nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Damaskinós (arkkipiispa)

Arkkipiispa Damaskinós (kreik. Δαμασκηνός, syntyjään Δημήτριος Παπανδρέου, Dimítrios Papandréou; 3. maaliskuuta 1891 – 20. toukokuuta 1949) oli Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispa vuodesta 1941 kuolemaansa saakka. Hän toimi Kreikan poliittisesti sekavana toisen maailmansodan jälkeisenä aikana Kreikan valtionhoitajana kuningas Yrjö II:n ollessa vielä maanpaossa. Valtionhoitaja-aikana hän toimi hetken lokakuussa 1945 myös Kreikan pääministerinä. Vaikka arkkipiispa Damaskinóksen maallinen sukunimi on sama kuin kuuluisalla kreikkalaisella Papandréoun poliittisella suvulla, hän ei ollut heille sukua. Papandréou osallistui vuosina 1912-13 käytyihin Balkanin sotiin. Sotien jälkeen vuonna 1917 hänestä tuli ortodoksipappi ja edelleen vuonna 1922 Kórinthoksen piispa. 1930-luvulla hän toimi Yhdysvalloissa Konstantinopolin ekumeenisen patriarkan edustajana sopien ristiriitoja, joita Konstantinopolin ja Kreikan ortodoksisten patriarkaattien välillä vallitsi Pohjois-Amerikassa. Samalla hän auttoi Yhdysvaltojen kreikkalaista autokefalista ortodoksikirkkoa. Papandréou valittiin vuonna 1938 Ateenan ja koko Kreikan ortodoksien arkkipiispaksi, ja hän otti piispanimeksi Damaskinóksen
Säteensuuntaus

Säteensuuntaus (engl. ray casting) on kolmiulotteisessa grafiikassa käytetty renderöintimenetelmä. Menetelmän on esitellyt Arthur Appel vuonna 1968. Termiä on ensinnä käytetty Scott Rothin paperissa vuodelta 1982. Menetelmä eroaa säteenseurannasta (engl. ray tracing): säteenseuranta seuraa ja jäljittelee valoa valonlähteestä objekteihin; säteensuuntaus aloittaa katselukulmasta ja suuntaa säteitä katsottavaan alueeseen pikseli kerrallaan. Kappaleen pinnan varjostus toteutetaan tavanomaisilla tietokonegrafiikan varjostusmenetelmillä. Säteensuuntaus ja syvyyspuskuri ovat suosituimmat tavat oikean näkyvyyden varmistamiseen nykyään.
Pukala (Orivesi)

Pukala  on Pirkanmaalla Orivedellä lähellä Tampereen rajaa sijaitseva järvi. Se on yhdessä Enojärven ja Velaattajärven kanssa metsäalueen suurimpia järviä. Järven pinta-ala on 410 hehtaaria eli 4,1 neliökilometriä. Se on 6,6 kilometriä pitkä ja 2,1 kilometriä leveä. Järvi on pituuteensa nähden kapea ja se on selvästi itä-länsi-suuntainen. Sen eteläranta on melko selväpiirteinen, mutta sen pohjoisrannoilla vuorottelevat lahdet ja niemet. Järven keskeltä työntyy pohjoiseen Valkealahti ja tämän itäpuolella sijaitsevasta Majalahdesta työntyy kapeasta lahdensuusta koilliseen 1,4 kilometriä pitkä Isolahti. Isolahti kääntyy lopulta kohti kaakkoa ja kietoo sisäänsä laajan Punkanniemen. Punkanniemen itäpuolella sitä rajaa yli 600 metriä pitkä Vähälahti, jonka pohjukka lähes yhtyy Isolahden pohjukkaan. Järven itäpäätä kutsutaan Vuorilahdeksi. Järvessä on laskettu olevan 43 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 20 hehtaaria, mikä on noin 4,7 % järven kokonaispinta-alasta
Kampanja neljää tuholaista vastaan

Kampanja neljää tuholaista vastaan (kiin. 除四害, chú sì hài, myös kiin. 打麻雀运动, dǎ máquè yùndòng, ’varpustentappokampanja’) oli tuhoeläimien hävittämiseen tähdännyt kampanja, jonka Kiinan kommunistinen puolue käynnisti vuonna 1958. Se oli yksi suuren harppauksen ensimmäisistä toimenpiteistä. Kampanjan kohteena olivat hyttyset, rotat, kärpäset ja varpuset. Varpuset olivat mukana vuoteen 1960, jolloin niiden hävittämisen aiheuttamat ongelmat huomattiin ja ne korvattiin kampanjassa lutikoilla. Alun perin oli laskettu, että jokainen varpunen söi 4,5 kiloa viljaa vuodessa, ja niinpä miljoona varpusta tappamalla saataisiin ruokaa 60 000 ihmiselle. Erityisesti varpusten suhteen kampanja oli menestys, ja ne kuolivatkin lähes sukupuuttoon koko Kiinan alueella. Varpusten laajamittainen hävittäminen johti kuitenkin vakavaan ekologiseen epätasapainoon, tuhohyönteisten määrän lisääntymiseen ja sitä kautta satomäärien pienenemiseen. Se oli osasyynä Kiinan suureen nälänhätään, jossa kuoli arviolta 30 miljoonaa ihmistä. Kiinan oli lopulta pakko tuoda varpusia maahan Neuvostoliitosta, jotta luonnon tasapaino saatiin palautettua.
Pekka Sivonen (professori)

Pekka Tapani Sivonen (s. 11. lokakuuta 1955 Tampere) oli Maanpuolustuskorkeakoulun strategian professori vuodesta 2003 vuoteen 2020. Pekka Sivonen syntyi Väinö Sivosen ja Enni Merton perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 2006 on Tuuli-Maaria Hytönen, Mattiesko Hytösen ja Heli Sinkkosen tytär. Sivonen tuli ylioppilaaksi 1974, suoritti yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon 1979 Tampereen yliopistossa ja valtiotieteen lisensiaatin tutkinnon 1984 Helsingin yliopistossa, jossa hän myös väitteli tohtoriksi 1992. Sivonen oli vierailevana tutkijana Harvardin yliopistossa 1981–1982, Helsingin yliopiston assistenttina hän toimi 1984–1985, Rauhan- ja konfliktintutkimuslaitoksen tutkijana ja erikoistutkijana 1985–1991, Sotakorkeakoulun tutkijana 1991–1992, Maanpuolustuskorkeakoulun tutkijana ja erikoistutkijana 1993–1995 ja 1999–2003 sekä vs. tutkimusjohtajana 1999–1999. Strategian professorina Maanpuolustuskorkeakoulussa hän työskenteli vuodesta 2003 vuoteen 2020. Sivonen on myös Helsingin yliopiston valtio-opin dosentti vuodesta 2003 ja toimi Finnish Defence Studies -julkaisusarjan päätoimittaja vuodesta 2003 vuoteen 2020. Sotilasarvoltaan hän on reservin ylikersantti (2008). Vuodesta 2021 alkaen hänen seuraajansa Maanpuolustuskorkeakoulun strategian professorina on ollut yhteiskuntatieteiden tohtori, dosentti Tommi Koivula
Alankomaiden Kultarannikko

Kultarannikko noin vuonna 1675. Alankomaiden Kultarannikko tai Alankomaiden Guinea, virallisesti Alankomaiden alusmaat Guinean rannikolla (holl. Nederlandse Bezittingen ter Kuste van Guinea), oli Alankomaiden siirtomaa nykyisen Ghanan alueella. Se oli olemassa vuosina 1598–1872. Siirtomaasta tuli Alankomaiden tärkein siirtomaa Länsi-Afrikassa sen jälkeen, kun Portugali oli vallannut Castelo de São Jorge da Mina -linnoituksen vuonna 1637. Siirtomaa tosin joutui sekasortoon 1800-luvun alussa orjuuden lakkauttamisen jälkeen. 6. huhtikuuta 1872 Alankomaiden Kultarannikko luovutettiin juhlallisesti Yhdistyneelle kuningaskunnalle.
Noël des enfants qui n’ont plus de maison

Noël des enfants qui n'ont plus de maison ("Kotinsa menettäneiden lasten joulu") on ranskalaisen säveltäjä Claude Debussyn joulukuussa 1915 säveltämä joululaulu sooloäänelle ja pianolle säveltäjän omiin sanoihin. Auguste Durand julkaisi kappaleen seuraavana vuonna. Laulu jäi säveltäjän viimeiseksi ja hän kirjoitti sen sairaana ennen seuraavan päivän leikkausoperaatiota. Pituutta kappaleella on noin kaksi ja puoli minuuttia. Nous n’avons plus de maisons ! Les ennemis ont tout pris, tout pris, tout pris, Jusqu’à notre petit lit! Ils ont brûlé l’école et notre maître aussi, Ils ont brûlé l’église et monsieur Jésus-Christ, Et le vieux pauvre qui n’a pas pu s’en aller! Nous n’avons plus de maisons! Les ennemis ont tout pris, tout pris, tout pris, Jusqu’à notre petit lit! Bien sûr! Papa est à la guerre, Pauvre maman est morte! Avant d’avoir vu tout ça. Qu’est-ce que l’on va faire ? Noël, petit Noël, n’allez pas chez eux, n’allez plus jamais chez eux, punissez-les ! Vengez les enfants de France ! Les petits Belges, les petits Serbes, et les petits Polonais aussi ! Si nous en oublions, pardonnez-nous. Noël ! Noël ! surtout, pas de joujoux, Tâchez de nous redonner le pain quotidien. Nous n’avons plus de maisons! Les ennemis ont tout pris, tout pris, tout pris. Jusqu’à notre petit lit! Ils ont brûlé l’école et notre maître aussi, Ils ont brûlé l’église et monsieur Jésus-Christ, Et le vieux pauvre qui n’a pas pu s’en aller ! Noël ! Écoutez-nous, nous n’avons plus de petits sabots ! Mais donnez la victoire aux enfants de France. Meillä ei ole enää koteja, Viholliset veivät kaiken, veivät kaiken, veivät kaiken, jopa pienen sänkymme! He polttivat koulun ja opettajan myös, He polttivat kirkon ja herran Jeesuksen Kristuksen, Ja erään vanhan miesparan, joka ei päässyt karkuun, Meillä ei ole enää koteja, Viholliset veivät kaiken, veivät kaiken, veivät kaiken, jopa pienen sänkymme! Isä on sodassa, totta kai, äitiraukka on kuollut! Ennen kuin näki tämän kaiken. Mitä on tehtävä? Joulu, pieni joulu, älä mene heidän luokseen, älä enää koskaan mene heidän luokseen, rankaise heitä! Kosta ranskan lapsien puolesta! Pienten belgialaisten, pienten serbialaisten, ja pienten puolalaisten myös! Jos unohdimme jotkut, anna meille anteeksi. Joulu! Joulu! Etenkään ei leluja, Kamppaile, että saisimme taas jokapäiväisen leivän
Yrjö Kaarne

Yrjö Antti Kaarne (vuoteen 1906 Karlsson, 7. helmikuuta 1899 Tampere – 28. toukokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen toimittaja joka käytti nimimerkkejä Vasara, Yx, Y. Kne ja Antti Mäntymäki. Kaarneen vanhemmat olivat kansanedustaja Antti Kaarne ja Fanny Lind. Hän opiskeli 1922–1923 Berliinissä Saksassa muun muassa Deutsche Hochschule für Politikissa sekä 1931 Genèvessä kansainliittokursseilla. Kaarne oli toimittajana Työväenjärjestöjen Tiedonantajassa 1924–1927, Työväen Sanomalehtien Tietotoimistossa (TST) 1928–1933 ja ulkomaantoimittajana Suomen Sosialidemokraatissa 1934–1950. Hän oli samalla myös Sosialistisen Aikakauslehden päätoimittajana 1946–1950. Kaarne oli sitten ylimääräisenä sanomalehtiavustajana Tukholmassa vuodesta 1950 ja ulkoaiainministeriön palveluksessa vuodesta 1953.  Kaarne oli Sosialidemokraattisen Sanomalehtimiesliiton jäsenenä vuodesta 1928, liittotoimikunnan jäsenenä vuodesta 1946 sekä liiton puheenjohtajana 1948–1950. Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen hallituksen jäsenenä hän oli vuodesta 1937, puheenjohtajana 1948–1950 sekä Helsingin sos.-dem
Elämä elämästä

Elämä elämästä (ven. Жизнь за жизнь, Žizn za žizn) on vuonna 1916 valmistunut venäläinen mykkäelokuva. Jevgeni Bauerin ohjaama melodraama perustuu Georges Ohnetin romaaniin Serge Panine. Sen pääosia esittävät Vera Holodnaja, Lidija Koreneva ja Vitold Polonski. Miljonäärirouva Hromovan luona kasvaa hänen oman tyttärensä Musjan rinnalla ottotytär Nata. Heidän kotiinsa ilmestyy kaksi sulhasta – säihkyvä ruhtinas Bartinski ja varsin tavanomainen liikemies Žurov. Nata ja Bartinski rakastuvat toisiinsa, mutta rahapulansa takia ruhtinas nai rikkaan perijättären Musjan. Nata puolestaan joutuu hyväksymään Žurovin kosinnan. Häiden jälkeen Bartinski tuhlaa Musjan omaisuuden, mutta jatkaa suhdettaan Natan kanssa. Ruhtinas menettää loputkin rahansa ja väärentää vekseliin Žurovin allekirjoituksen. Vältääkseen skandaalin Hromova kehottaa Bartinskia ampumaan itsensä. Kun ruhtinas kieltäytyy, Hromova ampuu hänet ja lavastaa tapahtuneen itsemurhaksi
Bolaget för Österbottniska Kustfarten

Bolaget för Österbottniska Kustfarten oli Suomen länsirannikolla vuosina 1825–1830 liikennöinyt osakeyhtiö. Se kuului Suomen ensimmäisiin osakeyhtiöihin. Yhtiö perustettiin vuonna 1825 tapahtuneella osakeannilla. Yhtiön purjelaiva oli nimeltään Alkaja. Laivan päävarustaja ja asiamies oli Erik Julin. Yhtiön tulot olivat pienet eikä toiminta jatkunut pitkään. Navigointi länsirannikon kaupunkeihin oli vaikeaa, koska monien satamien sisääntulot olivat kapeita. Yhtiö purettiin vuonna 1830 myymällä alus pois.
Jack Taylor (uimari)

Jack George Neil Taylor (31. tammikuuta 1931 Akron, Ohio – 30. toukokuuta 1955 Guantanamo Bayn laivastotukikohta, Kuuba) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiamitalisti. Taylor voitti 100 selkäuinnissa olympiapronssia Helsingissä 1952. Hän työskenteli Yhdysvaltain armeijassa hävittäjälentäjänä ja sai surmansa harjoitteluonnettomuudessa Kuuban Guantanamo Bayssä 24-vuotiaana.
Kari Hanska

Kari Juhani Hanska (s. 23. maaliskuuta 1949 Porvoon maalaiskunta) on suomalainen soudun olympiaedustaja ja Suomen-mestari. Hanska sijoittui Montrealin olympialaisissa 1976 parinsa Leo Ahosen kanssa perämiehettömässä kaksikossa B-finaalissa toiseksi eli kokonaistuloksissa kahdeksanneksi. MM-kilpailuissa Hanska sijoittui neljänneksi perämiehettömässä kaksikossa 1975 ja osallistui heikommalla menestyksellä vuosien 1977 ja 1979 MM-kilpailuihin. EM-kilpailuissa hän kilpaili yksikössä vuonna 1971 mutta karsiutui loppukilpailuista. Pohjoismaiden-mestaruuden Hanska voitti perämiehettömässä kaksikossa vuonna 1975. Kari Hanska voitti eri luokissa yhteensä 26 Suomen-mestaruutta vuosina 1969–1981, muun muassa yksikössä vuonna 1971, pariairokaksikossa 1971, perämiehettömässä kaksikossa 1973–1976 ja 1978–1979 sekä perämiehellisessä kaksikossa 1973–1975 ja 1979. Hän edusti Nesteen Soutajia.
Fallujan ensimmäinen taistelu

4. huhtikuuta – 1. toukokuuta 2004 Falluja, Irak Yhdysvaltojen operaation epäonnistuminen Yhdysvallat Useat eri irakilaiset kapinallisryhmät 27 kaatunutta90 haavoittunutta noin 100 kaatunutta noin 600 siviiliuhria Fallujan ensimmäinen taistelu eli operaatio Vigilant Resolve oli Irakin sodan aikana 4. huhtikuuta – 1. toukokuuta 2004 käyty taistelu Fallujan kaupungin hallinnasta Yhdysvaltojen ja paikallisten irakilaisten kapinallisryhmien välillä. Yhdysvallat oli ennen taistelun alkamista vetäytynyt kaupungista, mutta neljän Blackwater USA:n työntekijän surmat saivat sen lähettämään merijalkaväen takaisin kaupunkiin. Joukkojen hidas eteneminen ja mediahuomio johtivat lopulta Yhdysvaltojen joukkojen vetäytymiseen ja edelleen tästä huolimatta huonontunut turvallisuustilanne johti myöhemmin saman vuoden syksyllä Fallujan toiseen taisteluun. Falluja on kaupunki noin 70 kilometrin päässä Irakin pääkaupunki Bagdadista länteen al-Anbarin maakunnassa. Alue on niin sanottua Irakin sunnikolmiota ja paikallisten asukkaiden enemmistö on esimerkiksi Etelä-Irakin šiialaisesta väestöstä poiketen sunnalaisia. Salafisteilla oli suuri vaikutusvalta kaupungissa ja Irakin sodan jälkeen vastarintaliikkeiden, kuten al-Qaidan toiminta al-Anbarin alueella johti epävakauteen. Yhdysvallat päätti yhteenottojen lisääntyessä vetää joukkonsa Fallujasta maaliskuussa 2004 ja sen joukot tekivät vain satunnaisia partioita kaupunkiin. Blackwater USA oli yksityinen sotilasalan yritys, joka myi palveluitaan Irakia miehittäneelle koalitiolle
Ashin Wirathu

Ashin Wirathu ("Herra Wirathu"), yleensä vain Wirathu (s. 1968) on tunnettu myanmarilainen buddhalaisten hengellinen johtaja ja kiihkeän kansallismielinen vaikuttaja. Hän on 969-liikkeen hengellinen johtaja sekä Myanmaria ja buddhalaisuutta puolustavan Ma Ba Tha -liikkeen johtaja. Wirathun harjoittaman laajan rasistis-kiihkouskovaisen saarnaamisen on katsottu merkittävästi auttaneen nykyisä Myanmarin rohingyoihin kohdistuneita vainoja. Wirathu liittyi 2000-luvulla vanhoillisbuddhalaiseen 969-liikkeeseen. Wirathu on kiihkeästi vastustanut islamia, jonka pelkää aikaa myöten valtaavan koko Myanmarin. Hallitus pidätti Wirathun vuonna 2003 kansan kiihotuksesta. Vuonna 2007 vapaana olleet buddhalaismunkit alkoivat osoittaa mieltään hallitusta vastaan. Myanmarin demokratisoimisprosessin takia Wirathu pääsi vapaaksi vuonna 2011. Wirathu oli ylpeä siitä, että oli jyrkkä kovan linjan buddhalainen. Wirathu lietsoi tämän jälkeen vuonna 2012 alkaneita levottomuuksia, jotka johtivat suureen Rohinghya-kansan vainoon vuodesta 2013 alkaen. Wirathu levitti ideoitaan muun muassa Internetissä
Cowpensin taistelu

17. tammikuuta 1781 Cherokeen piirikunta, Etelä-Carolina Yhdysvaltalaisten voitto Yhdysvallat Iso-Britannia Daniel Morgan Banastre Tarleton 1887 – 1912 miestä 1150 miestä2 tykkiä 25 kuollutta124 haavoittunutta 110 kuollutta229 haavoittunutta829 vangittua tai kadonnutta2 tykkiä tuhoutunut Cowpensin taistelu käytiin Yhdysvaltain vapaussodan aikana 17. tammikuuta 1781 yhdysvaltalaisten ja brittiläisten sotilaiden välillä Etelä-Carolinan rajaseudulla nykyisessä Cherokeen piirikunnassa. Taistelussa yhdysvaltalaisia joukkoja johti prikaatikenraali Daniel Morgan ja brittiläisiä joukkoja everstiluutnantti Banastre Tarleton. Cowpensin taistelu oli amerikkalaisten kannalta merkittävä käännekohta Etelä-Carolinan valloituksessa brittiläisiltä, joka myös vesitti brittiläisten tavoitteita edetä Pohjois-Carolinaan.
Birger Karlsson

Birger Gabriel Karlsson (12. syyskuuta 1926 Porvoon maalaiskunta – 24. kesäkuuta 2012) oli suomalainen kilpasoutaja. Karlsson edusti Suomea Helsingin olympialaisissa 1952 perämiehellisessä nelossa, jossa Suomen joukkue sijoittui viidenneksi. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1954 venekunnassa, johon kuului myös hänen veljensä Harry Karlsson. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa sisähankanelosessa vuonna 1951. Seuratasolla Karlsson edusti Soutuseura AEB:tä ja Hamarin Eloa. Hän voitti kahdeksan Suomen-mestaruutta eri luokissa vuosina 1951–1955.
Llanfairpwllin rautatieasema

Llanfairpwllin rautatieasema on rautatieasema Llanfairpwllgwyngyllin kylässä Angleseyn saarella, Walesissa. Se sijaitsee North Wales Coast Linen varrella. Asema avattiin 1. elokuuta 1848. Se oli Holyheadista tulevan linjan väliaikainen pääteasema, jossa lautalla Holyheadiin tulleet junamatkustajat vaihtoivat taas lauttaan päästäkseen Angleseyn saarelta mantereelle. Llanfairpwllgwyngyllin kylä kukoisti radan tuoman liikenteen sekä läheisen Britannia Bridgen rakennustöiden vuoksi, mutta kun silta avattiin toukokuussa 1850, kaukojunien ei enää tarvinnut pysähtyä kylässä. Liikenteen vähennyttyä äkillisesti muodostettiin komitea, joka yritti keksiä tapoja saada turistit kiinnostumaan kylästä. Komitea keksi antaa kylälle uudeksi nimeksi Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch, ja myös rautatieasemalle pystytettiin uudet nimikyltit. Llanfairpwllin asemaa ehdotettiin suljettavaksi vuoden 1963 Beechingin leikkausten ensimmäisessä raportissa, ja se suljettiin lopulta 14. helmikuuta 1966. Se avattiin kuitenkin uudestaan jo 29. toukokuuta 1970, kun Britannia Bridge oli jouduttu sulkemaan tulipalon vuoksi
Holyheadin rautatieasema

Holyheadin rautatieasema (kymriksi Caergybi) on rautatieasema Holyheadin kaupungissa Ynys Gybin saarella Angleseyn hallintoalueella, Walesissa. Se on North Wales Coast Linen luoteinen pääteasema ja sijaitsee Holyheadin sataman vieressä. Alkuperäinen Holyheadin asema avattiin 1. elokuuta 1848. Sen tilalle avattiin 15. toukokuuta 1851 uusi asema, jonka puolestaan nykyinen asema korvasi avautuessaan 1. tammikuuta 1866. Asemaa käytti 219 748 matkustajaa kaudella 2017–2018. Sieltä on vaihtoyhteys Dubliniin meneville lautoille.
Menain riippusilta

Menain riippusilta (kymriksi Pont Grog y Borth) sijaitsee Walesissä. Se ylittää Menainsalmen ja yhdistää Angleseyn saaren mantereeseen . Ennen sillan valmistumista saareen kuljettiin salmen yli lautoilla. Se oli kuitenkin vaarallista, koska Menainsalmessa on voimakas virtaus. Salmen yli kulki kuitenkin Irlannista Englantiin nopein reitti, joka alkoi Holyheadin satamasta ja jatkui edelleen Angleseyn saaren poikki. Irlanti liitettiin Isoon-Britanniaan Unionilailla vuonna 1800. Tämä vilkastutti Irlannin ja Lontoon välistä liikennettä, koska myös Irlannin hallinto hoidettiin tämän jälkeen Lontoosta. Vuonna 1819 rakennusinsinööri Thomas Telford sai tehtäväksi parantaa tieyhteyttä Lontoon ja Holyheadin sataman välillä. Yksi parannuskohde oli sillan rakentaminen. Se valmistui vuonna 1826. Tämän jälkeen matkustusaika lyheni kaikkien muiden tienparannusten kanssa 9 tuntia ja oli 27 tuntia. Nykyään tämä matka taittuu viidessä ja puolessa tunnissa
Luettelo Maskun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Maskun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Maskun kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Maskuun on liitetty Lemun ja Askaisten kunnat. Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
Haagin sopimus (1698)

Haagin sopimus eli ensimmäinen jakosopimus allekirjoitettiin 26. syyskuuta 1698 ja ratifioitiin 11. lokakuuta 1698 Englannin ja Ranskan välillä. Sopimuksen tarkoituksena oli ratkaista, kuka perisi Espanjan valtaistuimen lapsettoman Kaarle II:n kuoltua. Sopimuksessa perijäksi esitettiin Baijerin vaaliprinssiä Joosef Ferdinandia. Lisäksi sopimuksessa ehdotettiin, että Ranskan dauphin Ludvig saisi Napolin, Sisilian, Finalen, Presidin ja Baskimaan provinssi Gipuzkoan, kun taas Pyhä Rooman keisari Leopold I:n nuorempi poika arkkiherttua Kaarle saisi Milanon herttuakunnan ja sen alusmaat. Joosef Ferdinand saisi suurimman osan Espanjan niemimaasta, Espanjan Alankomaat, Sardinian ja merentakaiset provinssit. Kun Joosef Ferdinand kuoli yllättäen vuonna 1699, ensimmäinen jakosopimus muuttui pätemättömäksi, joten laadittiin toinen jakosopimus, jota Leopold I ei kuitenkaan suostunut allekirjoittamaan. Kaarle II laati 3. lokakuuta 1700 sairasvuoteellaan testamentin, jossa hän hylkäsi jakosopimukset ja määräsi koko perintönsä Ranskan dauphinin toiseksi vanhimmalle pojalle, Filipille, Anjoun herttualle. Kun Kaarle II kuoli kuukauden kuluttua, Ranskan kuningas Ludvig XIV mitätöi sopimuksen ja toimi Kaarle II:n testamentin mukaan. Testamentista seurannut kiista johti vuonna 1701 Espanjan perimyssotaan
Britannia Bridge

Britannia Bridge (kymriksi Pont Britannia) on Walesissä sijaitseva silta, joka yhdistää Angleseyn saaren mantereeseen ja ylittää Menainsalmen. Rautatieliikenteen lisääntyessä 1800-luvun puolivälissä tuli tarve etsiä tehokasta rautatieyhteyttä Englannista Irlantiin matkustaville. Aluksi tutkittiin mahdollisuutta lisätä rautatie Menain riippusillalle. Tämä vaihtoehto kuitenkin hylättiin ja päätettiin rakentaa kokonaan uusi silta riippusillan viereen.  Uuden sillan suunnittelu annettiin Robert Stephensonille, joka oli yksi aikansa johtavia rautatie- ja rakennusinsinöörejä. Apunaan hänellä oli insinöörit William Fairbairn ja Eaton Hodgkinson. Sillan muodoksi valittiin uusi ja vallankumouksellinen putkisilta, jossa junat kulkivat putken sisällä. Sillan rakentaminen aloitettiin vuonna 1846, ja se valmistui neljä vuotta myöhemmin maaliskuussa 1850. Silta osoittautui niin vahvarakenteiseksi, että siitä jätettiin riippuköydet kokonaan pois. Sillan pyloneissa oli kuitenkin aukot rakennettuina köysiä varten. Britannia Bridge oli helppohoitoinen silta, ja se oli käytössä alkuperäisenä vuoteen 1970 saakka. Tuolloin joukko paikallisia poikia olivat tutkimassa siltaa soihtujen kanssa ja silta syttyi tuleen
Ana Brnabić

Ana Brnabić (serb. Ана Брнабић, s. 28. syyskuuta 1975) on serbialainen poliitikko. Hän on toiminut Serbian pääministerinä 29. kesäkuuta 2017 alkaen. Brnabić on Serbian ensimmäinen naispuolinen ja avoimesti homoseksuaali pääministeri. Joulukuussa 2019 Serbian pääministeri Ana Brnabić sai perheenlisäystä, kun hänen samaa sukupuolta oleva puolisonsa Milica Đurđić synnytti poikalapsen. Zelenović (1991) | Božović (1991–1993) | Šainović (1993–1994) | Marjanović (1994–2000) | Minić (2000–2001) | Đinđić (2001–2003) | Živković (2003–2004) | Koštunica (2004–2008) | Cvetković (2008–2012) | Dačić (2012–2014) | Aleksandar Vučić (2014–2017) | Ana Brnabić (2017–)