nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Satmatic

Harju Elekter Oy sähköautomaatioon erikoistunut laitevalmistaja, jonka päätuotteita ovat teollisuuden automaatiokeskukset. Yhtiö toimii Ulvilassa, Keravalla ja Kurikassa. Yritys on osa virolaista pörssiyhtiö AS Harju Elekteriä. Yhtiö valmistaa ja markkinoi automaatio-, sähkömekaniikka- ja sähkökäyttökeskuksia sekä sähkökojeistoja, kuten esimerkiksi aurinkoenergialaitteita, jakelumuuntamoita ja sähköautojen latausasemia. Yritys tarjoaa myös niille suunnittelu-, asennus- ja huoltopalveluita. Satmatic Oy perustettiin vuonna 1988 Poriin. Tuolloin aloitettiin suunnittelutoiminta ja kahtena seuraavana vuotena keskusvalmistus ja projektitoiminta, ja yritys siirrettiin Ulvilaan. Vuoden 1997 joulukuussa Satmatic myytiin Siemens Osakeyhtiölle, ja Satmatic Oy ja Satlog Oy yhdistettiin. Siemens myi Satmaticin virolaiselle AS Harju Elekterille syyskuussa 2002. Satmaticin liikevaihto oli 7 miljoonaa euroa ja työntekijöitä 52. Vuonna 2003 yrityksen liikevaihto ylitti viiden miljoonan euron rajan. Automaation sopimusvalmistuksen osuus liikevaihdosta oli noin 60 prosenttia ja sähkökojeistojen osuus 40 prosenttia
Shin Megami Tensei: Persona 3

Shin Megami Tensei: Persona 3, alun perin Japanissa vain Persona 3 (jap. ペルソナ3, Perusona Surī), on Atluksen julkaisema neljäs osa Shin Megami Tensei: Persona -roolipelisarjasta. Alkuperäinen versio julkaistiin PlayStation 2:lle 13. heinäkuuta 2006. Pelistä on tehty myös kaksi uudelleenjulkaisua: Shin Megami Tensei: Persona 3 FES PlayStation 2:lle sekä Shin Megami Tensei: Persona 3 Portable PlayStation Portablelle. Persona 3 FES sisältää lisäjuonen nimeltä The Answer sekä lisäyksiä alkuperäiseen juoneen. Persona 3 Portablessa pelaaja voi itse valita protagonistin sukupuolen, mikä vaikuttaa samalla myös pelin sivujuoniin. Pelin päähenkilöistä suurin osa esiintyy myös taistelupeleissä Persona 4 Arena ja Persona 4 Arena Ultimax, rytmipelissä Persona 3: Dancing in Moonlight sekä spin-off -peleissä Persona Q: Shadow of the Labyrinth ja Persona Q2: New Cinema Labyrinth. Pelistä on julkaistu myös 10 vuotta pelin tapahtumien jälkeen sijoittuva, mutta jatkumoon virallisesti kuulumaton, animaatiosarja Persona: Trinity Soul. Pelistä on tehty myös sen tapahtumiin sijoittuva neljäosainen anime-elokuvasarja Persona 3 The Movie. Persona 3 yhdistää toisiinsa sekä perinteisen roolipelin että simulaatiopelin elementtejä. Siinä seurataan protagonistin elämää päivä kerrallaan, kun hän menee kouluun ja muodostaa ystävyyssuhteita muiden ihmisten kanssa
Shin Megami Tensei: Persona 4

Shin Megami Tensei: Persona 4, alun perin Japanissa vain Persona 4 (jap. ペルソナ4, Perusona Fō), on viides osa Atluksen Shin Megami Tensei: Persona -roolipelisarjasta. Alkuperäinen versio julkaistiin PlayStation 2:lle 10. heinäkuuta 2008. Pelistä on tehty vuonna 2012 myös uusi versio PlayStation Vitalle nimeltä Persona 4: Golden, joka sisältää ylimääräisiä kohtauksia sekä kaksi uutta sosiaalista linkkiä. Se julkaistiin myös Microsoft Windowsille vuonna 2020. Pelille on julkaistu myös vuosina 2012–2014 jatko-osina taistelupelit Persona 4 Arena sekä Persona 4 Arena Ultimax. Lisäksi vuonna 2014 ilmestyi Nintendo 3DS:lle spin-off nimeltä Persona Q: Shadow of the Labyrinth, joka saa vuonna 2018 jatko-osan nimeltä Persona Q2: New Cinema Labyrinth. Kesällä 2015 ilmestyi PlayStation Vitalle rytmipeli nimeltä Persona 4: Dancing All Night. Persona 4:stä on myös tehty vuosina 2011–2012 esitetty 26 jakson pituinen animaatiosarja, Persona 4: The Animation. 10. heinäkuuta 2014 alkoi 13 jakson mittainen animaatiosarja Persona 4: The Golden Animation, joka esittää lähinnä Persona 4: Goldeniin sisältyvän osan juonesta
Rütlischwur

Rütlischwur (saksaa, ”Rütlin vala”) on myyttinen vala, jolle Sveitsin vanha valaliitto perimätiedon mukaan perustui. Se liittyy myös kertomukseen Sveitsin kansallissankarista Wilhelm Tellistä. Eri versioiden mukaan vala vannottiin joko liiton perustamisen yhteydessä vuonna 1291 tai sitten vuonna 1307. Valaliitto oli alkujaan kolmen nykyisessä Keski-Sveitsissä Vierwaldstättersee-järveä ympäröineissä laaksoissa sijainneen kantonin, Urin, Schwyzin ja Unterwaldenin välillä solmittu löyhä liitto, jonka tarkoituksena oli turvata niiden perinteiset itsehallinto-oikeudet Habsburg-sukuisia kuvernöörejä vastaan. Tarinan mukaan liiton vahvistanut vala vannottiin Rütlin niityllä, joka sijaitsee Seelisbergissä Vierwaldstätterseen vasemmalla rannalla. Vanhin tapahtumasta kertova kirjallinen lähde on Hans Schriberin laatima niin sanottu ”Sarnenin valkoinen kirja” vuodelta 1470. Siinä kuvataan vanhan valaliiton synty ja mainitaan, että kolmea kantonia edustaneet kolme miestä olivat vannoneet Rütlillä valan, jonka mukaan he vaarantaisivat tarvittaessa henkensä ja omaisuutensa puolustaakseen toisiaan. Tekstissä ei mainita miesten koko nimiä, mutta Friedrich Schillerin vuonna 1804 kirjoittaman näytelmän Wilhelm Tell ansiosta heidät tunnetaan nimillä Werner Stauffacher (Schwyz), Walter Fürst (Uri) ja Arnold von Melchtal (Unterwalden). Kolmen kantonin liitosta todistava dokumentti, latinankielinen vuoden 1291 liittokirja, oli satojen vuosien ajan unohduksissa, kunnes se 1700-luvulla löytyi schwyziläisestä arkistosta. Pitkään kuitenkin uskottiin, että valaliiton pohjana oli nimenomaan Rütlillä vannottu vala, joka tosin perimätiedon mukaan ajoitettiin vuoteen 1307 eikä 1291. Se myös yhdistettiin tarinaan kansallissankari Wilhelm Tellistä, jonka oletettiin eläneen samoihin aikoihin. 1500-luvulla elänyt historioitsija Ägidius Tschudi ajoitti valan teoksessaan Chronicon Helveticum ”Martinpäivää edeltävään keskiviikkoon” (8
Matemaattinen malli

Matemaattinen mallintaminen on matemaattisissa luonnontieteissä ja insinööritieteissä käytettävä menetelmä, jonka avulla voidaan analysoida monimutkaisia systeemejä. Systeemin analysoimiseen matemaattisella mallintamisella edellyttää ainoastaan, että systeemin käyttäytymistä voidaan kuvata riittävän hyvin matemaattisilla ilmaisuilla, kuten yhtälöillä tai muilla loogisilla säännöillä. Tästä johtuen mallintamista hyödynnetään hyvin laajasti erilaisissa sovelluksissa. Nykyisin matemaattisia malleja käytetään laajalti mm. biologiassa, taloustieteessä ja teknisessä suunnittelussa. Matemaattinen mallinnus on ensimmäinen vaihe optimoinnissa ja edellytys tietokonesimulaatioiden suorittamiseen. Sään ennustaminen on tyypillinen esimerkki ongelmasta, joka voidaan parhaassakin tapauksessa ratkaista ainoastaan matemaattisella mallilla tietokoneessa. Perinteisiä matemaattisessa mallintamisessa käytettäviä menetelmiä ovat esimerkiksi elementtimenetelmä ja differenssimenetelmä. Matemaattisen mallin rakentaminen liittyy läheisesti teorian rakentamiseen. Malli yleensä rakennetaan siten, että siinä käytettävät matemaattiset rakenteet toteuttavat teorian asettamat oleellisimmat vaatimukset. Matemaattiset mallit ovat usein approksimatiivisia, eli likimääräisiä. Likimääräisyys on tietokoneen laskukyvyn asettama käytännön välttämättömyys
Black Ceremony

Black Ceremony on suomalaisen black metal -yhtye Baptismin ensimmäinen EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Faustian Distribution. +
Liettuan taidemuseo

Liettuan taidemuseo on Liettuan kansallismuseo. Se sai tämän aseman maan hallitukselta vuonna 1997. Museo on perustettu vuonna 1933. Liettuan taidemuseo koostuu lukuisista haaroista eri puolilla maata. Siihen kuuluvat muun muassa Vilnan kuvagalleria ja kansallinen taidegalleria sekä Klaipėdan kellomuseo. Museon kokoelmiin kuuluu noin 230 000 taideteosta.
Heinrich Clam-Martinic

Heinrich Carolus Boromeus Maria Clam-Martinic (1. tammikuuta 1863 Wien – 7. maaliskuuta 1932 Klam) oli itävaltalainen sotilas, poliitikko ja kreivi, joka toimi Itävallan pääministerinä joulukuusta 1916 kesäkuuhun 1917. Clam-Martinic kuului Böömin saksankieliseen ylhäisaateliin. Hänen setänsä oli huomattava böömiläinen poliittinen vaikuttaja Heinrich Jaroslav Clam-Martinic. Clam-Martinic suoritti lakimiehen tutkinnon Prahan yliopistossa ja palveli yhdeksän vuotta Itävallan armeijassa, jossa hän yleni yliluutnantiksi. Hänet valittiin 1894 edustajaksi Böömin maapäiville ja vuonna 1902 hänet nimitettiin elinikäiseksi jäseneksi valtakunnanneuvoston ylähuoneeseen Herrenhausiin. Ensimmäistä maailmansotaa edeltäneinä vuosina Clam-Martinic oli lähellä arkkiherttua Frans Ferdinandia ja kuului tämän niin sanottuun ”varjohallitukseen” eli poliitikkojen piiriin, joka neuvoi maan varsinaisen hallituksen ministereitä. Hänellä tiedettiin olevan yhteyksiä myös poliittisesti vaikutusvaltaisiin tšekkinationalisteihin. Kahden ensimmäisen sotavuoden aikana Clam-Martinic ehti palvella upseerina sekä itärintamalla, Balkanin rintamalla että Italian-vastaisella rintamalla, mutta joutui jättämään palveluksen terveyssyistä vuonna 1916. Lokakuussa 1916 hänet nimitettiin Itävallan maatalousministeriksi. Jo parin kuukauden kuluttua hän ponnahti pääministeriksi, kun keisariksi tullut Kaarle I pyysi häntä kokoaman valtakunnan eri kansallisuuksia edustavan hallituksen
Sándor Wekerle

Sándor Wekerle (14. marraskuuta 1848 Mór – 26. elokuuta 1921 Budapest) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä vuosina 1892–1895, 1906–1910 ja 1917–1918. Hän oli myös useasti valtiovarainministerinä. Wekerlen hallitus julisti Itävalta-Unkariin kuuluneen Unkarin itsenäiseksi lokakuussa 1918. Wekerle väitteli oikeustieteen tohtoriksi Budapestin yliopistosta vuonna 1870 ja työskenteli sen jälkeen virkamiehenä Unkarin valtiovarainministeriössä, vuodesta 1884 ministerineuvoksena ja vuodesta 1886 valtiosihteerinä. Hänet valittiin 1886 Unkarin parlamenttiin ja nimitettiin 1889 Kálmán Tiszan hallituksen valtiovarainministeriksi. Seuraavana vuonna hän esitteli parlamentille ensimmäisen alijäämättömän budjettiesityksen ja onnistui muutenkin parantamaan valtiovarain tilaa uudistamalla alkoholin verotusta ja valtion monopoleja sekä ottamalla käyttöön yhtenäisen valuuttasäännöstelyn Itävallan kanssa. Wekerle tuli ensimmäisen kerran Unkarin pääministeriksi 14. marraskuuta 1892, säilyttäen samalla myös valtiovarainministerin salkun. Hänen hallituksensa toteutti vastustuksesta huolimatta kirkon aseman muutoksen, jolla otettiin käyttöön pakolliset siviiliavioliitot sekä siviilirekisteri. Wekerle joutui jättämään tehtävänsä 22
Kirjolyhytkaulakilpikonna

Elinvoimainen  Kirjolyhytkaulakilpikonna (Emydura subglobosa) on sivutaivuttajiin kuuluva kilpikonnalaji. Se liikkuu päivisin. Se on läheistä sukua krefftinlyhytkaulakilpikonnalle (Emydura krefftii). Kirjolyhytkaulakilpikonna on 20–25 cm pitkä. Sen kaula on suhteellisen lyhyt verrattuna muihin sivutaivuttajiin. Sen kuono on terävä ja kilpi matala ja leveä. Kirjolyhytkaulakilpikonnaa tavataan Uudessa-Guineassa ja aivan Australian pohjoisosassa. Sitä esiintyy järvissä, laguuneissa ja joissa. Yhdessä pesueessa on 5–11 munaa. Kirjolyhytkaulakilpikonna syö nilviäisiä ja muita selkärangattomia sekä kaloja.
Anita Armfelt

Anita Helena Armfelt, o. s. Wasastjerna (12. tammikuuta 1909 Turku – 13. syyskuuta 1988) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Anita Armfeltin vanhemmat olivat Viktor Waldemar Wasastjerna (1879–1941) ja Ebba Hildegard Öhrbom (1879–1951). Hän oli naimisissa kreivi Carl-Gustaf August Magnus Armfeltin (1897–1970) kanssa, joka omisti Vuorentaan kartanon Halikossa.
Sarah Paulson

Parhaan naispääosan Emmy2016 The People v. O.J. Simpson: American Crime Story Sarah Catharine Paulson (s. 17. joulukuuta 1974 Tampa, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan televisiosarjoissa Studio 60 ja American Horror Story sekä elokuvissa Pelin henki, Mitä nainen haluaa, Mud, 12 Years a Slave ja Carol. Vuonna 2016 Paulson näytteli rikossarjassa The People v. O.J. Simpson: American Crime Story, josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Emmyllä. Hän saanut kaksi Golden Globe -ehdokkuutta ja viisi Primetime Emmy -ehdokkuutta työstään televisio-ohjelmissa
Lombard Log Hauler

Lombard Log Hauler (suom. Lombardin tukin kiskoja) oli ensimmäisiä käytännössä toimineita telaketjuvetoisia kulkuneuvoja. Tämän veturia ulkoisesti muistuttaneen, tukkipuiden siirtoa varten rakennetun koneen kehitti ja rakensi seppä Alvin Orlando Lombard. Hän valmisti metsätyökaluja Yhdysvaltojen Mainessa ja oli siksi tietoinen kaadetun puuston kuljetusongelmista. Vuosina 1901-1917 Lombardin paja valmisti yhteensä 83 työkonetta. Alun perin konetta valmistettiin höyrykoneella, myöhemmin dieselmoottorilla varustettuna. Takana olivat vetävät telaketjut ja edessä joko jalakset tai pyörät. Kulkuneuvo painoi noin 10 tonnia ja sen huippunopeus oli noin 11 km/h. Vaihteita löytyi kolme eteen ja yksi taakse.
Noppa (televisio-ohjelma)

Noppa oli Yle TV1 -kanavalla vuosina 1973–1981 esitetty suomalainen lastenohjelma, jossa pyrittiin opettamaan lapsille leikin avulla uusia asioita. TV1:n lasten- ja nuortentoimitus kehitti ohjelman yhdessä Jyväskylän yliopiston kanssa yhdysvaltalaisen Seesamtien esikuvan pohjalta. Ohjelmaa juonsivat syksystä 1974 alkaen Maria Asikainen ja Heikki Takkinen. Ohjelma palkittiin vuonna 1977 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla. Palkittuun työryhmään kuuluivat professori Pirkko Liikanen ja kansainvälisyyskasvattaja Helena Allahwerdi sekä toimittajat Antero Ikonen, Sirppa Sivori-Asp ja Ulpu Tolonen. Nopan tekijöihin kuuluivat ensimmäisinä vuosina myös lastentarhanopettaja Marja Asikainen, piirustuksenopettaja Maikki Mäkelä ja graafikko Eino Lilja. Nopan tavoitteena oli antaa lapsille oppimisvalmiuksia koulua varten sekä poistaa lasten eriarvoisuutta Suomessa, jotta kaikilla olisi mahdollisuus oppia samat käsitteet, joita tarvitaan koulussa. Noppa-konsepti kehittyi ja laajeni jatkuvasti. Esimerkiksi vuoden 1975 alusta neljästi viikossa esitetty ja yhdeksän toimittajan voimin tehty Noppa jakautui neljään osaan. ”Minä-Noppa” oli tarkoitettu vahvistamaan lapsen identiteettiä, ”Pallo-Noppa” käsitteli yhteiskuntaa ja ympäristöä, ”Noppa-Noppa” ohjasi lasta tuottamaan ja käyttämään kulttuuria, ja ”Kello-Noppa” käsitteli pikkulapsille vaikeaa aikakäsitystä. Oheismateriaaliksi tv-ohjelmille julkaistiin Noppa-kirjoja ja lähetettiin opastuskirjeitä perhepäivähoitajille ohjelmien hyödyntämistavoista, kuten oheisleikeistä. Noppa oli myös yksi eniten tutkituista tv-ohjelmista, ja ohjelmaa kehitettiin tutkimustulosten perusteella
Aleksandr Samsonov

Aleksandr Vasiljevitš Samsonov (ven. Александр Васильевич Самсонов; 14. marraskuuta (J: 2. marraskuuta) 1859 Andrejevka, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 30. elokuuta (J: 17. elokuuta) 1914 Willenberg, Itä-Preussi, Saksan keisarikunta) oli venäläinen ratsuväenkenraali, joka toimi komentajana aivan ensimmäisen maailmansodan alussa elokuussa 1914. Hänen armeijansa kärsi katastrofaalisen tappion saksalaisille Tannenbergin taistelussa, minkä jälkeen hän teki itsemurhan. Samsonov valmistui Nikolain ratsuväkiopistosta, aloitti uransa ratsuväen upseerina vuonna 1877 ja osallistui Turkin sotaan vuosina 1877–1878. Hän yleni vuoteen 1904 mennessä kenraaliluutnantiksi ja komensi Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905 siperialaista kasakkadivisioonaa. Sen jälkeen hän oli 1905–1907 Varsovan sotilaspiirin esikuntapäällikkönä ja 1909–1914 Turkestanin kenraalikuvernöörinä. Vuonna 1907 hän sai ylennyksen ratsuväenkenraaliksi sekä nimityksen Donin kasakkajoukkojen päälliköksi. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Samsonov nimitettiin komentamaan Venäjän 2
Victor Forselius

Carl Victor Gustaf Forselius (29. tammikuuta 1838 Huittinen – 6. huhtikuuta 1905 Turku) oli suomalainen kauppaneuvos ja maanviljelyskoneiden kaupan uranuurtajia Suomessa. Forseliuksen vanhemmat olivat lukkari Gustaf Forselius ja Maria Laurell. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1864, toimi Turun kauppakoulun johtajana 1866–1873 ja Pohjoismaiden Osakepankin Turun konttorin johtajana 1873–1903. Forselius perusti 1868 Turkuun Suomen ensimmäisen maanviljelystarvike- ja konekaupan, josta tuli osakeyhtiö 1903. Hän kokeili itse Huittisissa omistamallaan Laurilan tilalla myymiään aineita, tarvikkeita ja laitteita ja kehitti erityisesti siipikarjan tuotantoa. Forselius osallistui Turun kunnalliselämään ja toimi edustajana neljillä eri valtiopäivillä, 1891, 1894, 1897 ja1899. Hän edusti vapaamielisiä aatteita ja teki muun muassa siirtolaisuutta koskevia aloitteita. Forselius julkaisi 1871–1903 teosta Finlands handelskalender ja 1868 kirjasen Svensk-finsk köpmannaterminologi. Julkisuuteen hän toimitti myös laajan levikin saaneen suomennosmukaelman humoristisesta kuvateoksesta Herra Koipelinin matkat. Maanviljelyskaupan kannalta huomattavia olivat Forseliuksen julkaisemat yhteensä yli 300 painettua tavaraluetteloa
Sebestyén Rozgonyi

Sebestyén Rozgonyi (rom. Sebastian de Rozgony) oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuosina 1458 - 1460. Hän oli Unkarin kuninkaan Matias Corvinusen ensimmäinen voivodi nimitys.
James Cardigan

James Thomas Brudenell, Cardiganin 7. jaarli (16. lokakuuta 1797 Hambleden, Buckinghamshire – 28. maaliskuuta 1868 Deene Park, Northamptonshire) oli brittiläinen kenraali. Hänet muistetaan parhaiten siitä, että hän johti surullisenkuuluisaa kevyen prikaatin hyökkäystä Krimin sodan Balaklavan taistelussa vuonna 1854. Hän kävi Christ Churchin collegea Oxfordissa ja oli parlamentin alahuoneen jäsenenä vuosina 1818–1829 nimellä lordi Brudenell. Cardiganin jaarlin arvon hän peri isältään vuonna 1837. Hän liittyi armeijaan vuonna 1824, vanhempana kuin yleensä oli tapana, mutta yleni sen jälkeen nopeasti, saaden 1832 everstiluutnantin arvon husaarirykmentissä. Cardigan riitautui usein alaistensa upseeriensa kanssa ja kohteli näitä ankarasti. Määrättyään erään upseerin laittomasti arestiin hänet tuomittiin sotaoikeudessa ja erotettiin sen seurauksena armeijasta vuonna 1834. Kaksi vuotta myöhemmin hän pääsi kuitenkin sukunsa vaikutusvallan avulla takaisin palvelukseen, 11. kevyen rakuunarykmentin (sittemmin 11
Ivan Kuzmenko

Ivan Semenovytš Kuzmenko (ukr. Іван Семенович Кузьменко; 15. syyskuuta 1912 – 1943) oli ukrainalainen jalkapalloilija. Kuzmenko oli Kiovan Dynamon pelaaja, joka pelasi myös toisen maailmansodan aikaan Startin joukkueessa joka ei hävinnyt otteluakaan. Hän pelasi myös kuuluisassa Kuolemanottelussa ja teloitettiin saksalaisten vankileirillä seuraavana vuonna.
Hentomaite

Lotus tenuisWaldst. & Kit. ex Willd. Lotus glaber Hentomaite Wikispeciesissä Hentomaite Commonsissa Hentomaite (Lotus tenuis, syn. L. glaber) on monivuotinen ruohovartinen hernekasvi. Se on 20–40 cm korkea keltainen kukka. Hentomaitteen levinneisyys kattaa suuren osan Eurooppaa, mutta sitä esiintyy myös Euroopan ulkopuolella. Se kasvaa rantaniityillä. Suomessa hentomaite on satunnainen uustulokas, jota on tavattu lähinnä satamakaupungeista. Hentomaite kasvaa 20–40 cm korkeaksi. Varret ovat täyteisiä tai harvoin pienionteloisia, ohuita, pystyjä tai kohenevia ja lähes kaljuja
Niwanon rauhanpalkinto

Niwanon rauhanpalkinto (jap. 庭野平和賞, Niwano heiwashō) on japanilainen rauhanpalkinto， joka on jaettu vuodesta 1983. Palkintona on todistus, kultamitali ja 20 miljoonan jenin arvoinen rahasumma. Palkinnon jakaa japanilainen Niwanon rauhansäätiö, jonka perusti japanilainen buddhalaismunkki Nikkyō Niwano. Nikkyōn poika Nichikō on nykyään säätiön hallituksen kunniapuheenjohtaja . Rauhanpalkinnon saajan valitsee kansainvälinen toimikunta, jonka jäsenenä toimi 2011–2016 suomalainen sosiaalineuvos Birgitta Rantakari.
Yrjö (Cambridgen herttua)

George (Yrjö) William Frederick Charles, Cambridgen 2. herttua (26. maaliskuuta 1819 Hannover – 17. maaliskuuta 1904 Lontoo) oli Yhdistyneen kuningaskunnan kuningasperheen jäsen ja Britannian armeijan ylipäällikkö vuosina 1856–1895. Yrjö oli Cambridgen herttua Adolfin ainoa poika, ja hän peri isänsä herttuan arvon vuonna 1850. Hänen isoisänsä oli Englannin kuningas Yrjö III, ja hän oli kuningatar Viktorian serkku. Herttua Yrjö aloitti sotilasuransa Hannoverin kuningaskunnan armeijassa ja siirtyi Britannian armeijaan 1837 everstinä. Krimin sodassa 1854–1856 hän toimi aluksi ensimmäisen divisioonan komentajana ja osallistui kaikkiin merkittäviin taisteluihin, joskaan ei ollut erityisen taitava sotapäällikkö. Hänet ylennettiin 1856 kenraaliksi ja 1862 sotamarsalkaksi. Hallitsijaperheeseen kuuluva Yrjö sai ylipäällikkönä melko suuret toimintavapaudet. Hän oli konservatiivinen ja jakoi ylennyksiä enemmän alaistensa sosiaalisen aseman ja palvelusiän kuin taitojen perusteella. Hän myös vastusteli pitkään armeijan uudistamista, vaikka Krimin sota oli osoittanut heikkouksia sen toimintakyvyssä
Sammon Suojelijat

Wikipediassa ei ole tämän nimistä artikkelia.
Zalaegerszeg

Koordinaatit: 46°50′21″N, 16°51′4″E Zalaegerszeg (kroatiaksi Jegersek, sloveeniksi Jageršek, saks. Egersee) on kaupunki Unkarin länsiosassa, Zalan läänissä. Kaupungin asukasluku on 59 618 ja sen pinta-ala 102,41 neliökilometriä. Kaupunki sijaitsee Zalajoen varrella ja on lääninsä pääkaupunki. Ensimmäinen kirjallinen maininta Zalaegerszegista on vuodelta 1247. Nykyisen kaupungin alueella on sijainnut yhteensä 17 kylää, jotka ovat sittemmin kasvaneet yhteen. Keskiajalla Zalaegerszeg oli keskikokoinen kaupunki, josta tuli Dunántúlin pääkaupunki vuonna 1600 kun Osmanit valloittivat Kanizsan ja tämä asema virallistettiin 1732. Zalaegerszeg kehittyi ja teollistui hitaasti syrjäisen sijaintinsa vuoksi, ja rautatie tuli kaupunkiin vasta 1800-luvun lopulla. 1900-luvun alussa kaupungissa oli noin kymmenen tuhatta asukasta, ja asukasluku kasvoi hitaasti sillä kaupungissa ollut sähköä, juoksevaa vettä tai viemärijärjestelmää. Kaupungissa ei taisteltu toisessa maailmansodassa, mutta sen vaikutus asukaslukuun oli merkittävä. Ensimmäinen suurteollisuus perustettiin Zalaegerszegiin vasta 1950-luvulla ja 1980-luvun lopulla Zalaegerszeg oli kolme kertaa suurempi moderni kaupunki, jossa oli oma korkeakoulu, teatteri, kirjastoja ja museoita. Kansantasavallan kaaduttua Zalaegerszegin talous romahti, mutta 1995 lähtien se alkoi vähitellen elpyä
Romanian NUTS-aluejako

Romanian NUTS-aluejako on kolmetasoinen kansainvälisiin tilastointitarkoituksiin kehitetty aluejako. NUTS1-tasolla Romania jakaantuu neljään suuralueeseen, NUTS2-tasolla kahdeksaan alueeseen ja NUTS3-tason muodostavat 42 piirikunnan tasoista yksikköä. NUTS-alueet on jaettu seuraavan taulukon mukaan:
Vladimir Solouhin

Vladimir Aleksejevitš Solouhin (ven. Влади́мир Алексе́евич Солоу́хин, 14. kesäkuuta 1924 Alepinon kylä – 4. huhtikuuta 1997 Moskova) oli venäläinen sekä neuvostoliittolainen runoilija ja kirjailija. Solouhin vaikutti Vladimirin alueella, joka sijaitsee keskisellä Venäjällä Vladimirin läänissä. Hänen teoksiaan suomennettiin. Vladimir Solouhin varttui maanviljelijäperheen poikana, ja hän innostui runoudesta jo varhain. Solouhin kävi aluksi teknillisen koulun, mutta esitti itse oman elämänsä taitekohtana olleen moskovalaiseen Gorkin kirjallisuusinstituuttiin pääsyn vuonna 1946, jolloin hän oli 22 vuoden ikäinen. Myöhemmin Solouhin alkoi kirjoittaa novelleja sekä proosatekstejä, sekä tiettävästi yhden romaaniteoksen nimeltä Leskenlehti (Mat-matšeha).
Puheradio

Puheradio on radioformaatti, jossa käydään keskustelua eri aiheista. Useimmat ohjelmat ovat yhden radiojuontajan tai toimittajan vetämiä, ja niissä on eri vieraiden haastatteluja. Puheradiossa kuuntelijat ottavat yleensä osaa ohjelman tekemiseen juontajan kanssa, tyypillisesti soittamalla ohjelmaan puhelimella tai käymällä tekstipohjaista keskustelua Internetissä julkisesti. Puheradioilla ei kuulla lainkaan musiikkia. Suomessa puheradioita ovat Yle Puhe ja Radio Rapu. Aikaisemmin puheradio ei ole tarkoittanut sävelradion vastakohtaa, vaan radiopuhelinta erotukseksi sähkötysradiolle, jolla ei voinut puhua, vaan ainoastaan sähköttää.