nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Kehä III

Kehä III (ruots. Ring III) eli kantatie 50 on pääkaupunkiseutua ympäröivä 45 kilometriä pitkä kehätie, joka yhdistää kaikki Helsingin säteittäiset sisääntuloväylät lännestä kantatieltä 51 itään seututielle 170. Tie kulkee neljän kunnan alueella (Kirkkonummi, Espoo, Vantaa ja Helsinki). Osuus Espoon keskuksesta valtatien 1 liittymästä Vantaan Länsisalmeen valtatien 7 liittymään on osa eurooppatietä E18, joka yhdistää Britteinsaaret Pohjoismaiden kautta Pietariin. Kehä III on myös tärkeä Venäjälle menevän liikenteen läpikulkureitti, vuonna 2008 valmistuneen Vuosaaren sataman tavarankuljetusreitti sekä kantatien 45 ohella tärkein Helsinki-Vantaan lentoaseman maaliikenteen välittäjä. Vilkkaimmillaan Kehä III:lla ajaa noin 80 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Tikkurilan kohdalla tiestä käytetään myös nimeä Ala-Tikkurilantie. Kehä III:n pikavuoropysäkit ovat nimeltään Vantaanportti, Tuupakka ja Tikkurilan tienhaara. Tien nopeusrajoitus vaihtelee välillä 60–100 kilometriä tunnissa ja se on valaistu koko matkalta. Tietä on vaiheittain levennetty nelikaistaiseksi, osin kuusikaistaiseksikin, ja vanhanaikaisia tasoliittymiä on muutettu eritasoliittymiksi. Helsingin seudun ulomman kehätien suunnittelu aloitettiin 1940-luvun lopussa. Alkuperäisissä suunnitelmissa tie olisi kulkenut Jorvaksentieltä Latokasken ja Muuralan kautta Bodominjärven eteläpuolelle, josta eteenpäin tie olisi kulkenut pääosin toteutunutta linjausta Kuusikkoon asti
Lynyrd Skynyrd

Johnny Van Zant, lauluRickey Medlocke, kitaraMark Matejka, kitaraKeith Christopher, bassokitaraPeter Keys, koskettimetMichael Cartellone, rummutDale Krantz Rossington, taustalauluCarol Chase, taustalaulu Ronnie Van ZantGary Rossington, kitaraAllen CollinsSteve GainesLeon WilkesonBilly PowellEan EvansEd KingBob BurnsArtimus PyleRandall HallKurt CusterLeslie HawkinsHughie ThomassonJoJo BillingsleyCassie GainesMike EstesGreg T WalkerJohnny Colt, basso Universal Music GroupAtlantic RecordsSanctuary RecordsRoadrunner Records Lynyrd Skynyrd on yhdysvaltalainen rock-yhtye, jota pidetään yhtenä southern rock -tyylin suurimmista nimistä. Yhtyeen musiikissa on ominaista kolmen sähkökitaran aikaansaama paksuhko ja raskas soundi. Yhtye oli myös tunnettu rankasta alkoholipainotteisesta elämäntavastaan. Suosituimmillaan Skynyrd oli vuosina 1973–1977, kunnes 20. lokakuuta 1977 yhtyettä kuljettanut lentokone syöksyi pakkolaskuyrityksessä maahan. Onnettomuudessa surmansa saivat laulaja ja keulakuva Ronnie Van Zant, kitaristi Steve Gaines sekä hänen sisarensa, taustalaulaja Cassie Gaines. Muut jäsenet ja kiertueavustajat saivat vakavia vammoja. Pitkän hiljaiselon jälkeen Lynyrd Skynyrd teki paluun laulaja Van Zantin pikkuveljen, Johnny Van Zantin johdolla 1987. Lynyrd Skynyrdin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Sweet Home Alabama”, ”Free Bird”, ”Simple Man”, ”I Ain't The One”, ”Gimme Three Steps”, ”Tuesday's Gone”, ”That Smell”, ”What's Your Name”, ”Red White And Blue” ja ”Still Unbroken”. Allen Collins sai ensimmäisen kitaransa vuonna 1963 ja liittyi pian The Mods -yhtyeeseen Floridan Jacksonvillessä. The Modsin muut jäsenet olivat J.R
Toto (yhtye)

David Paich, laulu, koskettimetSteve Lukather, kitara, lauluJoseph Williams, lauluRobert "Sput" Searight, rummutJohn Pierce, bassoDominique "Xavier" Taplin, koskettimetSteve Maggiora, koskettimetWarren Ham, laulu, perkussio, puhaltimet Mike Porcaro, bassoJeff Porcaro, rummutBobby Kimball, lauluGreg Phillinganes, laulu ja koskettimetDavid Hungate, bassoFergie Frederiksen, lauluJean-Michel Byron, lauluSimon Phillips, rummutNathan East, bassoShannon Forrest, rummutSteve Porcaro, koskettimet ja laulu Columbia RecordsFrontiers RecordsToto Recordings Inc. Toto on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1977 Los Angelesissa, Kaliforniassa. Yhtyeen kokoonpanoon lukeutuvat laulaja Joseph Williams, kitaristi ja laulaja Steve Lukather, rumpali Robert "Sput" Searight, kosketinsoittaja ja laulaja David Paich, kosketinsoittaja ja taustalaulaja Dominique "Xavier" Taplin, kosketinsoittaja ja taustalaulaja Steve Maggiora, multi-instrumentalisti Warren Ham sekä basisti John Pierce. Toton virallinen basisti Mike Porcaro ei esiintynyt yhtyeessä vuoden 2007 jälkeen sairastuttuaan ALS-tautiin, ja hän kuoli maaliskuussa 2015. Toto tunnetaan rock- ja popmusiikin, soulin, funkin, jazzin ja R&B:n elementtejä yhdistelevästä musiikistaan. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Hold the Line”, ”Rosanna” ja ”Africa”. Yhtye julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa Toto vuonna 1978. Neljännen studioalbuminsa, vuonna 1982 julkaistun Toto IV:n, myötä yhtyeestä tuli yksi aikansa kaupallisesti menestyneimmistä yhtyeistä. Vuonna 2008 kitaristi ja laulaja Steve Lukather kertoi eronneensa yhtyeestä ja Toton lopettaneen toimintansa, mutta yhtye teki paluun vuonna 2010. Tammikuussa 2015 Toto vahvisti huhut uuden studioalbumin tekemisestä. Albumi julkaistiin maailmanlaajuisesti maaliskuussa 2015.  Toto perustettiin vuonna 1977 Los Angelesissa ja se koostui kuudesta studiomuusikosta
Teollisuusyhteiskunta

Teollisuusyhteiskunta on yhteiskunta, jonka käytettävissä oleva teknologia mahdollistaa hyödykkeiden massatuotannon tehtaissa, ja jossa teollinen massatuotanto on pääasiallinen tuotantotapa ja ihmisten arkea määrittävä ilmiö. Teollisuusyhteiskunnan rakenne on suunniteltu mahdollistamaan tehtaissa tapahtuva laajamittainen tuotanto. Teollisuusyhteiskuntaa on luonnehtinut myös väestön jakautuminen tehdastyöläisiin sekä tehtaiden omistajiin. Teollisuusyhteiskunta sai alkunsa teollisesta vallankumouksesta, kun kasvanut kivihiilen hyödyntäminen tarjosi aivan uuden energiamäärän ihmisen avuksi. James Wattin vuonna 1769 keksimä höyrykone mahdollisti kivihiilen tuottaman lämpöenergian muuntamisen liikkeeksi, mikä lisäsi sen käyttötarkoituksia ja kysyntää. Ensimmäisinä teollistuivat Eurooppa ja Yhdysvallat. Siirtymä maatalousvaltaisesta elämäntavasta teolliseen johti suuriin yhteisöllisiin mullistuksiin. Ihmiset siirtyivät maaseudulta teollisuuskeskuksiin, mikä johti nopeaan kaupungistumiseen. Teknologian kehitys mahdollisti elintarviketuotannon ylläpitämisen, vaikka maatalouden työvoima väheni. Työnjako erikoistui, ja yhteiskuntaluokkien eroista muodostui suuria. 1900-luvun jälkipuoliskolta alkaen monet länsimaat ovat siirtyneet jälkiteolliseen yhteiskuntaan. Siinä aineettomien hyödykkeiden eli palvelujen tuotanto ja kulutus muodostavat teollisuutta ja maataloutta suuremman osan kansantaloudesta
Ana Johnsson

Ana Johnsson (s. 4. lokakuuta 1977, Göteborg) on ruotsalainen laulaja, jonka tunnetuin kappale on hänen läpimurtohittinsä, elokuvan Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 tunnuskappale "We Are". Johnsson aloitti uransa Ruotsin Popstars -kilpailun voittaneessa Excellence-tyttöbändissä, mutta lähti yhtyeestä ensimmäisenä. Hän on saanut Ruotsissa Vuoden tulokas 2004 -palkinnon. Johnssonin toinen hittikappale on "Don't Cry for Pain". Vuonna 2006 hän levytti kappaleen "Fate" suomalaisen Bleak-yhtyeen kanssa Jadesoturi-elokuvaan.
Lossi

Lossi on matkustajaliikenteeseen asetettu pienehkö lautta, jolla on tietty kiinteä kahden päätepisteen välinen reitti. Yleisimmin lossit kulkevat joen, järven tai salmen yli. Lossin päätehtävä on kuljettaa ihmisiä ja yleensä myös ajoneuvoja vesialueen poikki. Suomen kielen sana lossi pohjautuu saksan sanaan Floss, lautta. Lautta ja lossi eroavat määritelmänsä mukaan vain ohjausvaijerin osalta. Lossi liikennöi pääasiassa vaijeriin kiinnitettynä ja lautta on vapaasti liikkuva ja ohjattava vesialus. Vaijeri on päistään kiinni lossin kiinnittymislaitureissa eli kaltureissa. Lossin miehistönä on yleensä vain yksi henkilö, lossinkuljettaja. Koska lossi kulkee vaijeriin kiinnitettynä laiturista laituriin, lossinkuljettajalta ei Suomessa vaadita merenkulun kansipäällystön pätevyyskirjaa. Esimerkiksi Ruotsissa alin kansipäällystötutkinto kuitenkin vaaditaan, ja siellä myös lossinkuljettajan virallinen ammattinimike on befälhavare eli päällikkö. Suomen eri alueilla ja murteissa lossinkuljettajasta on aiemmin käytetty myös muita nimityksiä kuten lautturi tai roomari. Lossin ohjausvaijeri voidaan irrottaa lossista esimerkiksi jäiden tai muiden syiden vuoksi, jolloin lossi kulkee vapaasti ohjattavana aluksena
Nikaian keisarikunta

Neljännen ristiretken jälkeen Bysantin valtakunta hajosi useaksi pikkuvaltioksi. Merkittävimpiä olivat latinalainen keisarikunta, Nikaian keisarikunta (sinisellä), Epeiroksen despotaatti ja Trebizondin keisarikunta. Nikaian (tai Nikean) keisarikunta oli yksi niistä valtioista, jotka syntyivät, kun Konstantinopoli vallattiin neljännen ristiretken yhteydessä vuonna 1204. Keisarikunta jatkoi Bysantin valtakunnan perinteitä, ja sen onnistui vallata Konstantinopoli takaisin vuonna 1261. Kaksi muuta ristiretken yhteydessä syntynyttä kreikkalaisten valtiota olivat Epeiroksen despotaatti ja Trebizondin keisarikunta. Kun ristiretkeläiset valtasivat Konstantinopolin, Aleksios III:n vävy Theodoros I Laskaris pakeni Bithyniassa sijaitsevaan Nikaiaan, josta tuli ristiretkeläisiä vastustavien kokoontumispiste. Häntä vastaan lähetetty armeija joutui palaamaan bulgarialaisten hyökkäyksen takia. Theodoros Laskaris alkoi rakentaa uutta bysanttilaista valtiota Vähään-Aasiaan. Vuonna 1206 hän alkoi kutsua itseään keisariksi. Hän pyrki vakiinnuttamaan asemansa, mitä auttoi toisaalla sotiva Bulgarian tsaari Ivan Asen II, sillä tämän toiminta horjutti Nikaian vihollisia. Seuraavien vuosien ajan Theodoros Laskaris joutui puolustautumaan useaan otteeseen latinalaisen keisarikunnan Henrik Flanderilaista vastaan. Myös Trebizondin keisarikunnan Aleksios I yritti laajentaa valtakuntaansa Nikaian kustannuksella
Aaria

Äänitiedostojen kuunteluohjeet Aaria (ital. aria) tarkoitti musiikissa alun perin mitä tahansa laulavaa melodiaa, jonka useimmiten esitti laulusolisti. Nykyisin aaria tarkoittaa pääsääntöisesti kokonaisteokseen kuuluvaa, itsenäistä, piirteiltään laajahkoa, yhden laulajan esittämää lauluosuutta, tai melodista soitinkappaletta. Arietta on yksin esitetty pikkulaulu, laulunpätkä tai laulelma. Konserttiaaria on ooppera-aarian tapaan sävelletty konserttilaulukappale, jota orkesteri säestää. Eräs tunnetuimmista aarioista on Mozartin säveltämä ”Yön kuningattaren aaria”.
Walesin prinssi

Walesin prinssi (engl. Prince of Wales, kymriksi Tywysog Cymru) on ollut Englannin ja myöhemmin koko Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan vanhimman pojan eli miespuolisen kruununperillisen virallinen arvonimi vuodesta 1301, jolloin kuningas Edvard I antoi arvonimen pojalleen Edvardille. Englanninkielinen nimitys Prince of Wales voitaisiin kääntää myös ”Walesin ruhtinaaksi”, sillä englannin sana prince tarkoittaa sekä prinssiä että ruhtinasta. Walesia hallitsivat paikalliset ruhtinaat jo ennen kuin Englanti valloitti sen vuonna 1282. Käännös ”Walesin prinssi” on kuitenkin vakiintunut suomen kieleen. Huomionarvoista on, että Walesin prinsessaksi kutsutaan Walesin prinssin puolisoa, mutta ei naispuolista kruununperillistä. Vaikka Walesin prinssin arvo kuuluukin hallitsijan vanhimmalle pojalle, arvonimi ei siirry automaattisesti toisin kuin esimerkiksi Cornwallin herttuan arvo. Esimerkiksi nykyinen kuningas, Charles III, nimitettiin Walesin prinssiksi vasta 1958, kuusi vuotta äitinsä valtaantulon jälkeen. Lisäksi virallinen virkaanasettamisseremonia pidettiin vasta vuonna 1969. Jos Walesin prinssi kuolee ennen hallitsijaa, arvonimi ei myöskään periydy hänen pojalleen, mutta tästä voidaan kuitenkin tehdä Walesin prinssi. Esimerkiksi kun Walesin prinssi Fredrik kuoli ennen isäänsä Yrjö II:ta, hänen pojastaan prinssi Yrjöstä tehtiin kaksi vuotta myöhemmin Walesin prinssi. Jos Walesin prinssi kuolee lapsettomana ennen hallitsijaa, arvonimi annetaan yleensä hänen vanhimmalle veljelleen
Andreas II

Andreas II (unk. II. András, myös Andreas Jerusalemilainen, Jeruzsálemi András); (n. 1171/1175 – 26. lokakuuta 1235) oli Unkarin kuningas vuosina 1205–1235. Hänet muistetaan ns. Kultaisen bullan (1222) antajana, jonka on katsottu luoneen pohjan maan valtiopäivälaitokselle. Andreas osallistui valtakaudellaan epäonnistuneeseen viidenteen ristiretkeen, ja Saksalainen ritarikunta karkotettiin Transsilvaniasta vuonna 1225. Andreaksen kuoltua vuonna 1235 maan hallitsijaksi nousi hänen poikansa Béla IV. Andreaksen tarkkaa syntymävuotta ei tiedetä, mutta hänen arvellaan syntyneen 1170-luvun alkupuolella. Hänen vanhempansa olivat Unkarin kuningas Béla III ja tämän ensimmäinen puoliso, Antiokian prinsessa Agnes (Anne de Châtillon). Ensimmäisen kerran Andreas mainitaan historialähteissä luultavasti alaikäisenä nuorukaisena, vuonna 1188
Leonid Andrejev

Leonid Nikolajevitš Andrejev (ven. Леони́д Никола́евич Андре́ев; 21. elokuuta (J: 9. elokuuta) 1871 Orjol, Venäjän keisarikunta – 12. syyskuuta 1919 Kuokkala, Suomi) oli venäläinen kirjailija. Leonid Andrejev syntyi Orjolin alueella vuonna 1871 virkamiesperheeseen. Hänen vanhempansa olivat maanmittaus-verottaja Nikolai Ivanovitš Andrejev (1847–1889) ja puolalaisen maanomistajan tytär Anastasia Nikolajevna Patskovskaja (k. 1920). Jo lapsena Leonid osoitti kiinnostusta lukemiseen. Hän opiskeli Orjolin klassillisessa kymnaanissa vuosina 1882–1891. Hän piti Schopenhauerin ja Eduard von Hartmannin teoksista. Leonid oli nuorena impulsiivinen ja uhkarohkea: hän esimerkiksi kokeili 17-vuotiaana tahdonvoimaansa makaamalla junakiskoilla lähestyvän höyryveturin edessä
Ancien régime

Ancien régime (ranskaa), ”vanha hallitus”, oli ajanjakso ennen Ranskan suurta vallankumousta. Termillä tarkoitetaan erityisesti maan vanhaa yhteiskuntamuotoa ja kulttuuria. Käsitteellä pyritään kuvaamaan Ranskan vallankumouksen suurta ja mullistavaa luonnetta, jossa uusi, demokraattinen hallintotapa oli räikeässä ristiriidassa aiemman, monarkistisen hallintotavan kanssa. Aiemmin vallinnut feodaalinen yhteiskuntajärjestys murtui vallankumouksen myötä.
Suomen sisäministeriö

Sisäministeriö (ruots. Inrikesministeriet) (lyhenne SM, vuoteen 2013 saakka sisäasiainministeriö) on sisäisen turvallisuuden ja maahanmuuton ministeriö Suomessa. Se on yksi Suomen kahdestatoista valtioneuvoston alaisuudessa toimivasta ministeriöstä. Sisäministeriötä johtaa sisäministeri. Ministeriön ylimpänä virkamiehenä toimii kansliapäällikkö. Ministeriön tärkeimpiä tehtäviä ovat säädösvalmistelu sekä hallinnonalan toiminnan strateginen suunnittelu ja ohjaus. Sisäministeriössä valmistellaan poliisia, pelastustoimea, hätäkeskustoimintaa, rajavalvontaa, meripelastusta ja maahanmuuttoa koskeva lainsäädäntö. Ministeriö vastaa myös siviilikriisinhallinnan kotimaan valmiuksista sekä Suomen lippuun ja vaakunaan liittyvistä asioista. Ministeriössä tulosohjataan sisäministeriön alaisia virastoja ja laitoksia sekä käsitellään ministeriön toimialaan kuuluvat kansainväliset ja EU-asiat. Sisäministeriössä on viisi osastoa: hallinto- ja kehittämis-, poliisi-, pelastus-, maahanmuutto- ja rajavartio-osastot. Poliisiosastoa johtaa osastopäällikkö Tero Kurenmaa, pelastusosastoa pelastusylijohtaja Kimmo Kohvakka, maahanmuutto-osastoa ylijohtaja Jorma Vuorio ja rajavartio-osastoa Rajavartiolaitoksen apulaisosastopäällikkö kontra-amiraali Markku Hassinen. Suoraan kansliapäällikön alaisuudessa toimivat kansallisen turvallisuuden yksikkö, viestintäyksikkö, kansainvälisten asioiden yksikkö sekä sisäisen tarkastuksen yksikkö
Suomen ulkoministeriö

Ulkoministeriö (lyh. UM, vuoden 2017 loppuun saakka ulkoasiainministeriö, ruots. utrikesministeriet) on yksi Suomen valtioneuvoston kahdestatoista ministeriöstä. Ministeriössä toimii ulkoministerin lisäksi kaksi muuta ministeriä, ulkomaankauppa- ja kehitysyhteistyöministeri ja pohjoismaisen yhteistyön ja tasa-arvon ministeri. Ministeriön tehtävänä on ”edistää suomalaisten turvallisuutta ja hyvinvointia” ja toimia ”kansainvälisen yhteisvastuun rakentamiseksi ja rauhan vahvistamiseksi” eurooppalaisten arvojen kuten demokratian pohjalta. Käytännössä ulkoministeriön tehtäviin kuuluu Suomen ulkopolitiikan valmistelu ja toteuttaminen. Valtioneuvoston ohjesäännön mukaan ulkoministeriön toimialaan kuuluvat: Valtioneuvoston asetus ulkoministeriöstä sisältää yksityiskohtaisemman listan ministeriön tehtävistä. Ulkoministeriön strategiaa linjattiin asiakirjassa ”Suomen etu – globaali vastuu”, joka julkaistiin vuonna 2005. Selvityksessä todetaan: ”Ulkoministeriö toteuttaa toiminta-ajatustaan viiden strategisen tavoitteen avulla, joiden pohjalta yksiköt ja edustustot myös laativat vuosittaiset tulostavoitteensa.” Keskeisenä väylänä tavoitteiden toteuttamisessa toimii Suomen jäsenyys Euroopan unionissa. Ulkoministeriön tavoitteet: Ulkoministeriön johdossa on ollut kahdesta kolmeen ministeriä. Nykyisessä Orpon hallituksessa ulkoministerinä toimii Elina Valtonen (Kok
Suomen valtiovarainministeriö

Valtiovarainministeriö (lyh. VM, ruots. Finansministeriet, FM) on Suomen valtioneuvoston osa, jonka tehtävänä on valmistella Suomen hallituksen talouspolitiikkaa ja valtion talousarvio. Se pyrkii vakauttamaan talouden kehitystä sekä toimimaan verojärjestelmän asiantuntijana. Ministeriö vastaa myös valtion henkilöstöpolitiikasta, valtionhallinnon kehittämisestä, kunta- ja aluehallinnosta, julkisen hallinnon digitalisaatiosta sekä rahoitusmarkkinapolitiikan valmistelusta. Valtiovarainministeriö sai alkunsa autonomian ajalla vuonna 1809, kun Suomeen perustettiin hallituskonselji, sittemmin Suomen senaatti. Hallituskonseljissa toimi talousosasto, jolle kuului maan yleinen hallinto. Valtiovarainministeriötä johtaa valtiovarainministeri. Hallituksessa on usein myös toinen ministeri, jonka vastuualueelle kuuluu osa ministeriön asioista. Ministereiden työnjaosta sovitaan hallitusta muodostettaessa. Ministeriön ylin virkamies on valtiosihteeri kansliapäällikkönä Juha Majanen. Muita ministeriön korkeita virkamiehiä ovat hallintopolitiikan alivaltiosihteeri (Susanna Huovinen), kansainvälisten ja rahoitusmarkkina-asioiden alivaltiosihteeri (Leena Mörttinen) sekä talouspolitiikan koordinaattori (Lauri Kajanoja)
Suomen maa- ja metsätalousministeriö

Maa- ja metsätalousministeriö (MMM, ruots. jord- och skogsbruksministeriet) on yksi Suomen valtioneuvoston alaisuudessa toimivista ministeriöistä. Maa- ja metsätalousministeriö johtaa uusiutuvien luonnonvarojen kestävän käytön politiikkaa. Lainsäädäntötyössä ministeriö toimii osana valtioneuvostoa ja Euroopan unionin päätöksentekoa. Nykyinen maa- ja metsätalousministeri on kristillisdemokraattien Sari Essayah. Maa- ja metsätalousministeriön budjetti vuodelle 2018 oli n. 2 602 000 000 €. Maa- ja metsätalousministeriössä on vuodesta 1968 lähtien ollut vain yksi ministeri. Siihen saakka ministereitä oli ollut kaksi. 1920- ja 1930-luvuilla ministeriö vastasi ns. lex Kallion toimeenpanosta. Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina ministeriön vastuulla oli paljon työtä aiheuttanut talvi- ja jatkosodan sekä Lapin sodan vuoksi kotinsa menettäneen väestön ja rintamamiesten asuttaminen
Suomen sosiaali- ja terveysministeriö

Suomen sosiaali- ja terveysministeriö (ruots. Social- och hälsovårdsministeriet, lyhenne STM) on sosiaali- ja terveyspolitiikan suunnittelusta, ohjauksesta ja toimeenpanosta vastaava ministeriö. Osana valtioneuvostoa ministeriö toteuttaa hallitusohjelmaa, valmistelee oman toimialansa lainsäädännön ja keskeiset uudistukset, ohjaa niiden toteuttamista ja huolehtii valtioneuvoston esikuntatehtävistä. Sosiaali- ja terveysministeriön juuret ulottuvat vuoteen 1917, jolloin Suomen sosiaalihallinto eriytettiin omaksi toimialakseen. Alun perin sosiaaliministeriönä tunnettu virasto keskittyi muun muassa työväenasioihin, köyhäinhoitoon ja sosiaalivakuutuksen kehittämiseen. Sotien jälkeinen jälleenrakentaminen loi pohjan hyvinvointivaltion kasvulle, ja 1950–1970-luvuilla toteutettiin merkittäviä uudistuksia, kuten kansaneläke- ja sairasvakuutuslaki, äitiysavustus, neuvolaverkosto sekä laaja sairaalajärjestelmä. Vuonna 1968 ministeriö sai nykyisen nimensä, kun terveydenhuolto siirtyi sen vastuulle. 1980-luvun talouskasvun vuosina ministeriö laajensi sosiaaliturvaa ja kehitti muun muassa työsuojelua, lapsiperheiden etuuksia ja vammaisten palveluita. 1990-luvun lama asetti uusia haasteita, mutta sosiaaliturvajärjestelmä säilyi vahvana talouskriisistä huolimatta. EU-jäsenyys vuonna 1995 toi mukanaan uusia kansainvälisiä velvoitteita ja sääntelyä, minkä vuoksi kansallista sosiaali- ja terveyspolitiikkaa on mukautettu eurooppalaisiin linjauksiin. 2000-luvulla sosiaali- ja terveysministeriö kehitti sosiaaliturvan ja terveydenhuollon rakenteita vastaamaan väestön ikääntymisen ja yhteiskunnan muutoksiin. Uudistukset kohdistuivat eläkejärjestelmään, palvelurakenteisiin sekä ennaltaehkäisevään terveyden edistämiseen
Raha-automaattiyhdistys

Raha-automaattiyhdistys (ruots. Penningautomatföreningen) eli RAY oli julkisoikeudellinen yhdistys, joka perustettiin 1. huhtikuuta 1938 keräämään rahapelitoiminnalla varoja suomalaisten sosiaali- ja terveysjärjestöjen toiminnan tukemiseen. RAY:llä oli yksinoikeus raha-automaatti- ja kasinopelitoimintaan sekä kasinon pitoon Manner-Suomessa. Raha-automaattiyhdistys muutettiin yksityisoikeudellisesta yhdistyksestä julkisoikeudelliseksi vuonna 1962. Sen säännöt kirjattiin raha-automaattiasetukseen, ja valtion osuutta yhdistyksen hallinnossa lisättiin. RAY:n pääkonttori sijaitsi Espoossa, Mäkkylässä. Raha-automaattiyhdistys perustui lainsäädännölliseen monopoliin, jota Ahvenanmaalla toimiva vastaava yritys, Ålands Penningautomatförening, oli pyrkinyt murtamaan.lähde? Raha-automaattiyhdistyksen hallituksessa oli seitsemän valtioneuvoston valitsemaa jäsentä, seitsemän yhdistyksen kokouksen valitsemaa jäsentä sekä kaksi henkilöstön edustajaa. RAY:llä oli noin 1 600 työntekijää, joista suurin osa työskenteli pelinhoitajina joko pelisaleissa, kasinolla tai yrittäjäyhteistyökumppaneiden tiloissa sijaitsevien pelipöytien pelinhoitajina. Raha-automaatteja oli yhteensä reilut 19 000 kappaletta yhteensä 8 400 sijoituspaikassa ja noin 70 RAY:n omassa pelisalissa. Ravintolakasinopelejä pystyi aiemmin pelaamaan lähes 300 ravintolassa ympäri Suomea, mutta vuonna 2019 Veikkaus lopetti ravintolapelit kannattamattomina Vuonna 2017 Fintoto Oy, Raha-automaattiyhdistys (RAY) ja Veikkaus Oy yhdistyivät yhdeksi valtion omistamaksi rahapeliyhtiöksi, jonka nimeksi tuli Veikkaus Oy
Työterveyslaitos

Muut sopimukset Valtioneuvosto Keskushallinto Aluehallinto Paikallishallinto Eduskunta Valiokunnat Hallintotuomioistuin Erityistuomioistuin Syyttäjälaitos Tarkastus Valtuutetut Talousarvion ulkopuoliset rahastot Muut julkisoikeudelliset rahastot Julkisoikeudelliset laitokset Julkisoikeudelliset säätiöt Hallintolainsäädäntö Koulutus Hallinnollinen aluejako Työterveyslaitos (lyhenne TTL, ruots. Arbetshälsoinstitutet) on itsenäinen julkisoikeudellinen yhteisö ja toimii Suomen sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalla. Työterveyslaitos on työhyvinvoinnin asiantuntija, joka tutkii, palvelee ja kouluttaa. Työterveyslaitoksen toiminta perustuu monitieteiselle tutkimus- ja kehittämistyölle. Tutkimustulokset siirretään työpaikkojen käyttöön asiantuntijapalveluiden, koulutuksen ja viestinnän avulla. Laitoksen tavoite on, että työ edistää terveyttä ja toimintakykyä eikä vaaranna niitä. Budjetista noin 55 prosenttia tulee valtion budjetista ja 45 prosenttia hankitaan itse esimerkiksi EU-tutkimusrahoituksen ja asiantuntijapalveluiden myynnin avulla. Työterveyslaitos toimii viidellä paikkakunnalla Helsingissä, Kuopiossa, Oulussa, Tampereella ja Turussa. Päätoimipiste on Helsingissä. Henkilöstöä on noin 500. Laitos on perustettu vuonna 1945. Työterveyslaitos on Maailman terveysjärjestön (WHO:n) ja Kansainvälisen työjärjestön (ILO) asiantuntijalaitos työterveyden alalla