nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Friisilä

Friisilä (ruots. Frisans) on Espoon Olarin kaupunginosan pienalue. Pohjoisessa Friisilä ulottuu Puolarintiehen ja Espoon keskuspuistoon, idässä Kuitinmäkeen, etelässä Länsiväylään ja lännessä Nöykkiöön. Friisilässä oli 2 943 asukasta vuodenvaihteessa 2022–2023. Alueen rakennuskanta koostuu pääasiassa erillisistä pientaloista. Vuodesta 1950 toiminut Friisilän Omakotiyhdistys ry on yksi Espoon aktiivisimmista asukasyhdistyksistäkenen mukaan?. Friisilän postinumeroalue 02240 Espoo on Suomen kolmanneksi suurituloisin: sen täysi-ikäisistä asukkaista 56,4 prosenttia kuului vuonna 2021 Suomen hyvätuloisimpaan viidennekseen. Alueen ensimmäiset asukkaat olivat uudisraivaajia, jotka rakensivat kotinsa Frisans med Kaitansin kartanon maista lohkotuille rintamamiestonteille. Rakentaminen oli luvanvaraista vuosikymmeniä, sillä alueelle vahvistettiin asemakaava vasta vuonna 2000. Suurin osa alueen rakennuskannasta on valmistunut 1950-luvun jälkeen. 2000-luvulla tyypillistä on ollut tonttien lohkominen ja huomattavasti tiiviimpi rakentaminen, usein alkuperäisiä rakennuksia uusilla korvaamalla. Espoon kunnallisista palveluista Friisilän alueella toimivat, Friisilän koulu, Kuitinmäen koulun Tähtiniityn toimipiste, Friisilän päiväkoti ja Espoon Eläkekotisäätiön palvelutalo Hopeakuu
Eisenstadt

Koordinaatit: 47°50′44″N, 16°31′8″E Eisenstadt on ikivanha 14 339 asukkaan kaupunki Burgenlandin osavaltiossa Itävallassa. Se on viinin- ja hedelmänviljelyn keskus. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Esterházyn linna, jossa työskenteli aikoinaan säveltäjä Joseph Haydn. Hänet on haudattu kaupungin kirkkoon. Eisenstadt on Burgenlandin pääkaupunki. Burgenland siirrettiin vuoden 1921 sopimuksessa Unkarista Itävaltaan ja pääkaupungiksi tuli Eisenstadt 30. huhtikuuta 1925. Sen unkarinkielinen nimi on Kismarton ja kroatiaksi se on Željezno. Kaupungin nimi tarkoittaa "rautakaupunkia", aiemmin myös "rautaista linnaa". Paikalla on arkeologisten tutkimusten perusteella ollut asutusta jo Hallstatt-kaudella kolmisen tuhatta vuotta sitten. Sen jälkeen siellä on ollut kelttiläistä ja roomalaista asutusta. Kansainvaelluksen aikana saapui germaaniheimoja ja hunneja
Veli Giovanni

Hillari Johannes Viherjuuri eli Veli Giovanni (19. helmikuuta 1889 Helsinki – 21. syyskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen opettaja, toimittaja, kustannusjohtaja ja mainonnan lehtori. Hän oli junailija Richard Grönrothin ja Emma Vähä-Uotilan poika. Perhe suomensi sukunimensä Grönroth Viherjuureksi vuonna 1906 yleisen suomalaisinnostuksen vallassa. Hillari Viherjuuri oli koulupoikana Uuden Suomettaren (myöhemmin Uusi Suomi) oikaisulukijana. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1911 ja maisteriksi 1913, jolloin hän lähti Moskovaan vuodeksi opiskelemaan venäjää. Suomalaisen Normaalilyseon venäjän ja suomen kielen opettajana hän oli 1914–1918. Sisällissodan jälkeen Viherjuuri oli Otavan reklaamijohtajana. Hillarin veli Leonard Viherjuuri toimi Suomen Kuvalehden päätoimittajana vuodesta 1918. Koska Hillari halusi olla veljensä kanssa hyvissä väleissä, hän humoristisesti otti nimimerkikseen munkkinimeä muistuttavan Veli Giovannin tanskalaisen Jenny Blicher-Clausenin romaanin nimen mukaan. Johanneksen vastine italiaksi on Giovanni
Malakan niemimaa

Malakan niemimaa (malaijiksi Semenanjung Tanah Melayu, thaiksi คาบสมุทรมลาย) on pitkulainen, kapea niemimaa Kaakkois-Aasiassa. Pinta-alaltaan se on noin 181 300 km². Alueella on matalia rannikkoalankoja ja runsaasti jokia. Kasvillisuus on trooppista ja rehevää. Niemimaa on yksi maailman suurimmista tinan ja kumin tuotantoalueista. Valtiollisesti niemimaa on jaettu Malesian (etelä), Thaimaan (koillinen) ja Myanmarin (luode) kesken. Singapore sijaitsee saarella niemimaan kärjessä. 100-luvulta 1200-luvulle niemimaan ihmisiin oli vaikutusta pohjoisessa sijainneilla kuningaskunnilla, joissa vallitsivat sekä hindulaisuus että buddhalaisuus. Noihin aikoihin Pattanin alueella, nykyisellä Thaimaan ja Malesian rajaseudulla, oli hindulaisbuddhalainen kuningaskunta. Noin 1200-1400-luvuilla Malakan niemimaan alueelle tuli islamin uskonto. Malaijan niemimaan perinnölliset kuningaskunnat joutuivat 1700-luvulta alkaen brittien alaisuuteen. Lisäksi niemimaalla oli useita alueita, niin sanotut Salmisiirtokunnat, jotka olivat suoraan Britannian kruunun alaisia siirtomaita
Ahti Pekkala

Ahti Antti Johannes Pekkala (20. joulukuuta 1924 Haapavesi – 23. elokuuta 2014 Haapavesi) oli suomalainen poliitikko. Pekkala toimi Haapaveden osuuspankin johtajana 1952–1985. Hän oli Keskustapuolueen kansanedustaja 1970–1986, eduskunnan I varapuhemies 1976–1978 ja puhemies 1978–1979. Keskustapuolueen varapuheenjohtajana Pekkala oli 1971–1986. Pekkala oli valtiovarainministerinä kolmessa eri hallituksessa (Koivisto II, Sorsa III ja Sorsa IV) 1979–1986 eli kauemmin kuin kukaan hänen edeltäjänsä. Hallituksen vuosittaisia neuvotteluja valtion tulo- ja menoarviosta alettiin kutsua budjettiriiheksi Pekkalan toimiessa valtiovarainministerinä. Pekkala suoritti keskikoulun vuonna 1940. Hän toimi vakuutusyhtiö Auran piiritarkastajana vuosina 1948–1951 ja vastaavana kansakoulunopettajana Haapavedellä 1951–1952, josta hän siirtyi Haapaveden osuuspankin johtaksi vuonna 1952. Pekkala toimi osuuspankin johtajana aina vuoteen 1985 saakka. Hän oli myös Haapaveden kansanopiston kirjanpidon opettajana vuosina 1964–1966
Pariisin ooppera

Pariisin ooppera eli Opéra de Paris eli l'Opéra on Ranskan merkittävin oopperaseurue Pariisissa. Sen on perustanut Ludvig XIV vuonna 1669. Se nimettiin aluksi Académie d'Opéraksi, sitten Académie Royale de Musiqueksi. Vuosina 1672–1687 sitä johti Jean-Baptiste Lully, joka vaikutti suuresti koko ranskalaisen oopperan kehitykseen. Oopperassa toimii Pariisin oopperan baletti (Ballet de l'Opéra de Paris). Oopperaesitykset ja modernin teatterin esitykset pidetään Opéra Bastillessa, kun taas klassisen baletin estradina on Palais Garnier.
Geostationaarinen kiertorata

Geostationaarinen rata on noin 35 786 kilometrin päässä suoraan Maan pinnan yläpuolella päiväntasaajalla sijaitseva ympyrän muotoinen kiertorata, joka on eräs erikoistapaus geosynkronisesta radasta. Siitä käytetään lyhennettä GEO (engl. Geostationary Earth Orbit). Se on yleinen tietoliikennesatelliittien kiertorata. Satelliitin kiertoaika on yksi sideerinen vuorokausi. Idean geostationaarisesta radasta ja sen käytöstä tietoliikenteeseen esitti vuonna 1928 slovenialainen Herman Potočnik. Vuonna 1945 englantilainen tieteisfiktiokirjailija Arthur C. Clarke toi sen laajempaan tietoon. Tämän takia ratoja kutsutaan toisinaan englantilaisissa alan julkaisuissa Clarken radoiksi (Clarke Orbits tai Clarke Belt). GEO-radalla kiertävä satelliitti näyttää maasta käsin pysyvän paikoillaan, koska se kiertää Maata samalla kulmanopeudella kuin Maa pyörii. Geostationaarisella radalla kiertävälle satelliitille voidaan johtaa ratanopeus 11 052 km/h. Tämä on yleisin tietoliikennesatelliittien kiertorata, koska tällöin satelliitti voi käyttää suunnattavia antenneja, joita ei tarvitse kiertää vuorokauden kuluessa
Isoelektrinen piste

Isoelektrinen piste (pI) tarkoittaa pH-arvoa, jossa molekyylin nettovaraus on nolla ja jossa se ei liiku varausta kohti. Molekyylin nettovaraus riippuu liuoksen pH-arvosta ja se voi muuttua negatiivisesti tai positiivisesti varautuneeksi luovuttaessaan tai ottaessaan vastaan protoneja. Isoelektrinen piste on oleellinen aminohapoille, joilla on sekä hapan karboksyylihapporyhmä että emäksinen aminoryhmä. Vesiliuoksessa karboksyylihapon vety protolysoituu ja amino-osa puolestaan ottaa vedyn vastaan. Tämän reaktion tapahtuessa täydellisesti molekyyli on ulkoisesti varaukseton. Tätä kutsutaan aminohapon isoelektriseksi pisteeksi. Isoelektrinen fokusointi on biomolekyylien elektroforeettinen erottelumenetelmä, jossa tasavirran avulla synnytettävässä pH-gradientissa molekyylit, esimerkiksi proteiinit, liikkuvat isoelektriseen pisteeseensä. Elektroforeesissa pH-gradientin ollessa sähkövirran suuntainen näyte laitetaan geelin keskiosaan. Kun sähkövirta kytketään, alkavat molekyylit liikkua nettovarauksensa mukaisesti sähkökentässä. Negatiiviset liikkuvat kohti positiivista päätä ja positiiviset kohti negatiivista. Molekyylin nettovaraus muuttuu jatkuvasti molekyylin protonoituessa tai deprotonoituessa (protonia vastaanottaessa tai luovuttaessa), kun se etenee geelissä. Lopulta molekyyli saavuttaa pH:n, jossa sen nettovaraus on nolla
Kama

Kama (ven. Ка́ма, tataariksi Чулман, Çulman) on 1 805 kilometriä pitkä Volgan sivujoki Itä-Euroopassa Venäjällä. Kama saa alkunsa Udmurtian pohjoisimmasta osasta, Kaman ylängöltä, josta se virtaa aluksi pohjoiseen Kirovin alueelle, kääntyy sitten itään, virtaa Permin Komin halki Permin alueelle ja kääntyy etelään. Sitten se virtaa Udmurtian kaakkoisosan halki Baškirian rajalle ja virtaa rajaa seuraillen lounaaseen Tatarstanin puolelle. Tatarstanin halki virrattuaan se laskee Volgaan Tatarstanin länsiosassa. Kama on yksi Volgan suurimmista sivujoista ja tärkeä vesiliikenneväylä. Kaman omista sivujoista suurimmat ovat Vjatka ja Belaja. Joessa on suuria voimalaitoksia ja tekojärviä, ylävirrasta lukien Kaman tekojärvi (1 915 km²), Votkinskin tekojärvi (1 120 km²) ja Ala-Kaman tekojärvi (1 080 km²). Kama yhtyy Volgaan Kuibyševin tekojärven kohdalla, joka ulottuu Kaman alajuoksulle ja on Euroopan tekojärvistä suurin (6 450 km²). Tärkeimmät kaupungit Kaman varrella tai sen tuntumassa, latvalta lukien, ovat
Silikaattimineraali

Silikaattimineraalit eli silikaatit (< lat. silicium = pii) ovat laaja ja monimuotoinen ryhmä mineraaleja, jotka muodostavat 90 prosenttia maankuoresta ja joihin kuuluu yli 300 eri mineraalia. Kemiallisesti ne koostuvat silikaateista, jotka ovat piin ja hapen muodostamia yhdisteitä (esimerkiksi SiO2 tai SiO4) ja sisältävät yleensä myös yhtä tai useampaa metallia sekä joskus lisäksi vetyä. Silikaattimineraalit muodostavat maankuoren merkittävimmät kivilajit. Silikaattimineraalien kiderakenteen perustan muodostavat pii- ja happiatomien muodostamat SiO4-tetraedrit. Jokaisen tetraedrin keskipisteessä on piiatomi ja kussakin kärjessä happiatomi. Tetraedrit voivat olla erillään toisistaan tai ne voivat liittyä toisiinsa siten, että kahdella tetraedrillä on yksi yhteinen kärki ja siinä kummallekin tetraedrille yhteinen happiatomi. Yhteisten happiatomien välityksellä tetraedrit voivat muodostaa monimutkaisiakin rakenteita aina ketjuista renkaiksi ja verkoiksi. Jos vain osa happiatomeista on yhteisiä kahdelle tetraedrille, muodostuvalla rakenteella on negatiivinen sähkövaraus eli kyseessä on anioni. Tällöin sähkötasapainon vuoksi kiteessä on oltava myös positiivisia ioneja eli kationeja, jotka ovat yleensä metalli-ioneja. Tetraedrien muodostamien rakenteiden perusteella silikaatit voidaan jaotella useiksi ryhmiksi ja niiden alaryhmiksi. Jalosilikaatit eli nesosilikaatit eli ortosilikaatit sisältävät erillisiä SiO4-tetraedrejä eli SiO44--ioneja
Muskoviitti

Muskoviitti Commonsissa Muskoviitti (KAl2(Si3Al)O10(OH, F)2) eli vaalea kiille on yleinen mineraali. Sitä on esimerkiksi graniitissa, gneississä ja liuskeessa. Väriltään muskoviitti on yleensä väritön tai hopeanhohtoinen, mutta usein myös heikosti keltainen, ruskea, punainen tai vihreä. Nimensä se on saanut moskovalaisista kauppiaista eli muskoviiteista, jotka kauppasivat sitä Länsi-Eurooppaan. Muskoviitin kovuus Mohsin asteikolla on vain 2–2,5 ja ominaispaino 2,8. Sen sulamispiste on erittäin korkea. Sitä voidaan lohkoa yhteen suuntaan hyvin ohuiksi, läpinäkyviksi suomuiksi. Muskoviittia käytetään muun muassa sähköeristeisiin ja muoviteollisuuden täyteaineena.
Biotiitti

Biotiitti Commonsissa Biotiitti (K(Mg,Fe)3AlSi3O10(OH,F)2) eli tumma kiille on silikaattimineraali, joka muistuttaa ominaisuuksiltaan muskoviittia (vaaleaa kiillettä). Se on väriltään mustaa tai tummanruskeaa ja läpinäkymätöntä, mutta lohkeaa hyvin helposti ohuiksi vaaleanruskeiksi ja läpikuultaviksi liuskoiksi. Se on hyvin yleinen kivimineraali mm. graniitissa, gneississä ja kiilleliuskeissa. Rapautuessaan se muuttuu pronssinruskeaksi, joka usein näyttää kullanväriseltä tai metalliselta.
Aikka Hakala (laulaja)

Alpo Antti Olavi ”Aikka” Hakala (taiteilijanimeltään Teddy Guitar, 23. marraskuuta 1957 Kerava – 10. huhtikuuta 2021 Kerava) oli suomalainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1978 läpimurtonsa tehneen rockabilly-yhtye Teddy & The Tigersin laulaja-kitaristina. Hakalan luotsaama Teddy & The Tigers julkaisi vuoteen 1980 mennessä neljä albumia, minkä jälkeen yhtye vaihtoi tyyliään. Kokoonpano julkaisi Tigers-nimellä yhden albumin 1980, minkä jälkeen yhtye hajosi. Tämän jälkeen Aikka Hakala oli mukana suomalaisen rockabillyn superyhtyeeksikin kutsutussa Lonestarsissa, joka kiersi Suomea ja Eurooppaa ahkerasti noin vuoden ajan. Lonestars julkaisi yhden albumin vuonna 1981. Hakala levytti albumit myös Buck Jonesin sekä Falcons-yhtyeen kanssa, nämäkin julkaistiin vuonna 1981. Rockabillykauden jälkeen Hakala muodosti rhythm and blues -tyylisen Bad Sign -yhtyeen, jolta julkaistiin viisi albumia vuosina 1983–1987. Bad Signin hajottua Hakala jatkoi musiikin parissa ja teki trubaduurityyppisiä soolo- ja duokeikkoja ympäri Suomen. Hakala julkaisi kantrihenkisen sooloalbumin True Stories – Mostly vuonna 1997
Täysiverinen

Täysiverinen on hevostyyppi, jota luonnehtii kevyt rakenne ja nopeus sekä pitkään jatkunut muista roduista eriytynyt jalostus. Yleiskielessä sanaa täysiverinen käytetään myös synonyyminä puhdasrotuiselle, mutta hevosihmisten kielenkäytössä sana on vakiintunut tarkoittamaan näitä tiettyjä kuumaverisiäselvennä hevosrotuja. Täysiveriroduiksi on vanhastaan luettu arabianhevonen, englannintäysiverinen ja näiden risteytyksenä syntynyt angloarabi. Täysiverisyys on kuitenkin kiistanalainen käsite, koska se ei perustu mihinkään rodun mitattavaan ominaisuuteen, ja nykyään monet tahot lukevat täysiverirotuihin myös sellaiset itämaiset hevoset kuin turkmeeninhevosesta jäljellä oleva ahaltekhevonen ja berberihevonen, joita arabianhevosen ohella käytettiin 1600-1700-luvuilla syntyneen englannintäysiverirodun jalostuksessa. Angloarabia vastaava englannintäysiverisen ja ahaltekhevosen risteytys tunnetaan nimellä angloteke, mutta tällä risteytyksellä ei ole omaa kantakirjaa. Yleisimmillä täysiveriroduilla on vakiintunut rotutunnus, joka on arabeilla ox, englannintäysiverisillä xx ja angloarabeilla x (joskus myös muodossa xo). Sitä voidaan käyttää ilmaisemaan hevosen rotu liittämällä se hevosen nimeen yläviitteenä tai erillisenä lisämääreenä. Kaikki täysiveriset ovat ennen kaikkea ratsuja, joita käytetään erilaisissa ratsastuksen lajeissa. Englannintäysiverinen on jalostettu lähes yksinomaan laukkahevoseksi. Myös ahaltekhevosella, arabianhevosella ja angloarabilla kilpaillaan laukkakilpailuissa. Täysiveriset ovat usein herkkiä ja nopeita, myös reaktioissaan, joten ne saattavat vaatia kokemusta niin ratsastajalta kuin käsittelijältäkin. Täysiverirotujen puhtautta vaalitaan tarkasti
Puoliverinen (hevonen)

Puoliveriset (engl. warmblood) ovat lämminverisiä, lähinnä eurooppalaisia ratsuhevosrotuja, jotka ovat syntyneet raskaiden kylmäverirotujen ja kevyiden täysiveristen risteytyksistä. Puoliverijalostuksessa on pyritty kohtuullisen kevytrakenteiseen, kookkaaseen ja vahvaan eläimeen, joka sopii hyvin kilparatsastuksen eri lajeihin, erityisesti koulu- ja esteratsastukseen tai valjakkoajoon. Näiden lajien huippuhevoset ovat lähes poikkeuksetta puoliverisiä. Puoliverirotuja on Euroopassa lukuisia, tunnetuimpina ehkä saksalaiset rodut kuten hannoverinhevonen ja trakehner. Puoliveriset ovat kuitenkin nykyään tyypiltään varsin yhtenäisiä, ja eri puoliverirotuja risteytetään melko vapaasti keskenään hyvien ratsuhevosten aikaansaamiseksi. Puoliverisiä risteytetään hyvin usein myös täysiveristen kanssa. Kun puoliverihevosen rotunimike nykyään useimmiten määräytyy sen perusteella, millä alueella tai missä maassa hevonen on kasvatettu, kannattaa nykyisiä puoliverirotuja ajatella lähinnä tietyn alueen tai maan puoliverikantana. Saksassa ja Italiassa, joissa puoliverirotuja on vanhastaan useita, pyritään nykyään yhdistämään eri rotujen parhaat puolet yhteen kansalliseen puoliverirotuun. Suomessa jalostetaan nykyään omaa puoliveristä, FWB-hevosta eli suomenpuoliveristä (Finnish Warmblood).
Huornit

Huornit ovat kuvitteellisia Keski-Maan olentoja J. R. R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta. Huornit ovat puunkaltaisia, tietoisia ja liikkumaan kykeneviä olentoja. Entteihin verrattuna ne ovat kuitenkin huomattavasti passiivisempia ja muistuttavat enemmän puita. Ne ovatkin kenties enttien tietoisiksi herättämiä puita, tai mahdollisesti osin myös miltei puiksi degeneroituneita enttejä. Huornit mainitaan vain Kahdessa Tornissa, Tarun sormusten herrasta toisessa osassa, jossa niitä käskee Puuparta-entti ja ne auttavat rohirrimia Ämyrilinnan taistelussa. On myös mahdollista, että Konnun vieressä sijainneen Vanhan Metsän puut, ainakin metsää hallinnut mätäsydäminen Vanha Halavaukko, olisivat huorneja. Huornit vihaavat örkkejä ja kirveitä (siksi ne suhtautuvat epäilyksellä kääpiöihin, jotka ovat tunnettuja kirveen käytöstään). Huornit peittivät Helmin Syvänteellä kuolleet örkit kiviröykkiön alle, joka sittemmin nimettiin Kuolleeksi Kummuksi jolle yksikään ihminen ei astunut jalallaan. Ihmisten tietämättä huornit olivat tappaneet suuren osan tuon sodan örkeistä ja metsään paenneetkaan eivät säästyneet huornien marssivan armeijan läpi
Amazonin sademetsä

Amazonin sademetsä (toisinaan myös Amazonia) on Etelä-Amerikassa sijaitseva maailman suurin sademetsä. Noin 5,5 miljoonan neliökilometrin laajuinen Amazon peittää yli puolet Brasilian pinta-alasta ja ulottuu myös Bolivian, Perun, Kolumbian, Venezuelan ja Ecuadorin alueille. Sademetsän lämpötila on läpi vuoden 24–29 °C ja vuotuinen sademäärä noin 2 200 mm, eli 4–6 kertaa Suomen vastaavaa suurempi. Amazonin sademetsän biodiversiteetti on yksi maapallon suurimmista. Siellä elää yli 3 miljoonaa eri eläinlajia ja alueella kasvaa yli 2 500 eri puulajia. Amazon on tunnettu sen suurista hakkuista ja muista toimenpiteistä, jotka haastavat sen olemassaoloa. Sademetsään sijoitetaan yhä useammin karja -ja soijatiloja. Nykyisten puunhakkuuvauhtien säilyessä 27 prosenttia Amazonin sademetsän puista voi olla kadonnut vuoteen 2030 mennessä. Amazonin sademetsässä elää noin 400 intiaaniheimoa, jotka asuvat jokien varsilla varsinaisissa kylissä tai metsän sisällä. Erityisesti useat metsän sisällä asuvat heimot ovat hyvin eristäytyneitä ulkomaailmasta ja aikovat olla tekemisissä vain naapuriheimojensa kanssa. Amazonin nimen sanotaan johtuvan sodasta, jota Francisco de Orellana taisteli tapuyalaisten ja muiden heimojen kanssa. Heimon naisten taistelivat miesten rinnalla heidän tapansa mukaisesti
Lentotekniikkalaitos

Lentotekniikkalaitos (lyhenne LentoTL) on Suomen ilmavoimiin kuuluvan, entiseltä nimeltään Ilmavoimien materiaalilaitoksen (ILMAVMATL) yksikkö, joka toimi itsenäisenä laitoksena vuoden 2009 loppuun asti. Sen päätoimipaikka sijaitsi Tampereen Vuoreksessa. Lentovarikkona laitos toimi Härmälän lentokentällä 1970-luvulle asti. Välillä 2010 ja 2014 Lentotekniikkalaitos kuului Ilmavoimien materiaalilaitokseen ja Jämsän toimipiste oli sen päätoimipiste. Lentotekniikkalaitoksen tehtävä on johtaa ilmavoimien lentokoneiden huoltamista ilmailuteollisuusyrityksissä kuten Patria Aviation ja Insta. Se vastaa ilmavoimien lentokoneiden lentokelpoisuudesta sekä myös maavoimien lentokalustosta (Utin Jääkärirykmentti ja Tykistöprikaati). Laitos on muuntunut huolto- ja materiaaliorganisaatiosta tutkimusta tekeväksi asiantuntijaorganisaatioksi. Se on tutkinut muun muassa lentokaluston elinkaarikustannusten hallintaa, tuloksena esimerkiksi BAe Hawk-harjoitushävittäjän käyttöiän kasvattaminen. Lentotekniikkalaitoksen edeltäjä oli Ilmailuvarikko, joka perustettiin 1. huhtikuuta 1933 ja otti myöhemmin käyttöön nimen Lentovarikko (LeV, myöh. LntV). Nimi oli käytössä vuoden 2001 syksyyn asti
Amazonas (Brasilia)

Amazonas on osavaltio Brasilian luoteisosassa. Siellä on arviolta 4 001 667 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 1 559 162 neliökilometriä, joten pinta-alaltaan se on Brasilian osavaltioista suurin. Se rajautuu Roraiman, Parán, Mato Grosson, Rondônian ja Acren osavaltioihin sekä Peruun, Kolumbiaan ja Venezuelaan. Osavaltion pääkaupunki on Manaus. Suurinta osaa Amazonasia peittää Amazonin sademetsä. Nimensä osavaltio on saanut Amazonjoelta. Amazonas on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten neljään suuralueeseen: Centro Amazonense, Norte Amazonense, Sudoeste Amazonense ja Sul Amazonense. Hallinnollisesti Amazonas jakautuu 13 ala-alueeseen ja 62 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Aristoteleen matematiikka

Aristoteleen matematiikan filosofia voidaan nähdä kaikkien eksaktien tai matemaattisten tieteiden filosofiana ja monella tavalla vastakkaisena platonismille. Matematiikan Aristoteles katsoi sijoittuvan metafysiikan ja fysiikan väliselle alueelle. Aristoteles itse hyödynsi matematiikkaa useilla eri tavoilla tutkielmissaan. Ensinnäkin hän kykeni hyödyntämään aikansa matemaatikkojen tekniikoita logiikassaan. Toiseksi hän käytti matemaattisia argumentteja joidenkin teorioidensa kuvaamiseen ja todistamiseen. Tämä pätee erityisesti fysiikan alan teorioihin. Kreikkalainen matematiikka kehittyi huomattavasti Aristotelesta edeltäneinä vuosina, ja hänen aikanaan, 400- ja 300-luvuilla eaa. kehitystä tapahtui erityisesti todistamisen, lukuteorian, verrannollisuuden ja erilaisten matemaattisten kappaleiden alueilla. Matematiikkaa alettiin myös hyödyntää muilla tieteenaloilla, kuten tähtitieteessä, mekaniikassa, optiikassa ja harmoniikassa. Samanaikaisesti matemaattisten käsitteiden kuvaaminen tutkielmissa kehittyi, kun kirjaimia alettiin käyttää kaavojen abstrahoinnissa. Nykyisin ei täysin tiedetä, missä määrin Aristoteles vaikutti kehitykseen, ja missä määrin hänen tutkielmansa lähinnä heijastavat ajan ilmiöitä. Aristoteles kirjoitti matematiikasta erityisesti teoksissa Jakamattomista viivoista, joka käsittelee suureiden ääretöntä jaettavuutta osiin, ja Mekaniikan ongelmat, jossa ongelmia havainnollistetaan geometrian avulla
Virtausmekaniikka

Virtausmekaniikka on jatkuvan aineen mekaniikan osa-alue, joka tutkii fluideja eli nesteitä ja kaasuja. Virtausmekaniikka voidaan jakaa muun muassa hydrostatiikkaan ja virtausdynamiikkaan. Hydrostatiikka tutkii levossa olevia fluideja. Virtausdynamiikkaa tutkii liikkuvia fluideja. Hydrostatiikkaa sovelletaan mm. meriveden korkeuden mittaukseen, patojen suunnitteluun jne. Hydrostatiikkaa käytetään myös hydraulisten laitteiden ja nestesäiliöiden suunnittelussa. Virtausdynamiikka tutkii kaasujen virtausta esimerkiksi aerodynamiikan sovellutuksissa, joita ovat mm. lentokoneiden siipien ja potkurien reaktiovoiman ja vastuksen määrittäminen tai tuulivoimalan roottorin siipien suunnittelu. Nesteiden virtauksessa keskeisiä tutkimuskohteita ovat laivanrakennuksen ja hydrauliikan sovellukset, geofysiikassa taas esimerkiksi valtamerien virtaukset. Kokeelliseen virtausmekaniikkaan kuuluu muun muassa tuulitunneleiden ja pienoismallien käyttö. Laskennallinen eli numeerinen virtausdynamiikka (CFD, Computational Fluid Dynamics) on tuonut 1960-luvulta lähtien lisää mahdollisuuksia analysoida virtausongelmia, joiden fysikaalinen mallintaminen on vaikeaa
Reijo Paajanen

Reijo Kalevi Paajanen (s. 12. kesäkuuta 1950 Mikkelin mlk) on suomalainen yrittäjä ja Kansallisen Kokoomuksen kansanedustaja 2003–2011. Paajanen on ollut yrittäjänä vuodesta 1976 toimien ravintoloitsijana, sisävesiliikennöitsijänä ja matkatoimistoyrittäjänä. Hän on suorittanut hotelli- ja ravintola-alan liikkeenjohdon koulutuksen 1969–1970. Ennen uraansa valtakunnan politiikassa Paajanen ehti vaikuttaa myös Lappeenrannan kunnallispolitiikassa. Hän istui Lappeenrannan kaupunginvaltuustossa vuosina 1993–2000 ja 2005–2012. Paajanen pyysi eroa kaupunginvaltuuston jäsenyydestä muutettuaan Taipalsaarelle vuoden 2012 lopulla. Lappeenrannan kaupunginhallitukseen Paajanen kuului 1993–1996. Kansanedustajana Paajanen oli vuosina 2003–2011. Hän ei enää asettunut ehdolle vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Paajanen toimi Fintoton hallituksen puheenjohtajana vuoden 2014 alusta vuoden 2016 loppuun asti