nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Coimbatoren pommi-isku

Coimbatoren pommi-isku oli terroriteko Intiassa Tamil Nadun osavaltiossa vuonna 1998. Kaksitoista räjähdystä eri puolilla kaupunkia surmasivat 58 henkeä ja yli 200 loukkaantui. Iskut tehtiin 14. helmikuuta 1998 lähellä paikkaa, jossa Bharatiya Janata Party (BJP)-puolueen puheenjohtajan LK Advanin piti pitää puhe. Advanin lento oli kuitenkin myöhässä eikä hän ollut räjähdyspaikan lähellä. Tutkijoiden mukaan Advanin surmaaniseksi perustettiin salaliitto, koska näin ajateltiin kostettavan kaupungissa edellisenä vuonna surmattujen muslimimiesten kuolema. Kaikkiaan 166 henkeä syytettiin osallisuudesta tekoon. Näistä kahdeksan vapautettiin ja 158 tuomittiin eripituisiin vankeusrangaistuksiin. Oikeudenkäynnit kestivät 9 vuotta. Ankarimman tuomion sai kielletyn Al Umma-nimisen radikaalin muslimiryhmän johtaja SA Basha, jota pidettiin iskujen suunnittelijana. Sen sijaan toinen tunnettu syytetty, puoluejohtaja Abdul Nasser Madani, vapautettiin syytteistä.
NHL-kausi 1948–1949

NHL-kausi 1948–1949 oli National Hockey Leaguen historian 32. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 60 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli Toronton kolmas peräkkäinen mestaruus. Samat joukkueet olivat kohdanneet myös edellisen vuoden Stanley Cup -finaaleissa. Hart Trophy annettiin Detroit Red Wingsia edustaneelle Sid Abelille. Abel voitti myös maalitilaston 28 osumallaan. Parhaalle tulokkaalle myönnettävän Calder Memorial Trophyn sai puolestaan New York Rangersin Pentti Lund, joka teki kauden aikana 14 maalia ja antoi 16 maaliin johtanutta syöttöä ja keräsi siis kaikkiaan 30 tehopistettä. Runkosarjan pistepörssin ja Art Ross Trophyn voitti Chicago Black Hawksia edustanut Roy Conacher. Conacher keräsi 60 ottelussa yhteensä 68 tehopistettä, joista 26 oli maaleja ja 42 syöttöpisteitä. Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Detroit Red Wingsin Gordie Howe
Shankill Roadin pommi-isku

Shankill Roadin pommi-isku oli terroriteko Belfastissa vuonna 1993. IRA:n asettama pommi räjähti kalakaupassa Shankill Roadilla 23. lokakuuta 1993. Kohteena oli lojalistiryhmän kokous, joka piti pitää kalakaupan yläkerrassa. Tärkein kohde oli Johnny Adair, Ulster Freedom Fighters'-nimisen ryhmän johtaja. Kokous oli kuitenkin siirretty, mutta IRA ei tiennyt asiasta. Pommin veivät paikoilleen Sean Kelly ja Thomas Bagley. Kellyn myöhemmän kertomuksen mukaan heidän tarkoituksenaan oli varoittaa kaupan asiakkaita jotta nämä ehtisivät ulos ennen räjähdystä. Pommi kuitenkin räjähti kun Bagley oli kumartuneena sen ylle, ja hän sai surmansa samoin kuin yhdeksän sivullista. Sinn Féinin johtaja Gerry Adams puhui Bagleyn hautajaisissa "nuoren isänmaanystävän tekemästä uhrauksesta". Kelly tuomittiin elinkautiseen, mutta hänet vapautettiin 2000 Pitkänperjantain sopimuksen yhteydessä. Vuonna 2005 hän joutui takaisin vankilaan osallistuttuaan mellakoihin Ardynessä
LaGuardian lentokentän pommi-isku

LaGuardian lentokentän pommi-isku oli terroriteko New Yorkin LaGuardian lentoasemalla 29. joulukuuta 1975. Iskussa kuoli 11 henkeä ja loukkaantui 75. Yksikään järjestö ei ole ilmoittautunut syylliseksi, eivätkä viranomaiset ole onnistuneet jäljittämään syyllistä. Pommin teho vastasi 25 dynamiittipötköä. Se räjähti matkustajaterminaalin matkatavara-alueella, joka oli täynnä lomalaisia. Vakavimmat epäilyt kohdistuivat kroatialaiseen itsenäisyystaistelija Zvonko Busiciin, joka kaappasi lentokoneen 9 kuukautta myöhemmin. Busic tuomittiin kaappauksesta ja rautatieasemalle tehdystä pommi-iskusta, mutta hänen yhteyksiään LaGuardian pommiin ei kyetty koskaan vahvistamaan.
McGurk’s Barin pommi-isku

McGurk’s Barin pommi-isku oli terroriteko Belfastissa Pohjois-Irlannissa vuonna 1971. Puolisotilaallinen lojalistiryhmittymä Ulster Volunteer Force (UVF) räjäytti pommin katolisten suosimassa pubissa. Räjähdyksen voimasta rakennus romahti, 15 henkeä sai surmansa ja 17 loukkaantui. Poliisi epäili aluksi, että räjähdys oli IRAn pommi, joka räjähti vahingossa katolisten alueella. Vuonna 1977 pakoauton kuljettaja tunnusti, ja hänet tuomittiin 15-kertaiseen elinkautiseen vankeuteen. Muita syyllisiä ei ole löydetty. Vuonna 2012 työväenpuolueen kansanedustaja Michael Connarty kertoi Britannian parlamentissa, että johtavia brittiläisiä poliitikkoja, joiden joukossa saattoi olla konservatiivinen pääministeri Edward Heath, oli sekaantunut kampanjaan, jossa pommin koetettiin väittää olleen IRA:n virhelaukaus. Poliisiasiamies ei löytänyt todisteita yhteyksistä lojalististen puolisotilaallisten joukkojen ja tutkintaa tehneiden turvallisuusjoukkojen väliltä, mutta totesi että tutkinta ei ollut tasapuolinen vaan keskittyi katolisten syyllistämiseen.
Bibliotheca Corviniana

Bibliotheca Corviniana tai vain Corvina oli Unkarin kuninkaan Corvinuksen arvokas kokoelma, johon kuului käsikirjoituksia ja painotöitä. Myöhemmin se jakautui eri kirjastoihin.
NHL-kausi 1947–1948

NHL-kausi 1947–1948 oli NHL:n 31. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 60 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli Toronton toinen peräkkäinen ja kaikkiaan kolmas mestaruus neljän vuoden sisällä. Runkosarjan pistepörssin ja ensimmäisen kerran jaetun Art Ross Trophyn voitti Montreal Canadiensia edustanut Elmer Lach. Lach keräsi 60 ottelussa yhteensä 61 tehopistettä, joista 30 oli maaleja ja 31 syöttöpisteitä. Ted Lindsay puolestaan voitti maalitilaston 33 osumallaan. Hart Trophyn sai New York Rangersissa keskushyökkääjänä pelannut Buddy O’Connor. O’Connorille myönnettiin myös Lady Byng Trophy. Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai Detroit Red Wingsin Jim McFadden, joka teki kauden aikana 24 maalia ja antoi 24 maaliin johtanutta syöttöä ja keräsi siis yhteensä 48 tehopistettä. Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Toronto Maple Leafsin Ted Kennedy
NHL-kausi 1946–1947

NHL-kausi 1946–1947 oli National Hockey Leaguen historian 30. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 60 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Montreal Canadiensin otteluvoitoin 4–2. Kyseessä oli Toronton seurahistorian kuudes Stanley Cup -mestaruus. Runkosarjan pistepörssin voitti Chicago Black Hawksia edustanut Max Bentley. Hän keräsi 60 ottelussa yhteensä 72 tehopistettä, joista 29 oli maaleja ja 43 syöttöpisteitä. Maalitilaston puolestaan voitti Montreal Canadiensin Maurice Richard 45 osumallaan. Richard myös sai arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävän Hart Trophyn ja voitti pudotuspelien pistepörssin. Hän teki 10 pudotuspeliottelussa 11 tehopistettä, joista 6 oli maaleja ja 5 maaliin johtaneita syöttöjä. Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai Toronto Maple Leafsin Howie Meeker. Meeker teki kauden aikana 27 maalia sekä antoi 18 maaliin johtanutta syöttöä ja keräsi siis kaikkiaan 45 tehopistettä
NHL-kausi 1945–1946

NHL-kausi 1945–1946 oli National Hockey Leaguen historian 29. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 50 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Dick Irvinin valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Boston Bruinsin otteluvoitoin 4–1. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin viides ja seuran koko historian kuudes Stanley Cup -mestaruus. Runkosarjan pistepörssin voitti Chicago Black Hawksia edustanut Max Bentley. Hän keräsi 47 ottelussa yhteensä 61 tehopistettä, joista 31 oli maaleja ja 30 syöttöpisteitä. Bentley myös sai arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävän Hart Trophyn. Maalitilaston puolestaan voitti Toronto Maple Leafsin Gaye Stewart 37 osumallaan. Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Montreal Canadiensin Elmer Lach. Lach teki 9 pudotuspeliottelussa 17 tehopistettä, joista 5 oli maaleja ja 12 maaliin johtaneita syöttöjä. Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai New York Rangersin Edgar Laprade
NHL-kausi 1944–1945

NHL-kausi 1944–1945 oli National Hockey Leaguen historian 28. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 50 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Hap Dayn valmentama Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–3. Kyseessä oli Toronton seurahistorian viides Stanley Cup -mestaruus. Runkosarjan piste- ja syöttöpörssin voitti Montreal Canadiensia edustanut Elmer Lach. Lach keräsi 50 ottelussa yhteensä 80 tehopistettä, joista 26 oli maaleja ja 54 syöttöpisteitä. Hän myös sai arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävän Hart Trophyn. Keskushyökkääjänä pelannut Lach ja vasen laitahyökkääjä Toe Blake muodostivat yhdessä Maurice Richardin kanssa erittäin tehokkaan, myöhemmin lempinimellä ”Punch Line” tunnetun ketjun, jonka toimivuuden ansiosta Richard onnistui ensimmäisenä jääkiekkoilijana tekemään 50 maalia 50 NHL-ottelussa. Seuraavan kerran saavutukseen pystyi Mike Bossy 36 vuotta myöhemmin kaudella 1980–1981. Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Detroit Red Wingsin Joe Carveth. Hän teki 14 pudotuspeliottelussa 11 tehopistettä, joista 5 oli maaleja ja 6 maaliin johtaneita syöttöjä
NHL-kausi 1943–1944

NHL-kausi 1943–1944 oli National Hockey Leaguen historian 27. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 50 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Dick Irvinin valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Chicago Black Hawksin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Montreal Canadiensin neljäs ja seuran koko historian viides Stanley Cup -mestaruus. Runkosarjassa Canadiens voitti 38 ottelua ja hävisi ainoastaan viisi kertaa. Joukkueen menestyksessä keskeisessä roolissa oli Toe Blaken, Elmer Lachin ja Maurice Richardin muodostama, myöhemmin lempinimellä ”Punch Line” kutsuttu ketju, jonka oikeana laitahyökkääjänä pelannut Richard teki yhdeksässä pudotuspeliottelussa 12 maalia. Tämä kolmikko vei nimiinsä pudotuspelien pistepörssin kolme kärkisijaa. Runkosarjan pistepörssin voitti Boston Bruinsia edustanut Herb Cain. Cain keräsi 48 ottelussa yhteensä 82 tehopistettä, joista 36 oli maaleja ja 46 syöttöpisteitä. Maalitilaston puolestaan voitti Chicago Black Hawksin Doug Bentley 38 osumallaan. Arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävän Hart Trophyn sai Toronto Maple Leafsin puolustaja Babe Pratt
Patrick Joseph Walsh

Patrick Joseph Walsh (9. huhtikuuta 1931 Cobh – 28. joulukuuta 2023 Belfast) oli irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. helmikuuta 1956 ja nimitettiin Down and Connorin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Ros Crén titulaaripiispaksi 6. huhtikuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Cahal Brendan Daly, jota avustivat Gaetano Alibrandi ja William J. Philbin. Walsh sai 18. maaliskuuta 1991 nimityksen Down and Connorin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 22
William Goh Seng Chye

William Goh Seng Chye (kiin. 吴成才; s. 25. kesäkuuta 1957 Singapore) on singaporelainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Singaporen arkkihiippakuntaan 1. toukokuuta 1985 ja nimitettiin sen koadjuuttoriarkkipiispaksi 29. joulukuuta 2012. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. helmikuuta 2013. Pääkonsekraattorina toimi Leopoldo Girelli, jota avustivat Nicholas Chia Yeck Joo ja Murphy Nicholas Xavier Pakiam. Goh Seng Chyesta tuli 20. toukokuuta 2013 Singaporen arkkipiispa
Avengers: Age of Ultron

Avengers: Age of Ultron on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka perustuu Marvel Comicsin luomaan Kostajat-supersankariryhmään. Se on jatko-osa vuoden 2012 elokuvalle The Avengers ja Marvel Cinematic Universen (MCU) yhdestoista elokuva ja toisen vaiheen viides elokuva. Sen on ohjannut ja käsikirjoittanut Joss Whedon. Keskeisissä rooleissa esiintyvät Robert Downey Jr., Chris Hemsworth, Mark Ruffalo, Chris Evans, Scarlett Johansson, Jeremy Renner, Don Cheadle, Aaron Taylor-Johnson, Elizabeth Olsen, Paul Bettany, Cobie Smulders, Anthony Mackie, Hayley Atwell, Idris Elba, Stellan Skarsgård, James Spader ja Samuel L. Jackson. Elokuvassa Kostajien on kokoonnuttava yhteen kukistaakseen Ultron, mekaaninen tekoäly, jonka päämääränä on tuhota ihmiskunta. Elokuva julkistettiin toukokuussa 2012, The Avengersin suosion myötä. Whedon, joka ohjasi edellisen elokuvan, tuotiin mukaan elokuussa ja elokuvan ensi-ilta päätettiin. Huhtikuuhun 2013 mennessä, Whedon oli saanut valmiiksi käsikirjoituksen luonnoksen ja näyttelijöiden valinta alkoi kesäkuussa Downey Jr.:n valinnan myötä. Toinen kuvausryhmä aloitti kuvaukset helmikuussa 2014 Etelä-Afrikassa, ja pääasialliset kuvaukset alkoivat maaliskuussa jatkuen elokuuhun 2014
Émile Coué

Émile Coué (1857–1926) oli ranskalainen apteekkari. Hän kehitti huomiota herättäneen itsesuggestiomenetelmän, jolla voi lieventää neuroosien oireita.
Juupajoen seisake

Juupajoen seisake (lyh. Jj) on rautatieliikennepaikka Tampere–Haapamäki-radalla Juupajoen keskustaajamassa Korkeakoskella. Seisake avattiin toukokuussa 1998 noin puolitoista kilometriä Korkeakosken asemalta Oriveden suuntaan lähemmäksi taajaman keskustaa. Seisakkeella on 80 metriä pitkä korotettu laituri, puinen odotuskatos sekä liityntäpysäköintialue. Seisakkeella pysähtyy päivittäin kolme kiskobussivuoroa kumpaankin suuntaan.
Aleksandr Izvolski

Aleksandr Petrovitš Izvolski (ven. Александр Петрович Извольский; 18. maaliskuuta (J: 6. maaliskuuta) 1856 Moskova – 16. elokuuta 1919 Pariisi, Ranska) oli venäläinen kreivi ja diplomaatti, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1906–1910. Hänen kaudellaan Venäjä kärsi diplomaattisen tappion vuosien 1908–1909 Bosnian kriisin yhteydessä. Izvolski kuului vanhaan puolalaistaustaiseen sukuun. Hän opiskeli Pietarin keisarillisessa lyseossa ja toimi pitkään diplomaattina Venäjän ulkomaanedustustoissa eri puolilla maailmaa. Hän oli Venäjän lähettiläänä Vatikaanissa 1894–1897, Belgradissa 1897–1900, Tokiossa 1900–1902 ja Kööpenhaminassa 1902–1906. Izvolski nimitettiin ulkoministeriksi toukokuussa 1906. Hänen johdollaan Venäjä solmi vuonna Britannian kanssa 1907 entente cordiale -sopimuksen, joka ratkaisi maiden väliset siirtomaakiistat Tiibetissä, Afganistanissa ja Iranissa. Seuraavaksi Izvolski ryhtyi tavoittelemaan Venäjälle takaisin oikeutta kuljettaa sotalaivojaan Turkin salmien kautta Mustaltamereltä Välimerelle
Samantha Murray

Samantha Murray Sharan (s. 9. lokakuuta 1987 Stockport) on englantilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 165 syyskuussa 2013. Hän on voittanut urallaan yhden ITF-turnauksen kaksinpelissä ja kymmenen nelinpelissä. Murray Sharan pelasi WTA-turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Aegon Classic -turnauksessa vuonna 2011. Hän meni naimisiin intialaisen tennispelaajan Divij Sharanin kanssa vuonna 2019.
Celebesinhedelmälepakko

Vaarantunut  Acerodon celebensisPeters, 1867 Celebesinhedelmälepakko Wikispeciesissä Celebesinhedelmälepakko Commonsissa Celebesinhedelmälepakko (Acerodon celebensis) on Indonesiassa elävä ja hedelmälepakkoihin (Pteropodidae) kuuluva lepakkolaji. Niiden ravintoon kuuluvat hedelmät ja kookokset. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille suomenkielistä nimeä celebesinakerohekko.
Tyler Bouck

Tyler Bouck (s. 13. tammikuuta 1980 Camrose, Alberta, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan NHL:ssä yhteensä 91 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua tehopistein 4+8=12 sekä keräten 93 jäähyminuuttia. Bouck pelasi suurimman osan urastaan kuitenkin farmisarjoissa, mutta ison osan myös Euroopassa Suomen ja Saksan sarjoissa. Hänen vahvuuksiinsa kuului kova työntekeminen, puolustaminen, maskipelaaminen, taklaaminen ja johtajuus. Bouck tunnettiin useimmiten "asennepelaajana" alemmissa ketjuissa, mutta hänellä oli myös kohtalaisen hyvät hyökkäyspään taidot. Bouck pelasi ensimmäiset pelinsä WHL-joukkue Prince George Cougarsissa kaudella 1995–1996, jonka hän pelasi kuitenkin suurimmaksi osaksi AJHL-joukkue Sherwood Park Crusadersissa. Ensimmäisellä kokonaisella WHL-kaudellaan 1997–1998 Bouck teki 65 runkosarjaottelussa tehot 11+26=37 sekä 11 playoff-ottelussa yhden maalin. Dallas Stars varasi hänet toisella kierroksella 57. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1998. Kaudella 1998–1999 Bouck oli tehoilla 22+25=47 Cougarsin kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies
Johannes Terho

Johannes Terho (9. joulukuuta 1885 – 28. maaliskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen shakinpelaaja, shakkitehtävien laatija ja toimittaja. Hän oli 1920-luvulla Suomen parhaita shakinpelaajia. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Terho opiskeli matematiikkaa yliopistossa. Hän aloitti työuransa 1913 Oy Massifin konttoripäällikkönä. Vuosina 1918–1921 hän toimi Suomenlinnan liikennepäällikkönä. Vuonna 1922 hän siirtyi puolustusministeriön palvelukseen. Hän toimi aluksi ministeriön reviisorina ja 1926–1936 taloudenhoitajana. Hänen viimeinen virkansa oli puolustusministeriön pääkirjanpitäjä, mistä toimesta hän jäi eläkkeelle 1952. Siviilivirkansa ohella Terho työskenteli pitkään shakkitoimittajana. Hän toimitti Helsingin Sanomien shakkipalstaa 1924–1945
Pyhä sydän

Pyhä sydän (lat. Sacrum Cor, ital. Sacro Cuore, ransk. Sacré-Cœur, saks. Heiliges Herz) tarkoittaa Jeesuksen ruumiillista sydäntä, jota katolisessa kirkossa palvotaan Jeesuksen ihmisiä kohtaan tunteman rakkauden symbolina.  Palvonnasta on merkkejä jo keskiajan saksalaisessa mystiikassa, mutta varsinaisena palvonnan alkajana pidetään ranskalaista salesilaisnunnaa pyhä Marguerite-Marie Alacoquea (1647–1690) ja hänen näkyjään vuosina 1673–1675. Paavit edistivät palvontaa varsinkin 1700-luvulla. Paavi Klemens XIII hyväksyi Pyhän sydämen juhlan vuonna 1765 ja Leo XIII lisäsi juhlan arvoa vuonna 1899, sekä omisti samana vuonna maailman pyhälle sydämelle. Monissa katolisissa kirkoissa on kuvia, joissa Jeesus kantaa orjantappurakruunun ympäröimää sydäntään. Pyhän sydämen juhlapyhää vietetään 3. perjantaina helluntain jälkeen, päivää ennen Jeesuksen äidin Neitsyt Marian tahrattoman sydämen muistopäivää. Katolisen kirkon lisäksi Jeesuksen sydäntä kunnioitetaan myös vanhakatolisessa, anglikaanisessa ja luterilaisessa kirkossa
Bassetti

Bassetti (ransk. ja eng. Basset) on matalaraajainen pienriistan metsästykseen jalostettu ajokoira, jonka juuret ovat Ranskassa. Sana bas tarkoittaa matalaa, mikä onkin tämän ryhmän roduille ominaista. Erään teorian mukaan bassettien rotutyyppi polveutuu hubertuksenajokoirasta. Pennell-Elmhurst puolestaan uskoi sen olleen englanninkettukoiran ja turnspitin välinen risteytys. 1500-luvun lopulla Jacques du Fouilloux mainitsi basset-rotutyypin, kuvaillen sitä "mäyräkoiraksi" ja määritellen sen alkuperäalueiksi Artois'n ja Flanderin. Hänen mukaansa oli olemassa kaksi eri variaatiota: käyräraajainen lyhytkarvainen sekä suoraraajainen, useimmiten karkeakarvainen. Näistä ensiksi mainittu työskenteli paremmin maan alla ja jälkimmäinen paremmin maan tasolla. Pariisin vuoden 1863 koiranäyttelyssä jaettiin katalogia, jossa mainittiin mm. seuraavat basset-rodut: Sen mukaan bassetit olivat levinneet Bretagnesta Budapestiin ja Schwarzwaldilta Balkaniin asti. George Johnston määritteli teoksessaan The Basset Hound vuodelta 1968 eri bassettien alkuperäisalueet: Hän mainitsi myös samankaltaiset rodut mäyräkoiran, pienisveitsinajokoiran ja dreeverin
Sota näköpiirissä -kriisi

Sota näköpiirissä -kriisi (saks. Krieg-in-Sicht-Krise, ransk. crise Krieg-in-Sicht) oli Saksan ja Ranskan välille vuonna 1875 syntynyt poliittinen kriisi, jonka Saksan valtakunnankansleri Otto von Bismarck synnytti vihjailemalla Saksan lehdistössä sodan mahdollisuudesta maiden välillä. Kriisi päättyi ulkovaltojen väliintulon myötä Bismarckin ja Saksan kannalta diplomaattisen tappioon. Tapahtumien taustalla oli Bismarckin huolestuminen siitä, miten nopeasti Ranska oli toipunut vuosien 1870–1871 sodasta. Hän pelkäsi Ranskan tavoittelevan revanssia ennemmin tai myöhemmin. Ratkaiseva yllyke oli maaliskuussa 1875 Ranskan uusi armeijalaki, jolla upseeriston määrää lisättiin. Bismarck päätti estää Ranskan enemmän vahvistumisen ehkäisysodalla tai sellaisella uhkaamalla ja alkoi levittää vihjauksia sodasta Saksan lehdistön kautta. Tunnetuin oli 8. huhtikuuta Die Post -sanomalehdessä ilmestynyt artikkeli Ist Krieg in Sicht? (”Onko sota näköpiirissä?”). Vastavetona Ranskan ulkoministeri Louis Decazes esiintyi toukokuun alussa Lontoossa ja vaati Britanniaa sekä Venäjää ryhtymään toimiin Saksan hyökkäysaikeita vastaan. Pyynnön seurauksena Britannian pääministeri Benjamin Disraeli vaati Bismarckia rauhoittamaan tilanteen ja Venäjän tsaari Aleksanteri III matkusti ulkoministerinsä Aleksandr Gortšakovin kanssa Berliiniin vetoamaan henkilökohtaisesti Ranskan puolesta
Maurice de Coppet

Louis Jules Maurice de Coppet (17. heinäkuuta 1868 Alais, Ranska – 28. syyskuuta 1930 Nyon, Sveitsi) oli ranskalainen diplomaatti ja kirjallisuudenharrastaja, joka toimi Ranskan lähettiläänä Suomessa 1923–1929. Kirjallisuutta syvällisesti harrastava ministeri, kuten lähettiläitä ranskalaisittain nimitettiin, oli kiinnostunut suomalaisesta kulttuurista, opiskeli suomea ja ruotsia ja ryhtyi kääntämään ranskaksi suomalaisen kirjallisuuden klassikkoja. Vaimonsa Yseult de Coppet’n kanssa hän loi lähetystökodistaan Helsingin Katajanokalla suomalais-ranskalaisen kulttuurien kohtaamispaikan. Maurice de Coppet oli syntynyt vuonna 1868 Sveitsistä Ranskaan siirtyneeseen, uskonnoltaan protestanttiseen pappissukuun. Pariisissa suoritettujen laki- ja valtiotieteellisten opintojen jälkeen hän pääsi Ranskan ulkoministeriön palvelukseen. Suomeen tullessaan Coppet’lla oli takanaan laaja kokemus erilaisista diplomaattisista tehtävistä. Hän toimi diplomaattina Ranskan lähetystöissä ja konsulaateissa Aleksandriassa, Baselissa, Lontoossa, Budapestissa ja Varsovassa. Ennen Suomeen siirtymistään hän oli useita vuosia Ranskan lähettiläänä Addis Abebassa Abessinian keisarikunnassa (nyk. Etiopia). Coppet kärsi masennuksesta ja oli hoidettavana Sveitsissä saatuaan 1929 hermoromahduksen
Euroopansuokilpikonna

Silmälläpidettävä  Emys orbicularis(Linnaeus, 1758) Euroopansuokilpikonna Wikispeciesissä Euroopansuokilpikonna Commonsissa Euroopansuokilpikonna eli suokilpikonna (Emys orbicularis) on suokilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnalaji. Euroopansuokilpikonnalle kertyy pituutta 20–35 cm. Sen kilpi on pehmeä ja ovaalin muotoinen ja väriltään musta tai tummanruskea keltaisin pistein ja raidoin. Pää ja jalat ovat saman väriset. Plastronin saranan avulla kilpikonna voi sulkea kilven etuosan. Eläin lekottelee mielellään kaatuneiden puiden ja kivien päällä, mutta tuntiessaan itsensä uhatuksi se sukeltaa nopeasti veteen. Euroopansuokilpikonna munii 10–16 munaa. Lajin levinneisyys kattaa Euroopan Tanskaan saakka pohjoisessa sekä Afrikan ja Aasian luoteisosat. Se elää seisovissa tai hitaasti virtaavissa makeissa vesissä, joissa on tiheä kasvillisuus ja liejupohja. Joskus lajin olemassaolosta kertovat vain veden pinnalle nousseet, saaliiksi saatujen kalojen uimarakot. Euroopansuokilpikonnan ravintoon kuuluvat kalat, sammakkoeläimet, madot, kotilot ja joskus myös pienet jyrsijät ja linnut sekä kasvit ja raadot. Euroopansuokilpikonna on nykyään äärimmäisen harvinainen, joten vain harva ihminen on nähnyt tämän lajin luonnossa
Paolo Carlo Francesco Origo

Paolo Carlo Francesco Origo (12. maaliskuuta 1840 Milano – 13. marraskuuta 1928) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. elokuuta 1862 ja nimitettiin Mantovan hiippakunnan johtoon 18. maaliskuuta 1895. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. huhtikuuta. Origo kuoli 88-vuotiaana virassa. Hänen seuraajakseen nimitettiin Domenico Menna.
Giuseppe Pronti

Giuseppe Pronti (8. elokuuta 1890 Assisi – 3. helmikuuta 1974) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 4. huhtikuuta 1915 ja nimitettiin Acquapendenten hiippakunnan johtoon 17. maaliskuuta 1938. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giulio Serafini, jota avustivat Stefano Corbini ja Giuseppe Placido Maria Nicolini. Pronti sai 1. tammikuuta 1951 nimityksen Nocera Umbra-Gualdo Tadinon piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 83-vuotiaana virassa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen