nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
AMOS-kranaatinheitinjärjestelmä

AMOS-kranaatinheitinjärjestelmä (Advanced Mortar System) on suomalaisen Patria Vammas Oy:n ja ruotsalaisen Land Systems Hägglunds AB:n (ennen Alvis Hägglunds AB) rekisteröimä tavaramerkki. AMOS on perästä ladattava 120 millimetrin kranaatinheitinjärjestelmä, joka koostuu kahdesta 120 mm kranaatinheitinaseesta, jotka ovat kiinnitetty yhteiseen asekehtoon, ja johon on lisätty automatisoitu latausjärjestelmä. Puolustusvoimille koulutuskäyttöön otettavissa AMOS FIN -vaunuissa latausjärjestelmä on putken takana, mikä poistaa kaksoislatauksen vaaran. Suomalaisessa järjestelmässä neljän AMOS-ajoneuvon kahdeksan 120 millimetrin putkea korvaavat yhdeksän tavallista kranaatinheitinkomppanian 120 mm raskasta kranaatinheitintä. AMOS on perästä ladattava 120 mm kranaatinheitinjärjestelmä, joka koostuu kahdesta 120 mm kranaatinheitinaseesta, jotka on kiinnitetty yhteiseen asekehtoon ja johon on lisätty automatisoitu latausjärjestelmä. Puolustusvoimille koulutuskäyttöön otettavissa AMOS FIN -vaunuissa latausjärjestelmä on putken takana, mikä poistaa kaksoislatauksen vaaran. Kranaatinheitinjärjestelmän etuna on sen asennettavuus eri alustoille (eri tst-ajoneuvot, laivat, veneet), suuri tulivoima ja nk. ryöppyammuntaominaisuus, jossa jopa 12 kranaattia voidaan ampua eri pituisille lentoradoille, jolloin ne osuvat samanaikaisesti kohteeseensa. Ryöppyammunnan vuoksi kohde ei kykene suojautumaan ensimmäisten kranaattien tultua maaliinsa. Heitinjärjestelmä kykenee myös suora-ammuntaan. AMOS voidaan asentaa useille ajoneuvoalustoille, kuten ruotsalaiselle panssaroidulle tela-ajoneuvoille CV90, M113 tai taisteluveneeseen. Suomen puolustusvoimat käyttää ensimmäisinä lavetteina Patria AMV -miehistönkuljetusvaunuja
Kanadantuija

Elinvoimainen  Thuja occidentalisL. (1753) Kanadantuija Wikispeciesissä Kanadantuija Commonsissa Kanadantuija (Thuja occidentalis) on sypressikasveihin kuuluva havupuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Kanadan kaakkoisosassa ja Yhdysvaltojen koillisosassa. Kanadantuija oli varhaisimpia Pohjois-Amerikasta Eurooppaan tuotuja puita (noin vuonna 1566). Kanadantuija kasvaa yleensä 10–20 metrin korkuiseksi ja 40 cm paksuksi. Suurin tunnettu yksilö on 34 metriä pitkä ja halkaisijaltaan 175 cm. Kaarna on punaruskeaa, uurteista ja siitä irtoaa kapeita pitkittäisiä suikaleita. Vanhin tunnettu elävä yksilö on yli tuhatvuotias, mutta kuolleesta puusta on laskettu yli 1 500 vuosirengasta. Nämä vanhat yksilöt ovat iästään huolimatta pienikokoisia ja kitukasvuisia kasvupaikastaan johtuen. Kanadantuijan kasvupaikkoja ovat kosteat metsät, suot, jokien ja järvien rannat, rinteet ja jyrkänteet. Kanadantuija voi olla tietyissä kasvuolosuhteissa erittäin pitkäikäinen puu. Huomattavan vanhoja yksilöitä kasvaa jyrkänteillä, missä ne ovat suojassa metsäpaloilta ja sitä ravinnokseen käyttäviltä hirvieläimiltä. Kanadantuijaa käytetään yleisesti koristekasvina esimerkiksi aitakasvina, puistoissa ja hautausmailla
X Window System

X Window System[a] on bittikarttanäytöille kehitetty ikkunointijärjestelmä. Avoimeen lähdekoodiin perustuva X Window System syrjäytti kilpailijansa jo suhteellisen varhain ja muodostui ikkunointijärjestelmien de facto-standardiksi Unixeissa, Unixin kaltaisissa ja OpenVMS-käyttöjärjestelmissä. X on riippumaton käyttöjärjestelmästä ja laitteistoalustasta kuten suorittimesta. Se on saatavilla useisiin käyttöjärjestelmiin. X on standardi, protokolla sekä referenssitoteutus, jonka uusimmasta pääversiosta käytetään nimeä X11. X osaa piirtää suorakulmion muotoisia, päällekkäisiä, hierarkkisia ikkunoita, joihin voidaan piirtää tekstiä ja grafiikkaa. Lisäksi se tukee erilaisia syöttölaitteita, kuten hiiriä ja näppäimistöjä. X ei määrää mitään käyttöliittymää, vaan sitä voi vapaasti vaihtaa. X:n edeltäjä oli W Window System (W)-niminen ikkunointijärjestelmä, jota käytettiin Stanfordin yliopiston kokeellisen V-käyttöjärjestelmän päällä. X:n kehittäminen alkoi MIT:ssä vuonna 1984 Jim Gettysin ja Bob Scheiflerin yhteistyöllä. Gettys oli mukana IBM:n, MIT:n ja DEC:n yhteisprojektissa. Project Athenan tavoitteena oli tarjota yhtenäinen tapa käyttää eri valmistajien epäyhteensopivia järjestelmiä
Thales

Thales Miletoslainen (m.kreik. Θαλῆς, noin 636–546 eaa.) oli antiikin kreikkalainen esisokraattinen filosofi, matemaatikko ja tähtitieteilijä. Häntä pidetään usein ensimmäisenä tieteilijänä tai luonnonfilosofina, sillä hän on ensimmäinen, jonka tiedetään tarkkailleen luontoa itse tiedon vuoksi ja joka pyrki irti uskonnoista ja mytologioista. Häntä pidetään joonialaisen luonnonfilosofian perustajana ja hänet luetaan Kreikan seitsemän viisaan joukkoon. Kreikkalaiset itse katsoivat usein koko filosofian saaneen alkunsa Thaleesta. Hänen todellisista näkemyksistään ei kuitenkaan tiedetty myöhemmin paljoakaan. Tiedot sekä Thaleen elämästä että ajattelusta ovatkin paljolti kaikenlaisten legendojen peitossa. Thales syntyi ja eli Miletoksessa, Jooniassa, nykyisessä Länsi-Turkissa. Herodotoksen mukaan hän oli foinikialaista syntyperää. Diogenes Laertioksen, jolta on peräisin suurin osa Thalesta koskevasta tiedosta, mukaan Thales oli Eksamyaan ja Kleobulinan poika, ja että he olivat Thelidain sukua, joka oli ylhäistä foinikialaista alkuperää Kadmoksesta, muinaisesta Thebasta
Kirkkoslaavi

Kirkkoslaavi (vanh. kirkkoslavonia) on muinaisen bulgarian kielen ilmeisesti makedonialaisesta murteestalähde? kehittynyt kieli. Kieli on otettu slaavilaisissa maissa ortodoksisen kirkon kirkkokieleksi (vrt. katolisuus ~ latina). Kirkkoslaavin edeltäjä on muinaiskirkkoslaavi. Kirkkoslaavista on paikallisesti sekoitettuja muunnoksia muun muassa Venäjällä ja Serbiassa. Taustavaikuttajana kielen syntymiselle lienee ollut Suur-Määriä hallinnut Rotislav, joka pyysi Bysanttia lähettämään maahansa slaavinkielisiä kristinuskon opettajia. Matkaan lähetettiin kaksi veljestä, Kyrillos ja Methodios.lähde? He suunnittelivat oman aakkoston, ns. glagolitsan ja näin syntyi kirkkoslaavi, joka luojiensa oppilaiden kautta levisi Bulgariaan ja sieltä muun muassa Venäjälle ja muualle slaavilaiseen maailmaan. Ortodoksiset maat omaksuivat kuitenkin melko pian glagoliittisen kirjaimiston tilalle kyrillisen kirjaimiston ja alkuperäinen kirjaimisto säilyi vain katolisessa Kroatiassa. Ensimmäinen painettu kirkkoslaavinkielinen kirja oli 1483 Kroatiassa julkaistu Ⰿⰹⱄⰰⰾⱏ ⱂⱁ ⰸⰰⰽⱁⱀⱆ ⱃⰹⰿⱄⰽⱁⰳⰰ ⰴⰲⱁⱃⰰ (Misal po zakonu rimskoga dvora, Rooman lain mukainen messukirja
Aleksanteri II (paavi)

Paavi Aleksanteri II ( n. 1010–21. huhtikuuta 1073 Rooma) toimi paavina 30. syyskuuta 1061 – 21. huhtikuuta 1073. Hän syntyi Milanon lähellä sijaitsevassa Baggiossa. Luccan piispana hän oli yhdessä Hildebrandin (myöhemmin paavi Pyhä Gregorius VII) kanssa toimelias simonian vastustaja ja papiston selibaatin kannattaja. Vuoden 1059 kirkolliskokouksen (katso paavi Nikolaus II) päätöksen mukaisesti Hildebrand järjesti Aleksanterin paaviuden ilman Saksan keisarin hovin hyväksyntää. Hovi valitsi tavan mukaan oman paavinsa Baselin kirkolliskokouksessa. Paaviksi valittiin Parman piispa Cadalus, joka otti nimen Honorius II. Honorius marssi Roomaan ja uhkasi pitkään Aleksanterin asemaa, mutta jonkin ajan kuluttua Saksan hovi hylkäsi hänet, eikä Aleksanterin asema enää ollut uhattuna. Aleksanterin seuraaja oli hänen toverinsa Hildebrand eli Gregorius VII
Pyhä Gregorius VII

Gregorius VII (pappisnimeltään Hildebrand; noin 1020/1025 Sovana, Toscana, Italia – 25. toukokuuta 1085 Salerno) oli paavina 24. huhtikuuta 1073 – 25. toukokuuta 1085. Hänet kanonisoitiin pyhimykseksi vuonna 1606. Gregorius teki aikanaan suuria uudistuksia, ja hänet tunnetaan parhaiten osuudestaan investituurariidassa, jossa hän joutui vastakkain keisari Henrik IV:n kanssa. Gregorius VII olikin yksi keskiajan merkittävimmistä paaveista, ja hän katsoi paavin nauttivan täydellistä käskyvaltaa niin kirkon sisällä kuin myös sen ulkopuolellakin. Hildebrand syntyi pienessä Sovanan kaupungissa Toscanassa, missä hänen kotitalonsa on yhä näytteillä. Hänen setänsä oli Roomassa Pyhän Marian luostarin apotti, joten hänet lähetettiin kaupunkiin opiskelemaan. Hänen ohjaajinaan näyttää olleen mm. paavi Gregorius VI, mutta kun keisari Henrik III syrjäytti Gregorius VI:n ja ajoi tämän pakoon Saksaan, Hildebrand seurasi tätä. Hildebrand itse myönsi myöhemmin, että hän ei ollut halunnut mennä Alppien toiselle puolelle, mutta hänen viettämänsä aika Saksassa oli erittäin opettavainen ja sillä oli suuri merkitys hänen myöhemmille toimilleen
Quake

Quake on id Softwaren kehittämä ja julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka julkaistiin vuonna 1996. Quake oli Descentin ohella ensimmäisiä ensimmäisen persoonan ammuntapelejä, joissa maailma koostui lähes täysin kolmiulotteisista objekteista, toisin kuin sen edeltäjissä, jotka käyttivät 2D-spriteja hahmojen ja muiden objektien luomiseen. Quake on Doomin henkinen jälkeläinen. Vaikka pelisarjat ovatkin erilliset, niillä on paljon yhtäläisyyksiä, kuten mielikuvitukselliset vastustajat, scifi-teema sekä neogoottinen ympäristö. Quake ja sen jatko-osat Quake II, Quake III Arena ja Quake 4 ovat myyneet yhteensä yli neljä miljoonaa kappaletta. Ensimmäistä Quakea odotettiin lehdistössä ja pelaajien keskuudessa todella hartaasti, koska id Softwaren edellinen peli oli ollut niin suuri ilmiö. Julkaisun jälkeen monet ilmaisivat hienoisen pettymyksensä siitä, ettei peli ollut niin vallankumouksellinen kuin mitä odotettiin. Quaken aidosta kolmiulotteisuudesta huolimatta samana vuonna ilmestynyt Duke Nukem 3D näytti suunnilleen yhtä yksityiskohtaiselta, joten Quake ei onnistunut erityisemmin säväyttämään pelaajia grafiikallaan. Etenkin moninpelinä Quake kuitenkin saavutti erittäin suuren suosion ja muodostui Doomin todelliseksi perilliseksi syrjäyttäen muut pelit. Quake-sarja oli myös ensimmäisiä pelejä, jotka hyödynsivät 3D-kiihdytinkortteja, kuten 3dfx:n Voodoo Graphics -korttia. Vaikka Doom olikin jo tehnyt moninpelin tunnetuksi, Quaken muunnos QuakeWorld tarjosi ensimmäisenä mahdollisuuden moninpeliin Internetin kautta. QuakeWorld oli myös muunneltavissa käännettävällä komentosarjakielellä, QuakeC:llä, joka mahdollisti omien muunnosten tekemisen pelistä, modauksen
Kehonrakennus

Kehonrakennuksessa harjoitetaan kehon lihaksia painoin ja vastuksin. Päämääränä on saada mahdollisimman lihaksikas, mutta vähärasvainen vartalo. Kehonrakennus on suosittu harrastus, ja sitä harrastetaan myös harrastaja- ja ammattilaiskilpaurheiluna. Kilpailuissa vertailukohtina käytetään lihasmassan määrää, lihasmassan tasapainoista jakautumista, kehon rasvaprosentin alhaisuutta ja lihasten erottuvuutta. Kilpaurheilumuotona kehonrakennus on kurinalaista ja askeettista elämää vaativa laji. Painoilla tapahtuvaa voimaharjoittelua harjoitettiin muinaisessa Egyptissä ja antiikin Kreikassa. Nykyaikainen kehonrakennus syntyi kuitenkin vasta 1800-luvun lopulla, kun uudenlainen painonnostoharrastus syntyi. Nykyaikaisen kehorakentajan esimuoto oli ”voimamies”, joka esitteli voimiaan maksavalle yleisölle muun muassa vetämällä raskaita vaunuja tai nostamalla eläimiä. Kehon tasasuhtaisuuteen ja kauneuteen alettiin kiinnittää enemmän huomiota 1900-luvun alussa. Ensimmäisenä kehorakentajana on usein pidetty Eugen Sandowia, josta tuli kuuluisa ennennäkemättömän lihaksistonsa ansiosta. Sandow aloitti ensimmäisen kehonrakennuslehden Physical Culturen julkaisemisen, ja hänen kuviaan levisi laajalle kirjoissa ja postikortteina. Hän myös järjesti maailman ensimmäiset kehonrakennusesityksen The Great Show'n vuonna 1891 ja ensimmäisen kilpailun 1901 Royal Albert Hallissa
Schmalkaldenin sota

1546–1555 Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta Augsburgin uskonrauha Schmalkaldenin liitto hajosi Schmalkaldenin liitto Kaarle V Schmalkaldenin sota käytiin 1546–1555 keisari Kaarle V:n ja Saksan protestanttisten ruhtinaiden muodostaman Schmalkaldenin liiton välillä. Sota päättyi Augsburgin valtiopäivillä 1555 solmittuun Augsburgin uskonrauhaan. Schmalkaldenin sota lasketaan yhdeksi varsinaisista uskonsodista, muut olivat Ranskan hugenottisodat, Alankomaiden vapaussota ja kolmikymmenvuotinen sota Saksassa. Schmalkaldenin liitto oli perustettu jo vuonna 1531, mutta suora sotilaallinen yhteenotto keisari Kaarle V:n ja liiton välillä vältettiin aina vuoteen 1546 asti. Aikaisemmin italialaissodat ja turkkilaiset olivat Kaarlen suurimmat uhkakuvat, mutta kun 1544 solmittiin Crépyn sopimus Ranskan kuningas Frans I:n kanssa, vapautuivat Kaarlen voimavarat Schmalkaldenin liittoa vastaan. Sopimus myös purki aikaisemman Ranskan ja protestanttien välisen liiton. Myös välirauha turkkilaisten kanssa solmittiin. Lisäksi Kaarlen onnistui solmia salainen liittosopimus protestanttisen Saksin herttua Moritsin kanssa. Sotatoimet alkoivat kesällä 1546, kun Schmalkaldenin liiton armeija operoi Etelä-Saksassa. Syksyyn mennessä keisari kokosi oman armeijansa ja kohtasi liiton armeijan Ingolstadtissa. Kun liiton armeija operoi etelässä, Morits otti tilaisuudesta vaarin ja hyökkäsi serkkunsa Saksin vaaliruhtinas Juhana Fredrikin maihin. Yllätetty vaaliruhtinas marssi johtamansa liiton armeijan kanssa pohjoiseen lyödäkseen Moritsin ja vallatakseen maansa takaisin
Elohopea

Elohopea on raskas metallinen alkuaine. Sen kemiallinen merkki on Hg (lat. hydrargyrum), järjestysluku 80 ja CAS-numero 7439-97-6. Elohopea poikkeaa monista muista metallisista alkuaineista siinä, että sen sulamispiste on alhainen, −38,9 °C. Se siis esiintyy huoneenlämmössä ja normaalissa ilmanpaineessa nestemäisenä. Muut metallit, joiden sulamispiste on lähellä huoneenlämpötilaa, ovat cesium, frankium, gallium ja rubidium. Elohopea on harmaan värinen ja sillä on metalleille ominainen kiilto. Elohopeaa käytetään kaivostoiminnassa, paristoissa, hammaspaikoissa sekä lämpö- ja painemittareissa. Se on kuitenkin myrkyllinen raskasmetalli eli sen lääketieteelliset vaikutukset ovat ihmiselle haitallisia. Varsinkin kaasuna se on vaarallista. Myrkyllisyyden vuoksi elohopean käyttöä pyritään korvaamaan muilla ratkaisulla ja esimerkiksi käyttö kuumemittareissa on kielletty joissain maissa. Ranskalaiskemisti Antoine Lavoisier nimesi elohopean alkuaineeksi tutkiessaan ilman koostumusta, mitä varten hänen piti polttaa eri aineita, mukaan lukien elohopeaa
Investituurariita

Investituurariita oli merkittävin maallisen ja kirkollisen vallan yhteenotto keskiajalla. Se alkoi 1000-luvulla Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ja paavin välisenä riitana siitä, kenellä on oikeus nimittää kirkon toimihenkilöt (investituura). Riita johti lopulta lähes 50 vuotta kestäneeseen sisällissotaan ja Saksalais-roomalaisen keisarikunnan hajoamiseen niin, etteivät Saksan alueen valtakunnat yhdistyneet uudestaan ennen 1800-lukua. Ennen investituurariitaa kirkonhenkilöiden nimitys oli teoriassa kirkon sisäinen asia, mutta käytännössä sen suorittivat maalliset hallitsijat. Investituuraseremoniassa vastavalittu piispa tai apotti astui maallisen johtajan eteen ja sai tältä sauvan ja sormuksen vallan merkiksi. Koska piispan tai apotin asemaan liittyi usein merkittävästi maaomaisuutta ja vaurautta, oli maalliselle hallitsijalle taloudellisesti hyödyllistä nimittää joku hänelle uskollinen henkilö. Piispat ja apotit olivat usein itsekin osa maallista hallintoa hallinnollisten kykyjensä ansiosta. Lisäksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarilla oli erityinen oikeus valita paavi. Paavi vastavuoroisesti nimitti ja kruunasi seuraavan keisarin, joten harmoninen suhde kahden osapuolen välillä oli tärkeää. Kriisi sai alkunsa kun ryhmittymä kirkon sisällä, gregoriaaniset reformistit, päättivät vapauttaa kirkon maallisten hallitsijoiden vallasta poistamalla investituuraseremonian. Reformistit tiesivät, että tämä ei olisi mahdollista niin kauan kuin keisarilla oli oikeus nimittää paavi, joten ensimmäinen askel oli siirtää paavin nimittäminen kirkolle. Tilaisuus tähän tuli 1050-luvulla, kun Henrik IV:stä tuli keisari nuorella iällä
Super Mario Bros. 2

Super Mario Bros. 2 on Nintendon kehittämä ja alun perin 1988 Nintendo Entertainment System -pelikonsolille julkaisema Mario-tasohyppelypelisarjan videopeli. Alkuperäisen Super Mario Bros. -pelin jatko-osa julkaistiin Japanissa jo 1986, mutta sitä ei julkaistu NES:ille Pohjois-Amerikassa eikä Euroopassa. Koska kolmas Super Mario Bros. -peli oli jo tulossa, Nintendo näki järkevimpänä täyttää ensimmäisen ja kolmannen pelin välisen aukon. Amerikan Nintendon ehdotuksesta Japanissa julkaistu Doki Doki Panic -peli muutettiin Super Mario Bros. 2:ksi, sillä se oli jo ennestään Japanissa suuri hitti. Itse asiassa Doki Doki Panic oli alun perin suunniteltu jo Mario-peliksi ennen kuin Nintendo solmi sopimuksen Fuji Televisionin kanssa Yume Kōjō -tapahtuman maskottien käyttämisestä kehitteillä olevaan pelimoottoria varten, jolloin Doki Doki Panic sai alkunsa. Länsimaissa Doki Doki Panic kuitenkin sitten palautettiin alkuperäisen suunnitelman mukaan Mario-peliksi. Myöhemmin tämä Mario-peli julkaistiin myös Japanissa nimellä Super Mario USA. Pelin juoni sijoittuu Subconin unimaahan
Henrik III (Saksa)

Henrik III (saks. Heinrich III) (1017–1056) oli Saksan keisari, joka kuului Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan frankkilaisen eli Saalilaisen suvun hallitsijoihin. Hänestä tuli Saksan kuningas isänsä Konrad II:n kuoleman jälkeen 4. kesäkuuta 1039. Paavi Klemens II kruunasi hänet keisariksi vuonna 1046. Edeltäjiensä tavoin Henrik käytti asevoimaa sekä omien vasalliensa ojentamisessa että valtakunnan laajentamisessa. Uskonnollinen vakaumus ei siinä ollut esteenä, paitsi että Henrik vältti taistelemista kirkollisina juhlapyhinä.  Henrikistä tuli kymmenvuotiaana Svaabian ja Baijerin herttua sekä vuonna 1038 Burgundin kuningas. Vuonna 1036 Henrik avioitui 12-vuotiaana Knuut Suuren ja Emma Normandialaisen 16-vuotiaan tyttären Gunhildan (n. 1020–1038) kanssa. Henrikin isä Konrad oli hyvissä ajoin sopinut Knuut Suuren kanssa, että tämä saisi hallita osia Pohjois-Saksasta ja että heidän lapsensa naitettaisiin keskenään. Avioliitto solmittiin nuorimmassa laillisessa iässä, mutta Gunhilda kuoli vain kaksi vuotta myöhemmin heinäkuussa 1038 luultavasti malariaan matkalla Adrianmeren seudulla
Aleksanteri I

Aleksanteri I (23. joulukuuta (J: 12. joulukuuta) 1777 Talvipalatsi, Pietari, Venäjän keisarikunta – 1. joulukuuta (J: 19. marraskuuta) 1825 Taganrog, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas ja Puolanmaan kuningas. Aleksanteri nousi keisariksi vuonna 1801 isänsä Paavali I:n murhan jälkeen. Hänet oli kasvatettu isoäitinsä Katariina II:n ohjeitten mukaisesti valistusajan hengessä, mutta hän oli myös taipuvainen romantismiin ja mystiikkaan, etenkin valtakautensa loppuvaiheissa. Aleksanterin valtakaudella Venäjä hyökkäsi Suomeen ja Suomi liitettiin osaksi Venäjän keisarikuntaa. Keisari nimesi itsensä Suomen vallattujen aluiden ruhtinaaksi sodan aikana (J: 24 joulukuuta 1808 / G: 5. tammikuuta 1809). Hän oli ensimmäinen Venäjän hallitsija, joka toimi Suomen suuriruhtinaana. Suomen sota päättyi rauhansopimuksella 17
Marvin Gaye

Marvin Gaye (oik. Marvin Pentz Gay, Jr., 2. huhtikuuta 1939 Washington, D.C. – 1. huhtikuuta 1984 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen soul- ja R&B-laulaja, lauluntekijä, tuottaja ja multi-instrumentalisti. Hän nousi kansainväliseen kuuluisuuteen 1960-luvulla. Gayen albumeista muistetaan parhaiten What's Going On, joka nousee edelleen erilaisissa äänestyksissä maailman rakastetuimpien albumien joukkoon. Yksittäisistä singleistä merkittävin lienee I Heard It Through the Grapevine, josta tuli Motown-levy-yhtiön suurin menestys sen kulta-aikana 1960-luvulla. Marvin Gaye on laulajana yksi kaikkien aikojen arvostetuimmista ja hän on toiminut suunnannäyttäjänä monille nykyartisteille. Marvin Gaye (hän lisäsi sukunimeensä e-kirjaimen, näin teki myös Sam Cooke) syntyi Washingtonin kaupungissa
Kirkkojen maailmanneuvosto

Kirkkojen maailmanneuvosto (lyhenne KMN) on kristillisten kirkkojen kansainvälinen yhteistyöelin, jonka päämaja sijaitsee Sveitsissä, Geneven naapurikaupungissa Le Grand-Saconnex’ssa. Kirkkojen maailmanneuvostoon kuuluu 349 kirkkoa yli 120 maasta. Se perustettiin toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1948 Amsterdamissa toteuttamaan ekumeenisen liikkeen päämääriä. Kirkkojen maailmanneuvostossa on mukana ortodoksisia kirkkoja, protestanttisia kirkkoja, kuten esimerkiksi baptistit, luterilaiset, metodistit, reformoidut, ja anglikaaninen kirkko. Suurin kirkkokunta katolinen kirkko ei ole Kirkkojen maailmanneuvoston jäsen. Se osallistuu kuitenkin neuvoston kokouksiin tarkkailijajäsenenä. Katolisilla on erilaisia jäsenyyksiä ja tarkkailijoita erilaisissa toimikunnissa ja KMN:n sisäisessä organisaatiossa, ja katolisella kirkolla ja KMN:llä on yhteistyöelin. Euroopassa järjestöllä on läheiset yhteydet Euroopan kirkkojen siirtolaiskomissioon ja Euroopan kirkkojen konferenssiin. Kirkkojen maailmanneuvosto, joka on peruskirjansa mukainen kirkkojen välinen veljesliitto. Amsterdamin yleiskokouksessa 1948 KMN hyväksyi peruskirjan jäsenyyskriteereistä: »Kirkkojen maailmanneuvosto on niiden kirkkojen yhteys, jotka hyväksyvät Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumalaksi ja Vapahtajaksi.» Peruskirjaa muutettiin New Delhin yleiskokouksessa 1961, jolloin mukaan otettiin mm. kolminaisuusoppi: »Kirkkojen maailmanneuvosto on niiden kirkkojen yhteys, jotka Raamatun mukaan tunnustavat Herran Jeesuksen Kristuksen Jumalaksi ja Vapahtajaksi ja jotka sen vuoksi pyrkivät yhdessä täyttämään yhteistä kutsumustaan yhden Jumalan, Isän, Pojan ja Pyhän Hengen, kunniaksi
Johannes Khrysostomos

Pyhä Johannes Khrysostomos (Ἰωάννης ὁ Χρυσόστομος, n. 347 Antiokia, Vähä-Aasia – 14. syyskuuta 407 Comana Pontica) oli munkki, saarnaaja ja pappi, josta tuli lopulta arkkipiispa ja Konstantinopolin patriarkka. Häntä on kutsuttu suurimmaksi kreikkalaisista kirkkoisistä ja saarnojensa takia kultasuuksi (m.kreik. Χρυσόστομος). Johannes Khrysostomosta kuvataan ampiaisilla, kyyhkysellä ja kynällä, ja hän on seuraavien aiheiden suojeluspyhimys: epileptikot, puhujat, luennoitsijat, Italian Asola, Konstantinopoli ja Turkin Istanbul. Khrysostomos julistettiin kirkonopettajaksi vuonna 451. Hänen reliikkejään säilytetään nykyisin Istanbulin Pyhän Gregorioksen patriarkaalisessa katedraalissa. Johannes syntyi noin vuonna 347 Antiokiassa Secundus-nimiselle roomalaiselle upseeri-isälle sekä tämän Anthusa-nimiselle vaimolle. Johanneksen isä kuoli varhain, ja Anthusa jäi vain 20-vuotiaana Johanneksen ja tämän vanhemman siskon yksinhuoltajaksi. Anthusa ei mennyt uusiin naimisiin, vaan onnistui järjestämään lapsilleen korkeatasoisen koulutuksen
Eskimo-aleuttilaiset kielet

Eskimo-aleuttilaiset kielet on kielikunta, jonka kieliä puhutaan Grönlannissa, Kanadassa, Alaskassa ja Itä-Siperiassa. Yhteensä eskimo-aleuttilaisilla kielillä on noin 150 000 puhujaa. Suurin yksittäinen kieli on grönlanti (54 000 puhujaa). Näiden kielten tutkimusta nimitetään eskimologiaksi. Eskimo-aleuttilaisia kieliä on yritetty luokitella samaan luokkaan monien muiden kielikuntien kanssa kuten esim. indoeurooppalaiset, uralilaiset ja tšuktšilais-kamtšatkalaiset kielet. Eskimo-aleuttilaiset kielet koostuvat kahdesta kieliryhmästä, jotka ovat eskimokielet ja aleuttilaiset kielet. Tarkempi kielten luokittelu on alla. Eskimokielet Aleuttilaiset kielet