nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Pieni merenneito (vuoden 1989 elokuva)

Pieni merenneito (engl. The Little Mermaid) on Disneyn animaatioelokuva vuodelta 1989. Elokuva perustuu H. C. Andersenin samannimiseen satuun, joka kertoo nuoresta merenneidosta, joka rakastuu ihmisprinssiin ja saa noidan muuttamaan itsensä ihmiseksi. Elokuvaa pidetään laajalti Disneyn paluuna studion klassisempaan tyyliin, koska se oli 30 vuoteen ensimmäinen Disneyn tekemä prinsessan, prinssin ja taikuuden elementteihin pohjautuva elokuva. Edellinen samanaiheinen oli Prinsessa Ruusunen vuonna 1959. Pieni merenneito on Disneyn 28. piirrosklassikko. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. marraskuuta 1989 ja Suomessa 30. marraskuuta 1990
Tolvajärven–Ägläjärven taistelu

6.–24. joulukuuta 1939 Tolvajärven ja Ägläjärven seutu Korpiselillä Suomen voitto Puna-armeijan hyökkäys Korpiselillä pysäytettiin ja 139. divisioona tuhottiin ryhmä Talvela 139. jalkaväkidivisioona Paavo Talvela Nikolai Beljajev (13. joulukuuta saakka)Pavel Ponedelin Jalkaväkirykmentti 16, Erilliset Pataljoonat 10, 11 ja 112, Polkupyöräpataljoona 7 ja patteristo (4 000 sotilasta) 139. divisioona (20 000 sotilasta), vahvistettiin 75. divisioonalla 630 kaatunutta1 320 haavoittunutta yli 4 800 kaatunuttayli 1 500 haavoittunutta2 300 kadonnutta59 panssaroitua ajoneuvoa Tolvajärven–Ägläjärven taistelu oli suomalaisten vastahyökkäys talvisodan alussa Korpiselällä Laatokan Karjalassa. Taistelussa puna-armeijan hyökkäävä divisioona torjuttiin Tolvajärvellä ja tuhottiin Ägläjärvellä. Se oli suomalaisten ensimmäinen merkittävä hyökkäysvoitto talvisodassa. Puna-armeija ylitti Laatokan Karjalan rajan heti talvisodan alettua Suojärven kohdalla 139. jalkaväkidivisioonan voimalla
U-matic

U-matic on japanilaisen elektroniikkajätin Sonyn kehittämä videokasettijärjestelmä. Se oli ensimmäinen videonauhurijärjestelmä, joka käytti kasetteihin pakattua magneettinauhaa ja täysautomaattista nauhanpujotusmekanismia. Tätä aikaisemmat videonauhurit käyttivät yksinomaan keloilla olevia nauhoja, jotka nauhurin käyttäjän oli itse pujotettava nauharadalle. Sony julkaisi ja toi järjestelmänsä markkinoille 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Videonauhurit olivat aluksi suunnattu helppokäyttöisyytensä takia pelkästään kotivideonauhureiksi, mutta liian kalliina ja kookkaina laitteina ne eivät lopulta saavuttaneet kovinkaan suurta suosiota kuluttajamarkkinoilla. Sonyn ensimmäiset nauhurimallit painoivat noin 30 kg, joten kotikäyttöön ne olivat kohtalaisen raskaita laitteita. Useat nauhurimallit eivät sisältäneet omaa TV-virintä ja ajastinta, jolloin nauhurin käyttö TV-ohjelmien miehittämättömään tallennukseen oli hankalaa. Myöhemmin järjestelmä löysi tiensä koulutuskäyttöön, puoliammattimaiseen videotuotantoon ja osittain myös TV-asemien uutiskuvauskäyttöön. U-matic-järjestelmä oli aikaansa nähden hyvin suorituskykyinen videonauhuri. Järjestelmässä on alusta alkaen ollut värillisen videokuvan tallennus- ja toistomahdollisuus, vaikka värillisiä TV-lähetyksiä ei vielä tuohon aikaan ollut kaikkialla maailmassa. Tämän lisäksi järjestelmässä käytettiin kahta rinnakkaista ääniraitaa stereofonisen tai kaksikielisen äänen tallennusta varten. Videokuvan laatukin oli tuohon aikaan erinomainen, minkä takasi suuri kuvapäiden kirjoitusnopeus ja massiivinen 110 mm halkaisijaltaan oleva kuvarumpu verrattuna muiden kasettijärjestelmien yli puolet pienempään kuvarumpuun
Finlantic

Finlantic (Oy Lentorahti-Finlantic Ab, työnimenä oli aluksi myös Finn-Atlantic) oli 1960-luvun alussa toiminut yksityinen suomalainen charterlentoyhtiö, joka lensi myös rahtia ympäri maailmaa. Yhtiö merkittiin kaupparekisteriin perustetuksi 18. huhtikuuta 1957, toiminta alkoi marraskuussa 1961  ja lakkasi virallisesti 1. elokuuta 1983. Yritys toimi osoitteessa Erottajankatu 15-17. Se oli toiminnoiltaan varsin moderni, mm. rahtikapasiteettia yhtiö ei myynyt itse, vaan myynti hoidettiin ympäri maailmaa toimivien rahtioperaattoreiden välityksellä. Myös yhtiön lentäjät hankkivat rahtia eli toiminta oli osin kuin kauppamerenkulussa. Toisinaan rahdinhankinta matkan aikana oli välttämätöntä käyttöpääoman hankkimiseksi, jotta lentokoneisiin voitiin ostaa polttoainetta ja maksaa kenttämaksut. Yhtiön keskeisiä perustaja- ja omistajatahoja olivat mainostoimisto Seitsenmainos ja Apu-lehti. Toimitusjohtaja ja yksi osakkaista oli Kar-Airilla myyntipäällikkönä toiminut Martti Palmujoki.  Hallitukseen kuuluivat Aapo Tulkki, Mikko Kettunen, Antti Nahi ja Olli Lyytikäinen
Kolhoosi

Kolhoosi (ven. колхоз, коллективное хозяйство, kolhoz, kollektivnoje hozjaistvo, колхо́зⓘ (ohje) [kʌlˈxos]) eli yhteistoimintatila on maatila, jota yhteisö viljelee valtion valvonnassa ja joka toimii osuustoimintaperiaatteella. Neuvostoliitossa kolhoosien määrä kasvoi ensimmäisen viisivuotissuunnitelman aikana, kun viljelijöitä kannustettiin ja lopulta jopa pakotettiin liittymään yhteen. Täysimittainen kollektivisointi alkoi yhtäkkiä vuonna 1929. Stalin antoi selitykseksi toiminnan kiivaudelle keskivarakkaiden talonpoikien halukkuuden liittyä kolhooseihin, mutta myönsi samalla vallankumouksen alkaneen ylhäältä joukkojen vain kannattaessa ideaa. Kolhooseja oli kolmea eri tyyppiä. Ensimmäinen tyyppi oli pelkkä maanmuokkausosuuskunta eli TOZ, jossa osuuskunta omisti pelkät tuotantovälineet. Toisen tyypin muodosti ARTTELI, jossa tuotanto oli järjestetty kollektiiviselle pohjalle ja kolmantena kommuuni, jossa kaikki oli yhteistä tuotteiden jakelua myöten. Olosuhteista riippui, millaista maataloutta kolhoosissa harjoitettiin. Useimmilla kolhooseilla oli lasten opetusta varten oma alkeiskoulu. Stalinin antaman päätöksen nojalla kulakit eivät voineet liittyä kolhoosiin, mutta heidän omaisuutensa sai kolhoosin jäsenistö pitää yhteisesti. Kulakit perheineen karkotettiin seudulta kaukaisille leireille pakkotyöhön
Claren kreivikunta

Claren kreivikunta (iiriksi Contae an Chláir) on Irlannin tasavallan kreivikunta Munsterin historiallisessa provinssissa maan länsirannikolla. Kreivikunnassa on 118 627 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 3 159,18 neliökilometriä. Claressa sijaitsevat muun muassa Ennisin, Shannonin ja Kilrushin kaupungit. Kreivikunnan etelärajana on Shannonjoki. Sen länsiosassa on Burrenin karstialue.
Waterfordin kreivikunta

Waterfordin kreivikunta (iiriksi Contae Phort Láirge) on Irlannin tasavallan kreivikunta Munsterin historiallisessa provinssissa maan etelärannikolla. Kreivikunnassa on 116 401 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 1 835,57 neliökilometriä. Kreivikunnan pääkaupunki ja suurin kaupunki on Waterford, jolta se on saanut nimensä.
Carlow’n kreivikunta

Carlow’n kreivikunta (engl. County Carlow, iiriksi Contae Cheatharlach) on Irlannin tasavallan kreivikunta Leinsterin historiallisessa provinssissa maan kaakkoisosassa Dublinin eteläpuolella. Kreivikunnassa on 56 875 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 894,76 neliökilometriä.
Kilkennyn kreivikunta

Kilkennyn kreivikunta (iiriksi Contae Chill Chainnigh) on Irlannin tasavallan kreivikunta Leinsterin historiallisessa provinssissa maan eteläosassa. Kreivikunnassa on 99 118 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 2 061,02 neliökilometriä. Kreivikunnan pääkaupunki ja suurin kaupunki on Kilkenny, jossa sijaitsee mm. Kilkennyn olutpanimo.
Etelä-Savon vaalipiiri

Etelä-Savon vaalipiiri oli Suomen eduskuntavaalien vaalipiiri vuosina 1907–2013. Vaalipiiri käsitti Etelä-Savon maakunnan alueen. Vuoden 2011 vaaleissa Etelä-Savosta valittiin kuusi kansanedustajaa. Vuonna 2013 vaalipiiri yhdistettiin Kymen vaalipiirin kanssa, ja niistä muodostettiin Kaakkois-Suomen vaalipiiri, jota käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Vuosina 1925–1988 vaalipiiriä käytettiin myös presidentin valitsijamiesvaaleissa. Vuoteen 1997 nykyisen Etelä-Savon vaalipiirin alue oli Mikkelin läänin vaalipiirin pääosa. Vuoden 2003 vaaleista lähtien vaalipiirit ovat perustuneet maakuntajakoon ja siten Hartola, Heinola ja Sysmä siirrettiin kuuluvaksi Hämeen vaalipiiriin, lisäksi Kangaslampi siirrettiin Pohjois-Savon vaalipiiriin. Vuoteen 1960 asti Mikkelin läänin vaalipiiriin kuuluivat myös Joutsa, Luhanka ja Leivonmäki, jotka ovat nykyisin Keski-Suomen vaalipiirissä. Vaalipiiriin kuuluneet kunnat lakkautushetkellä eli vuonna 2013 olivat Enonkoski, Heinävesi, Hirvensalmi, Joroinen, Juva, Kangasniemi, Mikkeli, Mäntyharju, Pertunmaa, Pieksämäki, Puumala, Rantasalmi, Savonlinna ja Sulkava. Vaalipiirin entisiä kuntia olivat Anttola, Haukivuori, Heinolan maalaiskunta (liitettiin Heinolaan, joka kuuluu nykyisin Hämeen vaalipiiriin), Jäppilä, Kerimäki, Mikkelin maalaiskunta, Pieksämäen maalaiskunta, Pieksänmaa, Punkaharju, Ristiina, Savonranta, Sääminki ja Virtasalmi. Lyhytikäisellä Pieksänmaalla ei tosin koskaan ehditty toimittaa eduskuntavaaleja, sillä vuoden 2003 vaalien aikaan oli vielä erilliset Jäppilä, Pieksämäen maalaiskunta ja Virtasalmi, ja vuoden 2007 vaalien aikaan Pieksänmaa oli jo osa Pieksämäkeä.
Pohjois-Savon vaalipiiri

Pohjois-Savon vaalipiiri oli Suomen eduskuntavaalien vaalipiiri vuosina 1907–2013. Vaalipiiri käsitti Pohjois-Savon maakunnan alueen. Pohjois-Savosta valittiin yhdeksän kansanedustajaa vuoden 2011 vaaleissa. Vuonna 2013 vaalipiiri yhdistettiin Pohjois-Karjalan vaalipiirin kanssa ja niistä muodostettiin Savo-Karjalan vaalipiiri, jota käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Vuosina 1925–1988 vaalipiiriä käytettiin myös presidentin valitsijamiesvaaleissa. Vaalipiirin nimi oli vuoteen 1960 asti Kuopion läänin läntinen vaalipiiri. Vaalipiiriin kuuluivat myös Hankasalmi ja Konnevesi, jotka tuolloin liitettiin Keski-Suomen vaalipiiriin. Kuopion läänin vaalipiiri sai puolestaan aikaisemmin Kuopion läänin itäiseen vaalipiiriin kuuluneet Kaavin, Rautavaaran ja Säyneisen. Vaaleissa 1999 alueesta käytettiin nimeä Kuopion vaalipiiri. Vuoden 2003 vaaleissa Kangaslampi siirrettiin Etelä-Savon vaalipiiristä Pohjois-Savon vaalipiiriin, sillä kunta oli vaihtanut maakuntaa vuoden 2002 alussa. Vaalipiiriin kuuluneet kunnat olivat lakkautushetkellä vuonna 2013 Iisalmi, Juankoski, Kaavi, Keitele, Kiuruvesi, Kuopio, Lapinlahti, Leppävirta, Maaninka, Pielavesi, Rautalampi, Rautavaara, Siilinjärvi, Sonkajärvi, Suonenjoki, Tervo, Tuusniemi, Varkaus, Vesanto ja Vieremä. Vaalipiirin entisiä kuntia olivat Iisalmen maalaiskunta, Kangaslampi, Karttula, Kuopion maalaiskunta, Muuruvesi, Nilsiä, Riistavesi, Säyneinen, Varpaisjärvi ja Vehmersalmi
Satakunnan vaalipiiri

Satakunnan vaalipiiri on yksi eduskuntavaalien 13 vaalipiiristä. Aikaisemmin eduskuntavaalipiireissä käytiin myös tasavallan presidentin valitsijamiesvaalit ennen suoraan kansanvaaliin siirtymistä 1994. Nykyään presidentinvaaleissa vaalipiirejä käytetään vain vaalien tekniseen toimittamiseen. Alueelta valitaan kahdeksan kansanedustajaa (4 % 200:sta). Nimestään huolimatta vaalipiiri ei kata koko Satakunnan historiallisen maakunnan aluetta vaan länsiosassa sijaitsevan Satakunnan nykymaakunnan alueen. Satakunnan perinteinen valtapuolue on vahvan teollisuushistorian vuoksi SDP, toinen menestyvä puolue on Perussuomalaiset. Vaalipiiriin kuuluvat Eura, Eurajoki, Harjavalta, Huittinen, Jämijärvi, Kankaanpää, Karvia, Kokemäki, Merikarvia, Nakkila, Pomarkku, Pori, Rauma, Siikainen, Säkylä ja Ulvila. Vaalipiirin entisiä kuntia ovat Ahlainen, Hinnerjoki, Honkajoki, Honkilahti, Ikaalisten maalaiskunta (Ikaalinen siirtyi sittemmin Hämeen läänin pohjoiseen vaalipiiriin), Karkku (liitettiin Vammalaan, joka siirtyi sittemmin Pirkanmaan vaalipiiriin), Kauvatsa, Keikyä, Kiikka (nämä kaksi yhdistettiin Äetsäksi, joka siirtyi sittemmin Pirkanmaan vaalipiiriin), Kiikoinen (liitettiin Pirkanmaan vaalipiirissä sijaitsevaan Sastamalaan), Kiukainen, Kodisjoki, Kullaa, Köyliö, Lappi, Lavia, Luvia, Noormarkku, Porin maalaiskunta, Rauman maalaiskunta, Suoniemi (liitettiin Hämeen läänin pohjoisessa vaalipiirissä sijainneeseen Nokiaan), Tyrvää (liitettiin Vammalaan, joka siirtyi sittemmin Pirkanmaan vaalipiiriin) ja Vampula. Aiemmin vaalipiiriin kuului myös osa nykyisestä Pirkanmaan maakunnasta. Vuosina 1993–2005 kaikkiaan kymmenen kuntaa siirrettiin Satakunnan vaalipiiristä Pirkanmaan vaalipiiriin: Vuonna 2003 Kodisjoki siirrettiin Satakunnan vaalipiiriin Varsinais-Suomen vaalipiiristä. Satakunnan vaalipiirin nimi ennen vuonna 1997 lääniuudistuksen myötä tehtyä vaalilain muutosta oli Turun läänin pohjoinen vaalipiiri. Ministerit, jotka virassa ollessaan ovat edustaneet Turun pohjoista tai Satakunnan vaalipiiriä
Robot Battle

Robot Battle on Brad Schickin kehittämä ja GarageGamesin julkaisema ohjelmointipeli, jossa käyttäjä suunnittelee ja ohjelmoi taistelurobotteja. Menestykseen Robot Battlessa ei vaadita refleksejä, vaan strategian hallintaa sekä tarkkuutta ja ajoitusta. Robotin toiminnan määrää kunkin pelaajan tekemä ohjelma. Alkuperäinen peli-idea on samantapaisesta RobotWar-pelistä. Robot Battle -pelin loi Brad Schick 1994 ja hän tarjosi sen vapaaseen levitykseen samana vuonna alkaen versiosta 1.2. Schick julkaisi pelistä monia versioita versioon 1.3 vuonna 1995. Seuraava suurempi muutos oli David Finch:in tekemä versio 1.33 vuonna 1997. Robot Battle -yhteisö piti yhteyttä Robot Battle -sähköpostilistan (RBML) avulla helmikuulle 2004 asti ja siirtyi sitten Robot Battle Registry -foorumille. Sähköpostilistan ja nyttemmin keskustelupalstan kautta on järjestetään turnauksia sekä neuvotaan uusia ja vanhoja pelaajia vaativissakin ohjelmointiongelmissa
Pirkanmaan vaalipiiri

Pirkanmaan vaalipiiri (vaaleihin 1995 Hämeen läänin pohjoinen vaalipiiri) on yksi Suomen 13:sta eduskuntavaalien vaalipiiristä. Aikaisemmin eduskuntavaalipiireissä käytiin myös tasavallan presidentin valitsijamiesvaalit ennen suoraan kansanvaaliin siirtymistä 1994. Nykyään presidentinvaaleissa vaalipiirejä käytetään vain vaalien tekniseen toimittamiseen. Pirkanmaalta valitaan 20 kansanedustajaa 200:sta (9,5 %). Vaalipiiri kattaa Satakunnan historiallisen maakunnan itäosassa valtaosaltaan sijaitsevan Pirkanmaan maakunnan alueen. Vaalipiiri on väkiluvultaan ja edustajamäärältään Suomen kolmanneksi suurin Uudenmaan ja Helsingin vaalipiirien jälkeen. Pirkanmaan vaalipiiriin kuuluvat seuraavat kunnat: Akaa, Hämeenkyrö, Ikaalinen, Juupajoki, Kangasala, Kihniö, Kuhmoinen, Lempäälä, Mänttä-Vilppula, Nokia, Orivesi, Parkano, Pirkkala, Punkalaidun, Pälkäne, Ruovesi, Sastamala, Tampere, Urjala, Valkeakoski, Vesilahti, Virrat ja Ylöjärvi. Vaalipiirin entisiä kuntia ovat Aitolahti, Eräjärvi, Kuhmalahti, Kuorevesi (liitettiin Keski-Suomen vaalipiirissä sijaitsevaan Jämsään), Kuru, Kylmäkoski, Luopioinen, Längelmäki (liitettiin osittain samassa vaalipiirissä sijaitsevaan Oriveteen ja osittain Keski-Suomen vaalipiirissä sijaitsevaan Jämsään), Messukylä, Mouhijärvi, Mänttä, Pohjaslahti, Sahalahti, Suodenniemi, Teisko, Toijala, Tottijärvi, Vammala, Viiala, Viljakkala, Vilppula ja Äetsä. Vaalipiirin rajat ovat vaihdelleet jonkin verran eri aikoina. Vuonna 1960 Jämsä, Jämsänkoski, Korpilahti, Koskenpää, Muurame ja Säynätsalo liitettiin Keski-Suomen läänin vaalipiiriin ja aikaisemmin Vaasan läänin itäiseen vaalipiiriin kuulunut Virrat vuonna 1969 Hämeen läänin pohjoiseen vaalipiiriin. Suoniemi liitettiin vuonna 1973 kuntaliitoksen yhteydessä Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Kuhmoinen liitettiin Keski-Suomen läänin vaalipiiriin vuonna 1974
Suomen liikenne- ja viestintäministeri

Tämä on luettelo Suomen liikenne- ja viestintäministeriössä (vuosina 1970–2000 liikenneministeriö) toimineista ministereistä. Usein ministeriössä on toiminut vain yksi ministeri, toisinaan kaksi. Jotkin ministeriön asiat, useimmiten viestintäasiat, on saatettu eriyttää eri ministeriön ministerille. Oheisessa luettelossa on lueteltu sekä varsinaiset ministerit että sivutoimisesti ministeriössä toimineet ministerit. Ennen liikenne- ja viestintäministeriön perustamista ministeriön asiat kuuluivat kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriöön, joka jakautui vuonna 1970 liikenne- ja työvoimaministeriöiksi. Liikenne- ja viestintäministeriötä johtaa ministeri, jonka tehtävänimikkeenä on ollut ministeriön nimen mukaisesti liikenneministeri tai liikenne- ja viestintäministeri. Toisinaan vastuualueisiin on saatettu yhdistää myös muita tehtäviä, esimerkiksi kunta-asiat. (syntynyt–kuollut) (1918–1989) 1.3.1970–14.5.1970 (1911–1984) (s
Parkki

Parkki on 3–5-mastoinen purjealus, jossa kaikissa muissa paitsi takimmaisessa mastossa on täystakila eli raaka- ja haruspurjeet. Takimmaisessa mastossa on vain kahvelipurje. Parkit olivat suurikokoisia rahtilaivoja: jopa 3 000—4 000 bruttorekisteritonnia. Parkkilaivat olivat viimeinen laajalti rahtialuksina käytetty purjealustyyppi, joita muun muassa ahvenanmaalaisella Gustaf Eriksonilla oli parhaimmillaan useita kymmeniä Suomen lipun alla 1920–1930-luvuilla. Kuuluisia parkkilaivoja olivat muun muassa Pommern, Herzogin Cecilie, Pamir ja Passat. Suuri osa näistä Suomen lipun alla purjehtineista aluksista tuhoutui toisessa maailmansodassa. Suurin Suomen lipun alla purjehtinut parkki oli nelimastoparkki Moshulu, joka on nykyisin restauroitu ravintolalaivaksi Philadelphiassa. Parkkitakila on kaikkein tehokkain valtameripurjehtijan takila. Se on huomattavasti kuunaritakilaa tehokkaampi ja vakaampi sekä helpommin ohjattava kuin fregattitakila. Myötätuulessa parkki purjehtii lähes yhtä hyvin kuin fregatti ja nousee tuuleen paljon fregattia tehokkaammin. Optimaalinen parkkitakilakonstruktio on nelimastoparkki, jossa on fokkamasto, isomasto, kryssimasto ja mesaanimasto. Yleisimmin kolmessa ensimmäisessä mastossa oli pääpurje (fokka, isopurje, pekiinipurje), alamärssypurje, ylämärssypurje, alaprammipurje, yläprammipurje ja röijeli
Half-Life 2: Episode One

Half-Life 2: Episode One (aikaisemmalta nimeltä Half-Life 2: Aftermath) on Valve Corporationin kehittämä ja julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on ensimmäinen Half-Life 2 -pelin kahdesta virallisesta lisäosasta. Useimmista muista lisäosista poiketen Episode Onen toimiminen ei vaadi alkuperäisen pelin asentamista. Lisäosa julkaistiin alun perin Microsoft Windowsille vuonna 2006 sekä myöhemmin PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle The Orange Box -kokoelman mukana. Vuonna 2010 peli julkaistiin Steamin kautta OS X:lle ja vuonna 2013 myös Linuxille. Alkuperäisen Half-Life 2:n tavoin Episode One hyödyntää Source-pelimoottoria, johon Valve on lisännyt parannellun animaatiojärjestelmän sekä Half-Life 2: Lost Coast -teknologiademossa esitellyn High Dynamic Range -valotehosteen, joka mahdollistaa aikaisempaa realistisemman ja yksityiskohtaisemman valaistuksen. Pelissä on mukana myös Lost Coastissa esitelty kommenttiraita, jossa Valven työntekijät kertovat pelin ohjelmoinnista ja yksityiskohtia juonen tapahtumista. Episode One sai pelikriitikoilta enimmäkseen myönteisiä arvosteluja, ja heidän mukaansa pelin taistelukohtaukset olivat paremmin tasapainotettuja kuin Half-Life 2:ssa. Pelaajahahmo Gordon Freemanin aisaparin Alyx Vancen tekoäly ja personaallisuus ovat myös saaneet arvostelijoilta ylistystä. Episode One kuitenkin sai myös kritiikkiä lyhyydestään, sillä pelin läpipelaaminen kestää arviolta vain 4–6 tuntia. Episode One seuraa Gordon Freemanin ja hänen aisaparinsa Alyx Vancen toimintaa Kaupunki 17:ssä. Half-Life 2 loppui siihen, kun Gordon tuhosi Linnoituksen reaktorin räjähtämispisteeseen. Juuri kun räjähdyksen aalto on osumassa Gordoniin ja Alyxiin mystinen G-Man pysäyttää ajan ja kiittää Freemania nopeasta ja hyvästä työstä
Betacam

Betacam on Sonyn vuonna 1982 kehittämä videokasettijärjestelmä, joka suunnattiin pelkästään ammattimaiseen TV-tuotantokäyttöön, etenkin uutisten ulkokuvauksiin. Järjestelmän nauhurimekanismi pohjautuu osittain Betamax-järjestelmään, joka kehitettiin vuonna 1975 puhtaasti kotivideomarkkinoita varten. Näkyvin osa tästä on Betacam-videokasetti itse, joka on rakenteeltaan täsmälleen samanlainen kuin kotivideokäytössä ollut Betamax-kasetti. Myös nimien alkuosa viittaa tähän samankaltaisuuteen, jonka johdosta nämä kaksi eri järjestelmää saatetaan sekoittaa keskenään virheellisesti yhdeksi järjestelmäksi. Sony toi ensimmäisen version Betacam-järjestelmästään markkinoille vuonna 1982. Normaalien pöytämallisten nauhureiden lisäksi valmistettiin kotivideomarkkinoilta tuttuja kameranauhuriyhdistelmiä, jolloin erillistä kannettavaa videonauhuria kenttäkuvauksissa ei enää tarvittu. Betacam-järjestelmä käytti ainoastaan yhtä kasettikokoa, jonka tallennusaika oli enimmillään 30 minuuttia. Betacam oli ensimmäinen analoginen videonauhurijärjestelmä, jossa videosignaali tallennettiin nauhalle komponenttimuodossa krominanssi- (värikkyys) ja luminanssisignaali (kirkkaus) erikseen omille videoraidoilleen. Näin videosignaalin suurtaajuinen krominanssisignaali ei päässyt pehmentämään kuvan terävyyttä nauhoja edelleen kopioitaessa, joka oli välttämätöntä nauhamateriaalia editoitaessa sen aikaisella tekniikalla. Järjestelmän editointiominaisuudet olivat huippuluokkaa. Nauhalle voitiin tallentaa aikakoodi, jonka käyttö editointiautomatiikan avulla oli erittäin tarkkaa kuvauksia leikattaessa. Betacam-nauhureissa oli sisäänrakennettu aikavirhekorjain (Time Base Correction, TBC), jonka ansiosta videokuva oli täysin virheetön ja häiriöttömästi prosessoitavissa esimerkiksi kuvasekoitinlaitteiden läpi
Helsingin vaalipiiri

Helsingin vaalipiiri on yksi eduskuntavaalien kolmestatoista vaalipiiristä. Sieltä valitaan 23 kansanedustajaa. Aikaisemmin eduskuntavaalipiireissä käytiin myös tasavallan presidentin valitsijamiesvaalit ennen suoraan kansanvaaliin siirtymistä 1994. Nykyään presidentinvaaleissa vaalipiirejä käytetään vain vaalien tekniseen toimittamiseen. Helsingin vaalipiiri perustettiin vuonna 1952, mitä ennen kaupungin alue kuului Uudenmaan vaalipiiriin. Helsingin vaalipiiri käsittää vain Helsingin kaupungin. Se on Suomen eduskuntavaalien vaalipiireistä ainoa, joka käsittää vain yhden kunnan, mutta tämän yhden kunnan suuren asukasluvun takia Helsingin vaalipiiri on Suomen vaalipiireistä se, josta valitaan toiseksi eniten kansanedustajia (eniten kansanedustajia valitaan Uudenmaan vaalipiiristä). Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa vaalipiirissä oli 499 581 äänioikeutettua. Tämä on luettelo Helsingin vaalipiirin nykyisistä kansanedustajista: Tämä on luettelo Helsingin vaalipiirin aikaisemmista kansanedustajista:
Keski-Suomen vaalipiiri

Keski-Suomen vaalipiiri (vaaleihin 1995 Keski-Suomen läänin vaalipiiri) on Suomen eduskuntavaalien vaalipiiri, josta valitaan nykyisin kymmenen kansanedustajaa 200:sta. Aikaisemmin eduskuntavaalipiireissä käytiin myös tasavallan presidentin valitsijamiesvaalit ennen suoraan kansanvaaliin siirtymistä 1994. Nykyään presidentinvaaleissa vaalipiirejä käytetään vain vaalien tekniseen toimittamiseen. Keski-Suomen vaalipiiri muodostettiin vuonna 1960, jolloin myös Keski-Suomen lääni perustettiin. Tätä ennen pääosa alueesta kuului Vaasan läänin itäiseen vaalipiiriin sekä osia Hämeen läänin pohjoiseen, Mikkelin läänin ja Kuopion läänin läntiseen vaalipiiriin. Vuonna 1974 Kuhmoinen siirrettiin Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä Keski-Suomen vaalipiiriin, mutta vuoden 2021 alusta kunta liittyi Pirkanmaahan ja vaihtoi samalla takaisin vanhaan vaalipiiriinsä, jonka nimeksi tuli vuonna 1997 Pirkanmaan vaalipiiri. Vuoteen 1970 asti vaalipiiristä valittiin 11 kansanedustajaa, sen jälkeen edustajia on valittu 10. Vaalipiiriin kuuluvat Hankasalmi, Joutsa, Jyväskylä, Jämsä, Kannonkoski, Karstula, Keuruu, Kinnula, Kivijärvi, Konnevesi, Kyyjärvi, Laukaa, Luhanka, Multia, Muurame, Petäjävesi, Pihtipudas, Saarijärvi, Toivakka, Uurainen, Viitasaari ja Äänekoski. Vaalipiirin entisiä kuntia ovat Jyväskylän maalaiskunta, Jämsänkoski, Konginkangas, Korpilahti, Koskenpää, Leivonmäki, Pihlajavesi, Pylkönmäki, Sumiainen, Suolahti, Säynätsalo ja Äänekosken maalaiskunta. Keski-Suomen valtapuolueita ovat olleet Keskusta sekä SDP. 2010-luvulla perussuomalaiset ovat kasvattaneet selkeästi kannatustaan.