nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Kaan Kairinen

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29. marraskuuta 2023.Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. 3. 2025. Kasper Kaan Kairinen(s. 22. joulukuuta 1998 Turku) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Kairinen edustaa Tšekin pääsarjassa pelaavaa Sparta Prahaa. Kairinen aloitti jalkapallon Turun Nappulaliigassa. Ensimmäiset miesten sarjaottelunsa Kairinen pelasi FC Interissä
Magneettiset polymeerikomposiitit

Magneettiset polymeerikomposiitit ovat komposiittimateriaaleja, joilla on magneettinen ominaisuus. Ne luovat ympärilleen pysyvän tai väliaikaisen magneettikentän, tai sähkökentässä ollessaan reagoivat siihen. Magneettisia polymeerikomposiitteja kehitetään jatkuvasti biolääketieteen, pinnoittamisen, mikrofluidiikan ja mikroelektroniikan tarpeisiin. Poikkeuksellisia niistä tekee kyky muuttaa muotoa ja muita ominaisuuksiaan, olla siirreltävissä ilman fyysistä kontaktia ja aktivoitua magneettikentän alaisena. Polymeerit ovat harvoin luonnostaan magneettisia. Eräs harvinainen poikkeus tähän on polyaniliinin ja tetrasyanokinodimetaanin (TCNQ) muodostama polymeeri, joka säilyttää magneettisuutensa ilman ulkoista magneettikenttää huoneenlämmössä. Vuonna 2004 Durhamin yliopistossa Englannissa kehitetty muovimagneetti perustaa toimintansa vapaiden radikaalien järjestyneisyyteen, ja lopullinen varaus kehittyy muutaman kuukauden aikana valmistuksesta. Magneettiset polymeerikomposiitit voidaan jakaa karkeasti viiteen ryhmään: elastomeereihin, ferrogeeleihin, bioyhteensopiviin polymeereihin, termoresponsiivisiin polymeereihin ja muistipolymeereihin. Elastomeerin magneettisuus syntyy seostamalla siihen magneettisia partikkeleita. Magneettikentässä partikkeleihin kohdistuva voima siirtyy polymeerimatriisiin ja vetää kappaletta puoleensa (homogeeninen kenttä) tai pyrkii muuttamaan tämän muotoa (heterogeeninen kenttä). Magneettisuus voi aiheuttaa huomattavaa nousua Youngin moduulissa, pseudoplastisuutta tai muistia pehmeissä elastomeereissa. Magneettisen voiman vaikutusta vahvistavat elastomeerin matala elastisuusmoduuli ja seospartikkeleiden korkea magneettisuustaipumus ja pitoisuus
Gerhard Schröder (CDU)

Gerhard Schröder (11. syyskuuta 1910 Saarbrücken – 31. joulukuuta 1989) oli länsisaksalainen kristillisdemokraattista unionia (CDU) edustanut poliitikko. Hän toimi Länsi-Saksan sisäministerinä 1953–1961, ulkoministerinä 1961–1966 ja puolustusministerinä 1966–1969. Vuoden 1969 liittopresidentinvaaleissa hän hävisi niukasti sosiaalidemokraatti Gustav Heinemannille. Saarbrückeniläisen rautatievirkailijan pojaksi syntynyt Schröder opiskeli oikeustiedettä Königsbergin yliopistossa, kaksi lukukautta Edinburghin yliopistossa Skotlannissa ja lopuksi Bonnin yliopistossa. Hän toimi asianajajana 1930-luvulla, liittyi Hitlerin kansallissosialistiseen puolueeseen ja myös sen puolisotilaalliseen Sturmabteilungiin ja palveli sitten Natsi-Saksan asevoimissa rivimiehenä. Sodan jälkeen hän jatkoi lakimiehenä elinkeinoelämän palveluksessa, kunnes tuli valituksi liittopäiville CDU:n edustajana 1949. Sisäministerinä 1953–1961 Schröder ajoi voimakkaasti kommunistisen puolueen kieltämistä Länsi-Saksassa, mikä toteutuikin. Hänen nimittämisensä ulkoministeriksi herätti oppositiossa kritiikkiä hänen natsitaustansa vuoksi. Siinä virassa hän korosti hyviä suhteita Yhdysvaltoihin mutta halusi myös neutralisoida suhteita Puolan ja muiden Neuvostoliiton valtapiiriin joutuneitten Itä-Euroopan maiden kanssa.
Mongi Slim

Mongi Slim (arab. منجي سليم‎‎) (1. syyskuuta 1908 – 24. lokakuuta 1969) oli tunisialainen lakimies, diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Tunisian ulkoministerinä 1962–1964. Syyskuussa 1961 hänestä tuli ensimmäinen afrikkalainen, joka johti Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokousta. Slim oli Habib Bourguiban ohella keskeinen tekijä Neo Destour -puolueessa ja joutui kahdesti ranskalaisten siirtomaaisäntien vangitsemaksi ennen Tunisian itsenäistymistä. Slim johti Tunisian valtuuskuntaa autonomiaan ja sitten itsenäisyyteen johtavissa neuvotteluissa vuosina 1954–1956. Sen jälkeen Slim toimi itsenäistyneen maan sisäministerinä sekä Yhdysvaltain, Kanadan ja YK:n suurlähettiläänä Washingtonissa 1956–1961. Hän edusti Tunisiaa YK:n turvallisuusneuvostossa ja toimi YK:n 16. yleiskokouksen puheenjohtajana 1961 pääsihteeri Dag Hammarskjöldin kuoltua lento-onnettomuudessa. Slim kuului arvovaltaiseen kreikkalais-turkkilais-arabialaiseen sukuun Tunisiassa. Slimin isoisän isä oli kreikkalainen laivapoika, jonka merirosvot kaappasivat 1800-luvun alussa ja myivät mamelukkiorjaksi Tunisiaan turkkilaiselle beylle, joka koulutti pojan, päästi vapaaksi ja teki tästä ministerin
Souvanna Phouma

Souvanna Phouma (laoksi. ສຸວັນນະພູມາ; (tai Suvanna Phuma, oik. Khampeng Souvannaphouma Rattanavongsa, 7. lokakuuta 1901 – 10. tammikuuta 1984) oli laosilainen prinssi, joka toimi Laosin pääministerinä 1951–1954, 1956–1958, 1960 ja 1962–1975. Hän oli prinssi Bounkhongin poika ja presidentti Souphanouvongin velipuoli. Prinssi Souvanna opiskeli insinööriksi Ranskassa, josta palasi kotimaahansa 1931. Toisen maailmansodan jälkeen hän kuului Vapaan Laosin liikkeen (Lao-issarak) perustajiin. Hän kohosi itsenäistyneen Laosin johtotehtäviin ja toimi ensi kerran pääministerinä 1951–1954 levottomana aikana, jolloin hänen velipuolensa Souphanouvong asettui kommunistisen Pathet Lao -järjestön joukkojen puolelle ja Ranska menetti otteensa Indokiinasta. Elokuussa 1956 Souvanna Phouma ja Souphanouvong antoivat yhteisen julistuksen vihollisuuksien lopettamisesta. Souvanna Phouma vieraili sen jälkeen Kiinassa ja Pohjois-Vietnamissa, joissa hän korosti Laosin puolueettomuutta ja sanoi, ettei maa aio solmia diplomaattisuhteita näiden kommunistimaiden kanssa. Vuonna 1958 kommunistit vahvistivat yhä asemaansa Laosissa, ja Souvanna Phouma erosi pääministerin tehtävistä ja siirtyi suurlähettilääksi Pariisiin
Maison de la Radio

Maison de la Radio on Ranskan radion (Radio France) päätoimitalo Pariisissa. Se sijaitsee Pariisin länsiosassa, 16. kaupunginosassa. Toisen maailmansodan jälkeen radio- ja televisiotoiminta kehittyivät voimakkaasti. Ranskan radion toiminnot sijaitsivat kymmenissä paikoissa ympäri Pariisia. Tämä oli hyvin epäkäytännöllistä ja syntyi ajatus rakentaa talo, jossa kaikki toiminnot olisivat saman katon alla. Hankkeelle saatiin tontti Seinen rannalta olevalta vanhalta telakalta. Tontti oli lähellä kaupungin keskustaa ja se antoi myös mahdollisuuden käyttää Eiffel-tornia lähettimenä. Vuonna 1952 julistettiin arkkitehtikilpailu, jonka voitti seuraavana vuonna arkkitehti Henry Bernard. Rakennuslupa talolle haettiin vuonna 1954, ja lopulta 14. joulukuuta 1963 rakennuksen avasi käyttöön Ranskan presidentti Charles de Gaulle. Maison de la Radio on monumentaalinen rakennuskompleksi, jonka keskellä on 68 metriä korkea 22-kerroksinen torni
Viestejä varjaageilta

Viestejä varjaageilta on tilateos Puotilan metroasemalla Helsingissä. Sen on tehnyt vuonna 2002 ryhmä Vartiokylän yläasteen seitsemännen luokan oppilaita. Se koostuu 27 maalatusta pleksilevystä, joiden läpi tulee valoa aseman lasiseinästä.
Kalkkiniitty

Kalkkiniitty tai kalkkiketo on biotooppi, jonka maaperän happamuus on vähäinen maaperässä esiintyvän kalkin takia. Ohuen humuskerroksen alla on yleensä kalkkikivikallio. Kalkkiniittyjen kasvisto on erittäin monimuotoista – neliömetrillä kalkkiniittyä voidaan tavata jopa 40 kukkivaa kasvilajia. Ylänköalueilla 250 metrin yläpuolella kalkkiniittyjen lajistossa on myös vuoristoille tyypillisiä lajeja. Suomessa kallio- ja maaperä ovat yleensä karuja ja happamia, ja kalkinsuosijakasveja on vähän.
Gunnar Sträng

Gunnar Georg Emanuel Sträng (23. joulukuuta 1906 Järfälla – 7. maaliskuuta 1992 Tukholma) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi Ruotsin valtiovarainministerinä ennätykselliset 21 vuotta (1955–1976) ja valtioneuvoston jäsenenä niin ikään ennätykselliset 31 vuotta (1945–1976). Strängin poliittinen ura alkoi maalaistyöläisten liiton puheenjohtajana 1938–1951. Valtiopäivien ensimmäisen kamarin jäseneksi hän nousi 1945, ja samana vuonna hänet nimitettiin salkuttomaksi ministeriksi Per Albin Hanssonin hallitukseen, mistä hänen katkeamaton ministeriuransa alkoi. Vuosina 1947–1948 hän oli kansanhuoltoministerinä, 1948–1951 maatalousministerinä, 1951–1955 sosiaaliministerinä ja sitten valtiovarainministerinä aina vuoteen 1976 saakka. Sträng antoi lastenkirjailija Astrid Lindgrenin myötävaikutuksella kasvot Ruotsin ennätyskireälle verotukselle 1970-luvulla. Hyvätuloinen Lindgren huomasi marginaaliveroasteensa nousseen absurdiin 102 prosenttiin: jokaisesta ansaitsemastaan kruunusta hänen oli maksettava kruunun ja kahden äyrin verran veroa. Lindgren kirjoitti aiheesta Strängiä satirisoivan lastensadun Pomperipossa i Monismanien, joka osaltaan suisti Olof Palmen johtamat sosiaalidemokraatit vuoden 1976 valtiopäivävaaleissa oppositioon ensi kerran 40 vuoteen. Viime vuosinaan Sträng toimi Ruotsin keskuspankin hallituksessa ja sosiaalidemokraattien harmaana eminenssinä. Vähän ennen kuolemaansa 1992 hän sai yhdessä Mona Sahlinin kanssa valmiiksi sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen historiikkikirjan.
Ulf Stark

Ulf Stark (12. heinäkuuta 1944 Stureby, Tukholma, Ruotsi – 13. kesäkuuta 2017 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija, joka tunnettiin erityisesti lastenkirjailijana. Hänen läpimurtoteoksensa vuodelta 1984 on Dårfinkar & Dönickar, ja häntä pidettiin yhtenä Ruotsin merkittävimmistä lasten- ja nuortenkirjailijoista. Tärkeimpiä teoksia ovat Voitko vislata Hanna (Kan du vissla Johanna?) ja Min vän Percys magiska gymnastikskor. Stark vietti lapsuutensa Tukholman esikaupungissa Sturebyssä, jonne hän myöhemmin palasi monissa kirjoissaan. Hänen kirjailijanuransa alkoi varhain. Jo lukioikäisenä hänet vei kirjailijapiireihin koulutoveri Peter Curman, ja 19-vuotiaana hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Ett hål till livet. Ura pääsi vauhtiin, ja pian ilmestyi toinen runokokoelma ja romaani. Sen jälkeen hän kirjoitti ajoittain Expressenin kulttuurisivuille. Hänen ensimmäinen lastenkirjansa Petter och den röda fågeln ilmestyi 1975, mutta todellisen läpimurtonsa hän sai vasta 1984 kirjalla Hömpät ja niuhot (Dårfinkar & dönickar). Tämä kirja Simonesta, jota luullaan Simon-nimiseksi pojaksi, toi hänelle Bonniers Juniorförlagin lastenkirjakilpailun voiton
Here Come the Brides

Here Come the Brides on yhdysvaltalainen komediallinen lännensarja, joka alkoi ABC-kanavalla vuonna 1968 ja päättyi 1970. Here Come the Brides kertoo Boltin veljesten seikkailuista 1870-luvun Washingtonin Seattlessa, jonne he ovat tuoneet sata mahdollista morsianta, jotta miesvaltainen kylä ei menetä metsänhakkuussa työskenteleviä miehiään. Here Come the Bridesia tuotettiin kaksi tuotantokautta ja 52 jaksoa. Here Come the Bridesin pääosia näyttelevät Robert Brown, Bobby Sherman, David Soul, Mark Lenard, Bridget Hanley ja Joan Blondell, joka sai molemmista tuotantokausista Primetime Emmy -ehdokkuudet parhaasta naispääosasta vuosina 1969 ja 1970. Here Come the Bridesin tuottajina olivat Paul Junger Witt ja Stan Schwimmer, ja Screen Gems Television oli televisiosarjan tuotantoyhtiönä. Televisiosarjan tuottajat ovat sanoneet elokuvan Seitsemän veljeksen morsiamet (1954) olleen esikuvana Here Come the Bridesin tekemiselle. Televisiosarja kuvattiin lähinnä studioilla Kalifornian Los Angelesissa ja Burbankissa. Sony Pictures Home Entertainment julkaisi Here Come the Bridesin ensimmäisen tuotantokauden DVD:nä Yhdysvaltain markkinoille 16. toukokuuta 2006. Shout! Factory -yhtiö julkaisi toisen tuotantokauden DVD:nä Yhdysvalloissa 28. helmikuuta 2012.
Avangard-stadion (Viipuri)

FK Favorit 5 000 (n. 3 000 katettua istumapaikkaa) 105 × 75 m Avangard-stadion (ven. Стадион Авангард, ent. Viipurin keskusurheilukenttä) on Viipurissa sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion, joka otettiin käyttöön vuonna 1933. Arkkitehti Uno Ullbergin suunnittelema pääkatsomo rakennettiin vuotta myöhemmin. Stadion oli valmistuessaan Suomen tasokkain urheilukenttä, jolla järjestettiin 1930-luvulla useita suurtapahtumia, kuten esimerkiksi yleisurheilun Kalevan kisat. Imatran kaupunginosassa sijainneen Papulan kentän korvannut Viipurin keskusurheilukenttä valmistui Patterinmäen vanhan sotilas- ja linnoitusalueen eteläosaan vuonna 1933. Suomen nykyaikaisimpana pidetyllä stadionilla oli alun perin noin 5 500 istumapaikkaa, joista 3 500 oli katetussa pääkatsomossa ja loput takasuoran avokatsomossa. Lisäksi kenttää ympäröivillä maavalleilla oli seisomapaikkoja yli 10 000 katsojalle. Valmistumisensa jälkeen Viipurin keskusurheilukenttä oli Helsingin Eläintarhan, Tampereen Pyynikin ja Turun Urheilupuiston ohella yksi Suomen neljästä merkittävimmästä ja suurimmasta urheilukentästä. Keskusurheilukentän avajaistapahtuma oli 1. lokakuuta 1933 pelattu jalkapallon Mestaruussarjan ottelu Viipurin Susien ja Vaasan Palloseuran välillä, mutta jo syyskuussa stadionilla oli pidetty Viipurin Pyöräilijöiden järjestämät pyöräilykilpailut
Olympiatammi

Olympiatammiksi kutsutaan kultamitalisteille vuonna 1936 Berliinin olympialaisissa kunniapalkinnoiksi luovutettuja tammia. Ne olivat muutaman kymmenen senttimetrin pituisia puuntaimia, jotka oli istutettu saviseen kukkaruukkuun. Natsien propagandatarkoituksessa jakamasta palkinnosta käytetään yleisesti myös nimitystä ”Hitlerin tammi”. Niiden oli tarkoitus kuvastaa natsi-ideologiaan sopivia hyveitä, kuten kansallishenkeä ja vahvuutta. Tammia luovutettiin voittajille yhteensä 130 kappaletta, kun mukaan lasketaan myös taidelajit. Lukuisia tammia istutettiin olympiavoittajien kotiseuduille, ja niitä kasvaa edelleen eri puolilla maailmaa. Moni urheilija kuitenkin hävitti saamansa tammen, koska ei pitänyt sen kytköksistä natsipropagandaan. Usean puun kohtalo ei ole lainkaan selvillä. Edelleen kasvavista tammista tunnettu on esimerkiksi neljä kultamitalia saavuttaneen Jesse Owensin puista yksi, joka on hänen entisen koulunsa pihassa Clevelandissa. Suomi saavutti Berliinin olympialaisissä yhteensä kahdeksan kultamitalia, kun mukaan lasketaan myös Urho Karhumäen taidelajien voitto. Tunnetuin suomalaisten tammista on nyrkkeilijä Sten Suvion saama puu. Se istutettiin vuonna 1937 yhdessä voimistelija Ale Saarvalan tammen kanssa Viipurin keskusurheilukentän pääportin läheisyyteen, josta molemmat siirrettiin jatkosodan perääntymisvaiheessa 1944 Joutsenoon
Jarabulus

Koordinaatit: 36°49′N, 38°01′E Jarabulus (arab. جرابلس‎‎) on Aleppon maakunnassa sijaitseva kaupunki Syyriassa. Sen asukasluku oli 11 570 vuoden 2004 väestönlaskennassa. Kaupunki sijaitsee Eufratjoen rannalla Assadjärven pohjoispuolella Syyrian ja Turkin raja-alueen eteläpuolella.
Digimon Rumble Arena

Digimon Rumble Arena (Japanissa peli tunnetaan nimellä Digimon Tamers Battle Evolution デジモンテイマーズ バトルエボリューション Dejimon Teimāzu Batoru Eboryūshon) on Bandain ja Hudson Softin yhteistyössä kehittämä Digimon -lelu ja animesarjoihin perustuva taistelupeli. Se julkaistiin ensin Japanissa PlayStation -konsolille vuonna 2001, muuallapäin maailmaa vasta vuotta myöhemmin. Pelin jatko-osa, Digimon Rumble Arena 2, julkaistiin vuonna 2004 PlayStation 2, Nintendo GameCube ja Xbox konsoleille. Pelimekaniikka on hyvin samankaltainen kuin Nintendon Super Smash Bros. -pelissä, mutta tässä pelissä voi olla korkeintaan kaksi vastustajaa.
Jumžagijn Tsedenbal

Jumžagijn Tsedenbal (17. syyskuuta 1916 – 20. huhtikuuta 1991) oli mongolialainen poliitikko, joka valtakaudellaan 1952–1984 toimi maan pääministerinä ja Mongolian kansan vallankumouspuolueen johtajana. Tsedenbal syntyi köyhän karjapaimenen poikana, mutta pääsi kouluun ja suoritti 1938 talousalan korkeakoulututkinnon Moskovassa. Vuosina 1939–1940 hän toimi Mongolian valtiovarainministerinä ja 1940–1954 kansan vallankumouspuolueen pääsihteerinä. Kun Mongolian vallankumousjohtaja Horloogijn Tšoibalsan kuoli 1952, Tsedenbalista tuli hänen seuraajansa. Valtakaudellaan Tsedenbal kehitti ympärilleen vahvan henkilökultin ja piti yllä hyviä suhteita Moskovaan varoen kuitenkin, ettei Mongolia luisuisi yhdeksi monista neuvostotasavalloista. Tämän takia hän kohtasi voimakasta kritiikkiä Kiinan suunnalta etenkin kulttuurivallankumouksen aikana. Tsedenbal vetäytyi eläkkeelle 1984 heikentyvän terveyden takia. Hänen puolisonsa Anastasia Filatova oli myös vahvalla otteella mukana maan politiikassa ja piti yllä hyviä suhteita Leonid Brežneviin.
Røstrevet

Røstrevet on Pohjois-Norjassa Lofoottien saariryhmän lounaispuolella sijaitseva koralliriutta. 300–400 metrin syvyydessä kasvava koralliriutta on 35 kilometriä pitkä ja kolme kilometriä leveä. Riutta löydettiin vuonna 2002 ja se on suurin kylmän eli syvän veden koralliriutta. Røstrevet on myös suurin silmäkoralliriutta. Røstrevetillä kiellettiin pohjatroolaus vuonna 2003.
Miguel Ydígoras Fuentes

José Miguel Ramón Idígoras Fuentes (17. lokakuuta 1895 Retalhuleu – 27. lokakuuta 1982 Guatemala City) oli guatemalalainen kenraali ja diplomaatti, joka toimi Guatemalan presidenttinä maaliskuusta 1958 maaliskuuhun 1963. Hän otti vallan sen jälkeen kun eversti Carlos Castillo Armas oli murhattu ja väliaikaista valtaa oli käyttänyt sotilasjuntta. Ydígoras kuului vanhaan maanomistajasukuun ja valmistui Guatemalan sotilasakatemiasta 1915. Hän opiskeli myös Euroopassa. Vuosina 1922–1939 hän toimi Retalhuleun, Petén, Jalapan ja San Marcosin) departementtien sotilaskuvernöörinä ja sitten tienrakennusosaston päällikkönä 1939–1944. Vuonna 1950 Ydígoras asettui presidenttiehdokkaaksi mutta hävisi vaalin Jacobo Arbenz Guzmánille. Hän toimi 1950-luvulla Guatemalan sotilasattaseana ja lähettiläänä Euroopan pääkaupungeissa sekä YK-lähettiläänä New Yorkissa. Presidenttinä Ydígoras keskittyi jatkamaan murhatun Castillo Armasin taistelua vasemmistolaisia liikkeitä ja Fidel Castron vaikutusta vastaan. Ydígorasin viisivuotinen valtakausi päättyi maaliskuussa 1963, kun hänen oman puolustusministerinsä Enrique Peralta Azurdia johtama juntta kaappasi vallan opposition ja Yhdysvaltojen tuella sen varmistamiseksi, ettei vasemmistolainen entinen presidentti Juan José Arévalo pääsisi valtaan seuraavissa vapaissa vaaleissa. Ydígoras lähti maanpakoon Nicaraguaan
Gordon Schildenfeld

Gordon Schildenfeld (s. 18. maaliskuuta 1985 Šibenik, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija, joka edustaa kyproslaista Anorthosis Famagustaa. Oikeajalkainen Schildenfeld on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pelannut myös Kroatian jalkapallomaajoukkueessa. Schildenfeld on 191 senttimetriä pitkä. Schildenfeld aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa Šibenikin HNK Šibenikissä. Hän edusti seuraa vuodet 2001-2007. Vuonna 2007 Schildenfeld siirtyi Kroatian suurseuraan Dinamo Zagrebiin. Hän pelasi seurassa vain kauden, jonka aikana tilille tuli 32 ottelua ja liigan sekä cupin voitto. Vuonna 2008 Schildenfeld siirtyi Turkkiin Beşiktaş JK:n riveihin. Ura turkkilaisseurassa ei auennut ja pääosan Beşiktaş-ajastaan Schildenfeld vietti lainalla MSV Duisburgissa ja Sturm Grazissa, joista viimeksi mainitussa tuli Itävallan cup-voitto
Ernest Gellner

Ernest Andre Gellner (9. joulukuuta 1925 Pariisi, Ranska – 5. marraskuuta 1995 Praha, Tšekki) oli tšekkiläis-brittiläinen filosofi, antropologi ja sosiologi. Gellner tunnettiin kärkevänä kriittisen rationalismin puolustajana: hän arvosteli epätieteellisinä pitämiään ajattelutapoja ja oppijärjestelmiä. Hänen työnsä koskettaa monia aloja. Gellner oli lähtöisin tšekinjuutalaisesta perheestä mutta syntyi Pariisissa. Hän vietti lapsuutensa Prahassa ja kävi englanninkielistä koulua. Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian vuonna 1939 Gellnerin perhe muutti Englantiin. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa Gellner liittyi vähäksi aikaa Tšekkoslovakian armeijaan mutta palasi sitten opiskelemaan Oxfordin yliopistoon. Valmistuttuaan hän siirtyi 1949 opettajaksi London School of Economicsiin, jossa hänestä tuli 1962 filosofian professori. Hän jatkoi virassa vuoteen 1984, jolloin hän siirtyi sosiaaliantropologian professoriksi Cambridgen yliopistoon. Gellner jäi vuonna 1993 eläkkeelle Cambridgesta ja palasi vanhaan kotikaupunkiinsa Prahaan johtamaan Keski-Euroopan yliopiston alaista nationalismin tutkimuskeskusta
Kyösti Kylälä

Kyösti Kylälä (vuoteen 1906 Gustaf Georg Adrian Byström, 16. elokuuta 1868 Salmi – 15. syyskuuta 1936 Viipuri) oli suomalainen veturinkuljettaja ja itseoppinut keksijä. Hänet tunnetaan vuonna 1919 patentoimastaan Kylälä spreader -suuttimesta, jota ranskalainen insinööri André Chapelon käytti myöhemmin hyväkseen 1920-luvulla kehittämässään Kylchap-tekniikassa. Se puolestaan mahdollisti muun muassa Mallard-nimisen veturin vuonna 1938 tekemän höyryveturien nopeusennätyksen. Viipurin läänin Salmen pitäjässä syntynyt Kylälä kävi Joensuun lyseota, jonka jälkeen hän työskenteli Pietarsaaren ja Helsingin konepajoilla. Kylälä tui rautateiden palvelukseen 1893 kun hänet nimitettiin veturinlämmittäjäksi Viipurin varikolle. Vanhemmaksi veturinkuljettajaksi hän tuli 1905. Vuonna 1911 Kylälä teki opintomatkan Keski-Eurooppaan ja ryhtyi Suomeen palattuaan tekemään erilaisia kokeita höyrykoneilla. Vuonna 1922 hän erosi Valtion rautateiden palveluksesta ja matkusti ulkomaille soveltamaan keksimäänsä patenttia muun muassa Englannin, Ranskan ja Espanjan rautateille. Vuonna 1932 Kylälä palasi kotimaahan ja toimi kuolemaansa asti Viipurin Sementtivalimo Oy:n sementtivalimon johtajana Viipurissa.  Kyösti Kylälä oli myös yksi Suomen veturimiesten järjestötoiminnan alullepanijoista
Muhammed Zafrulla Khan

Muhammed Zafrulla Khan (urduksi ‏محمد ظفر اللہ خان‎, Muhammad Zafrullāh Xān; 6. helmikuuta 1893 – 1. syyskuuta 1985) oli yksi Pakistanin valtion perustajiin (ns. Founding Fathers) kuulunut diplomaatti, lakimies, poliitikko ja islamin tuntija. Hän oli Pakistanin ensimmäinen ulkoministeri ja toimi puheenjohtajana YK:n yleiskokouksessa ja Haagin kansainvälisessä tuomioistuimessa. Zafrulla opiskeli lakia Intiassa ja Lontoossa. Ennen Pakistanin itsenäistymistä hän työskenteli erilaisissa oikeudellisissa ja hallinnollisissa tehtävissä ja valittiin Intian islamilaisen liiton (All-India Muslim League) johtoon 1931. Vuonna 1939 hän johti Intian valtuuskuntaa Kansainliitossa ja 1941–1947 toimi tuomarina Intian liittovaltion tuomioistuimessa. Vuonna 1947 Zafrullasta tuli itsenäisen Pakistanin ensimmäinen ulkoministeri vuoteen 1954 saakka, jolloin hän siirtyi Kansainvälisen tuomioistuimen jäseneksi Haagiin vuoteen 1961 asti. Vuosina 1962–1963 Zafrulla johti puhetta YK:n 17. yleiskokouksessa. Jo ulkoministerintoimensa ohessa hän oli johtanut Pakistanin valtuuskuntaa YK:ssa, ja palasi tehtävään vuosiksi 1961–1964
Vladislav Kamenev

Vladislav Dmitrjevitš Kamenev (ven. Владислав Дмитриевич Каменев; s. 12. elokuuta 1996 Orsk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue SKA Pietarissa. Kamenev on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Kamenevin vahvuuksiin kuuluu koko, fyysinen peli, kiekonsuojaaminen, kaksinkamppailut, pelisilmä, kädet ja laukaus. Hänen heikkouksiinsa kuuluu ajoittainen hermokontrollin pettäminen, joka näkyy turhina jäähyinä. Kamenev on Južnyi Ural Orskin kasvatti. Hän pelasi kauden 2012–2013 MHL-joukkue Stalnyje Lisy Magnitogorskissa, jonka jälkeen Metallurg Magnitogorsk varasi Kamenevin koko KHL:n varaustilaisuuden kolmantena pelaajana vuonna 2013. Hän pelasi kaudella 2013–2014 sekä MHL:ää Stalnyje Lisy Magnitogorskissa, Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL:ää kasvattajaseurassaan Južnyi Ural Orskissa että KHL:ää Metallurg Magnitogorskissa. Kamenev teki KHL:ssä 16 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen. Nashville Predators varasi Kamenevin toisella kierroksella 42