nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
James Hargreaves

James Hargreaves (noin 1720 – 22. huhtikuuta 1778) oli kankaankutoja, puuseppä ja keksijä Lancashiressä Englannissa. Hargreavesin keksintönä pidetään Kehruu-Jennyä vuodelta 1764, josta Richard Arkwright patentoi vuonna 1769 ”vesi-rukkina” tunnetun kehruukoneen. Näiden pohjalta Samuel Crompton loi myöhemmin ”spinning mule” -nimellä tunnetun kehruukoneen. Kehruu-Jenny oli yksinkertainen puusta rakennettu kone, jossa yhdistyi useita värttinöitä. Se teki kahdeksan ihmisen työt. Hargreavesista ei tiedetä paljoa. Hän eli Lancashiressä, meni nuorena naimisiin ja sai 12 lasta. Hänestä ei tunneta edes kuvaa. Hänen osansa oli olla teollisen vallankumouksen köyhin ja epäonnekkain hahmo.kenen mukaan? Keksintöjensä kotiteollisuuskehrääjille aiheutuneen uhan vuoksi Hargreaves joutui vihaisten paikallisten asukkaiden hyökkäyksen kohtaiksi ja he polttivat kaksikymmentä puolivalmista Kehruu-Jennyä ja melkein kaikki työkalut. Tämän seurauksena Hargreaves vaihtoi hetkeksi työnsä kirjanpitäjäksi
American Library Association

American Library Association (ALA) on Yhdysvalloissa toimiva kirjastoja ja kirjastokoulutusta edistävä, voittoa tavoittelematon yhdistys. Yhdistys toimii kansainvälisesti ja on maailman vanhin ja suurin kirjasto-organisaatio, johon kuuluu yli 62 000 jäsentä.
Raija Lindén

Raija Annikki Lindén (o.s. Polkutie) (s. 12. helmikuuta 1939 Enonkoski) on suomalainen näytelmäkirjailija. Lahdessa vuodesta 1956 asunut Lindén on toiminut muun muassa toimistoapulaisena, kotiäitinä ja pankkitoimihenkilönä. Lindén on kirjoittanut myös kertomuksia ja pakinoita lehtiin. Lindén oli Salpausselän kirjailijoiden puheenjohtajana vuosina 1996–1998.
Marcus Mariota

Marcus Ardel Taulauniu Mariota (s. 30. lokakuuta 1993 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa Atlanta Falcons Samoalaiset ja saksalaiset sukujuuret omaava Mariota on vuoden 2014 Heisman Trophy -voittaja. Hän pelasi yliopistourallaan Oregonin yliopiston joukkueessa. Mariota varattiin vuoden 2015 NFL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella, tilaisuuden toisena pelaajana. Hänestä tuli heti Tennessee Titansin aloittava pelinrakentaja ja hän pelasi hyvällä menestyksellä. Mariotan tulokaskausi päättyi kuitenkin polvivammaan. Toisella kaudellaan Mariota pelasi erinomaisesti, mutta kauden toiseksi viimeisessä ottelussa hän mursi jalkansa pahasti. Mariota kuntoutui hyvin, muttei enää juossut itse pallon kanssa samalla tavalla. Mariota johdatti Tennesseen pudotuspeleihin ensimmäistä kertaa vuosiin kaudella 2017. Kaudella 2018 hän kärsi useista loukkantumisista ja Mariotalla oli vaikeuksia sopeutua Tennesseen uuden päävalmentajan pelityyliin
Toinen kylmä sota

Toinen kylmä sota, kylmä sota 2.0 tai uusi kylmä sota on tiedotusvälineissä toisinaan käytetty nimitys länsimaiden ja Venäjän välisestä kiistelystä. Myös Kiinan, Japanin ja muiden valtioiden kilpailua Itä-Aasiassa on kutsuttu toiseksi kylmäksi sodaksi. Uusina blokkeina toisessa kylmässä sodassa voidaan pitää Yhdysvaltojen johtamaa Nato-liittoumaa, sekä Kiinan ja Venäjän johtamaa Shanghain yhteistyöjärjestöä. Kylmä sota päättyi Neuvostoliiton etupiirin ja vallan romahtaessa vuosina 1989–1991. 1990- ja 2000-luvulla monet entiset Neuvostoliiton suorassa tai välillisessä valvonnassa olleet maat liittyivät Euroopan unioniin ja/tai Natoon. Monien kansallismielisten venäläisten mielestä tämä oli ”geopoliittinen katastrofi”. Vuonna 2004 Ukrainassa tapahtui niin kutsuttu oranssi vallankumous, jossa länsimieliset puolueet voittivat vaalit. Venäjän johdon mielestä tämä uhkasi toistua Venäjällä ja kaataa sen hallinnon. Nato julkisti 2000-luvulla ohjuskilpihankkeensa, joka oli tarkoitettu lähinnä Irania ja Pohjois-Koreaa vastaan. Venäläisten poliitikkojen mielestä se uhkasi kauhun tasapainoa ja Venäjän turvallisuutta. Venäjän mielestä Ukrainan vallankumous 2014 oli länsimaiden aiheuttama ja tukema
Bernarda Alban talo

Bernarda Alban talo (La casa de Bernarda Alba) on espanjalaisen Federico García Lorcan tragedianäytelmä, joka valmistui 1936 vähän ennen Lorcan kuolemaa Francon sotilaiden käsissä. Se kertoo leskeksi jääneestä äidistä, joka varjelee kovalla kädellä viittä 20–40-vuotiasta tytärtään miesten houkutuksilta. Tyttäret puolestaan kilpailevat kylän komeimman nuorukaisen Pepe el Romano suosiosta, kun tämä pysähtyy talon ikkunan luo. Helteisenä kesäyönä tapahtumat saavuttavat traagisen lakipisteensä. Vuonna 1987 Marcel Camus ohjasi näytelmän pohjalta samannimisen elokuvan.. Siitä on tehty elokuva myös Intiassa ja tv-sovitus Britanniassa, molemmat 1991.
1980–82

1980–82 on Hassisen koneen vuonna 1982 ilmestynyt kokoelma-albumi. Kyseessä on tupla-albumi, jonka toinen levy sisältää yhtyeen materiaalia vuosilta 1980–1982 ja toinen Harsoinen teräs -albumin englanninkielisen promootioversion High Tension Wire, jota ei virallisesti ole julkaistu missään muualla. Aikaisemmin vain singlenä ilmestyneitä kappaleita levyllä ovat Kolumbia orkesteri, Läskit lompakot, Hiljaa virtaa veri sekä On jouluyö nyt laulaa saa. Kokonaan ennenjulkaisemattomia ovat Fraigadi fromba ja Koulut kii, joka on versio Alice Cooperin hitistä School’s Out. Niitä on myöhemmin julkaistu bonusraitoina Hassisen koneen studioalbumien remasteroiduilla CD-versioilla.
Pyhimysten kaivo

Pyhimysten kaivo (The Well of the Saints) on irlantilaisen John Millington Syngen kirjoittama kolminäytöksinen näytelmä, joka sai kantaesityksensä Dublinin Abbey Theatressa helmikuussa 1905. Sen tarina sijoittuu epämääräiseen menneisyyteen Irlannin maaseudulle. Näytelmän on suomentanut Kalevi Nyytäjä. Sokealle kerjäläispariskunnalle Martinille ja Marylle ovat hyväätarkoittavat kyläläiset uskotelleet, että he ovat kauniita. Kun vaeltava munkki Pyhimys antaa heille pyhän veden avulla heidän näkönsä takaisin, totuus paljastuu heille: he ovatkin rumia ja kokevat toisensa luotaantyöntävinä. Martin saa työtä nuorelta kyläsepältä Timmyltä ja yrittää lähennellä tämän morsianta Mollya. Tyttö torjuu miehen ja Timmy erottaa Martinin palveluksestaan. Pyhimyksen pyhän veden vaikutus häipyy ja Martin ja Mary sokeutuvat taas ja löytävät toisistaan taas lohtua. Kun Pyhimys palaa kylään vihkiäkseen Timmyn ja Mollyn, hän tarjoutuu tekemään sokean pariskunnan taas näkeväksi, mutta Martin ja Mary kieltäytyvät ja sanovat elävänsä mieluummin valheessa kuin todellisuudessa. Pyhimys loukkaantuu, ja kyläläiset lähettävät sokean pariskunnan matkoihinsa.
Luettelo televisiosarjan The Joulukalenteri henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1997 valmistuneen, tanskalaiseen formaattiin perustuvan 24-jaksoisen The Joulukalenteri -televisiosarjan henkilöistä. The Joulukalenteri on parodinen versio lapsille suunnatuista tv-joulukalentereista. Se esitettiin MTV3:lla joulukuussa 1997 ja 1998 sekä Subilla joulukuussa 2007, 2017, 2018, 2019 ja 2022. Olli Santanen on kaljuuntuva, piippua poltteleva maanviljelijä. Olli asuu Nuukarilan tilalla Keuruulla vaimonsa Kerttu Santasen ja heidän koiransa Vikin kanssa. Olli on luonteeltaan hieman juro. Hänen tunnetuimpia lausahduksiaan ovat "Seikka on saletti!", "Mahotonta meininkiä!" ja "Täytyy mennä näyttämään anakondaa pihakuuselle!". Hänellä on silmälasit ja viikset. Olli keittää myös pontikkaa ja on hyvin saita. Ollin mielestä Pentissä on alusta alkaen ollut jotain outoa. Ollia näyttelee Seppo Korjus. Kerttu Santanen on maanviljelijä Olli Santasen vaimo
Giuseppe Pinelli

Giuseppe Pinelli (21. lokakuuta 1928 Milano – 16. joulukuuta 1969 Milano) oli italialainen rautatietyöläinen ja anarkisti, joka kuoli poliisin kuulusteluissa joulukuussa 1969. Hän kuului Ponte della Ghisolfa -nimiseen järjestöön ja toimi aktiivisesti myös Italian Anarkistisessa mustassa ristissä. Pinellin kohtalo innoitti Nobel-palkittua kirjailijaa Dario Fota kirjoittamaan yhden tunnetuimmista näytelmistään Erään anarkistin tapaturmainen kuolema. Työväenluokkaiseen perheeseen syntynyt Pinelli vietti lapsuutensa Milanon köyhälistöalueilla ja oli jo nuoresta lähtien kiinnostunut yhteiskunnallisista asioista. Toisen maailmansodan viimeisinä vuosina hän toimi lähettinä Milanon alueen anarkistisessa vastarintaryhmässä. Sodan jälkeen Pinelli työskenteli rautateillä vuodesta 1954 lähtien jarrumiehenä ja avioitui seuraavana vuonna esperantonkurssilla tapaaman puolisonsa kanssa. Vuonna 1965 hän oli mukana perustamassa teloitettujen amerikanitalialaisten anarkistien Nicola Saccon ja Bartolomeo Vanzettin mukaan nimettyä ryhmää ja Ponte della Ghisolfan Pinelli organisoi 1968. Ryhmä järjesti muun muassa erilaisia konferensseja sekä opiskelijatapaamisia. 12. joulukuuta 1969 räjähti Milanon keskustassa Piazza Fontanan aukiolla sijaitsevassa pankissa pommi, joka vaati 16 kuolonuhria ja kymmeniä loukkaantuneita
Suomalainen eroseminaari

Suomalainen eroseminaari on Patentti- ja rekisterihallituksen suojaama eroauttamisen nimike lähestymiselle, jonka ovat kehittäneet psykologi Kari Kiianmaa sekä parisuhdekouluttaja Marianna Stolbow yhdysvaltalaisen tohtori Bruce Fisherin eroa käsittelevän menetelmän pohjalta. Suomalainen eroseminaari koostuu 11 viikoittain tapahtuvasta kolmen tunnin tapaamisesta, jossa eronneet tai eroa pohtivat aikuiset käsittelevät eroprosessin eri vaiheita. Alun perin Yhdysvalloista Suomeen 1990-luvulla tuodun Fisherin eroseminaariin verrattuna Suomalaiseen eroseminaariin on lisätty toiminnallisuutta sekä aiheita, jotka laatijoidensa mukaan koskettavat nimenomaan 2000-luvun suomalaisperheitä.lähde? Menetelmä on strukturoitu, opetuksellinen työmalli. Jokaiselle seminaarikerralle on tarkka ohjelma, aikataulu, harjoitteet ja kotitehtävät. Osallistujat saavat tietoa, ohjausta ja tukea parisuhteen päättymisen herättämiin kysymyksiin erilaisten toiminnallisten harjoitusten, teoriaosuuksien, pienryhmäkeskustelujen sekä kotitehtävien avulla. 11 tapaamiskertaa jakautuvat seuraavasti: viisi ensimmäistä keskittyvät päättyneeseen parisuhteeseen liittyviin kysymyksiin, viisi seuraavaa uuden elämänvaiheen jälleenrakentamiseen ja viimeinen eron jälkeiseen vanhemmuuteen. Eroprosessin avaaminen, päätökseen vaikuttaneiden tekijöiden sekä eron molempien osapuolten ymmärtäminen mahdollistaa eron jälkeisen yhteistyövanhemmuuden. Suomalaisen eroseminaarin ryhmiin ei voi osallistua pariskuntana. Oleellista ryhmissä on myös vertaistuki, jonka osallistujat toisiltaan kolmen kuukauden ajanjaksolla saavat. Niin vertaisilla kuin ohjaajallakin on vaitiolovelvollisuus josta sovitaan kaikkien osallistujien kesken kurssin alussa.
Blank Space

1. 4. latauslista 1. radiosoitto 3. Blank Space on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale vuodelta 2014. Se julkaistiin albumilla 1989 27. lokakuuta 2014. Kappaleen ovat säveltäneet Swift, Max Martin ja Shellback. Martin ja Shellback toimivat lisäksi tuottajina. ”Blank Space” on popkappale, joka käsittelee satiirisesti Swifin mediaimagoa pakkomielteisenä miestennielijänä. Kappaleesta tuli albumin toinen virallinen single 10. marraskuuta 2014
Patrick Spiegelberg

Patrick Spiegelberg (oikealta nimeltään Patrick Bo Spiegelberg Hellegård, s. 1984 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen laulaja, lauluntekijä, tanssija, koreografi ja musiikkituottaja. Hän on tunnettu mm. osallistumisestaan Tanskan euroviisukarsintoihin (Dansk Melodi Grand Prix) vuonna 2014 kappaleella "Right By Your Side", taiteilijanimellä Glamboy P. Hän on aiemmin esiintynyt myös nimillä Patrick Hellegård ja Rick Spiegel. Uransa aikana Patrick Spiegelberg on esiintynyt klubeilla, tv:ssä, konserteissa ja musikaaleissa, sekä sooloartistina että muille eri artisteille ja yhtyeille. Hän alkoi esiintyä jo hyvin nuorella iällä. Keväällä 2003 hän osallistui Tanskan kykyjenetsintäohjelma Popstarsin kolmanteen kauteen, joka lähetettiin Tanskan TV 2- ja TV 2 Zulu -kanavilla. Kilpailussa hän voitti paikan Tanskan uudessa Fu:el-nimisessä poikabändissä, joka kuitenkin hajosi seuraavana vuonna. Patrick Spiegelberg edusti Tanskaa vuoden 2008 Eurovision Tanssikilpailussa Glasgowssa, Britanniassa, yhdessä Katja Svenssonin kanssa. He sijoittuivat kuudennelle sijalle, mutta voittivat tuomariäänestyksen. Vuodesta 2007 vuoteen 2010 hän työskenteli popyhtye Infernalin koreografina ja tanssijana heidän kiertueillaan
Mare Island Naval Shipyard

Mare Island Naval Shipyard (MINSY) oli Yhdysvaltain laivaston ensimmäinen Tyynenmeren rannikolle perustettu tukikohta. Se sijaitsee Kaliforniassa Vallejossa 25 mailia San Franciscosta koilliseen. Napa-joki läpäisee Mare Islandin salmen erottaen niemimaan telakan Vallejon kaupungin yhteydestä. Telakka oli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain länsirannikon merkittävin sukellusvenesatama, minkä lisäksi se valvoi San Franciscon lahden telakkateollisuutta. Tukikohta suljettiin 1996, mihin mennessä sitä oli uudelleen organisoitu useaan kertaan. Alue liitettiin vuonna 1960 Kalifornian historiallisten maamerkkien luetteloon (engl. California Historical Landmark) ja vuonna 1975 kansallisten historiallisesti merkittävien alueiden luetteloon (engl. National Historic Landmark District).
Stridsbåt 90 H

Strisbåt 90 H (Strb 90 H) on ruotsalaisen Dockstavarvetin kehittämä syöksyvene, joka on käytössä Ruotsin merivoimissa ja nimellä Combat Boat 90 (CB90) useissa muissa laivastoissa kuten Norjan (S90N), Kreikan, Meksikon (CB90 HMN), Malesian ja Brasilian laivastoissa. Alusta on valmistettu yhteensä 250-300 kappaletta, joista 200 Ruotsin laivastolle. Alus on nopea ja ketterä, joka kykenee erittäin tiukkoihin käännöksiin suuressa nopeudessa. Se kykenee pysähtymään täydestä vauhdista 2,5 veneenpituuden matkalla ja vähentämään pituus ja poikittaissuuntaista keinuntaa ajon aikana. Aluksen uppouma on pieni ja syväys pieni. Aluksen kaksi vesisuihkuvetolaitetta mahdollistavat jopa 40 solmun nopeuden matalassakin vedessä.
Taikapiiri (pelitutkimus)

Taikapiiri on pelitutkimuksen käsite, jonka loi Johan Huizinga kirjassaan Leikkivä ihminen. Käsitteen idea on, että kun peli alkaa, syntyy erityinen tila. Käsite erottaa pelaamisen muusta arjesta erilliseksi hetkeksi, joka antaa sille erityisen aseman ja selittää pelaamisen merkitystä elämässämme. Käsite myös kattaa kaikki eri pelityypit, minkä vuoksi voidaan puhua peleihin yleisesti soveltuvasta teoriasta. Taikapiiri on myös vertauskuva, joka tiivistää monimutkaisen kokonaisuuden. Taikapiiri-käsitteellä on tämän takia merkittävä asema pelitutkimuksessa. Taikapiiriä on tutkittu viime vuosina paljon, ja käsite on kohdannut myös kritiikkiä. Ensimmäinen käsitettä ”taikapiiri” käyttänyt on hollantilainen peleistä ja leikeistä laajalti tutkimusta tehnyt tutkija Johan Huizinga 1900-luvun alkupuolella. Hänen määritelmänsä mukaan taikapiiri on tiettyjen sääntöjen mukaan näytelty tilapäinen mielikuvitusmaailma oikean todellisuuden sisällä. Käsitteen ideana on, että peli ja leikki eroavat oleellisesti muusta sosiaalisesta toiminnastamme. Huizinga rinnastaa pelit ja rituaalit, ja toteaa, että ne ovat olleet olemassa niin kauan kuin nykyihminenkin. Huizinga näkee taikapiirin nimenomaan leikin käsitteenä
Walt Kelly

Walter (Walt) Crawford Kelly (25. elokuuta 1913 Philadelphia – 18. lokakuuta 1973 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, joka muistetaan parhaiten luomastaan strippisarjakuvasta Pogo. Kelly varttui Connecticutin Bridgeportissa ja työskenteli ensin toimittajana ja kuvittajana kotikaupunkinsa lehdessä Bridgeport Postissa. Vuosina 1936–1941 hän työskenteli animaattorina Disneyn studiolla. Hän oli mukana tekemässä muun muassa Lumikkia, Pinokkiota ja Fantasiaa. Vaikka Disneyllä vietetyt vuodet toimivatkin Kellyn ”piirustuskouluna”, hän ei pitänyt työnsä epäitsenäisestä luonteesta, ja lähti Disneyltä vuoden 1941 suuren työriidan aikana. Hän siirtyi sarjakuva-alalle, ja ryhtyi piirtämään vuodesta 1942 alkaen Dell Comicsin julkaisemaan Animal Comics -sarjakuvalehteen tarinoita, joissa esiintyivät ensi kerran tulevat Pogon päähenkilöt, ensimmäisinä Pogo-opossumi ja Albert-alligaattori. Kelly palkattiin vuonna 1948 aloittaneen, lyhytikäiseksi jääneen The New York Star -nimisen lehden kuvittajaksi ja taiteelliseksi johtajaksi. Koska lehdessä ei ollut omaa sarjakuvaa, Kelly ryhtyi piirtämään Pogoa sen sivuilla lokakuusta 1948 alkaen. Lehti lakkasi ilmestymästä jo tammikuussa 1949, mutta Kelly sai sarjakuvansa myytyä Post-Hall-syndikaatille, ja Pogo alkoi ilmestyä syndikoituna 16. toukokuuta 1949 alkaen
Osnovy geopolitiki

Osnovy geopolitiki. Geopolititšeskoje buduštšeje Rossii (ven. Основы геополитики. Геополитическое будущее России; suom. Geopolitiikan perusteet. Venäjän geopoliittinen tulevaisuus) on geopolitiikkaa käsittelevä kirja, jonka on kirjoittanut Aleksandr Dugin vuonna 1997. Kirjan toinen tekijä on yleisesikunta-akatemian kenraali Nikolai Klokotov. Kirjan on kustantanut Arktogeja, jonka Dugin itse on perustanut 1990-luvun alussa. Kustantamo sai nimensä saksalaisen okkultisti Guido von Listin samannimisestä kustantamosta. Kirjassa sanotaan, että "[etnisten] venäläisten taisto maailmanherruudesta" ei ole päättynyt ja että Venäjä säilyy "uuden antiporvarillisen, amerikkalaisvastaisen vallankumouksen valmistelualueena". Euraasialainen imperiumi tullaan rakentamaan "yhteisen vihollisen perusteille: atlantismin hylkäämiselle, Yhdysvaltojen strategiselle valvonnalle ja liberaaleista arvoista kieltäytymiselle". Dugin uskoo mannerten väliseen, Amerikan (Dugin mukaan "atlantistien") ja Venäjän johtaman Euroopan (Duginin mukaan "euraasianistien"), väliseen suureen sotaanlähde?
A. J. Muikku

Antti Juho Muikku (22. maaliskuuta 1846 Liperi – 4. helmikuuta 1877 Calumet, Michigan, Yhdysvallat) oli suomalainen toimittaja, joka perusti 1876 ensimmäisen suomenkielisen sanomalehden Yhdysvaltoihin. Muikun vanhemmat olivat puuseppä Antti Muikku ja Maria Leskinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1865 Jyväskylän alkeisopistosta. Muikku opiskeli jonkin aikaa matematiikkaa Helsingin yliopistossa ja toimi laskijana Pietarin lähellä sijainneessa Pulkovon tähtitieteellisessä observatoriossa. Hän muutti 1875 Yhdysvaltoihin ja saapui talvella 1876 Michiganin kuparikaivosalueelle jossa asui suomalaisia siirtolaisia. Muikku perusti keväällä 1876 Hancockiin Amerikan Suomalainen Lehti -nimisen lehden jossa kerrottiin muun muassa samoihin aikoihin pidetystä Philadelphian maailmannäyttelystä. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 14. huhtikuuta 1876 mutta se ehti ilmestyä vain muutamia kuukausia ennen kuin talousvaikeudet pakottivat lakkauttamaan lehden heinäkuussa 1876. Muikku julkaisi vielä syksyllä 1876 Lehtinen-nimistä pienjulkaisua, joka pyrki hankkimaan suomalaissiirtolaisten ääniä republikaaniselle puolueelle samaan aikaan pidetyissä vaaleissa. Tämän jälkeen Muikku asettui asumaan suomalaissiirtolaisten asuntolaan Quincy Hillissä ja täällä hän myös kuoli talvella 1877
Ässät Going to Win

Ässät Going to Win on vuonna 1986 julkaistu Porin Ässien jääkiekkojoukkueen kannatuslaulu, jonka esittää Seventh Heaven. Kyseessä on yhtyeen ainoa julkaisu. Kappaleen sanoituksen on tehnyt porilainen musiikkitoimittaja Johnny-Kai Forssell. ”Ässät Going to Win” on myös yksi ensimmäisistä Suomessa tehdyistä rap-kappaleista. Levyn muusikoista Heikki Elo tunnetaan kapellimestarina ja klassisen musiikin säveltäjänä, joka on tehnyt musiikkia myös useisiin televisiosarjoihin. Juha Haapio puolestaan on soittanut pitkään lukuisten iskelmälaulajien taustaorkesterina esiintyneessä Mistral-yhtyeessä.
Hollister

Hollister voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Gallia Transalpina

Gallia transalpina (”Alppien tuonpuoleinen Gallia”), myös Gallia ulterior (”Kaukaisempi Gallia”), oli Rooman valtakuntaan kuuluvan Gallian osa, joka oli Roomasta katsottuna Alppien toisella puolella. Se oli myös Rooman tasavaltalaisaikainen provinssi (lat. Provincia Gallia transalpina), joka käsitti alueen nykyisen Ranskan eteläosissa. Laajassa, maantieteellisessä merkityksessä Gallia transalpina käsitti koko Alppien tuonpuoleisen Gallian, ja sen alue ulottui pohjoisessa Pohjanmerelle, lännessä Atlantille, etelässä Välimerelle ja idässä Alpeille eli Gallian toisen osan Gallia cisalpinan rajalle. Provinssina Gallia transalpina käsitti vain alueen eteläosan eli roomalaisten ensimmäisenä Galliasta valloittaman alueen Välimeren rannikolla. Tämän alueen roomalaiset valloittivat 100-luvulla. Se muodostui Gallia transalpinan provinssiksi, joka vaikuttaa olleen olemassa noin vuonna 121 eaa. Alueen valloitus mahdollisti maayhteyden Hispaniaan, jonka roomalaiset olivat vallanneet jo aiemmin. Augustuksen aikana noin 22 eaa. Gallia transalpinan provinssista muodostettiin Gallia Narbonensiksen provinssi. Muu osa maantieteellisestä Gallia transalpinasta valloitettiin Julius Caesarin johdolla noin vuosina 58–51 eaa. Se kehittyi Gallia comatan provinssiksi, joka jaettiin myöhemmin kolmeksi provinssiksi, Gallia Aquitania, Gallia Belgica ja Gallia Lugdunensis
Alinen Heinijärvi

Alinen Heinijärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Heinijärvellä sijaitseva järvi. Alisen Heinijärven pinta-ala on 17,8 hehtaaria, ja sen pituus on 530 metriä ja leveys 150 metriä. Se sijaitsee kallioperän murrokseen muodostuneessa painaumassa. Järven ympäristö on pääosin alavaa moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Sen itäpuolella kohoaa mäki, joka kohoaa 30 metrin korkeuteen. Järvessä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 3,2 kilometriä pitkä. Rannoille on rakennettu kymmenen vapaa-ajan asuntoja, joille tulee tiet Heijärven ja Heinoon väliseltä kylätieltä. Alinen Heinijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu
Heinijärvi (Karkku)

Heinijärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Heinijärvellä sijaitseva järvi. Heinijärven pinta-ala on 18,4 hehtaaria ja sen pituus on 2,2 kilometriä ja leveys 300 metriä. Järvi on kapeimmillaan Heinjärven kohdalla, missä sijaitsee 15–35 metriä leveä salmi. Järven eteläosa haarautuu kahdeksi erikokoiseksi lahdeksi, joista pienemmän ympärillä on vain peltomaata. Järvi on syntynyt kalliomurrokseen, jossa virtaa myös järven läpi laskeva Heinijärvenoja. Ympäröivät kalliomäet kohoavat vähintään 15 metrin ja paikoitellen 25 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Jyrkimmät rannat sijaitsevat järven pohjoisosassa. Järven rantaviiva on 5,6 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa . Itärannalla sijaitsee pieni Heinijärven kulmakunta, jossa ovat järven ainoat rantaan ulottuvat peltomaat. Järven lähiympäristöön on rakennettu neljä kiinteästi asuttua tilaa ja rannoille noin 20 vapaa-ajan asuntoa. Heinoon ja Hornion yhdistävä kylätie kulkee järven itäpuolella. Järven keskikohdan yli kulkee korkeajännitelinja
Raf Vallone

Raf (Raffaele) Vallone (17. helmikuuta 1916 Tropea – 30. lokakuuta 2002 Rooma) oli yksi toisen maailmansodan jälkeisen Italian merkittävimmistä elokuvanäyttelijöistä. Nuorena ammattijalkapalloilijan urasta haaveillut Vallone opiskeli lakia ja kirjallisuutta Torinon yliopistossa, liittyi sodan aikana Italian vastarintaliikkeeseen ja työskenteli sen jälkeen kommunistilehti L’Unitàn ja La Gazzetta del Popolon toimittajana. Sitä ennen hänellä oli pikku rooli Goffredo Alessandrinin elokuvassa Noi vivi vuonna 1942. Vahva sivurooli Giuseppe De Santisin elokuvassa Katkeraa riisiä (Riso amaro, 1949) teki Vallonesta heti tavattoman suositun sekä yleisön että elokuva-arvostelijoiden keskuudessa. Sitä seurasivat pääosat De Santisin ohjaamassa Taistelu oliivipuiden varjossa (Non c’è pace tra gli ulivi, 1950), Pietro Germin Toiveitten tiessä (Il cammino della speranza, 1950), Alberto Lattuadan Annassa (1951) ja monissa muissa elokuvissa. Komeapiirteinen, voimakkaita ja rehellisiä henkilöhahmoja esittänyt näyttelijä herätti huomiota myös ulkomailla, ja 1950-luvulla hän teki useita elokuvia Ranskassa. Kotimaassaan Vallonen merkkiteoksia olivat Lattuadan Kuuma rannikko (La spiaggia, 1954) ja Rakastunut Guendalina (Guendalina, 1957). 1950-luvun lopulta lähtien Vallone esiintyi myös teatterissa. Hänen suurin menestyksensä oli pääosa Peter Brookin Pariisissa ohjaamassa Arthur Millerin näytelmässä Näköala sillalta vuonna 1958. Myöhemmin Vallone työskenteli Hollywoodissa muun muassa Anthony Mannin El Cidissä (1961), Otto Premingerin Kardinaalissa (1963), John Hustonin Kremlin kirjeessä (The Kremlin Letter, 1970) sekä monissa muissa tasoltaan vaihtelevissa elokuvissa