nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Heinrich Rubens

Heinrich Rubens (30. maaliskuuta 1865 – 17. heinäkuuta 1922) oli saksalainen fyysikko. Heinrich Rubensin antamien tietojen pohjalta Max Planck alkoi luoda hypoteesia kvanteista. Ferdinand Kurlbaum ja Heinrich Rubens keksivät ns. jäännössäteilymenetelmän, joka antoi aivan omaa luokkaansa olevia tuloksia infrapunasäteilystä korkeissa lämpötiloissa ja joka antoi loppujen lopuksi tarvittavan tiedon Max Planckille.
Ferdinand Kurlbaum

Ferdinand Kurlbaum (4. lokakuuta 1857 – 29. heinäkuuta 1927) oli saksalainen fyysikko. Kurlbaum opetti Berliinin teknillisessä yliopistossalähde? ja keksi Heinrich Rubensin kanssa jäännössäteilymenetelmän, jonka avulla Max Planck kehitti hypoteesinsä kvanteista.
Kalle Hämäläinen

Kalle Hämäläinen (20. tammikuuta 1881 Kuopion pitäjä – 15. marraskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1914. Hän pakeni sisällissodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle ja asui myöhemmin Pohjois-Amerikassa, kunnes palasi Suomeen 1920-luvun lopussa. Kuopion pitäjän Hakkaralassa syntyneen Hämäläisen vanhemmat olivat Nilsiästä kotoisin ollut maanviljelijä Petteri Hämäläinen (s. 1843) ja Maaningassa syntynyt Sofia Snellman (1857−1935). Hän työskenteli maatöiden lisäksi muun muassa Saastamoisen rullatehtaalla ja osallistui vuonna 1903 kutsuntalakkoon. Aseistakieltäytymisen johdosta Hämäläinen menetti mahdollisuuden kaavailemaansa työuraan valtion palveluksessa rautateillä tai postissa. Lähdettyään sosialidemokraattiseen työväenliikkeeseen Hämäläinen oli toimittajana Kansan Tahdossa 1906–1907, Savon Työmiehessä 1907–1911 ja Työmiehessä 1911–1918. Vuonna 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Hämäläinen oli kansanedustajana yhtäjaksoisesti vuoteen 1914 saakka. Oulussa asunut Hämäläinen valittiin aluksi Oulun eteläisestä vaalipiiristä ja Kuopioon muutettuaan Kuopion läntisestä vaalipiiristä
Karl Gustaf Höijer

Karl Gustaf Höijer (11. helmikuuta 1863 Perniö – 16. tammikuuta 1942 Hämeenlinna) oli suomalainen poliitikko ja kansakoulunopettaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908. Myöhemmin hän vaikutti kunnallispolitiikassa porvaripuolueiden edustajana. Teijon ruukissa syntyneen Höijerin vanhemmat olivat seppä Henrik Johan Höijer (s. 1823) ja Uskelasta kotoisin ollut Eva Sofia Landzett (s. 1819). Kansakoulun käytyään Höijer toimi kolmen vuoden ajan kiertokoulun opettajana Sauvossa ja opiskeli Jyväskylän seminaarissa 1881-1886. Kansakoulunopettajaksi valmistuttuaan Höijer työskenteli Tervakosken paperitehtaan koulussa vuoteen 1904, jolloin hänet erotettiin poliittisen toimintansa vuoksi. Vuosina 1904–1909 Höijer oli kansakoulunopettajana Orivedellä ja 1909–1927 Hämeenlinnan maalaiskunnan Hätilässä. Jäätyään eläkkeelle hän työskenteli vielä opettajana Hämeenlinnan lääninvankilan miesosastolla 1927–1935. Höijer toimi muun muassa Janakkalan nuorisoseuran puheenjohtajana sekä lukuisten kuorojen ja näytelmäseurojen johtajana
Chhatrapati Shivaji Terminus

Chhatrapati Shivaji Terminus (CST, aiemmin Victoria Terminus, VT) on historiallinen rautatieasema Mumbaissa, Intiassa. Se on yksi Intian vilkkaimmista rautatieasemista. Se on ollut listattuna kulttuurillisena kohteena Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2004 lähtien. Asema nimettiin alun perin Yhdistyneen kuningaskunnan kuningattaren ja Intian keisarinnan Viktorian mukaan. Nykyistä nimeään se on kantanut vuodesta 1996 lähtien. CST:n asemarakennuksen suunnitteli brittiläinen arkkitehti Frederick William Stevens. Se edustaa viktoriaanista uusgoottilaista arkkitehtuuria, ja siinä on myös vaikutteita perinteisestä intialaisesta arkkitehtuurista. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1878, ja ne saatiin lopulta päätökseen vuonna 1888. {{#coordinates:}}: sivulla ei voi olla kuin yksi ensisijainen koordinaattimerkintä
Albert Ingman

Albert Konstantin Ingman (11. maaliskuuta 1871 Helsingin pitäjä – 28. joulukuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908. Ingman oli suomenruotsalaisen työväenliikkeen alkuvuosien johtohahmoja, mutta luopui järjestötehtävistään jo eduskuntakautensa päätyttyä. Tapanilassa syntyneen Ingmanin vanhemmat olivat talollisen poika Albert Ingman (1839-1875) ja Maria Sofia Lindberg (s. 1845). Hän oli jonkin aikaa merimiehenä ja työskenteli sen jälkeen maalarina Helsingissä. Vuosisadan vaihteessa Ingman kuului Helsingin ruotsalaisen työväenyhdistyksen (HSAF) sekä Suomen ruotsalaisen työväenliiton (FSA) perustajajäseniin ja toimi molempien puheenjohtajana. Vuosina 1903-1905 hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen työväestön edustajana ruotsalaisen puolueen listalta. Ingman vaikutti myös maalarien ammattiyhdistyksessä ja oli suurlakon jälkeen muodostetun Helsingin työväenasiainlautakunnan jäsen. Vuonna 1907 Ingman valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Hänen ainoaksi jäänyt kansanedustajakautensa päättyi jo heinäkuussa 1908 eduskunnan hajottamiseen
Maria Goeppert-Mayer

Maria Goeppert-Mayer (28. kesäkuuta 1906 – 20. helmikuuta 1972) oli saksalais-yhdysvaltalainen fyysikko. Goeppert-Mayer oli Marie Curien jälkeen ensimmäinen nainen, joka on saanut Nobelin fysiikanpalkinnon. Goeppert-Mayer sai palkintonsa vuonna 1963 atomin kuorirakenteen tutkimisesta. Maria Goeppert syntyi Saksan Kattowitzissä (nykyisin Puolan Katowice) 1906. Vuonna 1910 hänen isänsä sai lastenlääketieteen professuurin Göttingenistä, missä Maria kävi koulunsa ja asui naimisiinmenoonsa asti. Hän väitteli teoreettisesta fysiikasta Göttingenissä 1930. Hiukan aikaisemmin hän tapasi amerikkalaisen Joseph Edward Mayerin joka oli Göttingenissä stipediaattina. He menivät naimisiin ja muuttivat Yhdysvaltoihin 1930. Lama-aikana professorin rouva ei saanut omaa työtä, mutta hänelle osoitettiin erilaisia avustavia puuhia. Vasta vuonna 1946 Chicagon yliopistossa hän sai koulutustaan ja taitojaan vastaavia töitä
Oulun Energia

Tarkennus: Artikkeli perustuu suurimmiten viitteettömään ensisijaiseen lähteeseen eikä siis luotettaviin lähteisiin. Oulun Energia on Oulun kaupungin omistama osakeyhtiö. Pohjois-Suomen suurimman energiakonsernin tavoitteena on tuottaa kestäviä energia- ja kiertotalousratkaisuja. Oulun Energia tuottaa energiaa ja sähköä omien voimalaitostensa ja osakkuusyhtiöidensä kautta. Yhtiö tarjoaa myös sähköverkkopalveluita ja kaukolämpöä alueen asukkaille. Myös kiertotalouspalveluiden sekä uusien älykkäiden ja ympäristön kannalta kestävien energiaratkaisujen kehittäminen on tärkeä osa yhtiön toimintaa.  Oulun Energian toiminta alkoi kaupungin sähkölaitoksena vuonna 1889, kun Kiikelin saareen rakennettiin 35 hevosvoiman höyryvoimalaitos, joka syötti sähköä katuvaloille. Oulu sai sähköllä toimivat katulamput toisena Suomen kaupungeista. Tampereella sähkövalot olivat käytössä vuotta aiemmin. Ensimmäinen vesivoimalaitos rakennettiin Myllytulliin Oulujoen Lasareetinväylään vuonna 1903. Arkkitehti Viktor J. Sucksdorffin suunnittelema Myllytullin voimalaitos paloi kesällä 2006
Tinneri (yhtye)

Seppo Seppälä, laulu, kitaraJyrki Miettinen, kitara, lauluManu Ojanen, rummutPantse Haapio, basso, lauluKari Seppälä, kitara Kari Hakala, kitaraJari Salmela, rummutReijo Laine, bassoTero "Slemmy" Syvänen, bassoMake Haukisalmi, bassoLauri Kannas, koskettimet Propaganda records, 2012-Hilse-levyt, 1979Johanna, 1980 Tinneri on Tampereella vuonna 1977 perustettu punk-yhtye. Se levytti Kimmo Miettisen Hilselp- ja Hilse II -kokoelma-albumeille viisi kappaletta vuonna 1979 ja kaksi kappaletta Johannan 3 vuotta myöhemmin -kokoelmalle vuonna 1980. Propaganda records julkaisi yhtyeen debyyttisinglen "Kotikaupungin katupöly" vuonna 2013. Yhtyeen todennäköisesti tunnetuin kappale on Hilselp-kokoelmalta (1979) löytyvä "Mustavalkoinen maailma". Tinnerin debyyttikappale "Kotikaupungin katupöly" syntyi Hilselp-kokoelmalle 1979. Yhtye keikkaili suhteellisen paljon Tampereen seudulla ja teki kappaleita myös Hilse II -levylle, jolta löytyy "Mustavalkoinen maailma" -kappaleen lisäksi myös kolme muuta levytystä: "Elämää valheiden keskellä", "Takaisin sähkötuoliin" ja "Sulla on se fiilis". Tämän jälkeen yhtye siirtyi Atte Blomin Johanna-levy-yhtiön Numerot-alamerkille. Vuonna 1980 julkaistulla 3 vuotta myöhemmin kokoelma-LP:llä Tinneriltä kuultiin kappaleet "Selkä menosuuntaan" sekä "Suakin tarvitaan". Pian näiden äänitysten jälkeen yhtye kuitenkin hajosi musiikillisiin ristiriitoihin. Tinneri soitti kymmenkunta sovittua keikkaa tilapäisillä kokoonpanoilla, minkä jälkeen laulaja Seppo Seppälä lopetti yhtyeen. Tinneri soitti ensimmäisen comeback-keikkansa Kuljun työväentalolla Kulju Kytee" -punkfestivaaleilla Lempäälässä 22.1
Plaza Mayor (Madrid)

Plaza Mayor (esp. Plaza Mayor de Madrid) on aukio Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Se sijaitsee muutaman korttelin päässä Puerta del Solin aukiosta. Aukio on muodoltaan suorakulmainen, ja sen on rakennuttanut Espanjan kuningas Filip III. Aukion rakennustyöt aloitettiin vuonna 1617, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1619. Vuonna 1790 tulipalo kuitenkin tuhosi lähes täydellisesti koko aukion. Jälleenrakennustyöt uskottiin arkkitehti Juan de Villanuevalle. Aukion keskelle on sijoitettu Filip III:n patsas, jonka suunnittelusta ovat vastanneet Juan de Bolonia ja Pietro Tacca. Aukiota reunustavat rakennukset edustavat suurimmaksi osaksi renessanssia. Rakennuksista vanhin on Casa de la Panadería. Se sijaitsee aukion pohjoislaidalla, ja siellä sijaitsee nykyään Madridin kunnan toimitiloja.
Glykaani

Glykaani on hiilihydraattirakenne eli oligo- tai polysakkaridi. Glykaanilla voidaan tarkoittaa glykokonjugaattiin eli glykolipidiin, glykoproteiiniin tai proteoglykaaniin kiinnittynyttä sokeriosaa. Glykaanit ovat kiinnittyneinä konjugaattiinsa glykosidisidoksella ja ne voivat olla vain muutamasta monosakkaridista koostuvia tai paljon laajempia rakenteita. Glykaaneja on sekä liukoisissa että solukalvoihin kiinnittyneissä proteiineissa. Glykaanin osuus glykoproteiinin massasta voi vaihdella 1–85 %. Hiilihydraattiosat vaikuttavat proteiinin liukoisuuteen ja viskositeettiin, biologiseen aktiivisuuteen, vaikutusaikaan verenkierrossa, stabiilisuuteen, immunogeenisyyteen eli kykyyn aiheuttaa immunologisia reaktioita ja oikean tyyppiseen laskostumiseen. Hiilihydraattiosilla on vaikutusta solujen välisiin vuorovaikutuksiin, koska glykoproteiineja esiintyy solukalvolla ja ne toimivat siellä reseptorimolekyyleinä. Hiilihydraattiketjut kiinnittyvät proteiiniin O- tai N-glykosidisilla sidoksilla. Glykoproteiinit voidaan jakaa neljään pääluokkaan polypeptidiketjun ja glykaanin välisen sidoksen perusteella: Joissakin glykoproteiineissa on sekä O- että N-glykosidisidoksilla kiinnittyneitä glykaaneita. Yhdessä glykoproteiinissa voi olla kiinnittyneenä yhdestä useisiin kymmeniin hiilihydraattiosaa, joiden pituus voi vaihdella muutamasta monosakkariditähteestä paljon laajempiin. Yleisimmät glykaaneissa esiintyvät monosakkaridit ovat glukoosi, galaktoosi, ksyloosi, N-asetyyliglukosamiini, N-asetyyligalaktosamiini, fukoosi, N-asetyylineuramiinihappo ja mannoosi. Galaktoosi, glukoosi ja mannoosi ovat heksooseja, N-asetyylineuramiinihappo on tyypiltään siaalihappo ja sitä tavataan usein glykaaniketjun hännässä, fukoosi on deoksiheksoosi, N-asetyyliglukosamiini ja N-asetyyligalaktosamiini ovat aminoheksooseja
Counter-Strike: Condition Zero

Counter-Strike: Condition Zero (lyhennettynä CS:CZ tai CSCZ) on Valve Corporationin kehittämä ja Sierra Entertainmentin vuonna 2004 julkaisema taktinen ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Kehityksestä vastasivat osittain myös Gearbox Software, Ritual Entertainment ja Turtle Rock Studios. Condition Zero on verkkoammuntapeli Counter-Striken jatko-osa, joka eroaa edeltäjästään pääosin graafisesti, vaikka peli esitteleekin uusia ominaisuuksia. Counter-Strike: Condition Zero ei menestynyt kaupallisesti, sillä uutta sisältöä oli vähän, pelimoottori oli vanhentunut ja peli oli graafisesti aikaansa jäljessä. Pelaajat asettuvat kahteen eri joukkueeseen, ostavat varusteensa pikavalikon välityksellä ja pyrkivät suorittamaan pelin päätehtävän. Virallisissa pelimuodoissa terroristien tavoitteena on C-4-pommien viritys pommialueille sekä panttivankien hallussa pitäminen. Erikoisjoukot yrittävät puolestaan estää nämä aikeet ennen aikarajan umpeutumista. Kierroksen voi päättää myös eliminoimalla kaikki vastapuolen jäsenet, sillä pelaajat eivät uudelleensynny taistelukentälle. Virallisissa pelimuodoissa on myös niin kutsutut oletusvoittajat. Erikoisjoukot voittavat, jos terroristit eivät onnistu virittämään C-4-pommia ennen aikarajan umpeutumista, ja terroristit voittavat, jos erikoisjoukot eivät ehdi pelastaa panttivankeja. Peli sisältää myös tekoälyn ohjaamia pelaajia, joita vastaan voi pelata niin yksin kuin myös verkossa. Vaikka pelin osapuolet, terroristit ja erikoisjoukot, vaikuttavat hyvin erilaisilta, ne eivät pelillisesti poikkea toisistaan juuri lainkaan
Munitus

Munitus on leikki. Munitukseen tarvitaan pallo ja jonkin verran vino katto. Yksi pelaaja heittää pallon katolle ja huutaa toisen pelaajan nimen. Jos heittäjä huutaa vaikka Pekka, kaikki muut paitsi Pekka juoksevat mahdollisimman kauas. Pekka yrittää ottaa katolta putoavan pallon kiinni. Kun Pekka saa pallon haltuunsa, hän huutaa stop tai seis, ja kaikkien täytyy pysähtyä. Pekka saa hypätä kolme kertaa ja sitten yrittää heittää jotakuta pallolla. Jos Pekan heittämä pallo ei kuitenkaan osu kehenkään, tulee Pekalle yksi muna. Jos hän osuu Maijaan, Maijalle tulee yksi muna. Se, joka on saanut munan, on seuraava heittäjä. Jos Maija huutaa Lauri, ja Lauri saa katolta putoavan pallon suoraan ilmasta kiinni, hän voi heittää sen suoraan katolle ja huutaa jonkun toisen nimen. Kolmesta pienestä munasta muodostuu yksi iso muna
Windows Live

Windows Live oli tuotenimike Microsoftin tarjoamille internetpalveluille, jotka lopetettiin lokakuussa 2013. Microsoftin internetpalvelut kulkivat ennen Liveä MSN-nimellä. Live-tuotteet olivat Microsoftin ase taistelussa sen nopeasti kasvavia kilpailijoita, kuten Googlea, vastaan. Suurin osa palveluista oli internetselaimen kautta käytettäviä. Monet tutut MSN-palvelut korvattiin Live-brändillä. Palveluiden nimi ei ollut ainoa vaihtunut osa, vaan ohjelmia myös uudistettiin rankalla kädellä. Palvelut olivat saatavilla myös suomenkielisinä. Windows Live -tuetteiden tarjonta jatkuu Windows Essentials -paketin sekä erillisten selain- ja mobiilisovelluksien muodossa.
Hironobu Sakaguchi

Hironobu Sakaguchi (jap. 坂口博信, s. 25. marraskuuta 1962, Hitachi, Ibaraki, Japani) on japanilainen tietokonepelisuunnittelija, ohjaaja ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten Final Fantasy -pelisarjan luojana. Hän on suunnitellut sekä myynnillä että kriitikoiden arviolla mitaten useita historian menestyneimmistä videopeleistä. Hänen suunnittelemiaan pelejä on myyty yli 100 miljoonaa kappaletta.kenen mukaan? Sakaguchi lähti Square Enixiltä lähes kahden vuosikymmenen jälkeen vuonna 2003 ja perusti seuraavana vuonna oman yhtiönsä Mistwalkerin. Uuden yhtiön rahoituksesta vastaa Microsoftin pelistudio.lähde? Mistwalker on kehittänyt Lost Odysseyn ja Blue Dragonin Xbox 360:lle, joista jälkimmäinen julkaistiin Japanissa 7. joulukuuta 2006. Blue Dragon julkaistiin Yhdysvalloissa 15. elokuuta 2007 ja Euroopassa 8
Dokumenttiromaani

Dokumenttiromaani, ei-fiktiivinen romaani, (engl. non-fiction tai nonfiction novel, on kirjallinen tyylilaji, jossa todellisia tapahtumia kerrotaan tarinallisella eli kaunokirjallisella kirjoitustyylillä. Se on lähellä käsitettä narratiivinen journalismi, jossa myös kerrotaan faktoja tarinallisen kerronnan keinoin. Dokumenttiromaani on dokumentteihin perustuva romaani. Termin ottivat käyttöön alun perin ranskalaiset Edmond ja Jules de Goncourt 1860-luvulla. Goncourt-veljekset asettivat romaanin tehtäväksi yhteiskunnallisen ja psykologisen tutkimuksen. Naturalistisissa ja äärimmäisen yksityiskohtaisissa teoksissaan he paneutuivat mm. mielisairaiden ja köyhälistön elämään. Nykyisin dokumenttiromaanilla tarkoitetaan romaania, joka kokonaan tai huomattavassa määrin perustuu asiakirjoihin kuten lehtiartikkeleihin, julkisiin raportteihin ja arkistoaineistoon. Alan klassikkoja ovat amerikkalaisten Theodore Dreiserin An American Tragedy (1925, Amerikkalainen murhenäytelmä) ja Truman Capoten In Cold Blood (1966, Kylmäverisesti). Jälkimmäisen aiheena on Kansasissa 1959 tehty raaka murha. Ensimmäisiin suomalaisiin dokumentaarisiin romaaneihin kuuluu Kemin satamalakkoa käsittelevä Paavo Rintalan Lakko (1956)
Ruugit

Ruugit (lat. Rugii) olivat itägermaaninen heimo, joka asui ensimmäisellä vuosisadalla Itämeren etelärannoilla, nykyisen Puolan luoteisosissa. He olivat ilmeisesti muuttaneet sinne alun perin Norjasta, asuttaen ensiksi Rügenin saaren ja sen lähialueet. Heimon nimi on lähtöisin muinaisnorjan sanasta rugr, joka tarkoittaa ruista, ja Norjan Rogalandin lääni on saattanut olla heimon alkukoti, josta osa muutti liikakansoituksen vuoksi etelään. Ruugit asuivat jonkin aikaa Pommerissa, missä heidän uskotaan antaneen nimensä Rügenille. 300-luvun alkupuolella he muuttivat etelään Tisza-joen yläjuoksulle nykyisessä Unkarissa. Myöhemmin Ruugit joutuivat hunnien valloittamiksi ja osallistuivat Attilan sotaretkeen vuonna 451. Attilan kuoltua ruugit nousivat kapinaan ja perustivat oman valtakunnan nykyisen Itävallan alueelle. Joitakin ruugien kuninkaita vuosilta 451–487 tunnetaan nimeltä: Tämän valtakunnan kukisti ja liitti omaan kuningaskuntaansa ostrogoottien kuningas Odovakar vuonna 487. Uusien isäntiensä alaisina ruugit ottivat osaa kuningas Teoderik Suuren hyökkäykseen Italiaan vuonna 489. Italiassa ruugit muodostivat yhden ostrogoottien haaroista ja katosivat Italiasta näiden mukana. Latinankieliset kirjailijat sekoittavat toisinaan ruugit ja rusit
Joutselän taistelu

11. maaliskuuta 1555 Karjalankannas Ruotsin voitto Ruotsi Moskovan Venäjä Juho Maununpoika Ivan Bibikov Joutselän taistelu käytiin Karjalankannaksella Ruotsin ja Venäjän välisen sodan (1555–1557) alkuvaiheissa vuonna 1555 alueella, joka myöhemmin kuului Kivennavan kuntaan. Taistelussa Juho Maununpojan johtama 500 miehen suomalaisjoukko voitti huomattavasti suuremman venäläisjoukon. Taistelu on jäänyt sotahistoriaan, koska Juho Maununpoika ajan sodankäyntitavasta poiketen hyödynsi taitavasti maastoa, suksimiesten liikkuvuutta sekä yllätystä ja korvasi siten suuren miesalivoiman. Sotataidollisesti Joutselän taistelua voidaan verrata talvisodan mottitaktiikkaan. Taistelun kunniaksi pystytettiin Joutselkään muistomerkki vuonna 1931. Muistomerkki selvisi niin talvi- kuin jatkosodastakin. Paikallishallinto kuitenkin määräsi koko muistomerkin purkamisesta vuonna 1973. Paikalla on kiviä täynnä oleva kuoppa. Kaartin jääkärirykmentissä Helsingin Santahaminassa on vuonna 1981 pystytetty Joutselän taistelun näköismuistomerkki ja Uudenmaan jääkäripataljoona on vuodesta 1928 lähtien viettänyt perinnepäiväänsä 11. maaliskuuta taistelun kunniaksi. Lapin jääkäripataljoona on puolestaan pystyttänyt toisen näköismuistomerkin Jääkäriprikaatiin Sodankylässä
Harjunpää ja poliisin poika

Harjunpää ja poliisin poika (1983) on Matti Yrjänä Joensuun kirjoittama, nuorten tekemiä henkirikoksia käsittelevä Timo Harjunpää -dekkari. Se on Harjunpää-sarjan viides kirja, ja sen kustansi Otava. Yleisradio teki kirjaan pohjautuvan neliosaisen kuunnelmasarjan vuonna 1990. Kirjan rikolliset ovat 16-vuotias Leo Melin ja 14-vuotias Mikael Bergman. He pahoinpitelevät aluksi Taisto Nousiaisen, joka menehtyy myöhemmin sairaalassa. Toinen uhri on keittiömestari Orvo Laasonen, joka perheensä kanssa riideltyään ja juovuspäissään lyöttäytyy poikien seuraan. Kirjan lopussa Mikael Bergman tekee itsemurhan väkivaltaisen poliisi-isänsä virka-aseella. Hieman tämän jälkeen itsemurhan tekee myös kirjassa aiemmin esitelty vainoharhainen "Äijälä", joka kirjan alussa väittää poliisille joutuneensa myrkytetyksi ja olevansa tuhoutumassa "solu solulta". Harjunpää ottaa tapaukset raskaasti.
Karl Schwarzschild

Tähtitieteilijä Martin Schwarzschild on hänen poikansa Karl Schwarzschild (9. lokakuuta 1873 Frankfurt am Main – 11. toukokuuta 1916 Potsdam) oli saksalainen matemaatikko, fyysikko ja tähtitieteilijä. Hänet tunnetaan parhaiten työstään yleisen suhteellisuusteorian ja astrofysiikan parissa. Hän ratkaisi ensimmäisenä Einsteinin yhtälöiden tarkat ratkaisut vain muutama viikko sen jälkeen, kun Albert Einstein oli julkaissut ne. Schwarzschildin laskut ennustivat mustien aukkojen olemassaolon. Schwarzschild syntyi Frankfurt am Mainissa vuonna 1873. Hänen vanhempansa olivat Henrietta Sabel ja Moses Martin Schwarzschild. Varakkaaseen juutalaiseen perheeseen kuului hänen lisäkseen neljä poikaa ja yksi tyttö. Perheen kanssa asuivat yhdessä myös muutamia taiteesta – lähinnä musiikista ja maalauksista – kiinnostuneita sukulaisia. Schwarzschildista tuli sukunsa ensimmäinen tieteilijä. Schwarzschild kävi koulua Frankfurtin juutalaisessa koulussa, kunnes täytti 11 vuotta ja jatkoi opintojaan frankfurtilaisessa lukiossa
Tapani Ilkka

Jaakko Tapani Ilkka (8. elokuuta 1941 Jämsänkoski – 20. marraskuuta 2021) oli suomalainen urheilija ja urheilujohtaja. Hän toimi sekä SUL:n että Suomen olympiakomitean puheenjohtaja. Joulukuussa 2006 hän sai professorin arvonimen saavutuksistaan urheilu- ja liikunta-alalla. Urheilijana Tapani Ilkka oli 400 metrin aitajuoksija 1960-luvun puolivälissä. Ennätyksensä 52,5 hän saavutti Ruotsi-maaottelussa Tukholmassa. Ilkka edusti aktiiviaikanaan Kaipolan Virettä ja saavutti SM-mitaleja 400 metrin aidoissa sekä seuran viestijoukkueen edustajana. Tapani Ilkka oli liikuntakasvatuksen kandidaatti. Hän toimi Suomen Urheiluopiston opettajana 1967–1971, Suomen Urheiluliiton koulutuspäällikkönä 1971–1974, Los Pacosin lomakylän toimintojen johtajana Espanjassa 1974–1976 ja sen jälkeen pitkäaikaisena Suomen Urheiluopiston rehtorina 1976–2006. Urheilun järjestötoiminnan Ilkka aloitti toimimalla Suomen Urheiluliiton puheenjohtajana 1983–1990, vuoden 1994 yleisurheilun EM-kisojen järjestelytoimikunnan puheenjohtajana, Suomen olympiakomitean hallituksen jäsenenä 1985–2004 sekä puheenjohtajana 1989–2004, SVUL:n hallituksen jäsen 1983–1994. Tapani Ilkka sai vuonna 2001 Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuren ansioristin, 2005 Kansainvälisen Olympiakomitean (KOK) kunniamerkin ja 2006 professorin arvon
Suomen työ- ja elinkeinoministeriö

Työ- ja elinkeinoministeriö (ruots. Arbets- och näringsministeriet) (TEM) on valtioneuvostoon kuuluva ministeriö, jonka vastuualueeseen kuuluvat yrityksiä, yritysrahoitusta, työelämää, energiaa, kilpailua ja kuluttajia, aluekehitystä sekä työvoiman maahanmuuttoa ja kotouttamista koskevat asiat. Ministeriön hallinnonalan määrärahat olivat vuonna 2020 noin 2866 milj. euroa. Ministeriön toimintamenomäärärahat ovat 35,4 milj. euroa. Hallinnonalan myöntämisvaltuudet ovat yhteensä 1696 milj. euroa. Työ- ja elinkeinoministeriö toimii kahdessa toimipisteessä Helsingissä. Aleksanterinkatu 4 on ministeriön yhteinen toimitalo. Bulevardi 6 A:ssa sijaitsee valtakunnansovittelijan toimisto.  Työ- ja elinkeinoministeriö aloitti toimintansa 1