nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Koiralammi (Urjala)

Koiralammi  on Pirkanmaalla Urjalan taajamassa Peltorinteellä sijaitseva pieni lampi. Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue jaetaan vielä Kortejärven–Rutajärven alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 104,2 metriä meren pinnan yläpuolella ja sen erottaa Pourunlammista kapea harjuselänne. Lampeen ei laske ojia, mutta sen laskuojana toimii alussa suoraksi kaivettu oja, joka laskee Rutajärveen. Lampi on 150 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,0 hehtaaria. Rantaviivaa on 550 metriä. Lammen itärantaan laskee harjun rinne ja länsirannassa on umpeen ruohottuva suo. Harjulla sijaitsee joitakin asuintaloja ja lammen lounaisrannassa sijaitsee valtatien 9 varrella oleva motelli.
Vähä Mustajärvi (Urjala)

Vähä Mustajärvi  on Pirkanmaalla Urjalassa sijaitseva järvi. Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue jaettiin neljännessä jakovaiheessa Nuutajoen valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,3 metriä meren pinnan yläpuolella ja siihen laskee neljä metsäojaa. Järvi itse laskee Isoon Mustajärveen lyhyttä ojaa myöten. Järvien vedenpinnoissa on vain 0,1 metrin korkeusero. Järvi on 550 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 7,2 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja järven rannat ovat autiot. Järvelle pääsee Isolle Mustajärvelle johtavia teitä myöten.
Karjalammi (Urjala)

Karjalammi  on Pirkanmaalla Urjalan Välkkilässä sijaitseva järvi. Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä Kolkanjoen–Kokonjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 115,9 metriä meren pinnan yläpuolella ja siihen laskee 6 metsä- tai suo-ojaa. Huomattavimmat ojat tuovat lampeen ojitetun Kivenkorvensuon kuivatusvesiä. Lammen rantaan on myös kolme lampea, joista on kaivettu yhdyskanavat lampeen. Lammen laskuoja lähtee sen kaakkoispäästä ja se laskee yli 8 metriä pudottuaan läheiseen Kokonjärveen. Lampi on 500 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 7,0 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja rannoista vain länsipäässä on suota. Rantojen tuntumaan on rakennettu 10 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13681.
Hangaslammi (Urjala)

Hangaslammi  on Pirkanmaalla Urjalan Välkkilässä sijaitseva järvi. Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä Kolkanjoen–Kokonjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 132,6 metriä meren pinnan yläpuolella ja siihen laskee Lystinkankaalta pienten ojien kuivatusvedet. Lammen laskuoja lähtee sen luoteispäästä ja yhtyy Ämmäojan nimisenä Kolunkulmalla Lammasojaan, joka puolestaan yhtyy Kokonjokeen Urjalan aseman lähellä. Lampi on 850 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,8 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä ja rannoille on rakennettu 8 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tie Välkkilän suunnalta yhdystieltä 13681.
Sammakkolammi (Urjala, Hakolahti)

Sammakkolammi  on Pirkanmaalla Urjalan Hirsijärvenkulmalla sijaitseva järvi. Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue on jaettu vielä Kolkanjoen–Kokonjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133,7 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee Lahmajärven pohjoispuolella olevan harjun länsipuolella suolla. Suolla sijaitsevat myös Suokullin ja Likolammin lammet, joiden vedet kulkeutuvat samoihin suojiin, johon Sammakkolammen vedet on ohjattu. Ne laskevat lopuksi Lahmajärven kaakkoispäähän Mäyränlahteen. Lampi on 200 metriä pitkä, 50 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja sen harjunpuolelille rannoille on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Ohtisten ja Lautaportaan yhdistävältä yhdystieltä 2846. Hämeenlinnan Kalvolan puoleinen raja ohittaa lammen 200 metrin etäisyydellä idässä.
Francon Espanja

Francon Espanjalla (esp. España franquista) tarkoitetaan Espanjaa vuosina 1939–1975, jolloin Francisco Franco hallitsi maata diktaattorina. Francon Espanjan historia voidaan jakaa kolmeen vaiheeseen, jotka ovat fasistinen vaihe vuosina 1939–1943, eristyneisyyden kausi 1944–1959 ja modernisointivaihe 1960–1975. Espanja oli kolme vuotta kestäneen sisällissodan seurauksena köyhtynyt, ja kansa jakautunut kahtia. Fasistiselle kaudelle oli ominaista hävinneen osapuolen verinen sorto. Professori Stanley G. Paynes on arvioinut, että sisällissodan jälkeisinä vuosina teloitettiin 100 000–200 000 tasavaltalaista. Toinen maailmansota alkoi vain viisi kuukautta Francon valtaannousun jälkeen. Aluksi Franco valitsi puolueettomuuden, mutta alkoi Ranskan miehityksen jälkeen neuvotella Adolf Hitlerin kanssa. Vuonna 1943 Franco palasi puolueettomuuden linjalle. Fasistinen vaihe päättyi Mussolinin kukistumiseen. Yhdistyneet kansakunnat kehotti vuonna 1946 jäsenvaltioitaan katkaisemaan diplomaattiset suhteensa Espanjaan, mikä oli onnettomuus Francolle
Avengers: Infinity Warin ja Avengers: Endgamen tuotanto

Avengers: Infinity War ja Avengers: Endgame ovat yhdysvaltalaisia supersankarielokuvia, jotka perustuvat Marvel Comicsin luomaan Kostajat-supersankariryhmään. Ne ovat jatko-osia elokuville The Avengers (2012) ja Avengers: Age of Ultron (2015), sekä Marvel Cinematic Universen (MCU) yhdeksästoista ja kahdeskymmenestoinen elokuva, ja kolmannen vaiheen seitsemäs ja kymmenes elokuva. Molemmat elokuvat ohjasivat Anthony ja Joe Russo sekä käsikirjoittivat Christopher Markus ja Stephen McFeely. Elokuvassa on laaja näyttelijäkaarti, joka koostuu aiempien MCU-elokuvien näyttelijöistä. Elokuvien kehittäminen alkoi kun Ikuisuuskivet ja Ikuisuuden rautahanska esiteltiin Marvel Studiosin aiemmissa elokuvissa. Näyttelijöiden valinta alkoi vuonna 2013, kun Robert Downey Jr. allekirjoitti sopimuksen esiintymisestä kolmannessa Avengers-elokuvassa. Elokuvat julkistettiin vuonna 2014 nimillä Avengers: Infinity War – Part 1 ja Avengers: Infinity War – Part 2. Russon veljekset sekä Markus ja McFeely liittyivät projektiin vuoden 2015 alussa. Heinäkuussa 2016 Marvel ilmoitti antavansa elokuville uudet nimet, ensimmäiselle Avengers: Infinity War, ja joulukuussa 2018 jälkimmäiselle elokuvalle Avengers: Endgame. Infinity Warin kuvaukset alkoivat 23. tammikuuta 2017 Pinewood Atlanta Studiosilla, Georgiassa, lisäkuvaukset tehtiin Englantiin ja Skotlantiin
Kurt Gerron

Kurt Gerron (11. toukokuuta 1897 Berliini, Saksa – 28. lokakuuta 1944 Auschwitz, Puola) oli saksalainen kabareetaiteilija, näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän opiskeli lääketiedettä, mutta valmistuttuaan kiinnostui teatterista. Hänestä tuli yksi Weimarin Saksan suosituimmista näyttelijöistä, joka tunnettiin muun muassa roolitöistään Bertolt Brechtin musiikkinäytelmässä Kolmen pennin ooppera ja Josef von Sternbergin elokuvassa Sininen enkeli. Gerron joutui natsien juutalaisvainojen vuoksi työttömäksi, ja hän pakeni vaimoineen Saksasta Ranskaan ja sieltä edelleen Itävaltaan ja Alankomaihin. Saksalaiset vangitsivat hänet Alankomaissa, josta hänet lähetettiin Theresienstadtin keskitysleirille. Hänet surmattiin Auschwitzissa lokakuussa 1944. Kurt Gerson syntyi keskiluokkaiseen saksanjuutalaiseen perheeseen Berliinissä 1897. Hänen isänsä oli kondiittori ja äitinsä kotiäiti. Hän opiskeli lääketiedettä, kunnes värväytyi ensimmäisen maailmansodan syttymisen jälkeen asevoimiin. Hän haavoittui rintamalla ja jatkoi parannuttuaan lääketieteen opintoja, mutta hänet kutsuttiin uudelleen palvelukseen lääkintämieheksi, jona hän toimi sodan loppuun saakka
Kohoutekin komeetta

Tarkennus: Hyvin paljon lähteettömiä kohtia Kohoutekin komeetta (tunnus C/1973 E1) on tšekkiläisen tähtitieteilijä Luboš Kohoutekin 7. maaliskuuta 1973 löytämä komeetta eli pyrstötähti. Se oli lähimpänä aurinkoa eli perihelissään 28. joulukuuta samana vuonna. Kohoutekin komeetta on pitkäjaksoinen komeetta; se oli näkyvissä edellisen kerran noin 150 000 vuotta sitten, ja seuraavan kerran se on näkyvissä noin 75 000 vuoden kuluttua. Kun se vuonna 1973 tuli näkyviin, se oli jättiläis­planeettojen aiheuttamien häiriöiden vuoksi hyperbelimäisellä radalla eli sen radan eksentrisyys oli yli 1. Radan perusteella pääteltiin, että se olisi ollut Oortin pilveen kuuluva kappale. Siksi uskottiin, että kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun komeetta koskaan oli kulkenut aurinkokunnan sisäosien kautta, mikä olisi aiheuttanut kaasujen näyttävän purkautumisen komeetasta. Kohoutekin komeetan lähestyessä Harvardin yliopiston tähtitieteilijä Fred Whipple sanoi sitä The Time -lehdessä "vuosisadan komeetaksi". Tähtitieteilijöiden ennakkoarviot sen magnitudista sen ollessa lähimmillään vaihtelivat noin -2:sta -10,5:een, mutta lehdistössä esiintyi liioiteltuja arvoita, joiden mukaan se olisi ollut jopa kirkkaampi kuin täysikuu (jonka magnitudi on noin -12,7). Poikkeuksellisen kirkasta komeettaa odottaneille se osoittautui kuitenkin pettymykseksi, ehkä siksi, että se hajosi osittain lähestyessään Aurinkoa ennen kuin se oli lähimmillään Maata. Koska tämä oli todennäköisesti ensimmäinen kerta, kun komeetta kävi Aurinkokunnan sisäosissa,  siinä oli yhä jäljellä suurin osa siinä alun perin olleista helposti haihtuvista aineista
San Juan de los Morros

Koordinaatit: 9°54′39″N, 67°21′29″W San Juan de los Morros on Guáricon osavaltion pääkaupunki Venezuelassa. Siellä on noin 116 000 asukasta. San Juan de los Morros sijaitsee keskisen ylänköalueen etelärinteellä. Se tunnetaan kuumista lähteistään. Siitä tuli osavaltion pääkaupunki vuonna 1934.
San Carlos (Venezuela)

Koordinaatit: 9°39′0″N, 68°35′0″W San Carlos on Cojedesin osavaltion pääkaupunki Venezuelassa. Siellä on noin 92 000 asukasta. San Carlos sijaitsee Tirgua-joen varrella keskisen ylänköalueen juurella. Sen perustivat vuonna 1678 kapusiinilähetyssaarnaajat. Nykyisin se on ympäröivän maanviljelysalueen kauppakeskus.
John Middleton

John Middleton (s. 7. syyskuuta 1953 Bradford, Yorkshire, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten pastori Ashley Thomasin roolista ITV:n draamasarjassa Emmerdale, jossa Middleton näytteli vuodesta 1996 vuoteen 2017. Hän on näytellyt myös vuosina 1993 ja 1994 draamasarjassa Coronation Street.
Polyvinyylialkoholi

Polyvinyylialkoholi (PVOH, PVA tai PVAl) on vesiliukoinen synteettinen polymeeri. Sitä käytetään paperin valmistusprosessissa, tekstiileissä ja erilaisissa pinnoitteissa kalvopäällystysaineena. Se on valkoista ja hajutonta. Polyvinyylialkoholia voidaan käyttää kalvopäällystysaineena lääketeollisuudessa tablettien ja kapseleiden päällystämiseen. Polyvinyylialkoholin E-koodi on E1203 ja sen päivittäinen hyväksyttävä enimmäissaanti eli ADI-arvo on 50 mg/kg/vrk. Polyvinyylialkoholia käytetään emulsiopolymeroinnissa suojakolloidina polyvinyyliasetaattidispersioissa. Polyvinyylialkoholia käytetään myös synteettisen kuidun vinylonin valmistamiseen.
Reijo Sallinen

Reijo Iisakki Sallinen (s. 15. kesäkuuta 1942 Oulu) on suomalainen upseeri, joka toimi Pohjan prikaatin komentajana. Sallinen syntyi toimitusjohtaja Yrjö Sallisen ja Anna-Liisa Lammen perheeseen. Hänen puolisonsa oli Anja Nevasaari (k. 1997). Sallinen tuli ylioppilaaksi Tuiran yhteiskoulusta 1960. Kadettikoulusta hän valmistui 1965 ja toimi sitten opetusupseerina 1965–1966, toimistoupseerina 1966–1967 ja komppanianpäällikkönä 1967–1969 Lapin jääkäripataljoonassa. Sisä-Suomen sotilasläänin esikunnan koulutustoimiston päällikkö Sallinen oli 1970–1973, Oulun sotilaspiirin esikunnan järjestelytoimiston päällikkö 1975–1980, Pohjois-Suomen sotilasläänin järjestelytoimiston päällikkö 1980–1983 ja koulutustoimiston päällikkö 1983–1986. Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkönä Sallinen toimi 1986–1987, Oulun sotilaspiirin päällikkönä 1987–1993 ja Pohjan prikaatin komentajana 1993–1996 Tauno Ylänteen jälkeen. Vakinaisesta palveluksesta Sallinen erosi vuoden 1997 alussa. Sotilasuransa jälkeen Sallinen oli Oulun kaupunginhallituksen jäsen, toimien myös kahteen otteeseen sen varapuheenjohtajana
Sara Jane Moore

Sara Jane Moore (s. 15. helmikuuta 1930) on yhdysvaltalainen nainen, joka yritti ampua presidentti Gerald Fordin vuonna 1975. Moore tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen, josta hän pääsi ehdonalaiseen 32 vuoden päästä joulukuussa 2007. Moore oli ollut tekemisissä vasemmistoradikaalien kanssa, ja hän uskoi presidentin murhan aloittavan vallankumouksen. Hän oli ollut kirjanpitäjänä People In Need -ruokajakelussa, joka perustettiin Patty Hearstin kidnapanneen Symbioottinen vapautusarmeija -terroristijärjestön vaatimuksesta. Hän oli myös FBI:n ilmiantaja. Juuri ennen murhayritystä Yhdysvaltain salainen palvelu takavarikoi Moorelta .45-kaliiperin revolverin, jolloin Moore osti uuden aseen. Moore yritti ampua presidenttiä St Francis Hotellin edessä San Franciscossa 22. syyskuuta 1975, eli 17 päivää sen jälkeen, kun Charles Mansonin seuraaja Lynette Fromme oli yrittänyt tappaa Fordin Sacramentossa. Moore seisoi väkijoukossa noin 12 metrin päässä presidentistä ja laukaisi
Cartago (Kolumbia)

Koordinaatit: 4.7474°N, 75.9097°W Cartago on kaupunki ja kunta Kolumbian Valle del Caucan departementissa, linnuntietä noin 204 kilometriä pääkaupunki Bogotásta länteen. Vuonna 2005 kunnan väkiluku oli 124 831 asukasta ja väestöennuste arvioi vuoden 2017 kesäkuun lopun väkiluvuksi 133 652 asukasta.
Maria Vainio-Kurtakko

Maria Vainio-Kurtakko (s. 1976) on suomalainen historiantutkija, tietokirjailija ja asiantuntija. Vainio-Kurtakko on koulutukseltaan filosofian tohtori, ja hän toimii Svenska litteratursällskapetissa tuottajana. Vainio-Kurtakon erityisalaa ovat Albert Edelfelt ja sääty-yhteiskunnan viimeiset vuosikymmenet. Vainio-Kurtakko väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2010 aiheesta Idyll eller verklighet? : Albert Edelfelt och Gunnar Berndtson i det moderna genombrottets ambivalens. Vainio-Kurtakko on kirjoittanut ja toimittanut tieteellisiä kirjoja ja artikkeleita sekä julkaissut tietokirjoja. Hänen johtamansa asiantuntijaryhmä sai vuonna 2016 Tiedonjulkistamispalkinnon verkkojulkaisusta Albert Edelfelts brev. Vainio-Kurtakon kirja Ett gott parti Albert Edelfeltistä ja tämän vaimosta Ellan de la Chapellesta oli ehdolla Vuoden 2022 tiedekirjaksi. Kirja on suomennettu nimellä Sovelias liitto. Vainio-Kurtakko on kirjoittanut useamman kirjan Albert Edelfeltistä ja julkaissut tieteellisiä artikkeleita naisten roolista avioliitossa ja yhteiskunnassa 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun Suomessa, sekä aatelistosta ja kartanoelämästä.
Palynologia

Palynologia on tieteenala, joka tutkii siitepölyä. Jos palynologiaa tarkastellaan botaniikan näkökulmasta, tutkitaan nykyisten kasvien siitepölyä. Jos sitä tarkastellaan geologian näkökulmasta, tutkitaan fossiloitunutta muinaista siitepölyä. Ihmiskunnan varhaisina aikoina siitepölyä kerättiin ja sitä muokattiin asioita, joita käytettiin hyväksi monenlaisissa arkisissa esineissä. Melissopalynologia on palynologian osa-alue, joka tutkii hunajassa olevaa siitepölyä ja josta on hyötyä hunajantuottajille. Palynologiaa hyödynnetään useissa yhteyksissä, muun muassa aerobiologian kanssa siten, että siitä on hyötyä siitepölyallergikoille. Nykyisten kasvien siitepölyä tutkimalla voidaan arvioida siitepölyn leviämissuuntia alueelta toiselle. Stratigrafisilla menetelmillä tutkitaan fossiloitunutta siitepölyä, jota on säilynyt ainakin järvien pohjien alla ja soissa. Siitepölyanalyysin avulla selvitetään paleoekologisia tekijöitä maaperän kerrostumien syntymisen ajalta, kuten kasvillisuus ja ilmastotekijät. Sen avulla voidaan myös määrittää maakerrostumien ikää. Siitepölyanalyysissä on se haaste, että jonkin kasvilajin siitepölyn määrä ei osoita kasvilajin yksilöiden määrää alueella, koska eri kasvilajien siitepölyn tuotannon määrä on erilainen. Joskus siitepölyanalyysissä käytetään absoluuttista menetelmää, jolla mitataan siitepölyn määrä alueen tietyllä pinta-alalla vuosittain
Särämäki

Särämäen korkein kohta heinäkuussa 2016. muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa Särämäki on mäki Kiikalassa Salossa Varsinais-Suomessa. ´164 metriä korkea mäki kuuluu Natura 2000 -suojeluohjelmaan ja on Varsinais-Suomen maakunnan korkein kohta. Mäki on osa Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualuetta. Se muodostuu pitkästä, jyrkkärinteisestä lounas–koillinen -suunrtaisesta kalliojaksosta. Kasvillisuus mäellä on monipuolista ja osaksi harvinaista, sen alueella esiintyvät ainakin vuorimunkki ja karvakiviyrtti. Jyrkänteiden alla on kuivaa lehtoa ja kaakon puolella metsälehmusta kasvava jyrkänteenaluslehto, jonka lajeihin kuuluvat lehtokuusama ja mustakonnanmarja. Mäen eteläpuolelle jäävät Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluvat Ruukinjärvi, Säräjärvi, Sakarjärvi ja joukko muita pikkujärviä, mäen pohjoispuolelle samaan vesistöön kuuluvat Kolmperänen, Tervakas ja Suolammi. Mäen huippu on 164 metriä meren pinnan yläpuolella ja se on Varsinais-Suomen maakunnan korkein kohta. Mäen lakiosa on supra-akvaattinen eli vedenkoskematon, mikä tarkoittaa että jääkauden jälkeen mäen huippu ei ole ollut veden peittämä, vaan on jään alta paljastuttuaan ollut jatkuvasti kuivaa maata. Mäki sijaitsee pääosin Kiikalan Johannislundin kylässä ja ulottuu myös viereisen Lasikylän alueelle. Historiallisesti se on kuulunut Kiikalan Hidoisenpyölin (vuodesta 1964 Lasikylä) ja Säräjärven kyliin, jotka molemmat ovat synnyltään keskiaikaisia autiopyölejä
Talvisodan täydennyslentotoiminta

Talvisodan täydennyslento-osastot olivat Suomen ilmavoimien joukkoyksikköjä, jotka vastasivat reservistä palaavalle lentohenkilöstölle annetusta jatkokoulutuksesta talvisodassa. Annetun koulutuksen tavoitteena oli henkilöstön rintamavalmius. Yksiköt kouluttivat satoja henkilöitä ilmavoimien ohjaajiksi, tähystäjiksi ja konekivääriampujiksi. Koulutustoiminta toteutettiin talvisodassa kolmessa täydennyslentorykmentissä ja yhdessä täydennyslentolaivueessa, jotka jatkoivat koulutustoimintaa myös välirauhan aikana. Liikekannallepanosuunnitelmiin kuului vuodesta 1935 alkaen ainakin kahden koulutuslaivueen perustaminen jokaiselle ilmavoimien lentoasemalle. Mahdollisen sotatilan päättyessä laivueet olisi myös lakkautettu. Vuoden 1938 alussa ilmavoimat siirtyi kiinteistä lentoasemista liikkuvaan rykmenttijakoon. Liikekannallepanon koulutuslaivuesuunnitelma pysyi kuitenkin hyvin samanlaisena, lentoasemien sijasta kaikkiin rykmentteihin perustettaisiin kaksi koulutuslaivuetta, joiden tehtävänä olisi reservistä tulevien lentäjien tietojen ja taitojen saattaminen rintamalaivueiden vaatimusten tasolle. Talvisodan liikekannallepanossa, eli ylimääräisissä harjoituksissa (YH) perustettiin 9. lokakuuta 1939 kaikkiin ilmavoimien lentorykmentteihin täydennyslentorykmentit, jotka nimettiin lentorykmenttien mukaisesti täydennyslentorykmenteiksi 1, 2 ja 4. Lisäksi erilliseen lentolaivueeseen perustettiin koulutuslaivue. Täydennyslentorykmentti 1 (T-LentoR 1) sijoitettiin Karviaan, ja sen komentajaksi määrättiin everstiluutnantti Lars Schalin ja koulutuslaivueen komentajaksi kapteeni Urho Toivonen
SNK

SNK Corporation (jap. 株式会社SNK, Kabushiki Gaisha SNK) on japanilainen videopeli- ja laitteistovalmistaja. Yhtiön nimiä ovat olleet: Yhtiön perustaja Eikichi Kawasaki osti sähkölaitteiden yrityksen ja muodosti siitä ensimmäisen Shin Nihon Kikaku -yhtiön vuonna 1973. Vuonna 22. heinäkuuta 1978 kolikkopelien menestyksen innoittamana Kawasaki perusti videopeleihin keskittyvän yrityksen Shin Nihon Kikaku Corporation. Aluksi yritys sai lempinimen "Shin Nihon Kikaku" katakanaksi, mutta vuodesta 1981 lähtien se on muutettu nimellä "SNK" ottamalla nimikirjaimet roomalaisista aakkosista (Shin Nihon Kikaku). Englanninkielinen tekijänoikeusmerkintä oli myös "SNK CORPORATION". Se asettui Kalifornian Sunnyvaleen toimittamaan oman merkkinsä kolikoilla toimivia pelejä Pohjois-Amerikan pelisaleihin. SNK valitsi John Rowen Amerikan toimintonsa johtajaksi. Huhtikuussa 1986 yrityksen nimi muutettiin lempinimeksi "SNK", mutta rekisteröidyn toiminimen piti olla SNK Corporation. Tamä johtuu siitä, että oikeusministeriö ei tuolloin hyväksynyt kauppanimen rekisteröintiä aakkosilla, kuten ADK, NMK, TDK ja RKB Mainichi Broadcasting. Marraskuussa 1986 yhdysvaltalainen tytäryhtiö SNK Corporation of America syntyi Sunnyvalessa, Kaliforniassa
Propagandamalli

Propagandamalli on käsitteellinen kansantaloustieteen malli. Sen kehittivät Edward S. Herman ja Noam Chomsky selittämään, kuinka propaganda ja systeeminen vinouma toimivat joukkotiedotusvälineissä. Malli pyrkii selittämään, miten väestöä manipuloidaan ja miten suostumus taloudellisille, sosiaalisille ja poliittisille toimintaperiaatteille on ”valmistettu” yleisessä ajattelussa propagandan avulla. Teoria esittää, miten uutiset on rakennettu esimerkiksi mainonnan, tiedotusvälineiden omistuksen keskittymisen tai valtion hankinnan kautta luoden luontaisen eturistiriidan, joka toimii epädemokraattisten voimien propagandana. Propagandamallissa yksityinen media koostuu yrityksistä, jotka ovat kiinnostuneita tuotteen – lukijoiden ja yleisön – myymisestä muille yrityksille (mainostajille) pikemmin kuin laadukkaiden uutisten julkaisemisesta. Teoria esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1988 Hermanin ja Chomskyn kirjassa Manufacturing Consent: The Political Economy of the Mass Media. Teoria kuvaa median yhteiskunnallista tarkoitusta. Sen mukaan instituutioiden tutkimus ja niiden toiminta täytyy jättää hyvin tarkasti huomioimatta, lukuun ottamatta marginaalisia elementtejä tai melko hämärää tieteellistä kirjallisuutta. Teoria sisältää viisi yleistä kategoriaa, ”suodatinta”, jotka määrittävät, millaisia uutisia tiedotusvälineissä esitetään. Kategoriat ovat: tiedotusvälineen omistus, tiedotusvälineen rahoittavat lähteet, lähteiden hankinta, ryöpytys, antikommunismi ja pelon ideologia. Hermanin ja Chomskyn mukaan ensimmäistä kolmea kategoriaa pidetään yleisesti tärkeimpänä
Kulmikkaat munat

Kulmikkaat munat (engl. Lost in the Andes!) on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä 32-sivuinen sarjakuvatarina, joka julkaistiin vuonna 1949. Museon vahtimestarina työskentelevä Aku Ankka huomaa sattumalta, että museon kokoelmiin kuuluvat ”kivet” ovatkin todellisuudessa kuutionmuotoisia kananmunia. Elintarviketeollisuus kiinnostuu mahdollisuudesta tuottaa kulmikkaita kanoja ja munia, ja siksi Aku sekä Tupu, Hupu ja Lupu lähtevät etsimään munien alkulähdettä Andien vuoristosta. Lopulta he löytävät vuorten keskeltä kaupungin nimeltä Vihoviimeinen rotankolo, jonka kaikki asukkaat ja rakennukset ovat kulmikkaita. Lisäksi Ankat löytävät ensimmäisinä kulmikkaita munia tuottavat kulmikkaat kanat. Tupu, Hupu ja Lupu joutuvat melkein tuomituksi pakkotyöhön, koska he rikkovat kaupungin lakeja puhaltamalla pyöreitä purukumipalloja. He saavat kuitenkin armahduksen puhallettuaan kananpoikien avulla kulmikkaita purukumipalloja. Ankat palaavat Ankkalinnaan kahden kulmikkaan kanan kanssa, mutta heidän epäonnekseen molemmat kanat ovatkin kukkoja eivätkä siis voi tuottaa jälkeläisiä. Barks sai Kulmikkaat munat valmiiksi lokakuussa 1948, ja tarina julkaistiin Yhdysvalloissa huhtikuussa 1949 Donald Duck One Shot -lehden numerossa 223. Suomessa tarina julkaistiin ensimmäistä kertaa Aku Ankka -lehden numeroissa 11-15/1964.
Orientalisoiva kausi

Orientalisoiva kausi (itämaisten vaikutteiden kausi) oli antiikin Kreikan aikakausi, joka käsittää noin vuodet 725/700–610/600 eaa. Se on saanut nimensä aikakauden taiteen voimakkaista itämaisista vaikutteista (orientalisoiva tyyli). Orientalisoiva kausi voidaan lukea osaksi Kreikan arkaaista kautta (n. 725/700–480 eaa.) sen ensimmäisenä taidehistoriallisena vaiheena. Orientalisoivaa kautta edelsi geometrinen kausi noin 900–725/700 eaa. ja sitä seurasi varsinainen taidehistoriallinen arkaainen kausi noin 600 eaa. alkaen. Orientalisoiva tyyli tunnetaan ennen kaikkea keramiikassa. Korintissa, joka oli aikakauden merkittävin keramiikantuottaja, ajan keramiikka tunnetaan protokorinttilaisena keramiikkana, Attikassa vastaavasti protoattikalaisena keramiikkana. Orientalisoivaa taidetta tuotettiin myös muualla Manner-Kreikassa sekä Kreetalla, Kykladeilla ja muualla Kreikan saaristossa. 700-luvun eaa