nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Oulun Jousimiehet

Oulun Jousimiehet ry on oululainen 1955 perustettu jousiammunnan erikoisseura. Jäseniä seuralla on n. 150, joista noin 40 käy aktiivisesti seuran harjoitusilloissa. Seura on Suomen jousiampujain liiton (SJAL) ja Kansainvälisen jousiammuntaliiton (FITA) jäsen. Seura lukeutuu Suomen kolmen suurimman jousiammuntaseuran joukkoon. Jousimiehet järjestävät vuoden aikana neljä kilpailua joista kaksi käydään kesä- ja kaksi talvikautena.  Harjoituspaikkoja seuralla on kaksi. Kesäkautena harjoituspaikka on pääasiallisesti Hietasaaressa, jossa voi harjoitella ampumista jopa yhdeksästäkymmenestä metristä. Ampua voi myös sisällä. Talvikautena harjoitellaan Tahkokankaalla entisen palvelukeskuksen liikuntasalissa. Myös OSJMn (Oulun Seudun Jousimetsästäjät) jäsenet saavat harjoitella siellä sopimuksen mukaisesti OJM järjestää tiistaisin opastusiltoja, joissa saavat käydä kaikki pientä maksua vastaan. Myös torstai-iltaisin järjestetään seuraan liittyneille junioreille opastettuja harjoituksia yleensä 2-3 ohjaajan voimin
Jiulianchengin taistelu

24. lokakuuta 1894 Jalu Japanin voitto Japani Qing-dynastian hallitsema Kiina kenraali Yamagata Aritomo kenraali Song Qing 10 000 15 000 4 kaatunutta140 haavoittunutta 2 000 kaatunutta Jiulianchengin taistelu (jap. 九連城之戰) oli ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan maataistelu. Se käytiin 24. lokakuuta 1894 Korean ja Mantsuriassa rajalla keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan joukkojen välillä japanilaisten ylittäessä Jalujokea. Beiyangin armeija oli vetäytynyt tappiollisen Pyongyangin taistelun jälkeen Korean ja Mantsurian rajalla olevan Jalujoen taakse ryhmittyen uusiin puolustusasemiin. Mantsurian puolella Qing-dynastian joukkojen kenraali Song Qing sijoitti päämajansa Julianchengin linnoitettuun kaupunkiin sekä linnoitti Jalujoen rannan etelässä olevasta alueen pääkaupungista Dandongista aina pohjoispuolen Hushanqian kylään. Linnoitteita oli kaikkiaan noin kuusitoista kilometriä kumpaankin suuntaan sisältäen redutteja ja juoksuhautoja, joita miehitti noin 23 000 sotilasta. Korean puoleisella rannalla keisarillisen Japanin armeijan kenraali Yamagata Aritomo Japanin 1. armeija miehitti 23. lokakuuta linnoitetun kaupungin Uijun. Armeijaan kuului noin 10 000 miestä, jotka kuuluivat 3
New Yorkin historia

New Yorkin kaupungin historia alkoi vuonna 1524, kun Giovanni da Verrazzano ankkuroi ranskalaisen laivansa Hudson-joen suulle lenape-intiaanien asuinalueelle, jonne New Yorkin kaupunki myöhemmin perustettaisiin. Vuonna 1609 meritietä Intiaan etsinyt englantilainen Henry Hudson tutki Hudson-jokea ja totesi sen suun erinomaiseksi satamapaikaksi. Alankomaalaiset perustivat Manhattanin saaren eteläkärkeen siirtokunnan, jonka nimeksi he antoivat Uusi Amsterdam. Britit ottivat kaupungin haltuunsa vuonna 1664 ja nimesivät sen New Yorkiksi. Vuonna 1783 britit vetäytyivät New Yorkista, ja kaupungista tuli itsenäisten Yhdysvaltojen pääkaupunki 1789–1790. New York kasvoi 1800-luvulla voimakkaasti etenkin Euroopasta tulleiden siirtolaisten myötä. Vuoteen 1898 mennessä New Yorkiin olivat yhdistyneet kaupungin kaikki nykyiset hallintoalueet, ja kaupungista tuli 1900-luvulla yksi maailman suurimmista ja johtavista metropoleista. New York kärsi vakavista taloudellisista vaikeuksista 1970-luvulla, mutta koki uuden nousukauden 1990-luvulla. New Yorkin alueella asui useita intiaaniheimoja ennen eurooppalaisten tuloa. Hudsonin alajuoksua asuttivat delawareintiaanit, joiden omakielinen nimi oli lenape. He kuuluivat algonkin-kansoihin. Manhattania asuttivat manatet ja Brooklynia canarseet
Linnaisten kartanon viheriä kamari

Linnaisten kartanon viheriä kamari (Gröna kammaren i Linnais gård) on Zachris Topeliuksen alun perin vuonna 1859 ilmestynyt romaani. Se julkaistiin suomeksi vuonna 1881 kokoelmassa Talvi-iltain tarinoita suomentajana Aatto Suppanen. Ilmari Jäämaan suomennos julkaistiin ensimmäistä kertaa vuonna 1928. Romaanin tarina sijoittuu 1830-luvun suomalaiseen kartanoon. Nimensä se on saanut Mäntsälässä sijaitsevasta Linnaisten kartanosta, vaikka romaani ei suoranaisesti tuohon kartanoon liitykään. Lajityypiltaan teoksen katsotaan nykyään edustavan lähinnä fantasia- ja kauhukirjallisuutta. Romaanin pohjalta valmistui vuonna 1945 Valentin Vaalan ohjaama elokuva Linnaisten vihreä kamari, joka on yksi ensimmäisistä suomalaisista kauhuelokuvista.
Hyväntekeväisyydestä

Hyväntekeväisyydestä (lat. De beneficiis) on Seneca nuoremman kirjoittama filosofinen teos, joka on nimensä mukaisesti tutkielma oikeanlaisesta tavasta antaa, vastaanottaa ja palauttaa lahjoituksia ja palveluksia, sekä tähän liittyvästä kiitollisuudesta ja kiittämättömyydestä. Seneca kirjoitti teoksen joskus vuosien 56–64 välillä. Se on osa hänen dialogeiksi kutsuttuja moraalisia tutkielmiaan. Teoksen aihe, erilaisten lahjoitusten ja palvelusten (beneficia) vaihtaminen, oli oleellinen osa kreikkalais-roomalaisen yhteiskunnan toimintaa. Nykyisin tätä kutsutaan lahjataloudeksi. Senecan voi nähdä esittävän teoksessa filosofisen oikeutuksen käytännölle, joka muuten voidaan nähdä itsekkäänä. Seneca piti aihetta selvästikin merkittävänä, koska hän sanoi eräässä kirjeessään Luciliukselle filosofian opettavan meille ennen kaikkea, kuinka aiheen suhteen tulee toimia. Samasta aiheesta kirjoittivat tutkielmia myös useat muut filosofit, kuten Theofrastos, Epikuros, Khrysippos ja Cicero. Senecan tutkielma on kuitenkin ainoa kokonaisena säilynyt aihetta käsittelevä antiikin aikainen teos. Se on myös Senecan pisin yhteen aiheeseen keskittynyt tutkielma. Seneca yhdisteli teoksessaan erilaisia ajatuksia, koska hänen oma roomalainen kulttuuripiirinsä oli erilainen kuin se kreikkalainen kulttuuri, jossa hänen edustamansa stoalaisuus kehittyi
Rudolf Kirchschläger

Rudolf Kirchschläger (20. maaliskuuta 1915 – 30. maaliskuuta 2000) oli itävaltalainen poliitikko. Hän toimi Itävallan liittopresidenttinä vuosina 1974–1986. Sitä ennen hän toimi Itävallan ulkoministerinä 1970–1974. Karl Seitz (1919–1920) | Michael Hainisch (1920–1928) | Wilhelm Miklas (1928–1938)Karl Renner (1945–1950) | Theodor Körner (1951–1957) | Adolf Schärf (1957–1965)Franz Jonas (1965–1974) | Rudolf Kirchschläger (1974–1986) | Kurt Waldheim (1986–1992)Thomas Klestil (1992–2004) | Heinz Fischer (2004–2016) | Alexander Van der Bellen (2017-)
Saksan rajoittamaton upotussota

Saksan rajoittamaton upotussota eli rajoittamaton sukellusvenesota oli Saksan sotavoimien toimintatapa Pohjois-Atlantin, Pohjanmeren ja Englannin kanaalin alueella ensimmäisen maailmansodan loppupuolella vuosina 1917–1918. Sillä tarkoitettiin, että kaikki vihollisen ja puolueettomien maiden alukset upotetaan ilman varoitusta. Tätä perusteltiin sillä, että Iso-Britannia oli asettanut Saksan kauppasaartoon eikä siis päästänyt puolueettomien maiden laivoja Saksaan.. Saksalaiset aloittivat sukellusveneiden rakentamisohjelman, kun sodan alussa syyskuussa 1914 muutama sukellusvene upotti useita Ison-Britannian sota-aluksia. Pian Saksalla oli käytössään kolmisensataa sukellusvenettä. Saksa julisti 4. helmikuuta 1915, että se upottaa kaikki alukset, jotka kuljettavat sotatarvikkeita ympärysvalloille. Brittiläisen RMS Lusitanian upottaminen 7.5.1915 kuitenkin suututti amerikkalaisia, varsinkin kun turmassa hukkui yli 1 200 ihmistä. Syyskuussa 1916 Saksa sopi Yhdysvaltojen kanssa, että kauppalaivat ensin pysäytetään ja tarkistetaan, eikä ihmisuhreja tule, jos ne upotetaan
Sadi Carnot (Ranskan presidentti)

Marie François Sadi Carnot (11. elokuuta 1837 Limoges – 25. heinäkuuta 1894 Lyon) oli ranskalainen insinööri ja valtiomies, joka toimi Ranskan kolmannen tasavallan presidenttinä vuosina 1887–1894. Hän kuoli italialaisen anarkistin puukotettua häntä. Sadi Carnot oli vasemmistolaisena poliitikkona tunnetun Hippolyte Carnot'n poika ja Ranskan suuressa vallankumouksessa ansioituneen Lazare Carnot'n pojanpoika. Hänen setänsä oli tunnettu fyysikko Sadi Carnot. Carnot opiskeli École Polytechniquessa sekä sillan- ja tienrakennuskoulu École nationale des ponts et chaussées’ssa. Hän valmistui insinööriksi vuonna 1863 ja sai valtion viran Annecyn kaupungista. Tuona aikana hän suunnitteli muun muassa Rhônen ylittävän niin sanotun Carnot’n sillan Collongesissa. Ranskan–Saksan sodan alettua 1870 Carnot siirtyi politiikkaan. Hän sai hallitukselta tehtäväkseen organisoida sotilaallista vastarintaa Normandiassa. Carnot toimi hetken aikaa Seine-Inférieuren prefektinä, kunnes hänet valittiin uuden tasavallan edustajainkamariin Côte-d'Orin departementista
Juan de Borbón

Juan de Borbón y Battenberg (20. kesäkuuta 1913 – 1. huhtikuuta 1993) oli espanjalainen kuninkaallinen. Hän oli Espanjan kuninkaan Alfonso XIII:n poika ja Francon ajan jälkeen valtaan nousseen Juan Carlosin isä. Hän oli kruununtavoittelija isänsä kuolemasta vuonna 1941 aina vuoteen 1977, jolloin hän ilmoitti luopuvansa pyyteistään poikansa hyväksi. Juan de Borbón oli Barcelonan kreivi 1941–1993. Juan syntyi San Ildefonson palatsissa. Hänen isänsä joutui maanpakoon, kun Espanjan toinen tasavalta julistettiin perustetuksi 14. huhtikuuta 1931. Don Juan oli perheen pojista vasta kolmas, mutta hänen vanhin veljensä luopui kruununtavoittelusta mennessään aatelittoman naisen kanssa naimisiin, ja keskimmäinen veli kuuroutensa takia. Juan sai Asturian prinssin arvonimen palvellessaan Britannian kuninkaallisessa laivastossa Bombayssa.
Adolf Schärf

Adolf Schärf (20. huhtikuuta 1890 – 28. helmikuuta 1965) oli itävaltalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Lakimieheksi kouluttautunut Schärf toimi Itävallan liittopresidenttinä vuosina 1957–1965, kuolemaansa saakka. Ennen presidentiksi tuloaan Schärf oli Itävallan varaliittokansleri 1945–1957 ja puolueensa puheenjohtaja. Schärf liittyi Itävallan sosialistiseen liikkeeseen ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja toimi 1919 Itävallan parlamentin puhemiehen sihteerinä. Parlamentin ylähuoneen jäsenenä ollessaan Schärf kielsi sosiaalidemokraattisen puolueen ja joutui jättämään politiikan. Toisen maailmansodan aikana hän toimi vastarintaliikkeessä ja tuli heti rauhan tultua maan väliaikaisen hallituksen jäseneksi. Karl Seitz (1919–1920) | Michael Hainisch (1920–1928) | Wilhelm Miklas (1928–1938)Karl Renner (1945–1950) | Theodor Körner (1951–1957) | Adolf Schärf (1957–1965)Franz Jonas (1965–1974) | Rudolf Kirchschläger (1974–1986) | Kurt Waldheim (1986–1992)Thomas Klestil (1992–2004) | Heinz Fischer (2004–2016) | Alexander Van der Bellen (2017-)
Se alkoi suudelmasta

Se alkoi suudelmasta (engl. I Live My Life) on W. S. Van Dyken ohjaama yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva vuodelta 1935. Draamakomedian pääosissa ovat Joan Crawford, Brian Aherne ja Frank Morgan. Se alkoi suudelmasta perustuu A. Carter Goodloen tarinaan Claustrophobia, jonka pohjalta Joseph L. Mankiewicz laati käsikirjoituksen. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä. Se alkoi suudelmasta -elokuvan tuotanto alkoi 3. kesäkuuta 1935 ja päättyi 16. heinäkuuta 1935
Piilokamera (suomalainen televisiosarja)

Piilokamera on suomalainen vuonna 1962 valmistunut 16-osainen viihdeohjelma. Ohjelmaa esitettiin Suomen Televisiossa, ja sen tuottajina toimivat Risto Vanari ja Jukka Virtanen. Ohjelman tuottaja Vanari teki vielä vuonna 1979 piilokamerakuvauksiin perustuvan elokuvan Risto Vanarin piilokamera. Ohjelma kiersi huiputtamassa ihmisiä Etelä-Suomen kaupungeissa. Matti Kuusla esimerkiksi esitti italialaisturistia, joka ihannoi seiväshyppyä ja kyseli siansaksaksi helsinkiläisiltä reittiä Olympiastadionille. Ohikulkijoita hämmästytti jo se, että turisti kanniskeli pitkää seivästä mukanaan. Monet ohjelmaan joutuneet ihmiset olivat jyvällä salakuvauksesta ja osasivat arvata joutuneensa salakuvatuiksi. Ohjelman tekijöille tepposia tuottivat sen aikainen alkeellinen kuva- ja äänitekniikka, sillä huijattavien repliikeistä oli ajoittain vaikea saada selkoa. Piilokameran esikuvana oli yhdysvaltalainen, jo 1940-luvun lopulla aloitettu televisiosarja Candid Camera. Näitä tavallisia ihmisiä ja tosielämän kaltaisia tilanteita hyödyntäneitä viihdeohjelmia voidaan pitää yhtenä 2000-luvun taitteessa syntyneen tositelevisiotrendin varhaisena esikuvana.
Viimeinen tuomio (maalaus)

Viimeinen tuomio on Michelangelon vuosina 1537–1541 maalaama fresko Sikstuksen kappelissa Vatikaanissa. Freskon keskellä Kristus istuu valtaistuimellaan apostolien ja muiden pyhimysten ympäröimänä. Hänen tuomionsa on niin kauhistuttava, että hänen oikealla puolella istuva Maria kääntää katseensa muualle. Kristuksen vasemmalla puolella autuaat nousevat taivaaseen, kun taas oikealla puolella kadotukseen tuomitut putoavat syvyyksiin, missä alamaailman lautturi Kharon soutaa heitä Haadekseen. Vuonna 1533 paavi Klemens VII pyysi Michelangeloa koristamaan Sikstuksen kappelin suurta alttariseinää. Viisi vuotta aikaisemmin Rooma oli joutunut Kaarle V:n joukkojen ryöstämäksi. Elettiin myös aikaa, milloin Lutherin uskonpuhdistus alkoi levittäytyä. Paavi halusi muistuttaa maalauksella Jumalan rangaistusta ihmisten synneistä. Michelango aloitti työnsä vasta paavi Paavali III käskystä vuonna 1535. Töiden alta jouduttiin hävittämään vanhempia freskoja sekä muuraamaan umpeen kaksi alttarin yläpuolella ollutta ikkunaa. Seinää kallistettiin sisäänpäin, ettei pöly voisi laskeutua siihen. Michelangelo työskenteli freskon parissa seitsemän vuotta
Grace of Monaco

Grace of Monaco on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Olivier Dahanin ohjaama elämäkertaelokuva Monacon ruhtinattaresta Gracesta. Sen on käsikirjoittanut Arash Amel, ja sen ovat tuottaneet Amel, Uday Chopra ja Pierre-Ange Le Pogam. Grace Kellyä elokuvassa näyttelee Oscar-palkittu Nicole Kidman. Elokuva sai ensi-iltansa 14. toukokuuta 2014 avatessaan Cannesin elokuvajuhlat 2014. Grace of Monaco keskittyy entisen Hollywood näyttelijän Grace Kellyn identiteetti- ja avioliittokriisiin 1960-luvulla Monacon ruhtinattarena miehensä Rainier III rinnalla. Cannesin elokuvajuhlilla kriitikot lyttäsivät elokuvan täysin. The Guardianin Peter Bradshaw kutsui sitä niin puisevaksi, että se on jo paloturvallisuusriski. The Hollywood Reporterin arvostelussa Shrek-elokuvia sanottiin syvällisemmiksi kuin tämä elottomien julkkisvahanukkejen paraati. Arash Amelin käsikirjoitusta ja Olivier Dahanin ohjausta on kritisoitu laajasti, ja esimerkiksi The Telegraphin Robbie Collin kirjoitti käsikirjoituksen olevan läpikotaisin kauhea. Variety-lehden Scott Foundas kritisoi Nicole Kidmanin näyttelijäsuoritusta toteamalla, että "näyttelijä ei ole ollenkaan yhteydessä esittämäänsä hahmoon vaan tarjoaa lähinnä ilottomia pikkutyttö-eksyksissä-poseerauksia ja myöhemmin jäykkäleukaista pantomiimia".
Caliban (kuu)

Caliban (aiempi nimitys S/1997 U 1) on yksi Uranuksen kuista. Sen löysivät B. Gladman, P. Nicholson, J. A. Burns ja J. Kavelaars 6. syyskuuta 1997, ja se nimettiin William Shakespearen Myrsky-näytelmän hahmon mukaan. Caliban kiertää Uranusta erittäin kaukana, ja sen kiertorata on melko eksentrinen ja inklinoitunut. Tämän perusteella on todennäköistä, että Caliban on ollut itsenäinen Auringon kiertolainen, jonka Uranus myöhemmin kaappasi.
Louhi (Kerimäki)

Louhi (aiemmin Ruokojärvi) on kylä entisen Kerimäen kunnan alueella, nykyisin Savonlinnan kaupungissa, noin 20 kilometriä kaupungin keskustasta koilliseen. Kylässä on noin 600 asukasta. Kyläkeskus on asemakaavoitettu ja kuuluu kunnallisen vesihuoltoyhtiön vesijohto- ja viemäriverkoston piiriin. Kerimäen vedenottamo sijaitsee kylän eteläosassa Keplakon alueella. Louhella sijaitseva Nordkalk Oy:n kalkkikaivos ja -tehdas on rakennettu 1940-luvulla (Ruskealan Marmori Oy). Kaivoksen ja tehtaan toiminta loppuu kesäkuussa 2019. Kylässä toimii alakoulu, jossa on noin 50 oppilasta. Koulun yhteydessä on esikoulu ja ryhmäperhepäiväkoti. Kyläkeskuksessa on kuntorata/hiihtolatu, jonka pituus on 1,7 km. Muita liikuntapaikkoja ovat jääkiekkokaukalo, urheilukenttä ja uimarannat Löksällä ja Keplakolla. Urheiluseura Louhen Lukko. Kyläkauppana toimi kesäisin Annen valinta
Jouni Määttänen

Jouni Määttänen (s. 13. huhtikuuta 1975) on suomalainen uransa lopettanut koripalloilija, joka edusti lähes koko uransa Äänekosken Huimaa. Määttänen tunnettiin erityisesti tarkasta kolmen pisteen heitostaan, ja hän onkin SM-sarjan historian tarkkuustilastossa sijalla 22 (kuudentena vähintään 100 ottelua pelanneista).
Tarqeq

Tarqeq on yksi Saturnuksen lukuisista kuista. Se on yksi viidestä inuitiryhmään kuuluvista kuista ja sen löysivät 16. tammikuuta 2007 Scott S. Sheppard, David C. Jewitt ja Jan T. Kleyna Subaru-teleskoopilla Mauna Keassa, Havaijiilla. Tarqeqia kutsuttiin aluksi nimellä S/2007 S1. Kuun nimi tulee inuititen mytologiasta, jossa Tarqeq oli Maan Kuun henki. Hengen sanottiin olevan mahtava metsästäjä, joka vahti ihmiskuntaan. Alaskan inuitiittien keskuudessa Tarqeq hallitsi myös eläimiä.
The Wolf of Wall Street

The Wolf of Wall Street on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elämäkerrallinen musta komediaelokuva, jonka on ohjannut Martin Scorsese. Se perustuu Jordan Belfortin samannimisiin muistelmiin, jotka on sovittanut käsikirjoitukseksi Terence Winter. Elokuva kertoo Belfortin korruption ja petoksen sävyttämästä urasta pörssimeklarina Wall Streetilla. Leonardo DiCaprio (joka oli myös yksi tuottajista) esittää Belfortia, Jonah Hill näyttelee hänen yhtiökumppaniaan ja ystävää Donnie Azoffia, Margot Robbie hänen vaimoaan Naomi Lapagliaa ja Kyle Chandler FBI-agentti Patrick Denhamia, joka yrittää tuoda hänet oikeuden eteen. Matthew McConaughey, Rob Reiner, Jon Favreau, Joanna Lumley ja Jean Dujardin esittävät muita pääosia. Elokuva on ohjaaja Scorsesen viides yhteistyö DiCaprion kanssa Gangs of New Yorkin (2002), Lentäjän (2004), The Departedin (2006) ja Suljetun saaren (2010) jälkeen, sekä hänen toinen yhteistyönsä Winterin kanssa televisiosarja Boardwalk Empiren (2010–2014) jälkeen. The Wolf of Wall Street sai maailmanensi-iltansa New Yorkissa 17. joulukuuta 2013, ja 25. joulukuuta 2013 se saapui teatterilevitykseen Yhdysvalloissa. Se oli ensimmäinen täysin digitaalisesti levitetty elokuva. Elokuva oli suuri lipputulomenestys tuottaen 392 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti, jolloin siitä tuli Scorsesen kaikkein eniten tuottanut elokuva. Elokuva oli kiistelty sen moraalisesti moniselitteisten tapahtumien kuvauksesta, seksuaalisesta sisällöstä, räävittömästä kielenkäytöstä, kovien huumeidenkäytön kuvauksesta ja eläinten käytöstä tuotannossa
Sosiologian historia

Katso myös: Näennäistieteen historia Sosiologian historia alkoi antiikin Kreikan suurista filosofeista 300-luvulta eaa., mutta nykyaikaisen muodon se sai positivismin filosofian piirissä 1800-luvun alkupuolella. Auguste Comte nimesi tieteenalan vuonna 1836 sosiologiaksi. Comten mukaan sosiologian tuli pyrkiä sosiaalisten tosiasioiden ja niitä hallitsevien lakien osoittamiseen. Antiikin aikana Platonin 300-luvulla eaa. julkaisemat teokset Valtio ja Lait analysoivat yhteiskunnan perusteita ja sosiaalista kehitystä. Aristoteles arvioi erilaisia valtiomuotoja ja toi induktiivisen menetelmän sosiaalisten suhteiden tutkimiseen. Italialainen filosofi Niccolo Machiavelli pyrki 1500-luvun alussa erottamaan asioiden todellisen tilan niiden ihannetilasta. Näin hän erotti etiikan ja politiikan. Hän näki ihmisen toimivat itsekkäästi omien halujensa mukaan. Englantilainen Thomas Hobbes teki 1600-luvulla samansuuntaisia havaintoja. Hänen mukaansa luonnontilassa ihmiset sotivat kaikkien sotaa kaikkia vastaan
Juho Kustaa Nikander

Juho Kustaa (Johan Gustaf) Nikander (3. syyskuuta 1855 Lammi – 13. tammikuuta 1919 Hancock, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen pappi.  Nikanderin vanhemmat olivat puuseppä Johan Gustaf Nikander ja Hedvig Maria Matintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1874 ja suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1879. Hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Nikander toimi siirtolaispappina Yhdysvalloissa ja oli Suomi-Synodin esimies 1890–1897 ja 1903–1919. Hän oli mukana perustamassa Suomi-opistoa ja oli sen ensimmäinen johtaja 1896–1919. Hän oli Paimen Sanomien päätoimittaja ja käynnisti 1917 avustustoiminnan Suomen hädänalaisille. Hänelle myönnettiin 1906 Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvo. Nikander oli naimisissa vuodesta 1902 Hanna Kristina Rajalan kanssa. Nimellä J
Stortorget (Malmö)

Stortorget on tori Malmön kaupungissa Ruotsissa. Toria alettiin rakentaa vuonna 1538 Pyhän Hengen luostarin purkutöiden yhteydessä, ja noin 70 prosenttia nykyisestä torista sijaitsee entisen luostarin ja sen hautausmaan alueella. Eräässä vuodelta 1542 peräisin olevassa ilmoituksessa aukiota kutsuttiin "uudeksi toriksi". Torin itälaidalla sijaitsee komea Malmön raatihuone, joka otettiin käyttöön vuonna 1547. Tuolloin raatihuone oli Pohjoismaiden suurin. Torin tuntumassa sijaitsee myös Skånen läänin maaherran virka-asunto. Muita tunnettuja rakennuksia torin laidalla ovat muun muassa Jörgen Kockin talo (Kockska huset), hotelli Kramer ja apteekki Apoteket Lejonet. Torin keskellä sijaitsee kuningas Kaarle X Kustaan ratsastajapatsas, jonka on tehnyt John Börjeson. Patsas syntyi vuoden 1896 Malmön teollisuus- ja käsityönäyttelyn yhteydessä. Patsashankkeen alkuunpanijoista tärkeimpiä olivat lehtimies ja poliitikko Carl Herslow sekä historian professori Martin Weibull. Stortorgetilla on ollut merkittävä rooli Malmön historiassa, mutta kaupungin raitioteiden sähköistämisen jälkeen se on menettänyt keskeisimmän aukion asemansa Kustaa Aadolfin torille. Stortorgetilla liikennöivät ensin hevosraitiovaunut vuosina 1887–1907, sitten hevosbussit vuosina 1898–1907 ja lopulta sähköiset raitiovaunut vuosina 1906–1957
Robert Gordonin yliopisto

Robert Gordonin yliopisto (Robert Gordon University, RGU) on Aberdeenissä Skotlannissa sijaitseva yliopisto. Se ansaitsi yliopistostatuksen vuonna 1992, mutta sen juuret oppilaitoksena yltävät 1700-luvulle, jolloin koulun perustaja, vauras kauppias Robert Gordon loi koulun tarjoamaan aikuiskoulutusta ja teknistä opetusta. Se on toinen kahdesta yliopistosta kaupungissa (joista toinen on vanhempi Aberdeenin yliopisto). Times Good University Guiden mukaan RGU on paras moderni yliopisto Britanniassa, kun taas The Guardian University Guide 2013 kertoo sen olevan paras moderni yliopisto Skotlannissa ja toiseksi paras Britanniassa. Vuonna 2011 kandidaatin tutkinnon suorittaneista 97,1 prosenttia oli saanut töitä tai teki jatko-opintojaan puolen vuoden sisällä valmistuttuaan, mikä oli eniten verrattuna maan muihin yliopistoihin. Robert Gordonin yliopisto tarjoaa kursseja BA/BSc- ja PhD-tasolla, ensisijaisesti ammatillisilla, teknisillä, taiteellisilla sekä elinkeinoelämään liittyvillä aloilla. Opetettaviin aineisiin kuuluvat mm. yhteiskuntatieteet, biotieteet, tekniikka, tietojenkäsittelytieteet, farmasia, sairaanhoitoala, sosiaalityö, lakitiede, laskentatoimi, liiketaloustieteet, journalismi, viestintä, visuaaliset taiteet ja muotoilu sekä arkkitehtuuri. RGU:lla on kaksi kampusaluetta Aberdeenissä. Toinen sijaitsee kaupungin keskustassa Schoolhill/St.Andrew Streetillä ja toinen Garthdeessa Dee-joen varrella. Garthdeen kampukselle valmistui uusia rakennuksia vuonna 2013, ja tarkoitus on siirtää kaikki opetus sinne
Sisoi Veliki

Sisoi Veliki (ven. Сисой Великий) oli syyskuussa 1896 valmistunut ja 18. lokakuuta palvelukseen otettu Venäjän keisarikunnan laivaston pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus upposi Tsushiman meritaistelussa 28. toukokuuta 1905. Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 7. elokuuta 1891. Alus laskettiin vesille 2. kesäkuuta 1894 ja valmistui syyskuussa 1896. Alus otettiin palvelukseen 18. lokakuuta. Välittömästi palvelukseenoton jälkeen alus määrättiin Välimeren laivueeseen, joka osallistui vuoden 1896 Kreetan piiritykseen