nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus

Banaanikärpäsen nykyistä tutkimusta tehdään lähes kaikilla biologian ja lääketieteen osa-alueilla. Nykyään banaanikärpänen onkin yksi yleisimmin biologiassa käytetyistä malliorganismeista, jota käytetään sadoissa laboratorioissa ja josta on eristetty kasvatuksiin tuhansia genotyypiltään erilaisia mutanttikantoja. Myös lajin koko genomin emäsjärjestys on selvitetty jo vuonna 2000, vuotta ennen ihmisen genomia. Erityisesti banaanikärpäsiä käytetään geneettisissä ja fysiologisissa tutkimuksissa, sekä lääketieteessä erilaisten sairauksien tautimallina. Koska ihmisen ja banaanikärpäsen geenitoimintojen on havaittu olevan pohjimmiltaan melko samanlaisia, voidaan kärpäsellä saatuja tuloksia soveltaa usein myös ihmisellä. Pelkkä sattuma tai tutkimuksen pitkä historia eivät ole syynä banaanikärpäsen suosioon tutkimuskohteena tai sen valintaan tutkimuksen malliorganismiksi. Banaanikärpäsen käyttöön ovat koko tutkimuksen historian ajan vaikuttaneet useat seikat, kuten: Nykyistä tutkimusta ovat sen lisäksi edistäneet huomattavasti: Erityisesti kärpästen kasvattamisen helppous, edullinen hinta, nopeus ja pitkä tutkimusperinne ovat tehneet banaanikärpäsestä suositun tutkimuskohteen. Samoin monipuolinen kokeellinen tutkimus on banaanikärpäsellä luonnollisesti huomattavasti helpompaa kuin esimerkiksi ihmisellä, joka puoltaa sen käyttöä varsinkin ihmisten sairauksien tutkimisessa. Nykyään monien uusien geenimuuntelutekniikoiden kehitys, kuten siirto- ja poistogeenisten yksilöiden tuottaminen tai kohdennettu mutageneesi on mahdollistanut geenien toiminnan ja säätelyn entistä yksityiskohtaisemman selvittämisen. Lyhyen sukupolvenkierron vuoksi kokeiden tulokset ovat myös nopeasti nähtävissä. Tämän lisäksi jo olemassa olevan tiedon ja tutkimuksen valtava määrä jouduttaa uuttakin tutkimusta. Internetin kehityksen myötä alan tutkijat ovat myös verkostoituneet entistä voimakkaammin
17 (luku)

17← 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 → 17 (seitsemäntoista) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 16 ja seuraa luku 18. Italialaiset pitävät lukua 17 epäonnenlukuna. Monissa asuintaloissa ei ole huoneistoa numero 17 ja lentoyhtiö Alitalian koneissa ei ole sennumeroista istuinriviä. Numeroa on pidetty pahana jo antiikin ajoista lähtien. Eräs monista selityksistä tälle on roomalainen numero XVII, joka on anagrammi sanasta VIXI, joka luettiin latinan kielessä vissi (elin, olen elänyt) merkityksessä ”olen kuollut, en elä enää”. Toisen selityksen mukaan Raamatussa mainittu vedenpaisumus alkoi kuukauden seitsemäntenätoista päivänä. Sen sijaan lukua 13 pidetään Italiassa onnea tuottavana lottoarvonnoissa ja vastaavissa onnenpeleissä.
Yhdysvaltain talous

Yhdysvaltain kansantalous on erittäin kehittynyt jälkiteollinen sekatalous, jossa yksityinen sektori on kuitenkin huomattavasti julkista suurempi. Luonnonvarojen runsaus on edelleen keskeinen vaurauden lähde, mutta tietointensiivisen talouden lisäännyttyä myös inhimillinen pääoma on alati tärkeämpi. Yhdysvaltain bruttokansantuote on ollut 1900-luvun alusta maailman suurin, ostovoimalla mitattuna Kiina ohitti sen 2010-luvulla. Yhdysvaltain bruttokansantuote henkeä kohti on maailman korkeimpia ja maa sijoittuu korkealle 12. sijalle Yhdistyneiden kansakuntien Inhimillisen kehityksen indeksillä. Maan valuutta on yhdysvaltain dollari, joka on yleisin kansainvälisen talouden rahayksikkö. Sen korkotasoa ohjaa itsenäinen keskuspankki Federal Reserve System (Fed), jonka lisäksi maassa on 12 alueellista keskuspankkia. Noin 67 prosenttia maailman valuuttareserveistä säilytetään Yhdysvaltain dollareina. 2020-luvun alun koronapandemian hiivuttua vuonna 2023 Yhdysvaltain bruttokansantuotteen arvioidaan olevan noin 27 biljoonaa dollaria ja asukasta kohden noin 80 000 dollaria. Yhdysvaltain tärkein sektori on palvelusektori, joka työllistää noin kolme neljäsosaa työvoimasta. Taloudellinen toiminta vaihtelee suuresti maan osien välillä, monien teollisuudenalojen ollessa keskittyneitä tiettyihin kaupunkeihin tai tietyille alueille. Esimerkiksi New York on Amerikan rahaelämän, julkaisemisen ja mainostamisen keskus
Täällä Pohjantähden alla (vuoden 1968 elokuva)

Täällä Pohjantähden alla on Edvin Laineen ohjaama suomalainen historiallinen draamaelokuva vuodelta 1968. Se pohjautuu Väinö Linnan romaanitrilogian Täällä Pohjantähden alla kahteen ensimmäiseen osaan. Elokuva oli Suomessa vuoden katsotuin ja on yhä kaikkien aikojen neljänneksi katsotuin kotimainen elokuva 1 020 000 katsojallaan. Vuonna 1970 elokuva sai jatko-osan, Akseli ja Elina, joka perustuu kirjasarjan kolmanteen osaan. Vuonna 1973 edellä mainituista tehtiin kokoomaelokuva Pohjantähti. Täällä Pohjantähden alla sai vuonna 1969 kolme Jussi-palkintoa: paras ohjaus (Edvin Laine), paras miespääosa (Kalevi Kahra) ja paras lavastus (Ensio Suominen). Lisäksi Väinö Linna palkittiin erikois-Jussilla. Heikki Aaltoilan säveltämän elokuvan keskeinen musiikillinen teema on ”Akselin ja Elinan häävalssi”, josta on sittemmin tullut suosittu häävalssi Suomessa. Elokuvassa Täällä Pohjantähden alla on useita samoja näyttelijöitä kuin Laineen Tuntemattomassa sotilaassa (1955), joka perustuu niin ikään Linnan alkuperäistekstiin. Näistä mainittakoon Matti Ranin, Veikko Sinisalo, Leevi Linko, Aarne Laine, Kaarlo Halttunen, Olavi Ahonen, Kosti Klemelä, Mikko Niskanen, Tapio Hämäläinen, Ekke Hämäläinen, Taneli Rinne ja Heikki Heino. Täällä Pohjantähden alla alkaa Koskelan torpan perustamisesta 1880-luvulla ja kertoo kuvitteellisen Pentinkulman ihmisten elämästä noin vuoteen 1920. Keskeinen teema on torpparien epävakaa asema ja heidän tavoitteensa parantaa elinolojaan
Täällä Pohjantähden alla (vuoden 2009 elokuva)

Täällä Pohjantähden alla on Timo Koivusalon ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 2009. Se perustuu Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -romaanitrilogiaan. Elokuvan jatko-osa Täällä Pohjantähden alla II sai ensi-iltansa seuraavan vuoden syyskuussa. Elokuvan kuvaukset alkoivat Villilän studioilla Nakkilassa keväällä 2008 ja ne kestivät vuoden loppuun asti. Villilän lisäksi elokuvaa kuvattiin myös muun muassa Tampereella, Tammelassa, Porissa, Ahlaisissa, Punkalaitumella, Niinisalossa ja Haapamäellä. Täällä Pohjantähden alla -elokuvien tuotannossa olivat mukana Yle TV2, Suomen elokuvasäätiö sekä Walt Disney Studios Motion Pictures Finland, joka vastasi myös elokuvien teatterilevityksestä. Tuotannon yhteenlaskettu kokonaisbudjetti oli noin 4,8 miljoonaa euroa. Elokuva oli ehdokkaana vuoden 2010 Jussi-gaalassa viidessä kategoriassa: paras elokuva, paras miessivuosa (Heikki Nousiainen ja Esko Roine), paras naissivuosa (Miia Selin) ja paras puvustus, muttei lopulta saavuttanut yhtään Jussia. Tv-Nytin viisi kriitikkoa antoi elokuvalle keskimäärin 2,2 tähteä. Elokuvan saama kritiikki oli pääosin kuitenkin positiivista. Verkkolehti Uuden Suomen Mikko Piela sanoo Koivusalon kehittyneen ohjaajana ja tekevän varmakätistä, joskin yllätyksetöntä jälkeä. Hän kehuu myös näyttelijätyötä ja toteaa: ”Tähän kyläyhteisöön tekee mieli uskoa”
Sankin kōtai

Sankin kōtai (jap. 参勤交代) oli Tokugawa-shōgunaatin Japanissa Edo-kaudella harjoittama poliittinen käytäntö. Sen mukaan jokaisen daimion tuli jättää vaimonsa ja perijänsä shōgunaatin hallintokaupunkiin Edoon panttivangeiksi sekä matkustaa itse kausittain oman haninsa ja Edon välillä viettäen vuoden Edossa ja vuoden hanissaan. Osalle daimioista aikaväli oli puoli vuotta. Politiikan tarkoituksena oli hallita daimioita ja estää heitä kapinoimasta shōgunaattia vastaan. Perheenjäsenten jättäminen Edoon panttivangeiksi oli jossain määrin käytössä jo ennen sankin kōtain voimaantuloa. Virallisesti kaikkia kattava käytäntö astui voimaan Tokugawa Iemitsun määräyksestä vuonna 1636. Tämän jälkeen sankin kōtaista muodostui daimoiden elämää voimakkaasti hallitseva toimintatapa. Järjestelmän vuoksi monet daimiot ylläpitivät Edossa kartanoita palvelijoineen ja vartioineen. Ylimääräiset kartanot ja jatkuva matkustaminen aiheuttivat huomattavaa rasitusta daimioiden taloudelle, mikä esti heitä kokoamasta bakufua uhkaavia sotajoukkoja. Suurimmillaan daimioiden mukana matkustavien alaisten määrä nousi jopa useisiin tuhansiin. Vuosien kuluessa mukana kulkevien palvelijoiden ja sotilaiden lukumäärää jouduttiin supistamaan määräyksillä, koska suurten joukkojen katsottiin aiheuttavan kohtuutonta rasitusta tavalliselle kansalle
Samarkandin amuletti

Samarkandin amuletti (engl. The Amulet of Samarkand) on Jonathan Stroudin kirjoittaman Bartimeus-fantasiatrilogian vuonna 2003 ilmestynyt ensimmäinen osa. Seuraavat osat ovat nimeltään Golemin silmä ja Ptolemaioksen portti. Suomeksi kirja ilmestyi vuonna 2004 Tammen kustantamana. Kirjan on suomentanut Mika Kivimäki. Koko trilogia sai Mythopoeic-nuortenkirjapalkinnon vuonna 2006. Samarkandin amuletissa Nathaniel haluaa kostaa Simon Lovelacelle, toiselle maagikolle, joka on loukannut Nathanielia hänen mestarinsa talossa. Nathaniel on vasta 12-vuotias, mutta silti hyvin kunnianhimoinen. Hän manaa paikalle yli 5 000 vuotta vanhan Bartimeus-dzinnin. Nathaniel käskee tämän varastaa Samarkandin amuletin, joka on hyvin voimakas taikakalu. Sekalaisten sattumusten kautta Nathaniel pelastaa pääministerin ja koko hallituksen Samarkandin amuletin avulla.
Ferrari 360

Ferrari 360 on italialainen urheiluauto, josta on esitelty useita erilaisia versioita. "Perusversio" 360 Modena esiteltiin ensi kertaa vuonna 1999 ja valmistus jatkui vuoteen 2004 asti kunnes seuraaja F430 esiteltiin. Mallimerkintä 360 tarkoittaa moottorin tilavuutta. Kaikissa malleissa on akselien väliin pitkittäin asennettu Ferrarin 3,6-litrainen V8-moottori, jonka tehot vaihtelevat hieman versiosta riippuen. Auton muodot on suunnitellut Pininfarina ja auto on Ferrarin ensimmäinen kokonaan alumiinista valmistettu malli. Katukäyttöön tarkoitettuja versioita ovat Modena, Spider ja Challenge Stradale. Kilpakäyttöön on taas suunniteltu Challenge, GT ja GTC. Pininfarinan muotoilema Ferrari 360 Modena esiteltiin ensi kertaa vuonna 1999 Geneven autonäyttelyssä. Kyseessä on edeltäjämallin F355:n tapaan 2-paikkainen coupe (Berlinetta). Auto muotoiluun on otettu ajatuksia klassisista Ferrari-malleista. Moottorina toimii ohjaamon ja taka-akselin väliin, läpinäkyvän lasin alle sijoitettu Ferrarin F131-moottori. Vaihteistona Modenassa on joko normaali 6-vaihteinen manuaali tai F1-nimellä kulkeva sähköhydraulinen automatisoitu manuaalivaihteisto
Orca 113

Orca 113 on Sveitsissä valmistettu superauto, jota myy liechtensteinilainen Orca Engineering Ltd. Autoa on valmistettu vain 198 kappaletta, joista puolet on C113-coupé-mallia ja puolet R113-roadster-mallia. Auton huippunopeus on jopa 410 km/h, joten se on yksi nopeimmista sarjavalmisteisista automalleista. Prototyyppi esiteltiin alun perin vuonna 2003 Geneven autonäyttelyssä ja ensimmäiset valmiit autot toimitettiin asiakkaille jo vuonna 2004. Auton runko on tehty alumiinista, magnesiumista sekä titaanista ja koripaneeleissa on käytetty hiilikuitua sekä kevlaria. Autoa valmistetaan 10–15 kappaleen vuosivauhdilla.lähde? Moottorina on Audin V8-moottori tai Volvon viisisylinterinen turbomoottori. https://web.archive.org/web/20060822215020/http://www.bec.ch/
Jeeves

Reginald Jeeves on englantilaisen kirjailijan P. G. Wodehousen luoma kuvitteellinen hahmo. Jeeves on Bertie Woosterin herrasmiespalvelija, joka älykkyydellään ratkoo isäntänsä tai tämän ystävien ongelmia. Jeeves on varsinaisesti palvelija, joskin hän tarvittaessa pystyy hoitamaan myös hovimestarin, kokin, baarimikon tai ”juoksupojan” virkaa. Wodehouse nimesi hahmon englantilaisen kriketinpelaajan Percy Jeevesin (1888–1916) mukaan. Kustannusosakeyhtiö Teos ilmoitti toukokuussa 2009 aloittavansa Wodehousen Jeeves-tarinoiden uusien suomennosten julkaisun. Syyskuussa 2009 ilmestyi sarjan ensimmäinen kirja, jonka nimi on Kiitos, Jeeves ja se koostuu tarinoista ”Right Ho, Jeeves”, ”Thank You, Jeeves” sekä novellista ”Jeeves Makes an Omelette”. Samaan aikaan ilmestyi sarjan toinen teos, jonka nimi on Hiiop, Jeeves, ja se koostuu kahdesta romaanista ja yhdestä novellista. Kolmas osa Hyvää joulua, Jeeves! julkaistiin syyskuussa 2011. Uudet suomennokset ovat Kaisa Siveniuksen käsialaa. Televisiosarjassa Kyllä Jeeves hoitaa Jeevesiä esitti Stephen Fry, ja Bertie Woosterina nähtiin Hugh Laurie
Latvialaiset

Latvialaiset eli lätit (latv. latvieši) ovat Latviassa asuva etninen ryhmä. Siirtolaisuuden vuoksi latvialaisia asuu runsaasti myös muun muassa Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Euroopassa. Latvialaiset puhuvat äidinkielenään latviaa, joka on balttilainen kieli. Monet latvialaiset puhuvat venäjää toisena kielenään, koska kielellä oli virallinen asema Latvian neuvostotasavallassa. Latvialaisten kulttuuriin on vaikuttanut se pitkä aika, jolloin he elivät saksalaisten ja venäläisten alaisuudessa. Puolalainen kulttuuri on myös jättänyt jälkensä etenkin Latgaleen, jossa katolisella uskolla on vahva asema. Muut latvialaiset ovat pääosin luterilaisia. Lisäksi pieni osa latvialaisista kuuluu ortodoksiseen kirkkoon. Ensimmäiset ihmiset tulivat Latviaan noin 10 500 vuotta sitten. Tältä ajalta on löydetty nuolenkärkiä, kaapimia ja erilaisia teräaseita. Ensimmäiset asukkaat elivät metsästyksellä ja keräilyllä
Liettualaiset

Liettua 2 815 700 Yhdysvallat 722 879 Yhdistynyt kuningaskunta 100 000 Irlanti 50 000 Saksa 40 000 Kanada 36 485 Latvia 25 693 Puola 25 000 Espanja 15 144 Venäjä 45 569 Australia 12 317 Ukraina 11 000 Valko-Venäjä 9900 Puola 5846 Ranska 4000 Viro 2100 Liettualaiset ovat Liettuassa asuva etninen ryhmä. Siirtolaisuuden vuoksi liettualaisia asuu runsaasti myös muun muassa Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Euroopassa. He puhuvat äidinkielenään liettuaa, joka on indoeurooppalainen kieli. Heidän pääuskontonsa on katolisuus, jolla on ollut historian saatossa merkittävä asema liettualaisten identiteetissä ja kansallistunteessa. Liettualaisia arvioidaan olevan neljästä kuuteen miljoonaan. Liettualaiset polveutuvat useista balttiheimoista, jotka asuivat nykyisen Liettuan alueella. Ensimmäinen kirjallinen maininta liettualaisista on teoksessa Annales Quedlinburgensis vuodelta 1009. Liettualaiset kääntyivät kristinuskoon vuonna 1387. Liettuan suuriruhtinaskunnan (1263–1795) myötä Liettuan balteille alkoi kehittyä yhteinen kansallishenki. Puola-Liettuan (1569-1795) aikana kehittyivät läheiset suhteet puolalaisten ja liettualaisten välille, vaikka ne eivät aina ole olleetkaan hyvät.lähde? Ensimmäinen liettuaksi julkaistu kirja on katekismus (Catechismusa prasty szadei). Sen julkaisemisen toteutti Martynas Mažvydas vuonna 1547 Königsbergissä
Alavalli

Koordinaatit: 62°27.718′N, 22°58.648′E Alavalli (myös Ala-Valli) on kylä Kurikassa Etelä-Pohjanmaalla entisen Jalasjärven kunnan alueella. Sitä on kutsuttu vielä sotien jälkeen puhekielessä myös Vallinkyläksi. Alavallista etelään sijaitseva kylä on Ylivalli. Alavallin kaakkoisosassa on 1966–1968 rakennettu Liikapuron tekojärvi, jonne on rakennettu kesämökkejä. Alavallin elinkeinot liittyvät perustuotantoon. Alueella harjoitetaan turvetuotantoa sekä sikojen, broilereiden ja lypsylehmien kasvatusta. Turvetuotannossa merkittävä on Haukineva, jolta Jalasjärven ja Peräseinäjoen alueelta Vapo on nostanut turvetta vuodesta 1975. Alavallissa sijaitsee Jalasjärven liikennepaikka, jota on käytetty myös turpeen lastaamiseen. Vuonna 1980 perustettu Alavallin kylätoimikunta aikaansai sen, että Jalasjärven liikennepaikkaa ryhdyttiin 1981 käyttämään myös henkilöliikenteeseen siten, että Seinäjoelta Tampereelle menevä juna pysähtyi siinä. Valtionrautatiet muutti aikatauluja vuonna 2006 siten, etteivät henkilöjunat enää pysähtyneet Taavetissa, Jalasjärvellä, Härmässä, Kuivaniemellä eivätkä Iissä
Mercedes-Benz SLK-sarja (R170)

Mercedes-Benz SLK R170 on Mercedes-Benz SLK-sarjan vuonna 1996 Torinon autonäyttelyssä esitelty ensimmäinen sukupolvi. Euroopassa auto tuli myyntiin syyskuussa 1996 ja ensimmäinen auto valmistui tuotantolinjalta tammikuussa 1997. R170:n seuraajaksi tuli Mercedes-Benz R171 vuonna 2004. Ensimmäisenä täytenä valmistusvuonna autoa valmistettiin yli 48 000 kappaletta – noin puolet alun perin suunniteltua enemmän. Autoja valmistettiin sekä Saksassa että Etelä-Afrikassa. Ensimmäisen sukupolven viimeinen auto valmistettiin huhtikuussa 2004 ja myytyjä autoja laskettiin yhteensä yli 311 000 kappaletta. Maaliskuussa 2000 esiteltiin facelift-malli. Vakiovarusteiksi tulivat muun muassa ajonvakautusjärjestelmä, kuusivaihteinen manuaalivaihteisto, sivuturvatyynyt sekä ilmastointi. Ulkonäkömuutoksina auton sivuvilkut siirrettiin Mercedeksen muiden mallien esimerkin tavoin ovipeileihin ja puskuriin lisättiin sumuvalot. Myös tavaratilan avaukahvan avausnappi vaihtui avauskahvaksi. Samalla esiteltiin 200 Kompressor ja 320 -moottorit. Lisäksi 230K-moottori sai neljä lisähevosvoimaa
Mercedes-Benz SLK-sarja (R171)

Mercedes-Benz SLK R171 on Mercedes-Benzin vuosina 2004–2011 valmistama automalli, joka esiteltiin maaliskuussa 2004. SLK R171 on edeltäjäänsä suurempi ja formulamaisesti muotoiltu roadster-malli. Auto edustaa SLK:n (Sportlich, leicht, kompakt) toista sukupolvea ja se on erityisen tunnettu ensimmäisenä tuotantoautona sähköisesti toimivasta kovakatostaan, jota on myöhemmin nähty myös muissa autoissa. R171:n seuraajaksi tuli Mercedes-Benz SLK R172 vuonna 2011. Toisen sukupolven autossa katto avautuu ja sulkeutuu aikaisempaa nopeammin sekä vie alaslaskettuna aikaisempaa vähemmän tilaa tavaratilasta. SLK oli myös ensimmäinen malli, jossa käytettiin innovatiivista Airscarfiksi nimettyä pääntasonlämmitysjärjestelmää. Järjestelmän avulla autoa voidaan käyttää avoautona myös hieman viileämmässä ilmastossa. Auto oli Car & Driver-lehden Top ten-listalla vuonna 2005 ja se voitti Kanadan Car of The Year -palkintojen Best New Convertible -palkinnon. Auto on hyvin suosittu myös virityspajojen keskuudessa ja siitä ovat omia mallejaan valmistaneet muun muassa Brabus, Kleemann ja Renntech. Syksyllä 2007 järjestettävässä Frankfurtin autonäyttelyssä esiteltiin kevyesti uudistettu SLK. Lisävarusteena on saatavissa AirScarf, Audio20, COMAND, navigaatiojärjestelmä, sirius, designo, valaistuspaketti, parkkitutka, lämmitetyt penkit ja klimatronic-ilmastointi. Erikoismalleissa on 400 hv/520 Nm moottori, paranneltu kansi ja ECU-lastu, hiilikuitukatto, 19" vanteet, kilpakäyttöön tarkoitetut kuppipenkit, öljynjäähdyttimet myös vaihteistolle ja ohjaukselle sekä hiilikuituiset etulokasuojat ilmanottoaukoin
Jaakko Ikola

Jaakko Oskari (J. O.) Ikola kirjailijanimeltään Vaasan Jaakkoo (14. elokuuta 1887 Alahärmä − 10. maaliskuuta 1951 Vaasa) oli suomalainen toimittaja ja Vaasa-lehden päätoimittaja, kokoomuksen kansanedustaja sekä kirjailija, joka tuli tunnetuksi Vaasa-lehdessä ilmestyneistä eteläpohjalaisella murteella kirjoitetuista pakinoista. Ikolan vanhemmat olivat maapoliisi Esaias Ikola ja Brita Loviisa Olin. Hän syntyi Alahärmän Filppulan kylässä viisilapsisen perheen nuorimpana, mutta Ikolan perhe muutti Vaasaan hänen ollessaan 7-vuotias. Ikola pääsi ylioppilaaksi Vaasan suomalaisesta lyseosta 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915. Hän oli myös valantehnyt suomen, ruotsin, venäjän ja saksan kielenkääntäjä. Ikola oli opiskellut 1914 stipendin tuella yhdeksän kuukautta Venäjällä ja kävi maassa vielä kolmena kesänä omalla kustannuksellaan kehittääkseen ammattitaitoaan lehtimiehenä. Ikola oli aluksi Helsingissä sijaisopettajana Helsingin normaalilyseossa ja samaan aikaan myös toimitusharjoittelijana Uusi Suometar -lehdessä. Hän muutti kuitenkin pian Helsingistä Vaasaan saatuaan paikan Vaasan lääninhallituksen apulaiskielenkääntäjänä 1915
Cadillac SRX

Cadillac SRX on Cadillacin valmistama täysikokoinen luksusluokan crossover, joka esiteltiin ensimmäisen kerran mallivuodeksi 2004. Auto perustuu GM:n Sigma-pohjalevyyn ja siinä on viisivaihteinen automaattivaihteisto. SRX voitti North American Truck of The Year -palkinnon vuonna 2004 ja Car and Driver lehden Five best Trucks ”luxury suv” -palkinnon. SRX valmistetaan Lansingissa, Michiganissa. Auton valmistus lopetettiin vuonna 2016 ja sen korvasi Cadillac XT5. Perusvarusteluun kuuluu kokonahkainen sisusta ja turvatyynyt sekä verhoturvatyynyt, V8 versiossa on lämmitetyt etupenkit ja puusisusta, jotka ovat saatavilla lisävarusteena myös V6 malliin. Lisävarusteena molempiin malleihin on saatavilla DVD-soitin, aurinkokatto, navigaatiojärjestelmä ja taitettava kolmas penkkirivi. Autoa rakennettiin kaksi sukupolvea (2003-2009 ja 2010-2016).
Jaime Sin

Kardinaali Jaime Lachica Sin (31. elokuuta 1928 – 21. kesäkuuta 2005) oli Filippiinien roomalaiskatolisen kirkon arkkipiispa. Hän oli osassa vuoden 1986 kansan vallankumouksessa, jossa Ferdinand Marcos ajettiin maasta. Sinin poliittinen toiminta herätti levottomuutta Vatikaanissa ja hänet kutsuttiin selvittämään sitä. Sin jäi pakolliselle eläkkeelle vuonna 2003 75-vuotiaana. Hän kärsi munuais- ja sydänvaivoista, eikä pystynyt osallistumaan vuoden 2005 konklaaviin, jossa Benedictus XVI valittiin.
Casa Batlló

Casa Batlló on Antoni Gaudín ja Josep Maria Jujolin suunnittelema talo Barcelonan Eixamplen kaupunginosassa. Talo on rakennettu 1877 ja 1903 liikemies Josep Batlló osti rakennuksen. Vuosina 1904-1906 rakennus uudistettiin Gaudín johdolla. Talo suunniteltiin alun perin hyvätuloiselle perheelle, ja se rakennettiin leveälle Passeig de Gràcian puistokadulle Barcelonan tyylikkääseen osaan. Rakennusta kutsutaan joskus nimellä Casa dels ossos (Luutalo), mikä johtuu sen orgaanisista, luurankoa muistuttavista muodoista. Julkisivu on koristeltu värikkäin mosaiikein, ja rakennuksen katto on kuin lohikäärmeen piikikäs harja. Erään teorian mukaan talon muotokieli symboloikin Katalonian suojeluspyhimyksen Pyhän Yrjön miekkaa, joka lävistää lohikäärmeen selän. Batllón perhe omisti rakennuksen 1950-luvulle asti. 1990-luvulta saakka rakennus on ollut Bernat -suvun hallussa. Vuonna 1995 Casa Batlló avattiin yleisölle ja siellä vierailee yli miljoona ihmistä vuodessa. Vuodesta 1984 alkaen talo on ollut osa Unescon maailmanperintöluetteloa.
Frederick Sturckow

Frederick Wilford ”Rick” Sturckow (s. 11. elokuuta 1961) on yhdysvaltalainen merijalkaväen upseeri ja astronautti. Hän on syntynyt La Mesassa, Kalifornian osavaltiossa. Hän kuitenkin pitää Lakesidea kotikaupunkinaan. Hän on naimisissa. Sturckow valmistui Kalifornian osavaltion teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1984. Hän suoritti siellä alemman korkeakoulututkinnon pääaineenaan mekaniikka. Sotilasarvoltaan Sturckow on merijalkaväen eversti ja hänelle on myönnetty useita kunniamerkkejä. Hän aloitti sotilasuransa vuonna 1984 ja sai lentäjän siivet 1987. Hänet valittiin TOPGUN-ilmasotakouluun vuonna 1990 ja on palvellut lentäjänä muun Persianlahden sodassa. Sturckow on myös F-18 -koelentäjä ja on lentänyt yli 4 700 lentotuntia 50 eri konetyypillä
Eusebi Güell

Kreivi Eusebi Güell i Bacigalupi (15. joulukuuta 1846 – 8. elokuuta 1918) oli katalonialainen liikemies. Hänet tunnetaan parhaiten arkkitehti Antoni Gaudín mesenaattina. Güell oli teollisuusmies Joan Güell i Ferrerin ja genovalaisen aatelisnaisen Francisca Bacigalupin poika. Güell tutustui Gaudíin aivan tämän uran alussa ja uskoi, että Gaudí oli sopiva mies suunnittelemaan ainutlaatuisia rakennuksia. Miehiä yhdisti harras katolilaisuus. Eusebi Güell tilasi Gaudilta kotitalonsa vuonna 1886. Vuonna 1898 hän suunnitteli kirkon Güellin tekstiilitehtaan työntekijöille. Vuonna 1900 Gaudi sai suuren tilauksen, Güellin puiston. Liiketoimillaan Güell hankki miljoonaomaisuuden, jolla hän pystyi rahoittamaan Gaudílle antamiaan kunnianhimoisia rakennushankkeita. Muun Espanjan halvemmat tuotantokustannukset kuitenkin johtivat Güellin tulojen vähittäiseen ehtymiseen
Eddie Kaye Thomas

Eddie Kaye Thomas (s. 31. lokakuuta 1980) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi New Yorkissa juutalaiseen perheeseen ja esiintyi lavalla jo seitsemänvuotiaana. Kansainväliseen maineeseen hän nousi roolistaan Paul Finchinä vuoden 1999 komediaelokuvassa American Pie sekä sen jatko-osissa American Pie 2 ja American Pie: The Wedding. Thomas on myös esiintynyt elokuvassa Sormet pelissä (2001), ja sarjassa Scorpion. Thomas on esiintynyt myös esimerkiksi Snickersin ja Niken mainoksissa sekä 311:n musiikkivideolla "Flowing".