nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Retusaari

Retusaari (vasemmalla) ja Pietari (oikealla) muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa Retusaari (ven. Ко́тлин, Kotlin, ruots. Reitskär) on Suomenlahden saari, joka on osa Pietarin liittokaupunkia Venäjällä. Saaren itäpäässä sijaitsee Kronstadtin kaupunki. Sen nimen arvellaan tulevan ranskan pientä linnaketta, reduttia, tarkoittavasta sanasta redoute, mikä vaikuttaa epätodennäköiseltä, koska varustuksien rakentaminen aloitettiin vasta vuonna 1703 (ensimmäinen linnake, Kronslott, valmistui heti seuraavana vuonna) ja saarella on varmuudella ollut nimi jo ennen sitä. Yhtä mahdollinen selitys nimelle onkin aunuksen (livvin), lyydin, vepsän ja inkerikkojen (isurin) 'redu', joka tarkoittaa lokaa, kuraa tai mutaa. Vrt. myös suomen 'retunen' -> rähjäinen, epäsiisti, 'retuperällä' -> hunningolla ja 'retale'. Sanalla retu saattaa toisaalta olla mytologinen tausta. Karjalan kielessä käytetään paholaisesta (tai pirusta) nimitystä retusilmä. Myös viron etelämurteissa on tähän liittyviä käsitteitä: reutus (paha henki) ja reustada (soimata). Inkerin suomalaisille Retusaari oli yksinkertaisesti vain "Saari"
Reidar Särestöniemi

Reidar Särestöniemi (vuoteen 1931 Kaukonen; 14. toukokuuta 1925 Kittilä – 27. toukokuuta 1981 Kittilä) on tunnetuimpia lappilaisia kuvataiteilijoita. Särestöniemi tunnetaan suurista ja värikylläisistä Lappi-aiheisista maalauksistaan. Hänen taiteensa lähtökohtana olivat Lapin luonto sekä maakunnan ihmiset ja uskomukset. Hän sai mainetta pohjoisena mystikkona, mutta sai vaikutteita myös eurooppalaisen modernismin tunnetuilta taiteilijoilta, venäläisestä taiteesta ja esihistoriallisista luolamaalauksista. Reidar Särestöniemi syntyi Kittilän Kaukosen kylässä Särestön talossa maanviljelijä Matti Enok Kaukosen ja hänen vaimonsa Alma Alina o.s. Andersenin seitsenlapsisen perheen nuorimpana. Perheen toimeentulo perustui pitkälti omavaraistalouteen: pientilan mailla kasvatettiin perunaa, ohraa ja heinää, niityiltä kerättiin heinää ja tehtiin kerppuja muutaman lehmän ja lampaiden ravinnoksi. Särestössä oli hevonen ja porojakin, ja isä kävi metsätöissä. Suku oli antanut Kaukosen kylälle nimen 1600-luvulla
Viktor Jerofejev

Viktor Vladimirovitš Jerofejev (ven. Виктор Владимирович Ерофеев; s. 19. syyskuuta 1947 Moskova) on venäläinen kirjailija, joka on joutunut toisinajattelijan kirjoihin niin Leonid Brežnevin Neuvostoliitossa kuin Putinin Venäjälläkin. Jerofejevin isä oli Josif Stalinin läheinen työtoveri ja suurlähettiläs Vladimir Jerofejev. Perhe asui Pariisissa Jerofejevin lapsuudessa, ja niinpä hänen teoksiaan on käännetty runsaasti ranskaksi. Jerofejev valmistui vuonna 1970 Moskovan yliopistosta. Väitöskirjansa hän teki vuonna 1970 Fjodor Dostojevskista ja ranskalaisesta eksistentialismista. Hän toimi Neuvostoliiton aikana Metropol-nimisen nuorten kirjailijoiden aikakausjulkaisun toimittajana ja julkaisi teoksia niin sallitusti kuin epävirallisella samizdat-sektorillakin. Jerofejevin mielipiteet katkaisivat kirjailijaliiton jäsenyyden ja hänen isänsä uran. Toisinajattelijana hän lukeutui räväkkään, normeja koettelevaan siipeen, jonka läntinen vastine oli 1960-luvun kulttuuriradikalismi. Muun kirjallisen tuotannon ohella Jerofejev on kirjoittanut Alfred Schnittken oopperan Elämä idiootin kanssa libreton, joka perustuu hänen saman nimiseen novelliinsa
Solmu (tietojenkäsittelytiede)

Solmu (myös node) on erilaisten tietorakenteiden perusosanen. Solmu voi sisältää tietoa ja linkkejä muihin solmuihin ja solmut muodostavat näin jonkinlaisen verkon. Solmu voi olla esimerkiksi ohjelmallinen tietorakenne kuten linkitetty lista tai puu mutta myös esimerkiksi tietokone tai muu toimilaite tietoverkossa. Internetissä mikä tahansa siihen liitetty IP-osoitteen omaava on solmu.
Jean Bodin

Jean Bodin (1530 Angers – 1596 Laon) oli ranskalainen humanisti, filosofi ja Toulousen yliopiston oikeustieteen professori. Hän asui Pariisissa ja oli ammatiltaan asianajaja. Valtio-opissa hän kannatti suvereenia lainsäädäntövaltaa oikeudenmukaisen kuninkaan johtamana. Bodinin De la République -nimistä teosta vuodelta 1576 on pidetty taloustieteen ensimmäisenä teoksena. Hän kirjoitti myös vuonna 1574 teoksen, jossa hän selosti ja havainnollisti, että arvometallien tuominen uudesta maailmasta oli suoraan verrattavissa hintojen nousuun. Teoksessaan La Démonomanie des Sorciers 1580 hän puolusti kidutuksen käyttämistä noituuden paljastamisessa. Bodin oli itsevaltiuden voimakas kannattaja, sillä hän katsoi kuninkaanvallan olevan ainoa keino 1500-luvun Ranskaa repineiden uskonsotien ja hajaantumisen estämiseksi. Hän tiivisti ajatuksen lauseeseen “suvereenin hallitsijan on oltava lain yläpuolella.” Teoksessaan De la République hän totesi, että sekä lainsäädäntövallan että toimeenpanovallan tulee kuulua ainoastaan hallitsijalle. Bodin kuului maltillisiin katolilaisiin, jotka koettivat lieventää uskonnonsotien katkeruutta. Hän oli Kaarle IX:n ja Henrik III:n suosiossa, yhtyi sitten Henrik IV:een, kun tämä sovitti riehuvat kansalaissodat toteuttamalla uskonnollisen suvaitsevaisuuden. Bodinin tieteellinen pääteos De la république (1576) kannattaa valtio-opissa historiallista ja realistista katsantotapaa vastoin haaveellisia valtioihanteiden luonnoksia
Pro Finlandia

Pro Finlandia (suom. Suomen puolesta) on kirjailijoille ja taiteilijoille vuodesta 1945 lähtien myönnetty Suomen Leijonan ritarikunnan kunniamerkki. Kunniamerkin myöntää ritarikunnan suurmestarina toimiva tasavallan presidentti. Pro Finlandia perustettiin asetuksella 10. joulukuuta 1943. Mitalin suunnitteli hopeaseppä Oskar Pihl. Ensimmäiset palkitut olivat ulkomaalaisia taiteilijoita, joita haluttiin palkita Suomen auttamisesta. Ensimmäinen suomalaiselle myönnetty Pro Finlandia -mitali myönnettiin näyttelijä ja ohjaaja Mia Backmanille 21. helmikuuta 1945. Palkittujen vuosittainen määrä ja heidän edustamansa taiteenalat ovat vaihdelleet eri presidenttikausilla. Pro Finlandia -mitali on vuosien 1944–2024 aikana annettu 40 ulkomaalaiselle henkilölle. Vuonna 1975 Hannu Salama ei ottanut "periaatteellisista syistä" vastaan hänelle myönnettyä Pro Finlandia -mitalia
Repe Sorsa

Mel Blanc (1937–1989)Jeff Bergman (1990–1993, 1997, 2002, 2004, 2007, 2011–2018)Joe Alaskey (1990–2014)Greg Burson (1990, 1992–1998)Maurice LaMarche (1991)Frank Gorshin (1996)Dee Bradley Baker (1996, 2008, 2016–2020)Billy West (1999)Sam Vincent (2001–2006)Jeff Bennett (2003–2004, 2007) Repe Sorsa (Daffy Duck) on Warner Bros. -yhtiön animaatioissa esiintyvä piirroshahmo ja yksi Looney Tunesin hahmoista tunnetuimpia. Repe tunnetaan kiivaasta luonteestaan ja koomisesta puheviastaan. Lajiltaan Repe on antropomorfinen nokisorsa. Repe Sorsa teki ensiesiintymisensä Tex Averyn ohjaamassa lyhytanimaatiossa Porky’s Duck Hunt (1937) Putte Possun kanssa. Nimensä hahmo sai toisessa pätkässään Daffy Duck and Egghead (1938). Alkuaikojen Repe on sekopäisesti käyttäytyvä ja ääntelevä hahmo, mikä oli uutta piirroselokuvissa. Hahmo pysyi kahjona 1940-luvunkin aikana, vaikka ulkoisesti se hoikistui ja piteni. 1950-luvulla Repe muuttui aiempaa ilkeämmäksi ja alkoi esiintyä Väiski Vemmelsäären kanssa samoissa pätkissä. Samalla se sai puheeseensa ässävian. 1960-luvulla Repe piirrettiin roiston rooliin Speedy Gonzales -lyhytanimaatioissa. Repe Sorsan tunnetuimpia lyhytanimaatioita ovat Chuck Jonesin ohjaamat kolme metsästysaiheista Väiski-pätkää Rabbit Fire (1951), Rabbit Seasoning (1952) ja Duck! Rabbit! Duck! (1953), joissa Väiski toistuvasti jujuttaa Repeä Elmerin metsästäessä kumpaakin, sekä tieteisaiheinen Duck Dodgers in the 24½th Century (1953)
Buurisota

Buurisodat olivat Etelä-Afrikassa vuosina 1880–1902 brittien ja pääosin hollantilaista alkuperää olevien buurien välillä käytyjä sotia, joiden syinä olivat pyrkimykset perustaa Etelä-Afrikkaan kaksi itsenäistä buuritasavaltaa ja maan timantti- ja kultavarantojen hallinta:
Villa

Villa on lampaasta saatavaa tekstiilikuitua. Villaksi saatetaan nimittää myös alpakasta, vikunjasta, laamasta, kamelista, kashmirvuohesta, angoravuohesta tai angorakanista saatavia kuituja. Karvoiksi nimitetään puolestaan muista eläimistä saatavia kuituja. Villa on hyvä lämmöneriste, joten villaa käytetään erityisesti neuleisiin ja talvivaatteisiin. Siitä voidaan myös huovuttaa lämpimiä vaatteita. Villakankaasta tehdään myös pukuja. Villa-nimitystä käytetään myös, kun aine muistuttaa rakenteeltaan villaa: esimerkiksi lasivilla, teräsvilla. Villa on eläinkuitu. Villakuidut ovat keratiinia, noin sadasta molekyylirakenteeltaan erilaisesta valkuaisaineesta syntyneitä molekyyliketjuja. Villa on valkuaisainetta, proteiinia, eli samaa ainetta kuin ihmisen kynnet ja hiukset. Neulelankoja valmistetaan muun muassa villasta, puuvillasta ja tekokuiduista. Sekoitelangoissa yhdistetään yhtä tai useampaa luonnonkuitua tekokuituihin
Michael Collins (irlantilainen vapaustaistelija)

Michael Collins (16. lokakuuta 1890 Sam’s Cross, lähellä Clonakiltyä, Corkin kreivikunta – 22. elokuuta 1922 Béal na mBlath, Corkin kreivikunta) oli irlantilainen sotilas ja poliitikko, jolla oli merkittävä rooli Irlannin itsenäisyystaistelussa. Hän oli yksi Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) perustajista ja toimi vuonna 1919 perustetun tasavaltalaishallituksen jäsenenä. Collins oli yhtenä Irlannin edustajista neuvottelemassa vuoden 1921 kiisteltyä Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta, joka päätti Irlannin itsenäisyyssodan ja johti Irlannin vapaavaltion perustamiseen. Sopimuksen voimaan astumista edeltäneenä siirtymäaikana hän toimi väliaikaisen hallituksen johtajana tammikuusta heinäkuuhun 1922. Irlannin sisällissodan puhjettua Collins ryhtyi hallituksen joukkojen eli kansallisen armeijan ylipäälliköksi. Hän sai surmansa kapinallisten väijytyksessä elokuussa 1922. Collinsia pidetään nykyään Irlannissa kansallissankarina ja hänen on sanottu olleen maan nykyhistorian karismaattisin johtaja. Monien historioitsijoiden mielestä Collinsin varhainen kuolema oli korvaamaton menetys kansakunnalle. Collinsin vanhemmat olivat maanviljelijöitä ja hän oli nuorin perheen kahdeksasta lapsesta. Hän läpäisi 15-vuotiaana brittiläisen virkakunnan pääsykokeen ja muutti Lontooseen, jossa hän työskenteli vuosina 1906–1910 apulaisena pääpostikonttorin postipankissa
Salama (sarjakuvahahmo)

Salama (engl. The Flash) on DC Comicsin sarjakuvahahmo ja supersankari. Salaman loivat Gardner Fox ja Harry Lampert. Alkuperäinen Salama esiintyi Flash Comics -sarjakuvalehdessä vuonna 1940. Salaman supervoima on supernopeus, joka mahdollistaa kyvyn liikkua ja juosta erittäin kovaa. Myös Salaman refleksit uhmaavat fysiikan lakeja. Salaman voimat ovat peräisin nopeusvoimasta (eng. Speed Force), joka on kosminen voima, joka perustuu nopeuteen ja liikkeeseen ja yksi maailmankaikkeuden seitsemästä voimasta. Se on todellisuuden esitys liikkeessä, koska se on kosminen voima, joka työntää tilaa ja aikaa eteenpäin. Tämä on energiakenttä, joka antaa kaikille Salaman kaltaisille juoksijoille voimansa. Sen kanssa on fuusioitunut useita hahmoja, mukaan lukien Barry Allen, Johnny Quick ja Max Mercury. Eobard Thawne totesi, että nopeusvoima vastaa ytimessä aikaa itseään ja kuvailee sitä olemassaoloksi, joka liikkuu todellisuuden, liike-energian ja ajallisen energian läpi
Herman (arkkipiispa)

Herman (siviilinimeltään Herman Aav, 2. syyskuuta 1878 Hellamaa, Muhu, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 14. tammikuuta 1961 Kuopio, Suomi) oli Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispa. Hän toimi arkkipiispana vuosina 1925-1960 Herman Aav syntyi Liivinmaan kuvernementin Muhun saarella 2. syyskuuta 1878 kanttori Vasili Aavin ja Maria Ellikin perheeseen. Aav kävi Hellamaan seurakunnan kirkkokoulun, Kuressaaren kaupungin alkeiskoulun ja opiskeli Riian hengellisessä koulussa, josta hän valmistui 1894. Riian hengellisestä akatemiasta hän valmistui vuonna 1900. Vuonna 1904 hän meni naimisiin Ljubov Bobrovskajan kanssa. Jo opiskelunsa aikana hän toimi muun muassa Haapsalun kanttorina sekä diakoni- ja pappisvihkimyksiensä jälkeen 1904 pappina Lellen, Vändran ja Mustjalan seurakunnissa. Hän oli myös Kuressaaren piirinvalvoja. Näiden kirkollisten tehtävien lisäksi hän ehti toimia muun muassa maatalouskomiteoissa, raittiusseuratyössä, toimittajana, opettajana ja erilaisissa luottamustehtävissä hiippakunnassaan. Hän oli myös kohtalaisen tuottelias uskonnollinen kirjailija ja lehtikirjoittaja
Syötti

Syötti on metsästyksessä, linnustuksessa tai kalastuksessa käytettävä saaliin houkutin. Yleensä syötti on tai esittää saaliin ruokaa. Lintujen metsästyksessä käytetään myös linnun näköistä houkutinta, houkutuslintua eli atrappia, jota lintujen toivotaan lähestyvän sosiaalisessa tai lisääntymistarkoituksessa. Tällöin on usein puhuttu bulvaanistalähde?, nykyisin kuvasta tai kaaveesta. Kalansyöttinä käytetään muun muassa matoja, kalaa, äyriäisiä ja taikinaa. Syöttiä on käytetty jo kauan aikaa kalastuksessa, metsästyksessä ja linnustuksessa. Ensimmäiset tiedot syötin käytöstä ovat jo 1600-luvulta.lähde?
Serafim (arkkipiispa)

Metropoliitta Serafim (siviilinimeltään Aleksandr Ivanovitsh Lukjanov, ven. Александр Иванович Лукьянов, Aleksandr Ivanovitš Lukjanov; s. 23. elokuuta 1879, Saratov, Venäjän keisarikunta – 18. elokuuta 1959 Hîrbovățin luostari, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) oli viimeinen venäläinen itsenäisessä Suomessa toimivan Suomen autonomisen ortodoksisen kirkkokunnan päämies. Suomen kansalaisuuden Serafim sai vuonna 1921.lähde? Serafim toimi Sortavalan piispana eli apulaispiispana vuosina 1914–21. Vuosina 1921 lähtien hän toimi Viipurin piispana eli Suomen ortodoksisen kirkon johtajana. Arkkipiispan arvon hän sai vuonna 1921, mutta hänelle ei myönnetty valkoista piispanpäähinettä, jollaisen ensimmäinen Suomen hiippakunnan arkkipiispa Antonij oli saanut.lähde? Toisin kuin edeltäjänsä, Serafim oli ummikkovenäjänkielinen: hänen mielestään aitoon ortodoksisuuteen kuului nimenomaan venäjä saarna- ja virkakielenä.lähde? Serafim yritti pitää Suomen ortodoksisen kirkon Moskovan patriarkaatin yhteydessä; kun neuvostovalta käytännössä tuhosi patriarkaatin estämällä sen toiminnan, Serafim väitti että maanpakolaispiispojen muodostama Karlovcin synodi olisi käytännössä oikeutetuin sijainen, kunnes tilanne Venäjällä asettuisi.lähde? Suomen valtiovalta, kärjessä senaattori Emil Setälä, piti ajatusta poliittisesti mahdottomana, ja lopulta venäläinen arkkipiispa työnnettiin sivuun
Sergei (patriarkka)

Sergei tai Sergij (ven. Се́ргий, Sergi), siviilinimeltään Ivan Nikolajevitš Stragorodski (ven. Иван Николаевич Страгоро́дский) (11. tammikuuta 1867 Arzamas–15. toukokuuta 1944 Moskova) oli Suomen ortodoksisen hiippakunnan kolmas arkkipiispa vuosina 1905–1917 ja myöhemmin Moskovan ja koko Venäjän patriarkka vuosina 1927-1944. Ivan Nikolajevitš syntyi vuonna 1867 pappisperheeseen Nižni Novgorodin kuvernementissa ja kuoli patriarkka Sergius I:nä Moskovassa 77-vuotiaana. Sergei toimi Viipurin piispana vuosina 1905–1917. Suomen ortodoksinen kirkko kuului tuohon aikaan Venäjän ortodoksisen kirkon alaisuuteen. Sergei oli edeltäjäänsä Nikolaita etevämpi diplomaatti ja vähemmän panslavisti. Sergei opetteli jonkin verran suomen kieltäkin ja otti suomalaisten mielipiteet huomioon. Tämä olikin tarpeen, koska uutta arkkipiispaa odotti Suomessa heti alkuun joukko ongelmia: kieli- ja kansallisuuskysymykset, yhä avoimempi pakkoluterilaistaminen sekä orastava ajanlaskukiista. Hänen huomattavimpana saavutuksenaan on pidetty apulaispiispa Kiprianin nimittämistä, jonka virkakausi kuitenkin jäi lopulta vain vuoden mittaiseksi
Lucien Febvre

Lucien Febvre (22. heinäkuuta 1878 Nancy – 1956 Saint-Amour, Jura) oli ranskalainen historioitsija ja annalistisen koulukunnan perustajajäsen. Hänellä on ollut huomattava vaikutus 1900-luvun historiankirjoituksen kehitykseen. Kun Lucien Febvre oli oppilaan Pariisin eliittikorkeakoulussa École normale supérieuressa vuosina 1899–1902, hän sai runsaasti vaikutteita Vidal de la Blachelta, tunnetulta maantieteilijältä. Tohtoriksi Febvre väitteli historiasta 1911 teoksella Philippe II et la Franche-Comté. Etude d'histoire politique, religieuse et sociale. Aihe liittyy samaan aikaan kuin huomattavasti myöhemmin väitelleen Fernand Braudelin väitöskirja. Melko pian väitöksensä jälkeen Febvre alkoi opettaa Dijonin yliopistossa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, kun Alsacen alue ja siten myös Strasbourgin kaupunki liitettiin takaisin Ranskaan, Lucien Febvre aloitti työnsä kaupungin yliopiston uudelleenrakentamiseksi. Juuri Strasbourgin yliopistossa hän perusti yhdessä Marc Blochin kanssa Annales d'histoire, economique et sociale -lehden, jonka ympärille muodostui annalistinen koulukunta, 1900-luvun tärkein ja keskeisin historiankirjoituksen oppisuunta. Vuonna 1933 Lucien Febvre nimitettiin Ranskan opetusalan arvostetuimman instituution College de Francen historian oppituolin haltijaksi. Oppituolin hoitamisen, joka tosin antaa laajat mahdollisuudet tieteelliseen tutkimustyöhön, ohella hän julkaisi runsaasti tutkimuksia ennen toista maailmansotaa ja vielä senkin aikana
Tiroli

Tiroli (saks. Tirol)  on Itävallan osavaltio Alpeilla. Sen pääkaupunki on Innsbruck. Osavaltion pinta-ala on 12 640 km² ja sen väkiluku 728 826 (vuonna 2015). Tiroli on myös laajempi historiallinen alue, joka oli keskiajalta lähtien vuosisatojen ajan yhtenäinen kreivikunta, mutta on nykyisin jaettu Itävallan ja Italian kesken. Italiaan kuuluvan osan nimi on Etelä-Tiroli. Tiroli rajautuu pohjoisessa Saksaan ja etelässä Italiaan sekä Sveitsin Graubündenin kantoniin. Naapuriosavaltiot ovat idässä Salzburg ja Kärnten sekä lännessä Vorarlberg. Tirolin osavaltio on jaettu kahdeksaan piiriin ja Innsbruckin Statutarstadtiin. Piirit ovat Landeck, Reutte, Imst, Innsbruck-Land, Schwaz, Kufstein, Kitzbühel ja Itä-Tirolissa muusta osavaltiosta erillään oleva Lienz. Osavaltion kuvernööri on Günther Platter (ÖVP). Tirolin alueen tärkein elinkeino on matkailu
Etelä-Tiroli

Etelä-Tiroli (saks. Südtirol, ital. Alto Adige, ladiniksi Südtirol) on Italian pohjoisin maakunta. Se muodostaa Trentinon maakunnan kanssa Trentino-Etelä-Tirolin alueen. Etelä-Tirolilla on laaja itsehallinto ja sitä kutsutaan autonomiseksi maakunnaksi (saks. autonome Provinz, ital. provincia autonoma, ladin. provinzia autonoma). Maakunnan asukasluku on noin 515 000 ja sen pääkaupunki on Bolzano (saks. Bozen). Etelä-Tiroli sijaitsee Alpeilla ja maakunnassa vallitsee vahva paikallinen kulttuuri, joka juontaa juurensa historiallisiin baijerilais- ja ladinilaisasutuksiin sekä siteisiin saksalaiseen ja itävaltalaiseen kulttuurialueeseen. Erotuksena muista Italian maakunnista Etelä-Tiroli on pääsääntöisesti saksankielinen maakunta
Guy Fawkes

Guy Fawkes, tunnettu myös nimellä Guido Fawkes (13. huhtikuuta 1570 York, Englannin kuningaskunta – 31. tammikuuta 1606 Lontoo, Englannin kuningaskunta), oli jäsenenä katolisten ruutisalaliitossa, joka yritti surmata Englannin kuninkaan Jaakko I:n ja kaikki kansanedustajat parlamentin avajaisissa 1605. Salaliitto kuitenkin paljastettiin ajoissa ja ruutitynnyrit tuhottiin, eikä vahinkoa ehtinyt tapahtua. Fawkes syntyi 1570 Edward Fawkesille ja tämän vaimolle Edith Blakelle. Perheeseen syntyi lisäksi kolme tyttöä, joista ensimmäinen kuitenkin kuoli jo seitsenviikkoisena. Edward Fawkes kuoli 1578, ja Edith Blake asui usean vuoden ajan leskenä Yorkissa, kunnes muutti 1580-luvun lopulla Scottoniin. Siellä hän meni naimisiin Dionysius Bainbridgen kanssa. Guy Fawkes meni itse mahdollisesti naimisiin vuonna 1590 ja sai lapsen seuraavana vuonna, mutta tiedot ovat peräisin toisen käden lähteistä, eikä niiden todenmukaisuutta pysty vahvistamaan. Fawkes oli todennäköisesti hetken Montagun varakreivin Anthony Brownen palvelijana, jolloin hän myös todennäköisesti tapasi ensimmäisen kerran tulevan ruutisalaliiton johtajan Robert Catesbyn, jonka sisko oli naimisissa Brownen sukuun. Fawkesin uskotaan jättäneen Englannin joko vuonna 1593 tai 1594 ja lähteneen Flanderiin, jossa hän liittyi Espanjan armeijan riveissä toimineisiin Itävallan arkkiherttua Albert VII:n joukkoihin kahdeksankymmenvuotisessa sodassa. Hän osallistui todennäköisesti 1596 Calais’n piiritykseen ja 1600 Nieuwpoortin taisteluun
Bronkhorstspruitin taistelu

20. joulukuuta 1880 Bronkhorstspruit, nykyinen Etelä-Afrikka25°49′03″S, 28°44′10″E buurien voitto Transvaal Yhdistynyt kuningaskunta Franz Joubert Philip Anstruther 150 miestä 247 miestä 2 kuollutta, 5 haavoittunutta 57 kaatunutta100 haavoittunutta Bronkhorstspruitin taistelu oli ensimmäinen suurempi yhteenotto ensimmäisessä buurisodassa. Taistelu käytiin 20. joulukuuta 1880 buurien pysäytettyä brittiarmeijan kolonan Bronkhorstspruitissa. Syntynyt yhteenotto oli nöyryyttävä häviö briteille ja he kärsivät buureja paljon suuremmat tappiot. Ensimmäinen buurisota oli syttynyt 16. joulukuuta 1880 buurien julistettua Transvaalin itsenäiseksi. Monet brittivaruskunnat alueella, kuten Potchefstroom, piiritettiin nopeasti julistuksen jälkeen. Sodan ensimmäinen varsinainen taistelu puolestaan käytiin 20. joulukuuta Bronkhorstspruitissa buurien ja brittiarmeijan kolonan välillä. 94. jalkaväkirykmentin brittikolonaa Pretorian itäpuolella komensi everstiluutnantti Philip Anstruther
Britit

Britit tai brittiläiset (engl. British, Britons) ovat Yhdistyneen kuningaskunnan (Englanti, Skotlanti, Wales, Pohjois-Irlanti), Mansaaren, Kanaalisaarten tai Britannian merentakaisten alueiden kansalaisia ja heidän jälkeläisiään. Nimitys britit on johdettu samannimiseltä kelttiläiseltä alkuperäiskansalta, joka eli Britanniassa Forthin vuonon eteläpuolella rautakaudelta varhaiskeskiajalle. Brittien juuret ovat hyvin hajanaiset. Niihin kuuluvat iirit, kymrit ja skotit ovat kelttien sukulaisia ja englantilaiset ovat sukua anglien ja saksien jälkeläisille anglosakseille sekä vähissä määrin normanneille. Britteinsaaret asutettiin 15 000–7 000 vuotta sitten. Ensimmäiset asukkaat saattoivat olla baskien sukulaisia. 4500-luvulla eaa. saapuivat maata viljelevät keltit saarille. He toivat mukanaan oman kielensä, josta tuli saarten valtakieli. Kansainvaellusaikana saarille saapuivat germaanikansat anglit, saksit ja juutit, jotka syrjäyttivät alkuperäisasukkaat ja työnsivät heidät länteen ja pohjoiseen. Germaaneista polveutuivat myöhemmin anglosaksit
Oligopoli

Oligopoli on epätäydellisen kilpailun muoto, jossa markkinoilla on vain muutama tietyn palvelun tai tuotteen tarjoaja. Oligopolille on usein ominaista kilpailun vähäisyys ja usein tästä johtuva epäluonnollisen korkea tai matala hintataso sekä täydelliseen kilpailuun verrattuna liian vähäinen tuotannon määrä. Oligopolin toimijoilla saattaa olla "hiljainen kartelli", jossa ei ole varsinaisesti sovittu mitään hintatasosta mutta jossa tilanne kaikin puolin pyritään pitämään vakaana. Tutkimusten mukaan oligopolistinen markkinatilanne lisää myyjien voittoja jopa 20 prosentilla. Oligopoleista on runsaasti teoreettista kirjallisuutta, jossa hyödynnetään peliteoriaa. Kuten toimialan taloustieteessä ja yrityksen teoriassa yleensä, oligopoliteoriassa useimmiten oletetaan yritysten maksimoivan voittoaan. Teoreettisessa oligopolitutkimuksessa käytetään etenkin Bertrand- ja Cournot-kilpailun käsitteitä. Bertrand-oligopolissa yritysten päätösmuuttujana on hinta, mikä vastaa yleistä käsitystä siitä, mistä yrityksen johto voi päättää. Bertrand-oligopoli on Nash-tasapainossa, jos yhdenkään yrityksen ei kannata muuttaa hintaansa, jos se olettaa, ettei yksikään kilpailija muuta omaansa. Malli kuvaa tilannetta, jossa yritys pystyy helposti lisäämään tuotantoaan minkään kapasiteettirajoitteen estämättä. Bertrand-oligopolissa hinnat ovat strategisia komplementteja: kilpailijan hinnanalennukseen kannattaa vastata omalla hinnanalennuksella, siis toimimalla samoin kuin kilpailija. Antoine Augustin Cournotin Cournot-oligopolissa yritysten päätösmuuttujana on tuotannon määrä