nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Merkuriuksen ylikulku

Merkuriuksen ylikulku on ilmiö, jossa planeetta Merkurius kulkee radallaan Maasta katsottuna Auringon kiekon editse. Verrattuna toisen sisäplaneetan, Venuksen, ylikulkuihin Merkuriuksen ylikulut ovat yleisiä, sillä niitä tapahtuu 13–14 kappaletta vuosisadassa. Merkuriuksen ylikulku voi tapahtua vain toukokuussa tai marraskuussa. Toukokuun ylikulut tapahtuvat Merkuriuksen laskevan solmun aikaan ja marraskuun ylikulut nousevan solmun aikaan. Marraskuun ylikulut tapahtuvat 7, 13 ja 33 vuoden välein kun taas toukokuun ylikulut tapahtuvat 13 ja 33 vuoden välein. Merkuriuksen ylikulkuja on tapahtunut 2000-luvulla toistaiseksi neljä: toukokuussa 2003, marraskuussa 2006, toukokuussa 2016 ja marraskuussa 2019. Seuraava tapahtuu 13. marraskuuta 2032, ja se näkyy osittain myös Suomessa.
Veikko Vehviläinen

Veikko Kalevi Vehviläinen (23. huhtikuuta 1920 Suonenjoki – 4. helmikuuta 1998 Suonenjoki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Talvisodassa hän toimi kiväärimiehenä jalkaväkirykmentti 41:ssä. Jatkosodassa alikersantti Vehviläinen toimi ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 9:ssä ja osallistui hyökkäysvaiheessa useisiin taisteluihin, joissa toiminnasta hänet nimitettiin 26. syyskuuta 1941 Mannerheim-ristin ritariksi numero 15. Mannerheim-ristin virallisissa nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Vehviläisen rohkeus ja kylmäverisyys alijohtajana sekä hänen ilmiömäinen nopeutensa ja taitavuutensa eri taisteluvälineiden käyttäjänä kaikissa taisteluissa. Siviiliammatiltaan Vehviläinen oli maanviljelijä. Hän oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta. Veikko Vehviläinen ylennettiin luutnantiksi 16. helmikuuta 1962. ”Ylipäällikkö on pvm:llä 26
José Eulogio Gárate

José Eulogio Gárate Ormaechea (s. 20. syyskuuta 1944 Buenos Aires, Argentiina) on espanjalainen entinen jalkapalloilija. Gárate syntyi Argentiinassa baskisukuiseen perheeseen ja varttui Espanjan Baskimaassa pienessä Eibarin kaupungissa, jossa aloitti pelaajauransa paikallisseura SD Eibarissa. Koska baskijalkapalloilun johtotähti Athletic Bilbao ei osoittanut kiinnostusta nuorta Gáratea kohtaan, hän siirtyi vuonna 1966 pääkaupungin Atlético Madridiin. Atléticon riveissä Gárate voitti Espanjan pääsarjamestaruuden kolme kertaa (1970, 1973 ja 1977), Espanjan cupin kaksi kertaa (1972 ja 1976) sekä kerran Intercontinental Cupin (1974). Atléticossa nuori kärkipelaaja oli alusta alkaen taitavien ja kokeneiden pelaajien, kuten esimerkiksi Luis Aragonésin, Adelardon, Javier Iruretan ja Ufarten, ympäröimä. Tulokset olivat sen mukaisia: Gárate voitti pääsarjan maalikuninkuuden kolmasti peräkkäin vuosina 1969, 1970 ja 1971. Koko urallaan hän teki 109 maalia 241 pääsarjaottelua. Gárate joutui jättämään pelikentät vuonna 1977 vasta 32-vuotiaana vaikean polvitulehduksen seurauksena. Espanjaa Gárate edusti kaikkiaan 18 kertaa tehden viisi maalia. Hänen maajoukkueuransa aikana (1967–1975) Espanja ei selviytynyt yhteenkään arvoturnaukseen
Varberg

Koordinaatit: 57°6′32″N, 12°15′5″E Varberg on entinen kaupunki ja nykyinen Varbergin kunnan keskustaajama. Varberg sijaitsee Hallandin läänissä ja Hallandin maakunnassa Ruotsissa. Luonnonmaantieteellisesti ilmaistuna kaupunki sijaitsee maan lounaisrannikolla Kattegatin itärannalla. Keskustaajaman asukasluku oli 27 602 henkeä vuoden 2010 lopussa. Ensimmäinen maininta Varbergin kaupungista on vuodelta 1343, jolloin sen nimi oli Getakärr. Varberg on vilkas matkailu- ja kauppakaupunki. Sen satamasta on lauttayhteys Tanskan puolelle Grenåhon. Varberg on Uudenkaupungin ystävyyskaupunki. Varberg on aiemmin tunnettu siellä valmistetuista Monark- ja Crescent-merkkisistä polkupyöristä. Nykyään tehtaan nimi on Cycleurope. Varbergin sataman kautta kulkee vuosittain noin 2 miljoonaa tonnia rahtia. Kaupungissa sijaitsee myös Ruotsin suurin kenkien maahantuontikeskus
Emma Normandialainen

Emma Normandialainen (n. 988 – 6. maaliskuuta 1052) oli normanniprinsessa, josta tuli kaksi kertaa Englannin kuningatar vuosina 1002–1035. Hän oli Normandian herttua Rikhard I Pelottoman tytär tämän toisesta avioliitosta Gunnoran kanssa. Emma avioitui ensimmäisen kerran Englantia hallinneen Ethelred II Neuvottoman kanssa vuonna 1002. Tämän kuoltua vuonna 1016 hän avioitui tanskalaisen Knuut Suuren kanssa vuonna 1017, joka Englannin lisäksi hallitsi myös Tanskaa ja Norjaa. Liitto kesti Knuutin kuolemaan vuoteen 1035 asti. Emman ja Ethelredin poika, Edvard Tunnustaja, hallitsi Englannin kuninkaana, samoin Knuutin ja Emman poika Knuut III Hardeknut. Emma Normandialainen tuki poikaansa Hardeknutia Englannin kuninkaaksi. Myös hänen kahdesta poikapuolestaan tuli Englannin kuninkaita. Leskikuningatar Emma syytti jaarli Godwinia poikansa Alfredin murhasta, mutta juonikas Godwin lahjoitti kuningas Hardeknutille sotalaivan ja selvisi näin ilman rangaistusta. Alfred kuoli raakalaismaisen pahoinpitelyn seurauksena ja oli Edvard Tunnustajan veli
Coats Island

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa Coats Island on saari Hudsoninlahden pohjoisosassa Kivalliqin alueella Nunavutissa, Kanadassa. Saaren pinta-ala on 5 498 km², ja se on pinta-alalla mitattuna maailman 107. suurin ja Kanadan 24. suurin saari. Saari on 127 kilometrin pituinen ja keskikohdalta mitattuna 72 kilometrin levyinen. Saaren rannikkoalueet ovat matalia, ja maa nousee loivasti saaren keskustaa kohden noin 80 metrin korkeuteen. Saaren keskiosassa on nimeämätön useiden järvien muodostama vesistö. Saaren korkein kohta on sen koillisimmassa osassa sijaitseva 182 metrin korkeuteen kohoava nimeämätön kivinen huippu. Coats Island oli Dorsetin kulttuurin edustajien, sadlermiuttien kansan, viimeinen kotipaikka. Vuodesta 1920 saari on ollut asumaton ja määritelty poronhoitoalueeksi. Saarella on myös runsas pohjankiislakanta.
Endogeeninen

Endogeeninen eli sisäsyntyinen sekä sen vastakohta eksogeeninen eli ulkosyntyinen liittyvät seuraaviin asioihin:
Rotuerottelu

Rotuerottelu tai (rodullinen) segregaatio on käytäntö, jossa ihmisiä erotellaan rodun perusteella normaaleissa toiminnoissa kuten koulutuksessa, julkisissa kulkuvälineissä, hotelli- ja ravintolapalveluissa tai asumisessa. Rotuerottelu voi olla pakollista tai vapaaehtoista ja virallista tai epävirallista. Lainsäädäntöön perustuvaa rotusegregaatiota on harjoitettu muun muassa Yhdysvaltojen etelävaltioissa noin 1960-luvulle asti ja apartheidin aikaan Etelä-Afrikassa. Rotuerottelua on käytetty poliittisesti dominoivan etnisen ryhmän etuoikeutetun sosioekonomisen aseman ylläpitämiseen. Historian aikana lukuisat valloittajat kuten mongolit, bantut ja asteekit ovat ylläpitäneet rotuerottelujärjestelmiä valloittamiensa kansojen piirissä. Rotuerottelujärjestelmiä on ilmennyt kaikissa monietnisissä yhteisöissä lukuun ottamatta Havaijin ja Brasilian kaltaisia yhteiskuntia, jossa etniset ryhmät ovat voimakkaasti sekoittuneet. Yhdysvalloissa rotuerottelu perustui juridisesti Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1896 antamaan päätökseen Plessy vastaan Ferguson Päätöksen mukaan Louisianan osavaltion laki, joka teki mustille ja valkoisille tarkoitetut erilliset mutta yhdenvertaiset tilat rautatieliikenteessä pakollisiksi, ei ollut perustuslain vastainen. Päätös muodosti osavaltioiden ja paikallishallintojen rotuerottelukäytäntöjen juridisen perustan aina vuoteen 1954 asti, jolloin korkein oikeus kumosi sen päätöksellä Brown vastaan Topekan koululautakunta. Tässä yksimielisessä (9–0) päätöksessä katsotaan, että rotuerottelu on perustuslain neljännentoista lisäyksen, joka takasi kaikille kansalaisille yhtenäisen kohtelun lain edessä, vastainen. Päätös aloitti Yhdysvalloissa koulutusjärjestelmän ja yleisemmän sosiaalisen reformin ja toimi innoittajana kansalaisoikeusliikkeen syntymiselle. Etelävaltioissa rotuerottelun säätivät niin sanotut Jim Crow -lait. Jim Crow -lait antoivat mustalle väestölle erilliset mutta "yhtäläiset" oikeudet (separate but equal)
Planeetan määritelmä

Planeetan määritelmä on vuodesta 2006 alkaen ollut Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin (IAU) mukaisesti, että planeetta on tähteä kiertävä kappale, jolla täytyy olla riittävän suuri massa, jotta sen itseensä kohdistama painovoima voi muotoilla kappaleen hydrostaattisessa tasapainossa olevaan pallomaiseen muotoon. Planeetta on lisäksi puhdistanut ratansa lähiympäristön muista kappaleista. Planeetta-termi on ollut käytössä satojen, jopa tuhansien vuosien ajan. Pluton löytämisestä alkaen (v. 1930) aurinkokunnan ajateltiin yleisesti muodostuvan yhdeksästä planeetasta, mutta elokuussa 2006 kansainvälisen tähtitieteellisen unionin (IAU) 26. yleiskokouksessa päädyttiin määrittelemään termi uudelleen siten, että Pluto menetti planeetan statuksen, eikä sitä näin ollen enää lueta aurinkokuntamme planeettojen joukkoon. Ensimmäinen eksoplaneetta, eli aurinkokunnan ulkopuolinen planeetta, havaittiin vuonna 1992. Havaittujen kohteiden koko vaihteli erittäin paljon; osa oli tarpeeksi suuria voidakseen olla tähtiä, osa taas oli Kuuta pienempiä, joten planeetan käsitettä alettiin pohtia tarkemmin. Vuonna 2005 planeetan määritelmän täsmällisyys tuli ajankohtaiseksi, kun aurinkokunnastamme oli löydetty Eris-kääpiöplaneetta (virallisesti 136199 Eris, aiemmin 2003 UB313). Kohde oli kookkaampi kuin Pluto, joka siihen asti oli aurinkokunnan pienin planeetta. IAU, joka vastaa muiden toimintojensa ohella myös tähtitieteellisistä termeistä, teki asiasta lopullisen päätöksen 24. elokuuta 2006
Svenska Aero

Svenska Aero AB oli 10. syyskuuta 1921 perustettu ruotsalainen lentokonetehdas, joka sijaitsi Hästholmenilla Lidingössä. Ruotsalainen ASJA-tehdas osti yhtiön vuonna 1932. Svenska Aero AB:n alkuvaiheen toiminta koostui Caspar-Werken ja Heinkelin lentokoneiden lisenssivalmistuksesta. Tuolloin Saksa kiersi Versaillesin rauhansopimuksen ehtoja, joiden mukaan Saksa ei saa valmistaa moottorilentokoneita eivätkä saksalaiset lentoyhtiöt saaneet operoida monimoottorisilla lentokoneilla. Vuonna 1921 Saksa sai valmistaa siviililentokoneita, jotka on ensin hyväksytty voittajavaltioiden komissiossa. Saksan lentokoneteollisuus siirtyi Hollantiin, Ruotsiin ja Neuvostoliittoon. Vuonna 1921 Carl Clemens Bücker osti travemündeläisen Caspar-Werken valmistaman tiedustelukoneen. Rauhansopimuksen vuoksi sotilaslentokoneen viennissä ulkomaille oli odotettavissa vaikeuksia, joten Bücker tutki mahdollisuutta salakuljettaa kone osina koottavaksi Ruotsissa. Asian helpottamiseksi Ernst Heinkel ja Bücker perustivat Svenska Aero AB:n Lidingöön vuonna 1921 koneen kokoamista varten. Heinkel ja joukko saksalaisia asentajia muutti tilapäisesti Lidingöön kokoamaan koneen. Bücker valmisti lentokoneita Ruotsin merivoimille
Tokion kansainvälinen sotarikostuomioistuin

Kaukoidän kansainvälinen sotilastuomioistuin (engl. International Military Tribunal for the Far East, IMTFE) oli toisen maailmansodan jälkeen perustettu kansainvälinen sotaoikeus, joka tuomitsi Japanin keisarikunnan entisiä johtajia sodan aikana tapahtuneista rikoksista. Sen tunnetuin osa oli vuosina 1946–1948 järjestetty niin sanottu Tokion sotarikosoikeudenkäynti, jossa tuomittiin 28 Japanin entistä johtohenkilöä ja joka rinnastui natsi-Saksan johtajille 1945–1946 pidettyyn Nürnbergin ensimmäiseen oikeudenkäyntiin. Seitsemän syytetyistä tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin, heistä tunnetuimpana entinen pääministeri ja ylipäällikkö Hideki Tōjō. Tuomioistuimessa käsitellyt rikokset jaettiin kolmeen luokkaan: A-luokkaan kuuluivat rikokset rauhaa vastaan, mikä käytännössä tarkoitti hyökkäyssodan suunnittelua, B-luokkaan perinteiset sotarikokset ja C-luokkaan rikokset ihmisyyttä vastaan. A-luokka oli suunniteltu lähinnä Japanin ylintä johtoa ajatellen, B- ja C-luokan rikoksista saatettiin syyttää keitä tahansa japanilaisia näiden asemasta riippumatta. Liittoutuneet olivat vaatineet Potsdamin konferenssissa myös Japanin sodanjohtoa oikeuden eteen. Japanin miehityshallintoa johtanut yhdysvaltalainen kenraali Douglas MacArthur määräsi jo 11. syyskuuta 1945 – vain reilua viikkoa Japanin lopullisen antautumisen jälkeen – vangittaviksi 39 henkilöä epäiltynä sotarikoksista, joukossa useita Tōjōn hallituksen ministereitä. Tōjō yritti pidätettäessä itsemurhaa huonolla menestyksellä. Kuukautta myöhemmin, 6. lokakuuta MacArthur sai valtuudet ryhtyä valmistelemaan oikeudenkäyntiä
Törnävän kartano

Törnävän eli Östermyran kartano sijaitsee Seinäjoen Törnävällä, Tikkukosken rannalla muutama kilometri kaupungin keskustasta etelään. Kauppias ja laivanvarustaja Abraham Falander (aateloituna Wasastjerna) rakennutti alueelle vuonna 1798 rautaruukin ja vuoden 1806 paikkeilla itse päärakennuksen. Ruutitehdas perustettiin 1825. Alueen muita asuinrakennuksia päärakennuksen lisäksi ovat niin sanotut Punatulkkutalot, jotka rakennettiin samoihin aikoihin päärakennuksen kanssa, alun perin rautaruukin seppien asunnoiksi. Myöhemmin niissä asui myös kartanon pehtoori ja kirjanpitäjiä. Kartanosta kehittyi 1800-luvun jälkipuoliskolla Etelä-Pohjanmaan maatalouden keskus, ja se oli maanviljelyn ja karjanhoidon mallitila. 1850- ja 1860-luvuilla kiinnitettiin huomiota kartanonpuiston kunnostamiseen. Arkkitehti Georg Theodor von Chiewitziä pyydettiin uudistamaan puistoa ja puutarhaa. Vuonna 1864 puutarha-arkkitehti Knut Forsberg inventoi alueen, ja seuraavana vuonna hän sai valmiiksi suunnitelman puiston uudistamiseksi. Puistossa oli muun muassa huvimaja, muotoonleikattuja pensaita, ruusutarha ja kasvihuone. Puisto pääsi kuitenkin rappeutumaan pahoin 1900-luvun alkupuolella. Seinäjoen tultua kaupungiksi puistoaluetta laajennettiin ja kunnostettiin
Kuujjuarapik

Kuujjuarapik (inuktitutiksi ᑰᔾᔪᐊᕋᐱᒃ ’pieni suuri joki’) on eteläisin inuitien asuttama kylä Nunavikin alueella pohjoisessa Québecissä, Kanadassa. Kylä sijaitsee Hudsoninlahteen laskevan Grande Rivière de la Baleine -joen varrella lähellä joen suuta. Kylän asukasluku oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 555. Lisäksi läheisessä Whapmagoostuin kylässä asuu noin 800 asukasta, jotka ovat sukujuuriltaan cree-intiaaneja. Kuujjuarapikiin ei ole tie- tai laivayhteyttä, vaan ainoa liikenneyhteys on lentokone sekä kesäisin vene. Kylässä sijaitsee Kuujjuarapikin lentokenttä. Lähin toinen inuitien asuttama asutuskeskus on 160 kilometrin päässä pohjoiskoillisessa sijaitseva Umiujag. Inuitit ja creet ovat asuneet yhdessä jokisuiston alueella vuodesta 1950. Tätä ennen inuitit asuivat enimmäkseen rannikkoalueilla, kun taas creet asuivat sisämaassa. 1700-luvun puolessa välissä Hudson's Bay Company perusti Fort Richmond -nimisen kauppa-aseman Grande Rivière de la Baleine -joen varrelle. Kauppa-aseman ympärille kehittyi myöhemmin asutuskeskus, jonka ranskankielinen nimi oli Poste-de-la-Baleine. Englantilaiset kutsuivat paikkaa nimellä Great Whale River
Jussi Särkkä

Jussi Särkkä (s. 1961) on suomalainen fagotisti. Särkkä opiskeli musiikkia Joensuussa ja myöhemmin Sibelius-Akatemiassa. Hän on ollut vakituisesti kiinnitettynä Joensuun kaupunginorkesterissa, Helsingin kaupunginorkesterissa ja Suomen kansallisoopperan orkesterissa, ja vuodesta 1995 2. soolofagotistina Radion sinfoniaorkesterissa. Särkkä oli yksi Avanti!:n perustajajäsenistä ja on myös Suomalaisen Kamariorkesterin soolofagotisti. Hän on esiintynyt muun muassa Kuhmon ja Naantalin kamarimusiikkijuhlilla ja toimii Kerberos-yhtyeen jäsenenä . Särkkä on esiintynyt laajasti kotimaisten orkesterien ja myös English Chamber Orchestran, Camerata Irelandin, Tallinnan kamariorkesterin ja Moskovalaisen Kamariorkesterin solistina. Hän on fagottimusiikin lehtori ja vastuuopettaja Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa ja toimi vuosina 2006-2011 Crusell-viikkojen taiteellisena johtajana. Opettajana hän on vieraillut lukuisissa eurooppalaisissa musiikkikorkeakouluissa ja toiminut kansainvälisten puhallinkilpailujen juryissä muun muassa Bayreuthissa. Särkkä on toiminut myös lukuisissa luottamustehtävissä, muun muassa Helsingin Muusikot r.y
Route Transtaïga

Route Transtaïga (engl. Trans-Taiga Road) on 666 kilometrin mittainen tieosuus pohjoisessa Québecissä, Kanadassa. Tie kulkee pääasiassa asumattomien seutujen lävitse, ja se on koko matkaltaan sorapintainen. Tien pohjoispää sijaitsee Caniapiscaun patoaltaan luona, ja se on etäimmällä sijaitseva piste mistään kaupungista tietä pitkin mitattuna Pohjois-Amerikassa. Matkaa tien päätepisteestä lähimpään kaupunkiin, Québecin Radissoniin, on 745 kilometriä. Tästä huolimatta tien päätepiste on lähellä Scheffervillen kaupunkia, mutta kaupunkiin ei ole tieyhteyttä. Tie päättyy hieman ennen Nunavikin alueen etelärajaa. Route Transtaïga haarautuu Route de la Baie Jamesin maantieltä kilometrillä 544. Alun perin Route Transtaïga rakennettiin rakennustarvikkeiden kuljetusväyläksi Hydro-Quebecin omistamien Caniapiscau- ja La Grande -jokien vesivoimaloiden rakennustöiden aikana. Tien varsilla on useita pieniä taloryhmiä, jotka järjestävät kalastus- ja metsästysretkiä erämaahan. Joistakin paikoista on saatavilla myös polttoainetta ja ruokaa sekä yöpaikkoja. Kuten tien nimikin kertoo, tie kulkee halki provinssin laajojen boreaalimetsien, ja maisemaa hallitsevat kitukasvuoset männyt ja kuuset, suot ja kalliorykelmät
Nevan taistelu

15. heinäkuuta 1240 Neva, Venäjä Nevajoen kauppareitin hallinta Novgorodin voitto Ruotsin laajentuminen itään keskeytyi joksikin aikaa Novgorodin tasavaltakarjalaiset ruotsalaisetnorjalaisethämäläisetvarsinaissuomalaiset Aleksanteri Nevalainen Spiridon Nevan taistelu oli 15. heinäkuuta 1240 Nevajoella käyty taistelu ruotsalaisten, norjalaisten, varsinaissuomalaisten ja hämäläisten sekä Novgorodin ja karjalaisten välillä.Taistelusta kerrotaan Novgorodin ensimmäisessä kronikassa. Novgorodin joukkoja komentanut ruhtinas Aleksanteri otti voittonsa johdosta lisänimen Nevalainen (ven. Nevski). Myöhemmin paavi yritti muun muassa neuvotteluteitse saada vuonna 1258 Aleksanteri Nevalaisen katolisen kirkon puolelle. Aleksanteri ei kuitenkaan suostunut ja siksi ortodoksit kunnioittavat häntä pyhänä. Taistelusta kertovat 1300-luvulta peräisin oleva Novgorodin ensimmäisen kronikka sekä Sofian ensimmäinen kronikka. Novogorin ensimmäinen kronikka kuvaa tapahtumia seuraavasti: "Vuonna 1240. Ruotsalaiset tulivat suurella sotajoukolla sekä norjalaiset, varsinaissuomalaiset ja hämäläiset laivoineen hyvin suurella joukolla, ruotsalaiset mukanaan ruhtinas ja omat piispansa, ja pysähtyivät Nevalle, Inkerjoen suulle, haluten vallata Laatokanlinnan ja suoraan sanottuna sekä Novgorodin että koko Novgorodin alueen. Mutta vielä varjeli hyvä, armollinen, ihmisiä rakastava Jumala meitä ja suojeli vierasheimolaisilta, sillä ilman Jumalan apua he tekivät turhaa työtä
Caniapiscau

Caniapiscau (engl. Caniapiscau River, ransk. Rivière Caniapiscau) on Koksoakjoen sivujoki Nunavikin alueella Québecissä, Kanadassa. Joen pituus on noin 740 kilometriä. Joen nimi on peräisin intiaanikielestä ja tarkoittaa kivistä tai kallioista paikkaa. Nykyisin joen latvavedet, noin 45% koko joen pituudelta, virtaavat Jamesinlahteen laskevaan La Grande -jokeen. Jokivarsi on asumaton lukuun ottamatta satunnaisia matkalijoita ja metsästäjiä. Joen varrella sijaitsee Caniapiscaun patoallas, jonka pinta-ala on noin 4 300 neliökilometriä, joka on noin yhdeksän kertaa entisen Caniapiscaujärven pinta-ala. Patoaltaan valuma-alueen pinta-ala on noin 36 800 neliökilometriä.
Keltiäinen

Elinvoimainen  Lasius flavus(Fabricius, 1782) Keltiäinen Wikispeciesissä Keltiäinen Commonsissa Keltiäinen (Lasius flavus) on pieni, noin 2–4 millimetriä (työläinen) pitkä keltainen ja valonarka muurahainen. Pääasiallisena ravintonaan keltiäinen käyttää usein juurikirvoja ja niiden erittämää mesikastetta. Sen lisäksi se hyödyntää muita ravinnonlähteitä: mitä tahansa makeaa sekä pesään mahdollisesti tunkeutuvia hyönteisiä. Hyvissä olosuhteissa keltiäiset kasvattavat juurikirvoja pesissään ja syövät kesällä niiden mesikastetta ja talvisin itse kirvoja. Tästä syystä keltiäisiä näkee harvoin maan pinnalla muutoin kuin parveiluaikana, joka on Suomessa tyypillisesti elokuussa. Keltiäinen on rauhallinen ja välttelee yhteenottoja, mutta keltaisen värinsä vuoksi se sekoitetaan usein pistinmuurahaisten (Myrmicinae) alaheimon pistävään siloviholaiseen (Myrmica rubra), jota kansanomaisesti usein nimitetään ”kusiaiseksi”. Keltiäisellä ei kuitenkaan ole myrkkyä, eikä pistintä.
Kunniatohtori

Kunniatohtori (lat. doctor honoris causa, dr. h. c.) on henkilö, jolle yliopiston tiedekunta on myöntänyt tohtorin arvonimen jonkin saavutuksen takia mutta joka ei ole suorittanut tohtorintutkintoa tässä tiedekunnassa. Sen sijaan kunniatohtori on saavuttanut vastaavia ansioita akateemisen maailman ulkopuolella tai hän on muutoin edistänyt tieteellistä tutkimusta erityisen ansiokkaasti. Kunniatohtoriksi vihkiminen on korkein huomionosoitus, mitä yliopisto voi ihmiselle osoittaa. Suurin osa kunniatohtoreista on joko jonkin toisen tieteenalan edustajia tai tutkijakollegoita, jotka tiedekunnassa halutaan esimerkiksi kansainvälisten yhteyksiensä takia liittää työyhteisöön. Välillä saatetaan merkittäviä poliitikkoja, kulttuuripersoonia, kuten kirjailijoita, tai muita vaikuttajia nimittää kunniatohtoreiksi. Kunniatohtorin arvonimi myönnetään yliopiston promootiossa. Etuosa kunniatohtorin arvonimen lyhenteessä riippuu siitä, mikä tiedekunta on arvon myöntänyt; esimerkiksi fil. dr
Kuujjuaq

Kuujjuaq (inuktitutiksi ᑰᔾᔪᐊᖅ, suom. "suuri joki") on Nunavikin alueen suurin inuitien asuttama kylä pohjoisessa Québecissä, Kanadassa. Kylä on Nunavikin alueen hallintokeskus, ja sen asukasluku on noin 2 000. Kylä sijaitsee Koksoakjoen länsirannalla. Kylän entinen nimi on Fort Chimo. Chimo on väärinkirjoitettu muoto sanasta saimuuq, joka tarkoittaa kätellään. Turkiskauppiaat toivotettiin usein tervetulleiksi sanomalla saimuuq, ja lopulta sana siirtyi osaksi kauppa-aseman paikannimeä. Kuujjuaq sijaitsee joen varrella noin 50 kilometriä ylävirtaan Ungavanlahdelta. Tänne ylettyvät vuoroveden vaihtelut rytmittävät asukkaiden päivittäistä elämää. Puurajan läheisyydestä huolimatta boreaalisen vyöhykkeen, taigan, kasvillisuus hallitsee kylän ympäristöä. Kuujjuaq on myös karibujen vaellusreitillä, ja kaupungin alueella eläimiä liikkuu runsaasti elo–syyskuussa. Ensimmäiset seudulle asettuneet eurooppalaiset olivat herrnhutilaisia, ja he saapuivat alueelle 25
Sovhoosi

Sovhoosi (ven. совхо́з, сове́тское хозя́йство, sovhoz, sovetskoje hozjaistvo, совхо́зⓘ (ohje) [sʌvˈxos]) eli neuvostotila oli Neuvostoliitossa valtion omistama maatila, erotukseksi kolhoosista, joka periaatteessa toimi osuustoimintaperiaatteella. Sovhoosien työntekijät saivat myös vakituista palkkaa, erotuksena kolhooseihin, joiden jäsenet jakoivat saamansa rahat. Kuten kolhooseissakin, olivat sovhoosien ihmiset sidottuja siihen sovhoosiin, johon he olivat syntyneet. Vuonna 1990 Neuvostoliitossa oli 25 500 maatilaa, joista sovhooseja 45 %. Tuolloin sovhoosien keskimääräinen pinta-ala oli 153 neliökilometriä, mikä oli kaksi kertaa niin paljon kuin keskimääräisellä kolhoosilla. Sovhooseja johti valtion nimittämä johtaja ja sovhoosien investoinnit rahoitettiin valtion budjetista. Vaikka sovhooseille maksettiin maataloustuotteista huonommin, niin olivat ne silti paremmassa taloudellisessa tilanteessa kuin kolhoosit.lähde? Tämä oli yksi suurimmista syistä muuttaa huonosti toimivat kolhoosit sovhooseiksi toisen maailmansodan aikana. Yleisesti sovhooseja väitettiin kolhooseja tuottavammiksi. Tärkeiksi sovhoosit nousivat vehnän, kasvisten ja munien tuotannossa, eikä niinkään lihantuotannossa. Kun aiemmin automaattinen valtiontuki lakkautettiin Neuvostoliiton mukana, sovhoosit menivät nopeasti konkurssiin
Hal Saflienin hypogeum

Ħal Saflienin hypogeum on puoliksi maanalainen pyhäkkö Maltalla Paolassa ajalta suunnilleen 2500 eaa. Se on ollut aluksi jonkinlainen jumalten palvontapaikka, mutta muuttui kuolleiden viimeiseksi leposijaksi jo esihistoriallisena aikana. Se on maailman ainoa esihistorialliselta ajalta periytyvä temppeli. Hypogeum löydettiin vahingossa vuonna 1902 rakennustöiden yhteydessä. Ħal Saflienin ensimmäinen kerros sisälsi hieman muunneltuja luolia. Toiseen kerrokseen tehtiin taitavaa kivityötä, muun muassa pyöreä okralla maalattu suuri kammio, oraakkelihuone jossa ihmisääni kaikuu ja huone jossa on kaiverruksia. Tähän vaiheeseen liittyy myös "käärmekuoppa" tai "kolehtikuoppa"/"uhrikuoppa" ja kaikkien pyhin. Kolmannessa kerroksessa oli viljavarasto.