nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Turun historia

Turku on Suomen vanhin kaupunki, ja se oli pitkään myös maan suurin kaupunki. Kaupungin historia aloitetaan usein kirjeestä, jonka paavi Gregorius IX päiväsi 23. tammikuuta 1229. Kirjeessä annettiin lupa siirtää Suomen piispanistuin soveliaampaan paikkaan. Ilmeisesti tämä tarkoitti siirtoa Nousiaisista Koroisiin. Aurajokilaakso oli ollut vaurasta ja suhteellisen tiheästi asuttua aluetta jo rautakaudella, joten ei ole yllättävää, että hiippakunnan keskus siirrettiin sinne. Viime vuosina suoritetut kaivaukset eri puolilla Turun keskustaa ovat antaneet lisävalaistusta kaupungin historiaan. Ruotsin vallan aikana Turku oli Suomen alueen suurin ja tärkein kaupunki. Se myös lukeutui koko Ruotsin valtakunnan merkittävimpien kaupunkien joukkoon. Suomen siirryttyä Ruotsin vallan alta Venäjän valtakunnan autonomiseksi osaksi Turku oli Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunki vuodesta 1809 vuoteen 1812, jolloin pääkaupunki siirrettiin Helsinkiin. Vuoden 1827 Turun palo oli suuri käännekohta kaupungin historiassa, sillä palon seurauksena kaupunki tuhoutui lähes kokonaan ja loputkin merkittävät virastot ja laitokset arkkipiispanistuinta lukuun ottamatta siirrettiin Helsinkiin. Nykyisin Turku on oman alueensa merkittävin kaupunki ja väestökeskittymä
Mahabalipuram

Koordinaatit: 12.63°N, 80.17°E Mahabalipuram (tamiliksi மகாபலிபுரம், Makāpalipuram) (tunnetaan myös nimellä Mamallapuram) on kaupunki Tamil Nadun osavaltiossa, Intiassa. Kaupunki sijaitsee osavaltion keskuksesta Chennaista noin 60 kilometriä etelään. Mahabalipuram oli merkittävä satamakaupunki 600-luvulla, jolloin se kuului Pallava-dynastian valtakuntaan. Kaupunkiin rakennettiin 600–800-luvuilla useita merkittäviä monumentteja, jotka kuuluvat nykyään UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Mahabalipuramin monumentit ovat pääasiassa kiveen veistettyjä ja monoliittisia. Monumentit edustavat dravidalaisen arkkitehtuurin varhaisia asteita ja buddhalaiset elementit ovat selvästi näkyvillä. Monumenttien joukossa on luolatemppeleita, monoliittisia rathoja (vaunuja), veistettyjä korkokuvia ja rakennettuja temppeleitä. Jotkut arvelevat, että alueella koulutettiin myös nuoria kuvanveistäjiä. Osittain keskeneräiset veistokset saattoivat olla esimerkkeinä eri tyylien arkkitehtuurille. Pancha Rathasissa jokainen ratha on veistetty eri tyylillä
Harasoo

Suomi: 3. (lokakuu 1984) Harasoo (tai Harašoo) on suomalaisen Popeda-yhtyeen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 29. lokakuuta 1984. Levy oli Popedan siihenastisen uran myydyin ja se sisältää monia Popedan tunnetuimpia kappaleita, kuten suuret singlehitit ”Matkalla Alabamaan” ja ”Sukset (vaikeata tämä hiihtäminen)”. Harasoota myytiin syksyn 1984 aikana kultalevyyn oikeuttava määrä. Albumi on yhtyeen ensimmäinen, jolla rumpuja soittaa Kari Holm. Hän korvasi veljensä Kai Holmin, joka joutui jättämään yhtyeen asepalveluksen vuoksi. Alun perin Karin piti vain tuurata Kaita, mutta muutos jäi lopulta pysyväksi. Muut Popedan jäsenet albumilla ovat Pate Mustajärvi (laulu), Arwo Mikkonen (kitara), Eero ”Safka” Pekkonen (urut, piano), Costello Hautamäki (kitara) ja Jyrki K. Melartin (basso). Vuonna 1993 albumi julkaistiin CD-versiona, jossa oli mukana myös Popedan myöhempi livelevy Huilut suorina. Vuonna 2014 ilmestyi kuusi bonuskappaletta sisältävä 30-vuotisjuhlapainos
Portal

Portal on Valve Corporationin kehittämä ja julkaisema pulmapeli, joka julkaistiin vuonna 2007 Windowsille. Peli on julkaistu myöhemmin myös Linuxille ja Mac OS X:lle. Peli on julkaistu PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle The Orange Box -pelikokoelmassa yhdessä Half-Life 2: Episode Two:n ja Team Fortress 2:n kanssa. Pelille julkaistiin vuonna 2011 jatko-osa Portal 2. Joulukuussa 2022 Nvidia julkaisi Steamissa pelistä uuden version Portal with RTX, joka hyödyntää uusimpien näytönohjainten ray tracing -tukea. Portal on kolmiulotteinen ja ensimmäisen persoonan näkökulmasta nähty pulmapeli, jossa pelaajan kuuluu ratkaista erilaisia haasteita päästäkseen etenemään peliympäristöissä. Pelimekaniikassa keskeinen rooli on ”Aperture Science Handheld Portal Device 04” -laitteella (”portaaliase” tai ”ASHPD”), jonka avulla pelaaja pystyy tekemään portaalin, jossa on sekä fyysinen että visuaalinen yhteys kahden eri paikan välillä. Portaalien kautta pelaaja voi siirtää esineitä ja itsensä. Portaaleja voi tehdä kuitenkin vain kaksi samanaikaisesti, joko sinisen tai oranssin. Kun pelaaja luo uuden samanvärisen portaalin, vanha katoaa. Pelaaja pystyy myös liikuttamaan haasteiden ratkaisemiseen tarkoitettuja kuutioita, mutta koekammioiden energiavallien seurauksena pelaaja ei pysty liikuttamaan niitä muihin peliympäristöihin. Energiavallien läpi käveleminen myös sulkee pelaajan muodostamat portaalit
Johann Ludwig Burckhardt

Johann Ludwig Burckhardt (24. marraskuuta 1784 – 15. lokakuuta 1817) oli sveitsiläinen orientalisti (itämaiden tuntija) ja tutkimusmatkailija. Burckhardt syntyi Lausannessa ja opiskeli Leipzigissa ja Göttingenissä, sekä Cambridgessa. Laajat tutkimusmatkansa hän teki Ison-Britannian alaisuudessa toimineen seuran African Associationin nimissä. Anglosaksisissa maissa hänet tunnetaan etunimillä John Lewis. Burckhardt itse käytti nimestään ranskalaista muotoa Jean Louis. Hän kuoli Egyptissä saamatta päätökseen suurta tehtäväänsä, Afrikan sisäosien tutkimusta. Johann Ludwig Burckhardt syntyi arvostettuun sukuun, joka tunnettiin lisänimellä von Kirschgarten kotitilan sijainnin mukaan. Isällä eversti Johann Rudolfilla oli suuri kartano Baselissa, mutta Johann Ludwig syntyi Lausannessa perheen kahdeksantena lapsena. Vaikka hän olikin saanut parhaat mahdolliset lähtökohdat, joutui perhe kuitenkin suuriin vaikeuksiin Ranskan vallankumouksessa, sillä isää syytettiin sillanpääaseman luovuttamisesta itävaltalaisille Hüningenin piirityksessä 1796–1797. Isä vapautettiin sittemmin selvien todisteiden nojalla, mutta hän oli menettänyt luottamuksensa tasavaltalaisiin ja hakeutui englantilaisten palvelukseen
Burt Young

Burt Young (30. huhtikuuta 1940 New York – 8. lokakuuta 2023 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin parhaiten Rocky-elokuvien Paulie-hahmona. Hän sai roolistaan sarjan ensimmäisessä osassa parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden vuonna 1976. Young syntyi New Yorkissa Queensin kaupunginosassa amerikanitalialaiseen perheeseen. Hänen syntymänimensä vaihtelevat eri lähteissä. Reutersin mukaan se oli Gerald Tommaso DeLouise. Työväenluokkaisissa oloissa kasvanut Young keskeytti 15-vuotiaana koulunkäyntinsä ja liittyi muutamaksi vuodeksi merijalkaväkeen. Siellä hän aloitti lyhytkestoisen nyrkkeilyuran, jonka aikana hän sai valmennusta Cus D’Amatolta. Tehtyään sittemmin erilaisia pätkätöitä hän päätyi opiskelemaan näyttelemistä Lee Strasbergin johdolla The Actors Studiolla. Young teki ensimmäiset näyttelijänroolinsa 1960–1970-lukujen vaihteessa
The Cyan Velvet Project

Samuel Raggy, laulu (2000–2010)Maria, laulu (2005–2010)Timothy Diz, kitara (2000–2010)Atheos, basso (2004–2010)Saku, rummut (2008–2010)Baba, rummut (2004–2008)Romy, laulu (2000–2005)Anton LoVeu, rummut (2003–2004)Liia Star, koskettimet (2005) Poko Rekords The Cyan Velvet Project (yhtye on käyttänyt itse myös lyhennettä "CVP") oli tamperelainen metalliyhtye, joka yhdisteli musiikissaan hyvinkin erilaisia tyylilajeja. Yhtyeen perustivat kitaristi/säveltäjä Timothy Diz ja laulaja Samuel Raggy vuonna 2000, ja se julkaisi ensimmäisen kaupallisen singlensä "City of White Lilies" toukokuussa 2006 allekirjoitettuaan levytyssopimuksen Poko Rekordsin kanssa. Toinen single "Passive Attack" sekä esikoisalbumi The Essence of Disposal julkaistiin saman vuoden syyskuussa, joita seurasi tammikuussa 2007 kolmas single "For Some" sekä ehdokkuus vuoden tulokkaaksi Finnish Metal Awards 2006:ssa. Toinen täyspitkä albumi The Towers And the Blizzard julkaistiin 19. maaliskuuta 2008. Kumpikaan levy ei pääsääntöisesti positiivisista arvioista huolimatta saavuttanut listasijoituksia. Omakustanteinen, vain Internetissä julkaistu "Promotional EP 2009" julkaistiin kesällä 2009, mutta jo saman vuoden joulukuussa yhtye ilmoitti jäävänsä määrittelemättömän pituiselle tauolle. Kesäkuussa 2010 The Cyan Velvet Project ilmoitti lopettavansa kokonaan, ilmoittaen lopettamisen syyksi ajan ja resurssien puutteen joidenkin jäsenten kohdalla.
Mercury Records

Mercury Records on vuonna 1945 Chicagossa perustettu levy-yhtiö, joka on nykyisin yksi Universal Music Groupin levymerkki. Se on vuosituhannen vaihteen jälkeen julkaissut muun muassa Bon Jovin, Kissin, Paul McCartneyn, Scorpionsin ja U2:n levyjä. 1950- ja 1960-luvuilla Mercury Records oli yksi Yhdysvaltojen suurimmista levy-yhtiöistä, joka tunnettiin erityisesti jazz- ja klassisen musiikin julkaisuistaan. Mercury Recordsin perustivat Chicagossa vuonna 1945 muoviasiantuntija ja jazzharrastaja Irving Green ja ohjelmatoimiston johtaja Berle Adams kahden muun osakkaan kanssa. Levymerkki suuntautui aluksi jazziin ja bluesiin, artisteinaan muiden muassa Albert Ammons, Jay McShann, Sippie Wallace, Professor Longhair, Buddy Rich ja Eddie Vinson. 1950-luvulla Mercury laajensi sekä klassiseen musiikkiin että lähes kaikkiin kevyen musiikin tyyleihin: jazziin, bluesiin, rock and rolliin ja countryyn. Yhtiö perusti omat äänilevypuristamot Chicagoon ja Missourin Saint Louisiin ja kykeni pian kilpailemaan äänilevytuotannon nopeudessa ja määrässä Columbian, Deccan ja RCA Victorin kanssa. Mercuryn jazztuotanto sai jo 1940-luvulla hyvän kasvusykäyksen Norman Granzin Jazz at the Philharmonic -projektin levytyksistä. Jazzlevyt tehtiin vuodesta 1954 alkaen erilliselle EmArcy-levymerkille, jonka talliin kuului monia swingin myöhäiskauden ja bebop-tyylin muusikoita. Heitä olivat 1950-luvulla yhtyeenjohtajat Clifford Brown, Max Roach, Clark Terry, Maynard Ferguson ja Cannonball Adderley sekä laulajat Sarah Vaughan ja Dinah Washington. 1960-luvulla EmArcylle levyttivät muiden muassa Quincy Jones, Buddy Rich ja Charles Mingus. Mercuryn suurimpia hittejä 1960-luvulla oli Louis Armstrongin vuonna 1964 laulama ”Hello, Dolly!”
Päämäärä

Päämäärä on Väinö Linnan esikoisromaani, joka ilmestyi vuonna 1947. Päämäärä kertoo nuoresta päivätyöläisestä eli päiväläisestä, Valte Mäkisestä, jonka tavoitteena on tulla kirjailijaksi. Romaanin alussa 22-vuotias Valte kokee jäävänsä vähätapahtumaisen päivätyöläiselämänsä ja elinympäristönsä vangiksi ja pyrkii irtautumaan siitä muuttamalla kaupunkiin tehdastyöläiseksi. Valte Mäkinen on paljossa Väinö Linnan omakuva. Ulkoisilta tapahtumiltaan niukka romaani kuvaa päähenkilönsä taistelua oman päämääränsä saavuttamiseksi pienessä lähiyhteisössään, yhteiskeittiöllisessä asunnossa, jonka muita asukkaita ovat pariskunta Pransu ja Hilma Lehtonen sekä neuroottinen vanhapiika Tuovi Purhonen. He, samoin kuin naapuri Unto Eskola, ovat päähenkilölle elävä muistutus kaikesta siitä, mitä vastaan hän omassa elämässään kapinoi: heidän elämänsä on henkisesti tyhjää perustarpeiden tyydyttämistä. Väinö Linna sijoitti Päämäärän tapahtumat Tampereen Amuriin Puuvillatehtaankadulle, jonka varrella hän tuolloin asui. Professori Pertti Virtarannan vuonna 1973 tekemässä haastattelussa Linna luonnehti esikoisromaaniaan aluksi ”sekavan ja hämmentyneen mielen tuotteeksi”. Kukaan toinen ei ollut lukenut Päämäärän käsikirjoitusta ennen kuin Linna lähetti sen WSOY:lle helmikuun alussa 1947. Kun kustantaja ilmoitti hyväksyneensä käsikirjoituksen, Linna totesi, että ”olkoon sen vastaanotto mikä tahansa, niin tietty kynnys on nyt ylitetty ja pää on avoin”. Päämäärä ilmestyi kirjakauppoihin toukokuussa 1947 kevään varsinaisen kirjasesongin ollessa jo ohi. Romaani sai pääasiassa myönteiset arvostelut; muun muassa Vapaan Sanan kriitikko Maija Savutie tunnisti Linnassa heti yhteiskunnallisen kirjailijan
Aino-Kaisa Pekonen

Aino-Kaisa Ilona Pekonen (o.s. Hirviniemi, s. 24. tammikuuta 1979 Riihimäki) on suomalainen Vasemmistoliittoa edustava poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana vuodesta 2011. Vuosina 2019–2021 hän oli sosiaali- ja terveysministeri. Hän on myös toiminut puolueensa eduskuntaryhmän puheenjohtajana 2015–2019. Pekonen on ollut Riihimäen kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2004. Aluevaltuustoon hänet valittiin puolueensa edustajana ensimmäisissä alue- ja kuntavaaleissa vuonna 2022. Pekonen istuu Kanta-Hämeen aluevaltuustossa. Pekonen valmistui lähihoitajaksi Hyvinkään terveydenhuolto-oppilaitoksesta vuonna 2000
Biwa (järvi)

Biwa-järvi (jap. 琵琶湖, Biwa-ko) on Japanin suurin järvi, Shigan prefektuurissa Honshūn saarella. Järven pinta-ala on noin 675 neliökilometriä ja vesimäärä on noin 27,5 kuutiokilometriä. Järvi kattaa kuudesosan Shigan prefektuurin pinta-alasta. Rantaviivaa sillä on noin 235 kilometriä. Sen nimi oli aikaisemmin Ōmi. Muodoltaan järvi muistuttaa biwa-soitinta, jonka mukaan se on nimetty. Biwa on maailman kolmanneksi vanhin järvi.lähde? Biwa-järvi sijaitsee lähellä Japanin entistä pääkaupunkia Kiotoa, koilliseen. Tämän takia järvi esiintyy usein japanilaisessa kirjallisuudessa.lähde? Useat pienet joet johtavat Biwa-järveen ympäröiviltä vuorilta. Järvi toimii vesisäiliönä Kioton ja Ōtsun kaupungille ja on tärkeä vedenlähde alueen tekstiiliteollisuudelle
Tapani Luukkainen

Jouni Valter Tapani Luukkainen (28. helmikuuta 1929 Sortavala – 18. syyskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen professori ja lääkäri. Hän kehitti hormonikierukan 1970- ja 1980-luvuilla. Hormonikierukka tuli aluksi myyntiin Pohjoismaissa nimellä Levonova, myöhemmin myös muissa maissa nimellä Mirena. Luukkaisen vanhemmat olivat asemapäällikkö Johan Valter Luukkainen ja Helmi Ada Helena Korhonen ja puoliso vuodesta 1952 lääkäri Inka-Taina Takki. Luukkainen kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan lyseosta ja opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1958. 1960-luvun alussa Luukkainen toimi tutkijana muun muassa Rockefeller-yliopistossa ja National Institutes of Healthissa Yhdysvalloissa. Hän oli Helsingin kätilöopiston sairaalan ylilääkäri vuosina 1975–1992 ja johtava ylilääkäri 1984–1992. Luukkainen sai Matti Äyräpään palkinnon vuonna 1992. Hän oli perhesuunnittelun asiantuntijana kansainvälisesti tunnettu
Nestehappi

Nestehappi (engl. liquid oxygen, lyhenteet LOx ja LOX) on muun muassa avaruustekniikassa ja kaasuteollisuudessa käytetty hapetin. Väriltään nestehappi on vaaleansinistä. Sen tiheys on 1,141 g/cm³ (1,141 kg/litra), jäätymispiste on 50,5 K (-222,65 °C) ja kiehumispiste 90,188 K (-182,96 °C) 101,325 kPa:n paineessa. Nestehapen ja kaasumaisen hapen tilavuussuhde on 1:860. Nestehappi voi tehdä jotkin materiaalit murtumisherkiksi ja on herkkä räjähtämään kosketuksissa rasvoihin. Se on mm. kantorakettien ajoaineessa hapetin, sitä tehokkaampi olisi vain fluori, jota ei sen myrkyllisyyden vuoksi voida käyttää. Toisen maailmansodan aikana Saksassa siitä käytettiin nimitystä A-Stoff.
Condonin raportti

Condonin raportti (engl. Condon Report, viralliselta nimeltään Scientific Study of Unidentified Flying Objects eli ’Tieteellinen tutkimus tunnistamattomista lentävistä esineistä’) oli vuosina 1966–1968 tehdyn Coloradon yliopiston ufoprojektin loppuraportti. Se on eräs laajimmista ja tunnetuimmista ufotutkimuksista. Fyysikko Edward U. Condon johtama työryhmä teki tutkimuksen Yhdysvaltain ilmavoimien aloitteesta ja kävi läpi 59 ufohavaintoa. Tutkimuksessa ei havaittu merkkejä yliluonnollisista ilmiöistä, ja tunnistamattoman lentävät esineet selittyivät ihmisen toiminnalla tai luonnonilmiöillä. Tunnistamattomat lentävät esineet olivat herättäneet Yhdysvalloissa suurta huomiota vuodesta 1947 lähtien, ja Yhdysvaltain ilmavoimat perustivat UFO-havaintoihin keskittyneen tutkimusohjelman, joka vuonna 1952 sai nimen Project Blue Book. Vuonna 1953 CIA nimitti fyysikko H. P. Robertsonin tutkimaan asiaa. Työryhmään kuului asevoimien upseereja ja Project Blue Bookin johtaja. Robertsonin ryhmä totesi, että lähes kaikki ufot olivat helposti selitettävissä luonnonilmiöillä, niistä ei aiheutunut ihmisille vaaraa eivätkä ne tarjonneet näyttöä maapallon ulkopuolisesta elämästä
Boshin-sota

Tammikuu 1868 – toukokuu 1869 Japani Shōgunaatin loppu;keisarivallan palauttaminen Keisarillinen ryhmäkuntaSatsuma,Chōshū,Tosa Tokugawa-shōgunaatti Meiji-keisari,Saigō Takamori,Kuroda Kiyotaka Shōgunaatti:Tokugawa Yoshinobu,Katsu Kaishū,Enomoto Takeaki,Ezon tasavalta:Enomoto Takeaki,Ōtori Keisuke,Arai Ikunosuke noin 1 000 kuollutta noin 2 000 kuollutta Boshin-sota (jap. 戊辰戦争, Boshin sensō eli "lohikäärmeen vuoden sota") oli vuosina 1868–1869 käyty sisällissota Japanissa. Sodassa poliittisen vallan palauttamista keisarille havittelevat voimat taistelivat hallitsevaa Tokugawa-shōgunaattia vastaan. Sota syntyi monien aatelisten ja nuorten samuraiden pettymyksestä tapaan, jolla shōgunaatti toimi ulkomaalaisten kanssa Japanin avautuessa ulkomaailmalle edellisellä vuosikymmenellä. Hovivirkailijoiden ja maan eteläosien samuraiden liitto varmisti nuoren keisari Meijin yhteistyön, ja hän julisti 250 vuotta kestäneen shōgunaatin lakkautetuksi. Keisarin joukkojen sotilaallinen liikehdintä ja partisaaniväkivalta Edossa (nyk. Tokio) saivat hallitsevan shōgunin Tokugawa Yoshinobun aloittamaan sotaretken saadakseen haltuunsa keisarin hovin Kiotossa. Pienempi mutta suhteellisen nykyaikaistunut keisarillinen ryhmäkunta sai nopeasti sotilaallisen edun puolelleen, ja Edon antautumiseen huipentuvien taisteluiden jälkeen Yoshinobu antautui henkilökohtaisesti. Tokugawa-shōgunaatin jäännökset vetäytyivät Pohjois-Honshūlle ja myöhemmin Hokkaidōlle, jonne he perustivat Ezon tasavallan. Tappio Hakodaten taistelussa mursi vastarinnan lopullisesti ja ulotti keisarin vallan koko Japaniin, saattaen loppuun Meiji-restauraation sotilaallisen vaiheen. Boshin-sodassa oli liikekannalla noin 120 000 miestä, ja heistä kaatui noin 3 500. Lopussa voitokas keisarillinen ryhmä hylkäsi tavoitteensa karkottaa ulkomaalaiset Japanista ja otti sen sijaan käyttöön nykyaikaistumisen politiikan, jonka tavoitteena oli länsivaltojen kanssa solmittujen epätasa-arvoisten sopimusten neuvottelu uudelleen
Muromachi-kausi

Muromachi-kausi (jap. 室町時代, Muromachi jidai), joka tunnetaan myös nimellä Ashikaga-kausi, on Japanin historian ajanjakso noin vuosivälillä 1333–1573. Sen aikana valta Japanissa oli nimellisesti keskittynyt Ashikaga Takaujin perustaman Ashikaga-shōgunaatin haltuun. Kauden katsotaan päättyneen vuonna 1573, jolloin viimeinen shōgun Ashikaga Yoshiaki ajettiin pois pääkaupunki Kiotosta Oda Nobunagan johdolla. Kausi jaetaan yleensä kahteen osaan. Nanboku-chō-kaudella (1336–1392) Japanissa oli kaksi keskeistä hovia, pohjoinen ja eteläinen, kun taas Sengoku-kautta (1467–1573) leimasivat poliittiset levottomuudet ja jatkuvat sodat. Kausi on saanut nimensä Kiotossa sijainneen Muromachi-alueen mukaan, jossa kolmas shōgun Ashikaga Yoshimitsu piti hoviaan. Yoshimitsu myönsi lisää valtaa aluepäälliköilleen, joita alettiin ajan kuluessa kutsua daimioiksi. Ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat Japaniin Muromachi-kauden lopulla, jolloin portugalilaiset löytöretkeilijät laskivat maihin eteläisessä Kyūshūssa vuonna 1543. Kahdessa vuodessa he perustivat vakituisia kauppasatamia ja aloittivat japanilaisten ja eurooppalaisten välisen kaupankäynnin (Nanban-kaupan kausi). Eurooppalaiset toivat mukanaan muun muassa tuliaseita, kelloja ja tupakkaa, joita vaihdettiin japanilaiseen kultaan ja hopeaan. Tuliaseiden käyttöönotto Japanissa merkitsi kuitenkin myös daimioiden välisten paikallisten sotien tuhoisuuden kasvua
Näennäismuisti

Näennäismuisti eli yleisemmin virtuaalimuisti mahdollistaa sen, että osa prosessin käyttämästä muistista voi olla keskusmuistin asemasta massamuistilaitteessa. Käytännössä virtuaalimuisti tarvitsee toimiakseen virtuaaliosoitteet, mutta virtuaaliosoitteet eivät tarkoita, että järjestelmä olisi samalla virtuaalimuistijärjestelmä. Jo varhaiset elektroniset tietokoneet 1940- ja 1950-luvuilla käyttivät kaksitasoista muistihierarkiaa: 1950-luvulla päämuisti oli ferriittirengasmuistia ja toissijainen muisti rumpumuistia. Tietokoneen suoritin pystyi osoittamaan vain päämuistia ja suuri osa ohjelmoijan työstä koostui ohjelman jakamisesta lohkoihin ja ajoitukseen tasojen väliseen siirtoon. Ensimmäisten käyttöjärjestelmien suunnittelijat tavoittelivat ohjelmoijan työn helpottamista. Ensimmäisen prototyypin virtuaalimuistijärjestelmälle saavutti Atlas-ryhmä Manchesterin yliopistossa vuonna 1959. Atlas-ryhmä kutsui ratkaisua yksitasoiseksi tallennusjärjestelmäksi ja sen ytimessä oli uusi innovaatio: "osoite" ja "muistisijainti" olivat kaksi eri asiaa. Tämä johti kolmeen keksintöön: 1) he rakensivat laitteiston, joka automaattisesti muutti suorittimen tuottaman osoitteen sen hetkiseen muistisijaintiin; 2) he kehittivät sivutuksen, jossa keskeytysmekanismi siirsi puuttuvan muistisivun päämuistiin; 3) he tekivät korvausalgoritmin, joka siirsi vähiten hyödylliset sivut takaisin toissijaiseen muistiin. Atlas oli luultavasti ensimmäinen tietokone, jonka kontrolliohjelmaa voitiin kutsua käyttöjärjestelmäksi ja sitä on kutsuttu "ensimmäiseksi tunnistettavaksi moderniksi käyttöjärjestelmäksi". 1960-luvulta lähtien virtuaalimuisti otettiin laajalti käyttöön kaupallisissa käyttöjärjestelmissä ja laitteissa. Virtuaaliosoitteen muuttaminen fyysiseksi osoitteeksi on selitetty kohdassa virtuaaliosoite. Mikäli prosessin koko osoiteavaruus on keskusmuistissa, virtuaalimuisti toimii kuten tavallinen muisti
Joe Hill

Joe Hill, (alk. Joel Emmanuel Hägglund; tunnettu myös nimellä Joseph Hillström) (7. lokakuuta 1879, Gävle, Ruotsi – 19. marraskuuta 1915 Salt Lake City, Utah, Yhdysvallat) oli radikaali amerikanruotsalainen lauluntekijä ja Industrial Workers of the World -järjestön ammattiyhdistysaktiivi. Hilliä syytettiin murhasta Utahin osavaltiossa, ja hänet teloitettiin ampumalla kiistanlaisessa oikeudenkäynnissä annetun tuomion mukaisesti. Vuonna 1902 Yhdysvaltoihin muuttanut Hill teki tunnetuksi käsitteen ”piirakka taivaassa"” (engl. pie in the sky), joka viittaa poliittisesti konservatiivisten saarnaajien kehotukseen keskittyä palkintoja sisältävään tuonpuoleiseen sen sijaan, että pyrittäisiin kohentamaan elinoloja jo maan päällä. Kauhukirjailija Stephen Kingin poika, myös kirjailijana uraa luonut Joe King on nimetty Hillin mukaan. Kuolemansa jälkeen Joe Hillistä on tullut yksi folkmusiikkiliikkeen legendoista. Häntä on kuolemansa jälkeen kunnioitettu muun muassa erilaisin postimerkein ja musiikkikappalein. Esimerkiksi Rage Against the Machinen kitaristi Tom Morello, folklaulaja Joan Baez ja punkyhtye Anti-Flag ovat tehneet Hillistä kertovan kappaleen. Vuonna 1971 tuli ensi-iltaan Bo Widerbergin ohjaama ruotsalainen elokuva Joe Hill – kapinallinen
Luotainraketti

Luotainraketti on tutkimusraketti, joka laukaistaan korkealle ilmakehään tai avaruuteen, josta se yleensä putoaa maahan. Rakettien ajoaine on yleensä kiinteää. Raketissa on mukana tieteellisiä mittalaitteita. Se laskeutuu laskuvarjolla maahan ja on osin uudelleenkäytettävä. Lentokorkeus on 50–1500 km ja mittaukset ylittävät kaasupallojen lakikorkeuden, joka on vain 40 km. Ensimmäinen luotainraketti oli natsi-Saksassa kehitetty V-2, jota etenkin Yhdysvallat käytti 1940-luvun lopun luotainrakettina. Mutta varsinaisia luotainraketteja kehitettiin kaikissa suurissa – tulevissa – avaruusmaissa ja luotainraketti eriytyi pian sotilaallisista ohjuksista, esimerkiksi ESAn Texus- ja Maxus-luotainraketit. Luotainrakettilaukaisuja varten kehittyi omat toimintakeskuksensa, joista EU:n suurin on Esrangen rakettikeskus Kiirunassa. Tieteelliseen kokeeseen rakettia käytettiin ilmeisesti ensi kerran vuonna 1822, jolloin ilmassa räjäytetyn raketin suunta havaittiin Wienistä ja Neustatdista. Havainnoinnista voitiin määrittää paikakuntien pituusaste-ero. Suomi – lähinnä Sodankylän geofysiikan observatorio ja Oulun yliopisto – on 1960-luvun lopusta alkaen ottaneet osaa joihinkin luotainrakettikampanjoihin. Suomalainen instrumentaatio on tällöin ollut magnetometri