänä päivänä sanonut lähtevänsä kirjastoon, mutta olikin sitten tehnyt itsemurhan hyppäämällä junan alle. Aviomies oli ihmetellyt vaimon poissaoloa ja mennyt kysymään asiasta poliisilaitokselta. ’Ai sun vaimos vai? Tossa se on nurkassa jätesäkissä, haluatko vilkaista?’ oli poliisimies vastannut.» Edellä oleva tarina on miltei mahdoton, koska viranomaisilla on määräykset siitä, miten kuolemantapauksista ilmoitetaan omaisille. Kuolleita ei myöskään säilytetä jätesäkissä poliisiaseman nurkassa. Kaupunkitarina voi rajoittua vain yhteen kaupunkiin, kuten jyväskyläläinen kaupunkitarina, jonka mukaan Mäki-Matti on nimetty Matti Nykäsen mukaan (todellisuudessa Mäki-Matti sai nimensä lähes sata vuotta ennen Nykäsen mäkihyppyuraa)
Tornihuhu

Tornihuhu (tai tornari, aikaisemmin sotilashuhu) on Puolustusvoimain varusmiesten ja kantahenkilökunnan välityksellä leviävä kulkupuhe. Samat tarinat kerrotaan totena aina uudelle alokaserälle, ja kun varusmiehet sitten myöhemmin siirtyvät reserviin, kertomukset siirtyvät mukana. Osa tornihuhuista on hyvinkin vanhoja, jopa Puolustusvoimien alkuvuosikymmeniltä tai sodan ajalta, eikä ole harvinaista, että poika tai nykyisin myös tytär kertoo isälleen sellaisen huhun tai tarinan, jonka tämä on jo aikaisemmin kuullut omana varusmiesaikanaan. Seuraavat tarinat ovat melko suosittuja: »Kuulin autonkuljettajalta, että vääpeli Aki Häky (nimi keksitty) on koulutuskiellossa sen takia, että se oli ollut päivystävänä upseerina ja suuttunut ruokalassa, kun varusmiehet olivat ruokaillessaan keskustelleet liian kovaäänisesti. Vääpeli oli ottanut pistoolin ja ampunut laukauksen ruokalan kattoon ja kirjoittanut varuskunnan vartiopäiväkirjaan seuraavaa: "Hiljensin ruokalan, käytin yhden laukauksen".» »Kuulin alikersantilta, että luutnantti Lasse Teräväinen (nimi keksitty) on ylenemiskiellossa, kun poistutti lomalle lähteviä varusmiehiä pyörävajan katolta. Se joka ei poistunut sai rangaistuksen tottelemattomuudestaan ja se joka hyppäsi ei päässyt lomalle, koska joutui sotilassairaalaan. Lomalle pääsi vain yksi, joka käytti tikkaita.» Tapahtumien todennäköisyys on pieni, sillä henkilökuntaan kuuluvat eivät todennäköisesti ota riskiä ylenemismahdollisuuksiaan ojennettavalla tai rangaistavalla teolla. Kyseisistä teoista joutuisi myös rikosoikeudelliseen vastuuseen. Suomen armeijassa ei myöskään tunneta termiä ylenemiskielto. Ensimmäinen tarina elää muun muassa entisen kansanedustaja Tony Halmeen vuoden 1998 kirjassa Jumala armahtaa, minä en
Euroopan yhteisö

Jäsenehdokkaat Muut sopimukset Hylätyt sopimukset Euroopan komissio Euroopan unionin neuvosto Kokoonpanot Euroopan parlamentti Neuvoa-antavat Sisäiset Euroopan talousyhteisö eli ETY (engl. European Economic Community, lyh. EEC) tai Euroopan yhteisö eli EY (engl. European Community, lyh. EC) oli eurooppalainen valtioyhteisö ja vapaakauppa-alue, joka perustettiin 25. maaliskuuta 1957. Euroopan unionin (EU) muodostamisen myötä 1. marraskuuta 1993 Euroopan talousyhteisö sisällytettiin siihen ja nimettiin Euroopan yhteisöksi. Euroopan yhteisö lakkautettiin 1. joulukuuta 2009, kun Lissabonin sopimus astui voimaan. Tällöin kaikki EU:n toiminta yhdistettiin samaan organisaatioon. Toisin kuin Euroopan unioni, Euroopan yhteisö ei ollut oikeushenkilö
Potentiometri

Potentiometri (puhek. ”potikka”) on elektroniikassa kolminapainen säätövastus, jota voidaan käyttää myös jännitteenjakajana. Potentiometrin keskeinen ominaisuus on portaaton säädettävyys. Vastaava portaittain säädettävä laite on nimeltään askelvaimennin. Koska potentiometri on kalliimpi ja työläämpi valmistaa kuin askelvaimennin, jälkimmäistä usein käytetään pienempää säätötarkkuutta vaativissa kohteissa. Potentiometri on tyypillisesti manuaalisesti ohjattava. Potentiometriä, jota säädetään ruuvimeisselillä, kutsutaan trimmeripotentiometriksi. Automaattiohjauksella toimivia potentiometrejä käytetään transduktoreina muun muassa joystickeissä. Yleisessä potentiometrimallissa on hevosenkengän muotoinen vastuspinta tai vastuslangasta tehty käämi, jonka kumpaankin päähän on kytketty liitosnasta. Tällaisessa potentiometrissä on myös akseli, johon on kytketty liukukosketin: akselia kääntämällä liukukoskettimella saadaan väliulosotto vastuspinnasta. Liukukosketin on yhdistetty potentiometrin keskimmäiseen liittimeen. Potentiometrejä valmistetaan eri tehonkestoisina, yksi- tai monikierroksisina ja monenmuotoisena
Diodi

Diodi on elektroniikan komponentti, joka päästää sähkövirran kulkemaan lävitseen vain yhteen suuntaan: anodilta katodille. Aivan ensimmäiset diodit olivat kidekoneissakin käytettyjä lyijyhohdediodeja. Elektroniikan aikakausi alkoi varsinaisesti kuitenkin vasta diodiputken keksimisestä vuonna 1902 – diodiputken keksijä John Ambrose Fleming loi koko elektroniikan käsitteen. Nykyisin suurin osa diodeista on puolijohteita. Koska diodi läpäisee virtaa vain toiseen suuntaan, sen resistanssi on hyvin pieni tai suuri, riippuen virran suunnasta. Eri käyttötarkoituksiin on kehitetty useita erityyppisiä diodeja. Diodit ryhmitellään muun muassa seuraaviin tyyppeihin: Diodi saadaan syntymään siten, että liitetään p-tyyppinen ja n-tyyppinen puolijohdeaine yhteen. P-puolella virtaa kuljettavat positiiviset aukot ja n-puolella negatiiviset elektronit. P- ja n-tyypin materiaalien rajapinnan läheisyydessä n-tyypin elektronit rekombinoituvat p-tyypin materiaalin aukkojen kanssa. Tämä synnyttää rajapinnan läheisyydessä negatiivisia ja positiivisia ioneita aiheuttaen rajapinnalla sähkökentän. Mikäli anodi on kytketty estosuuntaisesti, eli p-puolella on pienempi potentiaali n-puoleen nähden, sähkökenttä vetää virrankuljettajat pois rajapinnan läheltä eikä virta kulje. Päästösuuntaisesti kytketyssä diodissa anodi (p-puoli) on korkeammassa potentiaalissa katodiin (n-puoli) verrattuna, sähkökenttä työntää virrankuljettajat rajapinnalle ja virta kulkee
Julius Caesar

Gaius Julius Caesar (/ˈkeːsːɑr/; lat. Gaius Iulius Caesar [ˈɡaː.i.ʊs ˈjuː.li.ʊs ˈkae̯.sar]; 12. tai 13. heinäkuuta 100 eaa.[a] – 15. maaliskuuta 44 eaa.)[b] oli roomalainen valtiomies, sotilas ja kirjailija
Kulosaari

sijainti Kulosaari (ruots. Brändö) on saari, entinen kunta ja nykyinen Helsingin 42. kaupunginosa Kaakkois-Helsingissä, Helsingin suurpiiri 6:ssa. Saari sijaitsee Herttoniemen ja Sörnäisten välissä, ja sen molemmilta puolilta johtavat salmet Vanhankaupunginlahdelta Kruunuvuorenselälle. Alue tunnetaan vanhana huvilakaupunginosana, joskin saarella on 1960-luvulta lähtien ollut myös jonkin verran kerrostaloasutusta. Vanhat huvila-alueet sijaitsevat pääasiassa saaren eteläisillä ja itäisillä ranta-alueilla, kerrostalo­alue taas saaren keskiosassa, joka 1960-luvulle saakka oli pysynyt rakentamattomana. Kaupunginosaan kuuluu myös Kivinokan niemi Kulosaaren saaren pohjoispuolella. Helsingin hallinnollisessa jaottelussa tunnetaan myös Kulosaaren peruspiiri, joka kattaa Kulosaaren osa-alueen lisäksi Mustikkamaa-Korkeasaaren osa-alueen. Asukkaita Kulosaaressa oli miltei 4 000 vuoden 2019 lopussa. ja osa-alueen pinta-ala on 1,81 km². Kulosaaren asukkaiden keski-ikä on kaupungin kolmanneksi korkein, asukkaista 20,6 % on yli 64-vuotiaita. Nykyisen kaupunginosan nimenä Kulosaari on melko nuori; sen ruotsinkielinen kirjoitusasu Brändö on ollut käytössä vuodesta 1808
Hätävarjelu

Hätävarjelu on oikeutusperuste muutoin rikolliseen tekoon, jonka tuomioistuin katsoo olleen oikeutettu eräiden oikeushyvien (esimerkiksi henki, koskemattomuus, omaisuus, kotirauha) puolustamisen kannalta. Hätävarjelussa on siis kyse oikeudesta vääryyttä vastaan. Hätävarjelun ja sitä suuresti muistuttavan toisen oikeutusperusteen, pakkotilan, ero on siinä, että hätävarjelussa puolustaudutaan toisen ihmisen muodostamalta uhalta, kun taas pakkotilassa ihminen suojautuu ympäristöstä, kuten luonnonilmiöistä tai onnettomuuksista, aiheutuvia vaaroja vastaan suojatakseen arvokkaampia oikeushyviä, kuten omaa tai toisen henkeä. Käsitykset hätävarjelun oikeutuksesta vaihtelevat eri maiden lainsäädännössä paljon. Esimerkiksi Ruotsissa hätävarjelulla on sallittua suojella vain sikäläisessä laissa erikseen mainittuja oikeushyviä eikä mitään muuta. Norjassa hätävarjelu on sallittu jopa ympäristörikoksen estämiseksi. Taipumusta itsensä ja läheistensä suojelemiseen pidetään kuitenkin varsin yleisinhimillisenä. Tällainen puolustautuminen myös usein pelastaa arvokkaita etuja. Hätävarjelu on oikeus, ei velvollisuus. Henkilö, jolla on oikeus hätävarjeluun, voi halutessaan myös poistua paikalta. Rikoslain 4 luvun 4 § hätävarjelusta kuuluu: »Aloitetun tai välittömästi uhkaavan oikeudettoman hyökkäyksen torjumiseksi tarpeellinen puolustusteko on hätävarjeluna sallittu, jollei teko ilmeisesti ylitä sitä, mitä on pidettävä kokonaisuutena arvioiden puolustettavana, kun otetaan huomioon hyökkäyksen laatu ja voimakkuus, puolustautujan ja hyökkääjän henkilö sekä muut olosuhteet. Jos puolustuksessa on ylitetty hätävarjelun rajat (hätävarjelun liioittelu), tekijä on kuitenkin rangaistusvastuusta vapaa, jos olosuhteet olivat sellaiset, ettei tekijältä kohtuudella olisi voinut vaatia muunlaista suhtautumista, kun otetaan huomioon hyökkäyksen vaarallisuus ja yllätyksellisyys sekä tilanne muutenkin
Luettelo Kanadan provinsseista ja territorioista pinta-alan mukaan

Tämä on luettelo Kanadan provinsseista ja territorioista pinta-alan mukaan. Kanadaan kuuluu 10 provinssia ja kolme territoriota. Maa on maailman toiseksi suurin niin kokonais- kuin maapinta-alaltaan, ja maailman suurin makean veden pinta-alaltaan. Pinta-alat on pyöristetty lähimpään neliökilometriin. Prosenttiluvut on ilmoitetty yhden desimaalin tarkkuudella. Osuus on provinssin tai territorion pinta-alan osuus vastaavasta koko Kanadan pinta-alasta. Makean veden ala koostuu järvistä, joista ja keinotekoisista järvistä. Siihen ei lasketa Kanadan aluevesiä Atlantilla, Tyynellämerellä ja Pohjoisella jäämerellä. Kanadalla ei ole sisämaassa merkittäviä määriä suolavettä. Kokonaispinta-alaan lasketaan sekä maa- että vesipinta-ala.
Vaskikala

Elinvoimainen  Silmälläpidettävä  Spinachia spinachia(Linnaeus, 1758) Vaskikala Wikispeciesissä Vaskikala Commonsissa Vaskikala (Spinachia spinachia) on piikkikaloihin kuuluva kala ja on sukunsa (Spinachia) ainoa laji. Se elää merialueiden rantavesissä. Se on ainoa piikkikalalajeista, joka ei elä suolattomassa vedessä. Vaskikalan tunnistaa selän 14–15 piikkiruodosta sekä pitkänomaisesta päästä. Se voi kasvaa 22 cm pitkäksi. Itämeressä suurimmatkin yksilöt ovat olleet alle 15-senttisiä. Lajia esiintyy pääasiassa Luoteis-Euroopassa, mutta sitä esiintyy harvalukuisena myös Suomen merialueilla, lähinnä Suomenlahden ulkosaaristossa, Ahvenanmerellä sekä Selkämeren rannikolla. Vaskikalan suosimia olinpaikkoja ovat kesällä rakkoleväkasvustot ja meriajokaspohjat. Kolmi- ja kymmenpiikkiin verrattuna se suosii hieman syvempiä vesiä. Kutuaika on touko–kesäkuussa. Koiras rakentaa pesän levästä ja merenpohjan jätteistä. Naaras laskee 150–200 mätimunaa pesään, jota koiras puolustaa
Muslimi

Muslimi (arab. مسلم‎) on islaminuskon tunnustaja. Kyseessä on johdos sanajuuresta S-L-M, jonka yksi johdannainen on Jumalalle alistumista tarkoittava "islam". "Muslimi" vuorostaan tarkoittaa ”hän, joka alistuu (Jumalalle)”.  Vanhemmassa kielessä on käytetty myös muotoa "musulmaani", joka pohjautuu persian kieleen. Vanhahtava muoto on myös muhamettilainen sekä muhammedinuskoinen. Vaikka kielitoimiston sanakirjan mukaan "muhamettilainen" on neutraali sana, jotkut muslimit ovat alkaneet pitää sitä loukkaavana. Alentavana ja kolonialistisena englanninkieliset muslimit pitävät sanaa ”moslem”, joka vielä 1990-luvulla oli hyväksytympi nimitys kuin ”muslim”. Sana ”muslimi” esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 741 arabialaisessa piirtokirjoituksessa (Ayn al-Jarr). Sitä ennen niissä käytettiin ilmaisua ”uskova”. Kristillisissä teksteissä se esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 775 ellei oteta lukuun John Nikiuslaisen kronikkaa vuodelta 690, missä sana luultavasti on myöhempi lisäys. Kansainvälisen kyselytutkimuksen mukaan muslimiksi ilmoittautuvat henkilöt osallistuvat laajasti islamilaiseen uskonnonharjoitukseen ja uskovat islamin keskeisiin oppeihin
Birger-jaarli

Birger Maununpoika (Birger Magnusson; n. 1200 – 21. lokakuuta 1266) eli Birger-jaarli, myös Birger Jaarli, oli Ruotsin hallitsija. Hänestä tuli Ruotsin jaarli vuonna 1248. Birger Magnusson kuului mahtavaan Bjälbo-sukuun (josta käytetään myös nimitystä Folkunga-suku). Hän meni naimisiin kuningas Eerik Eerikinpojan siskon Ingeborgin kanssa vuonna 1237. Eerikin kuoltua vuonna 1250 ilman perillistä Birgerin vanhin poika Valdemar valittiin kuninkaaksi. Koska Valdemar oli tässä vaiheessa vielä lapsi, Birger hallitsi maata hänen nimissään kuolemaansa asti. Birgerillä ja Ingeborgilla oli lisäksi yhdessä seitsemän muuta lasta, mm. Maunu Ladonlukko ja Pentti (Bengt), josta tuli ensimmäinen Suomen herttua. Ingeborg Eerikintytär kuoli vuonna 1254. Birger meni uusiin naimisiin Tanskan leskikuningattaren Mechtildin kanssa vuonna 1261
Berliini

Koordinaatit: 52°31′24″N, 013°24′41″E Berliini (saks. Berlin [bɛɐˈliːn]ⓘ (ohje)) on Saksan pääkaupunki ja yksi Saksan osavaltioista. Noin 3,6 miljoonalla asukkaallaan se on myös Saksan suurin ja Euroopan unionin suurin kaupunki. Löyhemmin määritelty Berliinin metropolialue jatkuu kauas ympäristöön, ja sillä asuu alueen määritelmästä riippuen noin 4,6–6,2 miljoonaa ihmistä. 1200-luvun alussa perustettu Berliini kohosi vuonna 1701 Preussin ja vuonna 1871 yhdistyneen Saksan valtakunnan pääkaupungiksi. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki jaettiin miehityssektoreihin, joista Yhdysvaltain, Britannian ja Ranskan hallitsemista muodostui Länsi-Berliini ja Neuvostoliiton hallitsemasta Itä-Berliini. Saksan liittotasavalta oli nimennyt Bonnin ainoastaan väliaikaiseksi pääkaupungikseen tavoitteenaan sama kuin Saksan demokraattisen tasavallan julistuksella, eli molempien pääkaupunkina olisi ollut sama kaupunki, koko Berliini, mutta sen ylin päätösvalta pysyi edelleen neljällä miehitysvallalla. Ne luopuivat oikeuksistaan vuonna 1990, kun Saksa jälleenyhdistyi ja Berliinistä tuli jälleen Saksan pääkaupunki ja yksi Euroopan vilkkaimmin kehittyvistä metropoleista. Kansainvälisesti tunnettuine kulttuurilaitoksineen, yliopistoineen ja tapahtumineen Berliini on yksi Euroopan merkittävimmistä tiede- ja kulttuurikeskuksista. EU:n runsasväkisimmän ja taloudellisesti vahvimman jäsenmaan pääkaupunkina se on myös vaikutusvaltainen poliittinen keskus ja tärkeä liikenteen solmukohta. Lisäksi kaupunki tunnetaan vilkkaasta yöelämästään ja kansainvälisestä ja vapaamielisestä ilmapiiristään, joka houkuttelee varsinkin nuoria muuttajia. Berliini on maailman tärkeimpiä kaupunkeja politiikan, kulttuurin, tieteen ja median saralla
Liberalismi

Liberalismi (lat. liber ’vapaa’) tai vapaudenaate on vapautta korostava ideologia ja poliittinen aate. Se syntyi vaatimaan poliittisia oikeuksia porvaristolle, jotta nämä voisivat vaikuttaa siihen millainen yhteiskunta oli. Liberalismi on vastustanut hallitsijoiden yksinvaltaa ja talouden vapaan toiminnan esteitä. Liberaalit ovat täten vaatineet muiden muassa absolutismista ja tulleista luopumista sekä liberaalia demokratiaa ja elinkeinovapautta. Liberalismi asettaa yksilön oikeudet korkealle, ja liberalismiin liittyy individualismi. Liberalismi pitää keskeisenä arvonaan vapautta jostakin ja vapautta johonkin. Liberalismi ei ole itsenäinen lyhyesti määriteltävä ideologia, vaan se käsittää useita eri muotoja. Yhteisenä niille kaikille voidaan pitää lähinnä syntyperästä riippuvan moraalisen ja poliittisen arvojärjestyksen kieltämistä sekä yksilönvapauden pitämistä keskeisenä arvona. Valistuksen liberaaleista ajattelijoista poliittiseen ajatteluun vaikuttivat 1700-luvulla etenkin Montesquieu, Immanuel Kant, David Hume ja Adam Smith. Edistys tuo liberalismiin liikkeen ja kehityksen positiivisen dynamiikan, jota pidetään usein osana liberalismin valistus- ja sivistystehtävää. Vapauden lisäksi muita liberalismin eri muodoille yhteisiä ydinkäsitteitä ovat rationaalisuus, yksilöllisyys, edistys, sosiaalisuus, yhteinen etu sekä rajoitettu ja tilivelvollinen valta