nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Sinfonia nro 1 (Mahler)

Äänitiedostojen kuunteluohjeet Gustav Mahlerin sinfonia nro 1 D-duuri on sävelletty noin vuosina 1884–1888, tarkistettu 1893–1896. Säveltäjä kutsui sinfoniaa alun perin "sinfoniseksi teokseksi" ja käytti siitä lempinimeä Titan, mutta luopui tästäkin nimityksestä myöhemmin. Useat teoksen melodioista on poimittu Mahlerin omasta neljän laulun sarjasta, Lieder eines fahrenden Gesellen. Teoksen orkestraatio on jo pitkälle kehittynyttä, vaikka kyseessä on säveltäjän ensimmäinen sinfonia. Teosta on tässä mielessä verrattu Richard Straussin Also sprach Zarathustraan, joka sävellettiin samoihin aikoihin ja joka tunnetaan myös mieleenpainuvasta orkestraatiostaan. Sinfonian ensimmäinen osa on noin 15 minuutin pituinen ja melodialtaan kepeä. Tässä osassa on paljon hiljaisia hetkiä, joissa luodaan orkestraation keinoin tunnelmaa eri soittimia monipuolisesti hyödyntäen. Toinen osa on noin seitsenminuuttinen ländler, joka on niin ikään tunnelmaltaan kepeähkö. Kolmannen osan ensimmäinen melodia on "Jaakko-kulta"-kansanlaulu molliin siirrettynä. Tässä osassa tulee mukaan myös kansanmusiikille ominaisia melodioita ja lyömäsoittimia. Loppuosa on yli seitsemäntoista minuuttia pitkä, ja siinä kuullaan paljon "myrskyisiä" kohtia, joita Mahler sijoitti paljon myöhempiinkin sinfonioihinsa. Sinfonian lopussa palataan takaisin ensimmäisen osan melodioihin
Sinfonia nro 2 (Mahler)

Äänitiedostojen kuunteluohjeet Gustav Mahlerin sinfonia nro 2 c-molli, lisänimeltään "Ylösnousemussinfonia", on sävelletty vuosina 1884–1894, tarkistettu 1903. Sopraanolle, altolle, sekakuorolle, orkesterille ja uruille sävelletty toinen sinfonia jatkaa siitä, mihin ensimmäinen päättyy. Teoksen viidestä osasta altto-laulajaa käytetään ensin neljännessä osassa ja finaalin lopussa käytetään sen lisäksi myös sopraanoa ja kuoroa. Heti toisessa sinfoniassaan Mahler lähti viemään sinfoniaa äärimmäisiin mittoihin. Teoksen kokonaiskesto on runsaat 80 minuuttia, ja sen alkuosa kestää noin kaksikymmentä minuuttia. Tässä alkuosassa hallitsevana elementtinä on marssimainen mollissa kulkeva teema. Mahlerin tapaan mennään ajoittain rauhallisiin, kauniisiin jaksoihin ja ajoittain suuriin purkauksenomaisiin voimakkaisiin vaiheisiin. Alkuosaa on luonnehdittu rakenteeltaan "laajennetuksi sonaattimuodoksi". Sinfonian kaksi seuraavaa osaa ovat molemmat kestoltaan noin 10-minuuttisia ja luonteeltaan kepeän tanssimaisia. Toinen osa on valssimainen ländler, kolmas osa taas on Mahlerille tyypillinen, humoristisia sävyjä sisältävä scherzo. Neljäs osa on lyhyt, orkesterin ja alttolaulajan osa, jonka Mahler sävelsi alun perin Des Knaben Wunderhorn -kokoelmaansa, mutta poisti sen sieltä käyttääkseen laulua tässä teoksessa. Viimeinen osa on runsaan puolen tunnin mittainen
Sinfonia nro 3 (Mahler)

Gustav Mahlerin sinfonia nro 3 d-molli on sävelletty vuosina 1893–1896, tarkistettu 1906. Teos on sävelletty altolle, naiskuorolle, poikakuorolle ja orkesterille. Mahlerin kolmas sinfonia on säveltäjän pisin. Kapellimestarista riippuen sen kesto on noin 90-100 minuuttia. Ensimmäinen osa (Kräftig. Entschieden) on valtava, yli puolituntinen kokonaisuus, jossa toistuvat moneen kertaan samat rytmiset aiheet sekä teemat. Lyömäsoittimet ovat tärkeässä asemassa ensimmäisessä osassa. Toinen osa, Tempo di menuetto, alkaa oboen soittamalla kepeällä teemalla, josta kehitytään tahtilajivaihdosten myötä aivan erilaiseen tunnelmaan. Kolmas osa, Scherzo, alkaa hiljaisilla puupuhaltimien melodian tyngillä. Tämäkin osa on lähes kaksikymmenminuuttinen ja siinä on pitkä, postitorvelle tarkoitettu soolo. Neljännessä osassa on mukana alttosolisti. Sanat ovat Nietzschen Zarathustran keskiyönlaulusta; O Mensch! Gib acht! Viides osa on sinfonian lyhyin, mutta juuri siinä ovat mukana naiskuoro ja poikakuoro, sekä yhä myös alttosolisti
Sinfonia nro 9 (Mahler)

Äänitiedostojen kuunteluohjeet Gustav Mahlerin sinfonia nro 9 D-duuri on sävelletty vuosina 1908–1909. Yhdeksäs sinfonia jäi Mahlerin viimeiseksi valmiiksi sinfoniaksi. Lähestyvästä kuolemastaan tietoinen säveltäjä teki siitä jäähyväisensä musiikille (Leonard Bernsteinin mukaan teos oli Mahlerin "testamentti ja viimeinen tahto"). Kuoleman läsnäolo on jatkuvasti havaittavissa – hetkittäiset toivonpilkahdukset vaihtuvat pian jälleen epätoivoon. Noin 80–85-minuuttinen teos koostuu neljästä osasta: Andante on taistelua toivon ja tuskan välillä; toinen osa on tanssinomainen mutta raskas Ländler; kolmannen osan groteskissa Scherzossa (jota kutsutaan myös nimellä Rondo Burlesque) on mukana häivähdyksenomainen kaunis teema, joka ennakoi kymmenettä sinfoniaa; finaali on riipaiseva Adagio, jossa jouset saavat aikaan sanoin kuvaamattoman kiihkeän tunnelman, kunnes ne lopussa hiipuvat hiljalleen pois ilman Mahlerille tyypillistä huikeaa loppuhuipennusta.
Das Lied von der Erde

Das Lied von der Erde (Maan laulu) on Gustav Mahlerin sinfoninen lauluteos altolle, tenorille ja orkesterille. Teos on sävelletty kahdeksannen sinfonian jälkeen vuosina 1908–1909. Laulujen tekstit ovat ranskan kautta saksaksi käännettyjä kiinalaisia runoja. Teoksessa on sekä altolle että tenorille kolme laulua. Mahler kirjoitti, että baritoni voi korvata alton, jos välttämätöntä – ja sellaisiakin levytyksiä on tehty. Teoksen aloittava ensimmäinen tenorin kappale on elämän turhuutta kuvaava ironisella tavalla mahtipontinen "juomalaulu". Sen jälkeen tulee alton yksinäistä syksyä käsittelevä apaattinen laulu. Kolmas kappale (tenorille) käsittelee nuorisoa, ja se on sävyltään hilpeä, ja sen melodia ja orkestraatio kuulostavat osin kiinalaiselta musiikilta. Neljäs laulu on alton kauneutta käsittelevä kappale, jossa kuvataan nuoria neitoja ja ratsastajia. Kappaleen siro melodia keskeytyy ratsastajien saapuessa orkesterin voimakkaaseen osioon. Ennen finaalia kuullaan vielä lyhyt tenorin osa, jossa lintu kertoo juopolle kevään tulosta. Altolle sävelletty finaali on teoksen ylivoimaisesti pisin osa, ja sen puolen tunnin kesto on suunnilleen yhtä pitkä kuin aikaisemmat osat yhdessä
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut

Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailman­mestaruus­kilpailut (FIFA U-20 World Cup) on Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n järjestämä jalkapalloturnaus alle 20-vuotiaille. Turnaus järjestetään kahden vuoden välein, eli useammin kuin aikuisten maailmanmestaruuskilpailut. Turnaus tunnettiin vuoteen 2005 asti nimellä nuorten maailmanmestaruuskilpailut (FIFA World Youth Championship). Turnauksen historian aikana 12 maata on voittanut mestaruuden. Argentiina on voittanut eniten mestaruuksia, kuusi kappaletta. Brasilia on voittanut viisi mestaruutta. Kahdesti mestaruutta on juhlinut Portugali. Kerran mestaruuden ovat voittaneet Saksa, Espanja, Ghana, Ranska, Serbia, Englanti, Ukraina ja Uruguay sekä entisistä maista Neuvostoliitto ja Jugoslavia. Vastaava naisten tapahtuma on naisten alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut. Se pelattiin ensimmäisen kerran 2002 alle 19-vuotiaiden kilpailuna, mutta ikärajaksi muutettiin 20 vuoden 2006 kisoista alkaen. Tässä turnauksessa loppukilpailuissa on 24 joukkuetta, joista 23 selvitetään karsinnoista, yksi on isäntämaa. Hallitseva mestari ei selviydy kisoihin automaattisesti
Look What the Cat Dragged In

3. Look What the Cat Dragged In on vuonna Poisonin esikoisalbumi, joka julkaistiin 2. elokuuta 1986. Albumin singlestä ”Talk Dirty to Me” tuli hitti. Kappale on myös Guitar Hero III: Legends of Rock -videopelin ensimmäisen tason toinen kappale. Kappaleista ”Talk Dirty to Me” ja ”I Want Action” tehtiin myös musiikkivideot.
Philosophy &amp; Atheism

Pyytämäsi sivunimi oli virheellinen, tyhjä tai väärin linkitetty kieltenvälinen tai wikienvälinen nimi. Siinä saattaa olla yksi tai useampi sellainen merkki, jota ei voi käyttää sivujen nimissä. Palaa sivulle Wikipedia:Etusivu.
Puuvillat

Puuvillat Wikispeciesissä Puuvillat Commonsissa Puuvillat (Gossypium) on malvakasvien suku, jonka neljää lajia viljellään puuvillan tuottamiseksi. Teksasinpuuvilla (Gossypium hirsutum) on tärkein puuvillalajeista edustaen noin 90 % kaikesta viljellystä puuvillasta. Tekstiilikuidun lisäksi puuvilloista saadaan siemeniä, josta tuotetaan öljyä, jota käytetään ruokaöljynä, rehusekoituksissa ja teollisuudessa esimerkiksi saippuantuotannossa. Kaiken kaikkiaan sukuun kuuluu nelisenkymmentä lajia varpuja ja pieniä pensaita, joita elää luonnonvaraisina subtrooppisilla ja trooppisilla alueilla maapallon eri puolilla. Australiassa luonnonvaraisia lajeja on 17.
Ribonukleaasi A

RNaasi A eli ribonukleaasi A eli ribonukleaasi I on entsyymi, joka hajottaa yksijuosteista RNA:ta hydrolysoimalla sitä . Lisäksi entsyymillä on syöpää torjuvia vaikutuksia. Kooltaan RNaasi A on suhteellisen pienikokoinen entsyymi noin 13,7–27,2 kDa. Parhaiten entsyymi toimii pH:n ollessa 3–7. Ihmisellä Na+-ionit lisävät entsyymin aktiivisuutta pieninä pitoisuuksina. RNaasi A:n inhibiittoreita ovat muun muassa ACE-estäjät, kuparisulfaatti, rautasulfaatti sekä härällä B12-vitamiini .
Beatrice Portinari

Beatrice Portinari (oik. Bice di Folco Portinari; 1266 Firenze – 8. kesäkuuta 1290 Firenze) oli Dante Alighierin rakastettu Firenzessä. Hän esiintyy henkilönä Danten Jumalaisessa näytelmässä ja La vita nuova -teoksessa. Portinarin elämä tunnetaan vain osittain. Hänen isänsä oli Folco di Ricovero Portinari. Dante tapasi Beatricen ensimmäisen kerran yhdeksän vuoden ikäisenä, kun Danten isä vei hänet naapurustossa asuneiden Portinarien luo vappujuhlaan. Dante ihastui välittömästi vuotta nuorempaan Beatriceen, ja tunne säilyi voimakkaana läpi koko Danten elämän, vaikka hän näki Beatricen vain harvoin. Beatrice avioitui vuonna 1287 firenzeläisen pankkiirin Simone dei Bardin kanssa mutta kuoli kolme vuotta myöhemmin, vain 24-vuotiaana. Portinariin on viitattu myöhemminkin kirjallisuudessa ja kuvataiteissa saavuttamattoman rakkauden vertauskuvana. Muun muassa Dante Gabriel Rossetti käytti Beatricen hahmoa useissa maalauksissaan.
Suostunta

Suostunta eli suostuntavero (ruots. bevillning) tarkoitti pysyvien verojen lisäksi kannettua väliaikaista veroa. Suostuntaveron käsite liittyy Ruotsissa jo keskiajalla vakiintuneeseen kansan itseverotusoikeuteen. Kuningas tarvitsi pysyvien verojen lisäksi perittäviin veroihin valtiopäivien suostumuksen. Säätyvaltiopäivät hyväksyi suostunnan, jota käytettiin kattamaan sellaisia menoja, joihin vakinaiset verotulot eivät riittäneet. Suostunnasta päättäessään valtiopäivät päätti myös, mihin tarkoitukseen sen tuotto oli käytettävä. Jos muut tulot riittivät, ei valtiontalouden hoitoon tarvittu valtiopäivien suostumusta. Suostuntaverot erosivat paljon toisistaan. Suostuntaveroja olivat mm. leimavero (leimasuostunta), mallasjuomavero, paloviinavero ja pelikorttivero. Venäjän vallan aikana suostuntaverojen käyttöönotto tuli Suomessa mahdolliseksi 1860-luvulla, kun säädyt kutsuttiin koolle ensimmäisen kerran sitten vuoden 1809. Tuolloin alettiin periä tulosuostuntaveroa ja elinkeinosuostuntaveroa
Keskilänsi

Keskilänsi (engl. Midwestern United States tai Midwest tai Middle West) tarkoittaa Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston väestönlaskennassa osavaltioita, jotka sijaitsevat Yhdysvaltojen keski- ja pohjoisosassa. Keskilänteen lasketaan tavallisesti kuuluvaksi Etelä-Dakota, Illinois, Indiana, Iowa, Kansas, Michigan, Minnesota, Missouri, Ohio, Nebraska, Pohjois-Dakota ja Wisconsin. Vuoden 2019 väestönlaskennassa asukasluvuksi arvioitiin 68 miljoonaa. Keskilänsi sijaitsee Appalakkien ja Kalliovuorten välillä, Ohiojoen pohjoispuolella. Alun perin 1800-luvulla Keskilännellä tarkoitettiin Mississippijoen länsipuolista aluetta. Keskilänsi ei ole tarkka määritelmä, vaan riippuu asiayhteydestä ja lähteestä. Maantieteellinen, kielialueellinen ja kulttuurillinen Keskilänsi poikkeavat toisistaan. Keskilännen kulttuuria pidetään tyypillisenä yhdysvaltalaisena kulttuurina, ja amerikanenglannista puhuttaessa tarkoitetaan yleensä keskilännen englantia. Keskilännen suurin kaupunki on Chicago, jonka jälkeen suurimpia ovat Detroit ja Indianapolis. Muita suuria kaupunkeja ovat Bismarck, Cincinnati, Cleveland, Columbus, Des Moines, Fargo, Fort Wayne, Grand Rapids, Kansas City, Lincoln, Madison, Milwaukee, Minneapolis, Omaha, Rapid City, Sioux Falls, Saint Louis, Saint Paul, Toledo ja Wichita. Keskilännen vanhin kaupunki on Michiganissa sijaitseva Sault Ste
Masi Luoma

Martti Kalevi ”Masi” Luoma (s. 1956) on suomalainen haitaristi, pianisti, kosketinsoittaja, säveltäjä, sovittaja, äänittäjä ja musiikkituottaja. Luoma tuli tunnetuksi erityisesti Mikko Alatalon aisaparina 1980-luvulla. Muita Luoman yhtyeitä ovat olleet muun muassa Nolo et Rähjä, Anza Mertaranta All Stars ja Werner Bros, sekä hänen omat yhtyeensä Luojanluomat ja tanssiorkesteri Ajomiehet. Nykyisin hän pyörittää omaa Beeduuri-studiotaan ja käy erilaisilla soittokeikoilla. Luoma on koulutukseltaan valtiotieteen kandidaatti, mutta koulutusta vastaavat työt Tampereen yliopistossa jäivät jo 1980-luvun lopulla. Hänellä on myös kansainvälinen hiihdonopettajan pätevyys.
Jalometalli Festival

Jalometalli Festival (koko nimeltään Jalometalli Metal Music Festival) oli Oulussa järjestettävä kaksipäiväinen metalliin keskittynyt musiikkifestivaali. Festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2002. Alkuvuosina Jalometalli järjestettiin Kuusisaaressa. Vuodesta 2006 alkaen festivaalialueena toimi Club Teatria ja sen ympäristö. Vuoden 2015 Jalometalli siirtyi vanhan Teatrian purun takia takaisin Kuusisaareen. Jalometalli järjestettiin toistaiseksi viimeisen kerran vuonna 2016.
Patricio Arabolaza

Patricio Arabolaza Aramburu eli Patricio (17. maaliskuuta 1893 Irun – 12. maaliskuuta 1935 Irun) oli espanjalainen jalkapalloilija. Patricio aloitti pelaamisen vuonna 1909 Racing de Irúnissa ja siirtyi vuonna 1915 Real Unióniin, joka syntyi Racingin yhdistyttyä toisen paikallisseuran Sportingin kanssa. Real Uniónissa hän pelasi lopettamiseensa asti vuoteen 1923. Hän saavutti joukkueissa Espanjan cupin vuosina 1913 ja 1918. Patricio kuului vuoden 1920 kesäolympialaisissa hopeaa voittaneeseen Espanjan historian ensimmäiseen maajoukkueeseen. Vuosina 1920–1921 hän pelasi yhteensä viisi maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Abaris Hyperborealainen

Abaris Hyperborealainen (m.kreik. Ἄβαρις Ὑπερβόρειος, Abaris Hyperboreios) oli antiikin kreikkalaisten tuntema legendaarinen tietäjä, parantaja ja Apollonin pappi. Hänen oletettiin oppineen taitonsa kotimaassaan Hyperboreassa, Kaukasuksen lähellä, josta hän pakeni ruttoa. Hänen sanottiin omaavan profetoinnin kyvyn, ja tästä syystä sekä skyyttalaisen asunsa, yksinkertaisuutensa ja rehellisyytensä vuoksi hän teki suuren vaikutuksen kreikkalaisiin, ja häntä arvostettiin suuresti. Herodotoksen mukaan hänen sanottiin matkustaneen maailman ympäri syömättä, mukanaan nuoli joka symboloi Apollonia. Herakleides Pontoslaisen mukaan Abaris lensi sillä kuin noidat luudalla. Platon luki hänet kuuluvaksi "traakialaisiin lääkäreihin", jotka harjoittivat sielun ja ruumiin lääkintää inkantaation (epodai) avulla. Pausaniaan mukaan Persefonen temppeli Spartassa oli omistettu Abarikselle. Anekdootteja löytyy erityisesti Iamblikhoksen Vita Pythagoricasta. Siinä Abariksen sanotaan puhdistaneen Spartan ja Knossoksen sekä muita kaupunkeja rutosta. Abaris esiintyy myös Pythagoraan kanssa sisilialaisen tyranni Falariksen oikeudenkäynnissä
Valkokaulushaukka

Erittäin uhanalainen  Leptodon forbesi(Swann, 1922) Valkokaulushaukka Wikispeciesissä Valkokaulushaukka Commonsissa Valkokaulushaukka (Leptodon forbesi) on erittäin uhanalainen Brasiliassa elävä haukkalaji. Sitä elää ainakin Pernambucon, Alagoasin ja Sergipe osavaltioissa. Kooltaan valkokaulushaukka on noin 50 cm. Lajin pää ja vatsa ovat valkoiset. Selkä on linnulla musta. Valkokaulushaukan mustissa siivissä on kapeita valkoisia poikittaisjuovia ja mustassa pyrstössä on leveä valkoinen juova. Lajin voi sekoittaa jokihaukkaan (Leptodon cayanensis), argentiinanviidakkohaukkaan (Leucopternis polionotus) tai luhtahiirihaukkaan, mutta se eroaa näistä pään tai siipien värityksen perusteella. Valkokaulushaukan elinympäristöä ovat metsät aina 600 metrin korkeuteen. Valkokaulushaukkakannan kooksi arvioidaan 250–999 yksilöä. Suurin uhka lajille on Alagoasin ja Pernambucon alueilla jatkuvat laajamittaiset metsien hakkuut.
Antonio Vivarini

Antonio Vivarini oli Venetsiassa renessanssiajalla työskennellyt taidemaalari. Hän eli 1400-luvulla, mutta tarkkoja vuosilukuja ei ole tiedossa. Hän teki yhteistyötä velipuolensa Giovanni d'Alemagnan kanssa. Vivarini kuului taiteilijasukuun. Hänen veljensä oli Bartolomeo Vivarini ja poikansa Alvise Vivarini.
Plamen Dimov

Plamen Dimov on Kiteellä asuva bulgarialaissyntyinen  musiikinopettaja. Dimov on toiminut muusikkona sekä Bulgariassa että Suomessa. Hän on ollut alkuperäisen Nightwishin kokoonpanon ensimmäinen ulkopuolinen tukija ja isähahmo, ja soittanut kaikki viulut yhtyeen Oceanborn-levylle. Dimov on ammatiltaan musiikinopettaja, mutta hän on toiminut myös muusikkona muun muassa Norjassa, Saksassa, Suomessa ja Sveitsissä. Dimov osaa soittaa bassoa, viulua, kitaraa, rumpuja ja pianoa. Hän on tehnyt noin 80 acapella-sovituksia ja monta sovitusta combo-kokoonpanoille. Tyylit, joissa hän viihtyy on jazz/jazz-rock ja funk. Dimovin ensimmäinen projekti oli Chameleon vuodelta 1995, jossa esiintyy muun muassa Tuomas Holopainen, tenorisaksofonilla. Toinen projekti oli Play That Funky Humppa Music, vuodelta 1996, sisältää kaikki Nightwishin tulevat jäsenet, Emppu, Jukka ja Sami, kappaleella Carelian Night, ja Tuomas kaikilla muilla kappaleilla. Muut projektit ovat: Heidi Sandström (Night And Day), The Voice-single, Montun Arkielämää, Montun Arkielämää 2, Kiteen 375-vuotis-levy, Montun Henki, Paha Pajari-musikaali, ja 20 projektia, joissa Flame Music on osallistunut tuottajana. Dimov pyörittää Kiteellä Monttu-studiota, josta on vuosien varrella tullut yksi Kiteen nähtävyyksistä musiikin harrastajille. Dimov organisoi Nightwish-viikkoa Kiteellä
Klaani (televisiosarja)

Klaani (The Tribe) on post-apocalyptinen uusiseelantilainen nuorten televisiosarja, jota tehtiin viisi tuotantokautta vuosina 1999–2003. Sarjan loivat Raymond Thompson ja Harry Duffin, ja sen tuotti Cloud 9 -tuotantoyhtiö. Sarja sijoittuu kuvitteelliseen lähitulevaisuuteen lasten ja nuorten asuttamaan kaupunkiin ja sen ympäristöön, josta aikuiset ovat tyystin kadonneet aikuisikäisiin kohdistuvan tappavan viruksen vuoksi. Eloonjääneet nuoret joutuvat ilman aikuisten opastusta ja neuvoja luomaan oman uuden maailman, jossa he voivat elää. Selviytyäkseen nuoret ovat muodostaneet klaaneja, joilla on omat nimet sekä koodit niin pukeutumiseen kuin aatteisiin. Sarja keskittyy lähinnä Ostarin rotat -klaaniin. Sarja sai spin-off-jatko-osan nimeltä The New Tomorrow, jossa käytettiin Klaanin kuudennelle tuotantokaudelle suunniteltuja juonikuvioita. Klaani-sarjan varsinaista tarinaa jatkaa myös sarja kirjoja, joista ensimmäinen on A. J. Pennin The Tribe: A New World. Klaanista on lisäksi suunnitteilla elokuva.
Põhja-Tallinn

Põhja-Tallinn (kirjaimellisesti Pohjois-Tallinna) on Tallinnan kaupunginosa. Kaupunginosalla on oma hallinto. 1. marraskuuta 2007 kaupunginosan väkiluku oli 55 681. Sen pinta-ala on 17,3 km². Põhja-Tallinn jakautuu 9 asuinalueeseen, jotka ovat Kalamaja, Karjamaa, Kelmiküla, Kopli, Merimetsa, Paljassaare, Pelgulinn, Pelguranna ja Sitsi. Asukasluvun kehitys vuosina 2003–2015; Vuonna 2022 oli 59 612 asukasta, joista 51,5 % oli virolaisia, 35,8 % venäläisiä, 4,3 % ukrainalaisia, 1,6 % valkovenäläisiä, 1,0 % suomalaisia, 0,4 % latvialaisia, 0,3 % juutalaisia, 0,2 % saksalaisia, 0,2 % tataareja ja 3,1 % muita kansallisuuksia.
Apostasia

Apostasia (m.kreik. αποστασία, apostasía, sanoista από apó, 'kaukana', στάσις stásis, 'asento') merkitsee julkista uskosta luopumista. Erityisesti ilmausta käytetään kristinuskosta luopumisesta, mutta sillä voidaan viitata myös muista uskonnoista luopumiseen. Roomalaiskatolisessa kirkossa apostasialla viitataan myös papin virasta luopumiseen eli siirtymistä hengellisestä säädystä maalliseen. Rooman keisari Julianus (361–363) sai lisänimen Apostata, koska hän luopui kristinuskosta ja suosi kreikkalaista filosofiaa ja erityisesti uusplatonismia. Suomessa oli voimassa uskontopakko vuodesta 1634 alkaen. Kaikkien oli kuuluttava luterilaiseen kirkkoon tai lähdettävä maasta, poikkeuksena Karjalan ortodoksit. Evankelis-luterilaisesta kirkosta eroaminen tai vaihtaminen toiseen uskontoon ei ollut mahdollista. Vuonna 1869 säädettiin kirkkolaki, jonka mukaan ”erehdyksessään pysyvät” sai päästää kirkosta. Kirkosta eroaminen kokonaan tuli mahdolliseksi vuonna 1923, kun uskonnonvapauslaki astui voimaan. Islamilainen sharialaki määrää kuolemantuomion, jos henkilö edes osittain luopuu islamista
Petšerskin piiri

Petšerskin piiri (ukr. Печерський район, Petšerskyi raion) on yksi Kiovan kaupungin kymmenestä hallintopiiristä Ukrainassa. Se sijaitsee aivan kaupungin keskustassa. Sen pinta-ala on 20 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 158 327. Petšersk on Ukrainan valtakeskus. Siellä sijaitsevat muun muassa Ukrainan presidentinkanslia, Khimairoiden talo, Marijinskyi-palatsi, parlamentti eli Ukrainan korkein rada, Ukrainan valtioneuvoston rakennus, Ukrainan keskuspankki, Ukrainan yleisen syyttäjän rakennus, urheilupalatsi, olympiastadion, Petšerskin lavra, Äiti synnyinmaa -patsas. Monet Kiovan metron asemista sijoittuvat piiriin. Piirin alueella sijaitsee noin 30 teollisuusyritystä ja 28 ylempää oppilaitosta ja korkeakoulua.
Ivano Balić

Ivano Balić (s. 1. huhtikuuta 1979 Split) on kroatialainen käsipalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Kroatian kultaa voittaneessa joukkueessa Ateenan olympialaisissa 2004. Lisäksi Balić on voittanut MM-kisoissa yhden kultamitalin ja kaksi hopeamitalia. EM-kisoista hän on voittanut yhden hopeisen mitalin. Hän on pelannut seuratasolla muun muassa Portland San Antoniossa. Balićia on usein sanottu maailman tämän hetken parhaaksi käsipalloilijaksi, ja hän onkin saanut tittelin vuosina 2003 ja 2006. Lisäksi hänet on äänestetty kuusi kertaa peräkkäin arvoturnausten parhaaksi pelaajaksi. Hän on 190 cm pitkä ja painaa 93 kg.
Charles Moore

Charles Hewes Moore, Jr. (12. elokuuta 1929 Coatesville, Pennsylvania – 8. lokakuuta 2020 Laporte, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija ja olympiavoittaja. Charles Moore hallitsi 400 metrin aitajuoksua vuodet 1949–1952. Hän voitti tuona aikana kaikki 23 aitakilpailuaan. Jo uransa kolmannessa aitakilpailussa vuonna 1949 hän sivusi maailman kaikkien aikojen toiseksi parasta aikaa 51,1 s. Hän oli maailmantilaston ykkönen myös vuosina 1950 (51,5 s), 1951 (51,4 s) sekä 1952, jolloin hän olympiakarsinnoissa juoksi uransa parhaan ajan 50,7 s jääden vain yhden kymmenyksen päähän maailmanennätyksestä. Kaikkiaan hän alitti 51 sekunnin rajan viisi kertaa. Helsingin 1952 olympialaisissa Moore voitti kultaa ajalla 50,8 s, johon hän ylsi loppukilpailun lisäksi jo puolivälierissä. Hän sai hopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa, jossa hän kolmannella osuudella joutui päästämään Jamaikan Herb McKenleyn ohitseen. Moore käytti ensimmäisenä aitajuoksijana 13 askeleen rytmiä aitaväleillä
Allis-Chalmers

Allis-Chalmers oli yhdysvaltalainen traktorimerkki, jolla oli valmistusta myös Britanniassa. Yhtiö muodostui Edward P. Allis Company:n, Fraser and Chalmers Company:n, Gates Iron Works:n ja Dickson Manufacturin Company:n toimintojen yhdistyessä 1914 taloudellisten vaikeuksien johdosta. Allis-Chalmersiin oli ostolla yhdistynyt Advance-Rumely. Suomessa toisen maailmansodan jälkeen Allis-Chalmers sijoittui kalliin hintaluokan traktoreihin, minkä vuoksi siitä käytettiin puhekielessä myös nimitystä Kallis-Jalmari. 1985 maatalouskoneiden valmistus myyntiin saksalaiselle Klockner-Humboldt-Deutz:lle, minkä jälkeen valmistus jatkui Deutz-Allis-nimisenä. Yhtiö myytiin 1989 ja siitä tuli AGCO. Alliksia valmistettiin 2001 saakka, jolloin nimestä luovuttiin.