nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Erään murhan anatomia

Erään murhan anatomia (Anatomy of a Murder) on yhdysvaltalainen näytelmäelokuva vuodelta 1959. Elokuva on Otto Premingerin ohjaama oikeussalidraama, joka perustuu tuomari John D. Voelkerin alias Robert Traverin romaaniin Erään murhan anatomia vuodelta 1958. Romaanin tapahtumat sijoittuvat Michiganiin, ja niiden taustalla on vuonna 1952 pidetty murhaoikeudenkäynti, jossa Voelker toimi puolustusasianajajana. Elokuvan päärooleissa nähdään James Stewart, Lee Remick, Ben Gazzara, Arthur O’Connell ja George C. Scott. Elokuvan jazz-vaikutteisen musiikin sävelsivät Duke Ellington ja Billy Strayhorn, ja Ellington nähdään sivuroolissa kapakanomistajana. Alkutekstijakson animaation suunnitteli Saul Bass. Erään murhan anatomia kuuluu elokuvahistorian merkittävimpiin oikeussalidraamoihin. Yhdysvaltain elokuvainstituutin äänestyksessä vuonna 2008 se oli seitsemänneksi paras oikeussalidraama. Elokuvassa käsitellään raiskaustapausta suorasukaisesti, ja Preminger pyrki horjuttamaan siten niin sanottua Haysin ohjeistoa, joka sääteli elokuvien siveellisyyttä. Elokuva sai seitsemän Oscar-ehdokkuutta, muun muassa parhaasta elokuvasta ja parhaasta miespääosasta, mutta se ei voittanut ainuttakaan palkintoa
Erik Wallerius

Erik Gustaf Wallerius (16. huhtikuuta 1878 Göteborg – 7. toukokuuta 1967 Göteborg) oli ruotsalainen purjehtija. Hän oli mukana saamassa hopeaa kahdeksan metrin luokassa kesäolympialaisissa 1908 Lontoossa ja sitten voittamassa kultaa kymmenen metrin luokassa kesäolympialaisissa 1912 Tukholmassa. Hän oli Per Geddan setä/eno.
Hakalehto

Hakalehto on asuinalue Espoossa Tapiolan lounaispuolella. Asuinalue syntyi 1960-luvun alkupuoliskolla, kun Helsingin asuntokeskuskunta Haka rakensi kymmenen lamellitaloa Merituulentien eteläpuolelle. Kerrostalojen ohella alueen eteläpäässä sijaitsee 17 yhden asunnon atriumtaloa. Rakennusliike Haka oli ostanut 1950-luvun lopussa Tapiolan kupeesta 55 hehtaaria maata ja alueelle suunniteltiin alkujaan tuhatta asuntoa. Kyseessä oli Hakan ensimmäinen suuri rakennuskohde Helsingin ulkopuolella. Alueen rakentaminen rahoitettiin kokonaan asuntosäästämisellä eikä aravalainoja käytetty. Hakalehdon asemakaavan suunnitteli arkkitehti Pentti Ahola ja kerrostalot piirsi KK:n arkkitehtiosastolla Sakari Nironen. Alueen valmistuessa vuonna 1966 siellä oli 737 asuntoa. Hakalehdon kerrostalojen erikoisuutena on niiden pilaripalkkirakenne, joka mahdollisti huoneistojen muuntelun väliseinien paikkaa vaihtamalla. Talojen elementit valettiin paikan päälle rakennetussa tilapäisessä valimossa. Rakennuskunta Haka nimesi alueen Hakalehdoksi, jotta se erottuisi Asuntosäätiön rakennuttamasta Tapiolasta. Nykyisin Hakalehto kuitenkin usein katsotaan kuuluvaksi Tapiolaan
Kustaa Vuolle-Apiala

Kustaa Vuolle-Apiala (sukunimi vuoteen 1906 Lindeman; 14. tammikuuta 1873 Jämsä – 20. heinäkuuta 1959 Jämsä) oli suomalainen teollisuusneuvos ja yhä toimivan Koskenpään Huopatehdas Oy:n perustaja. Vuolle-Apialan vanhemmat olivat nahkuri Kustaa Lindeman ja Karoliina Manula. Iitistä kotoisin ollut Kustaa Lindeman omisti Jämsässä nahkatehtaan, jonka johtoon tuli häneen jälkeensä hänen toinen poikansa, kansakoulunopettaja Joonas Vuolle-Apiala. Kustaa Vuolle-Apiala muutti Koskenpäähän jossa hän toimi maanviljelijänä ja perusti sinne terva- ja huopatehtaat sekä oman sähkölaitoksen. Hän oli myös mukana perustamassa 1905 toimintansa aloittanutta Jämsän suomalaista yhteiskoulua. Vuonna 1909 Kustaa Vuolle-Apiala perusti Koskenpään Tervatehdas Oy:n Valkeamäen tilalle Salosveden rantaan. Tehdas tuotti tervaa, tärpättiä ja puuhiiliä. Se paloi 1915, mutta rakennettiin heti uudelleen. Tervatehdas toimi aina 1950-luvulle saakka. Hankittuaan 1910 Sahloisten kylästä Koskelan tilan Vuolle-Apiala perusti lähinnä omatarvekäyttöön sahan ja höyläämön tilakaupassa saamansa myllyn yhteyteen
Olof Bäckström

Olof Bäckström (4. marraskuuta 1922 Kirkkonummi – 6. maaliskuuta 1998 Tammisaari) oli suomalainen teollinen muotoilija, keksijä ja koulutukseltaan sähköinsinööri. Valmistuttuaan koulusta Bäckström työskenteli ensimmäiset yksitoista vuotta sähköinsinöörinä. Tämän jälkeen hän siirtyi teolliseksi muotoilijaksi puualalle. Hän on voittanut kahdesti hopeamitalin Milanon triennaalissa. Vuonna 1957 hän sai mitalin suunnittelemistaan astioista ja vuonna 1960 puisista ruoanlaittovälineistään sekä leirintäaluepalveluista. Vuodesta 1958 hän toimi teollisena muotoilijana Fiskarsin palveluksessa Helsingissä. Täällä hän ensin tuotti aluksi melamiinisia astioita. Vuosina 1961 ja 1967 hän suunnitteli vallankumouksellisetselvennä sakset, O-sarjan ensimmäinen prototyyppi oli valmistettu puusta. Myyntiin sakset tulivat vuonna 1967 (vasenkätisille tarkoitetut sakset 1971). Bäckströmin suunnittelemat sakset ovat ergonomiset ja niiden kahva on valmistettu kirkkaan oranssista ABS-muovista
Giuseppe Merisi

Giuseppe Merisi (s. 25. syyskuuta 1938 Treviglio) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Milanon arkkihiippakuntaan 27. helmikuuta 1971 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Drusilianan titulaaripiispaksi 8. syyskuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Maria Martini, jota avustivat Renato Corti ja Attilio Nicora. Merisi sai 14. marraskuuta 2005 nimityksen Lodin piispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 17. joulukuuta
Pälkäneen Luja-Lukko

Pälkäneen Luja-Lukko eli PäLuLu on Pälkäneellä vuonna 1934 perustettu urheiluseura. Seuran nimi oli Pälkäneen Lukko vuoden 2007 alkuun asti, jolloin Pälkäneen ja Luopioisten kuntaliitoksen myötä yhdistettiin Pälkäneen Lukon ja Luopioisten Lujan toiminta ja otettiin käyttöön nykyinen nimi. Tunnettuja seuraa edustaneita urheilijoita ovat kiekonheittäjä Tanja Komulainen, pikaluistelijat Toivo Salonen ja Pekka Lattunen sekä ampumahiihtäjä Kari Kataja. Seuran lajivalikoimaan kuuluvat jalkapallo, jääkiekko, koripallo, lentopallo, luistelu, suunnistus, salibandy sekä yleisurheilu. PäLuLun koripallojaosto on seuran suurimpia. Sillä on kymmenkunta joukkuetta, joista suurin osa juniori-ikäluokissa. Seuran koripallojuniorien määrä kasvoi voimakkaasti kaudella 2008-2009. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2014–2015 läntisen alueen alimmalla kilpasarjatasolla eli V divisioonassa, josta se nousi 11–4-voitto–tappiosuhteella IV-divisioonaan.
The Last Border – viimeisellä rajalla

The Last Border – viimeisellä rajalla on Mika Kaurismäen ohjaama post-apokalyptinen elokuva, joka sai ensi-iltansa 1993. Tarinassa eletään vuonna 2009 lähes kokonaan saastuneella maapallolla, jonka ainoita elinkelpoisia alueita on napapiiri.
Tuomas (Seitsemän veljestä)

Tuomas (koko nimeltään Tuomas Juhaninpoika Jukola) on Aleksis Kiven Seitsemän veljestä -romaanin kuvaamista Jukolan veljeksistä toiseksi vanhin. Hän on Aapon kaksoisveli. Ulkoiselta olemukseltaan Tuomas on veljeksistä harteikkain. Lisäksi häntä luonnehditaan ruskeaihoiseksi ja hiuksiltaan hampunväriseksi, kuten veljiäänkin. Tuomaan asema veljeksistä fyysisesti voimakkaimpana on erityisen tärkeä, sillä hänen viiteryhmänsä korostaa raa'an lihasvoiman merkitystä. Tuomas on verraten vähäpuheinen ja hänen toimintansa on melko eleetöntä ja vakaata – niinpä hänestä kasvaa kelpo isäntämies. Väkivahvana miehenä hän voittaa veljesten väliset pienet painiottelut eivätkä Toukolan miehet pärjää hänelle tappeluissa. Tuomaan luonteessa on jyrkkyyttä ja ehdottomuutta. Tämä näkyy tapahtumissa Hiidenkivellä, kun Tuomas on valmis heittämään humalassa riehuneen Laurin härkien eteen: "Pois tieltä! Sinä olit tuomari, minä olen pyöveli ja lakimme täyttyköön. Alas kiveltä ilman armoa, mies!" Tuomas ei rakenna yhtä hienoja kielikuvia kuin veljensä, vaan murahtelee sanottavansa lyhyesti. Hän on verraten mielikuvitukseton, vailla omia ideoita. Lukemaan Tuomas oppii veljeksistä viidentenä, ennen Timoa ja Juhania
Dead Island

Dead Island on Techlandin kehittämä ja Deep Silverin julkaisema toimintaroolipeli. Peli julkaistiin syyskuussa 2011 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Pelille julkaistiin paranneltu versio 31. toukokuuta 2016, jossa on paremmat grafiikat ja valaistus. Peliin tehty laajennus Dead Island: Riptide julkaistiin itsenäisenä pelinä. Peli sijoittuu zombien valtaamalle paratiisisaarelle. Pelaaja valitsee yhden neljästä hahmosta. Peliä voi pelata yksin tai neljän hengen ryhmänä. Peli sijoittuu avoimeen pelimaailmaan jossa pelaajalla on tehtäviä, aseiden rakentelua sekä hahmokehitystä. Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanan 7/10. Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanan 8.0/10
Isojärvi (Pomarkku)

Isojärvi on Karvianjoen vesistöön kuuluva järvi Pomarkun ja Siikaisten kunnissa Satakunnassa. Se on pohjoisen Satakunnan suurin järvi. Järven pinta-ala on 39,4 km², suurin syvyys 9,9 metriä ja keskisyvyys 3,0 metriä. Isojärveen laskee kaakosta Pomarkun puolella Inhottujärvestä alkunsa saava Pomarkunjoki. Järven pohjoisosassa siihen laskevat Siikaisten puolella pienemmät Otamonjoki ja Leväsjoki. Järven lasku-uomina ovat järven pohjoisosasta Siikaisissa alkunsa saava Merikarvianjoki, joka on lasku-uomista suurempi, sekä järven eteläpäästä Pomarkussa alkava pienempi Salmusoja. Näistä Merikarvianjoki laskee mereen Merikarvian kirkonkylän luona ja Salmusoja purkaa vetensä Noormarkun Poosjärveen, mistä vedet edelleen laskevat mereen Pohjajokea pitkin Ahlaisissa.< Kaksi lasku-uomaa omaavana järvenä Isojärvi on hydrologisilta ominaisuuksiltaan bifurkaatiojärvi, kuten myös siihen laskeva Inhottujärvi, jolla samoin on myös toinen lasku-uoma mereen Noormarkunjoen kautta. Isojärven rannalla sijaitsee Pomarkun Kiilholman kylä. Järven rannoille ulottuvat myös Kivijärven, Uudenkylän ja Pomarkun kylien alueet Pomarkussa sekä Leväsjoen, Haapakosken ja Otamon kylien alueet Siikaisissa. Karvianjoen (Karueiok 1463–1474) alajuoksulla sijaitsevan Isojärven aiempi nimi on ollut Karvianjärvi (vid Karffuia träsk 1551, Karfwiajärfwi som kallas Åtåmå 1675). Tämän nimi on ilmeisesti välittynyt joen ja yläjuoksun toisen järven nimeksi sekä edelleen asuinnimeksi Karviankylään, ja edeleen pitäjännimeksi
Burn It Down (Linkin Parkin kappale)

Burn It Down on Linkin Parkin viidennen, kesäkuussa 2012 julkaistun, Living Things -nimisen albumin ensimmäinen single, joka julkaistiin 16. huhtikuuta 2012. 28. maaliskuuta 2012 Mike Shinoda vahvisti, että ensimmäinen single Living Things -albumilta on nimeltään "Burn It Down". Hän myös kertoi yhtyeen kuvaavan musiikkivideota kappaleeseen. Musiikkivideon kappaleeseen on ohjannut yhtyeen jäsen, Joe Hahn. Musiikkivideon ensi-esitys oli MTV:llä 24. toukokuuta 2012. ”Burn It Down” sai myönteisiä arvioita useilta ammattikriitikoilta. Nick Catucci Rolling Stonesta kuvasi Benningtonin säkeitä hänen "kauneimmiksi koskaan". Rick Florino Artistdirectistä sanoi ”Burn It Downin” olevan ”yksi sytyttävimmistä kappaleista vuonna 2012”, palkiten kappaleen täysillä viidellä tähdellä. MusicEyzin arvostelija antoi kiitosta Shinodan säkeille ja kappaleen kertosäkeelle, mutta hän totesi, että kappale ei tehnyt ensi kuulemalla häneen suurta vaikutusta
Frankfurtin keittiö

Frankfurtin keittiöksi kutsutaan itävaltalaisen arkkitehti Margarete Schütte-Lihotzkyn (1897–2000) vuonna 1926 suunnittelemaa kiintokalustein varustettua funktionalistista keittiötä, jota pidetään nykyaikaisen keittiö- ja keittiökalustesuunnittelun lähtökohtana. Schütte-Lihotzky suunnitteli keittiön arkkitehti Ernst Mayn, Frankfurt am Mainin asuntoviraston johtajan aloitteesta. Frankfurtin keittiö, jonka jatkajia länsimaiset keittiövalmistajat poikkeuksetta ovat, suunniteltiin alun perin työssäkäyvälle perheen äidille, joka laittaa ruokaa joka päivä. Ruoanvalmistamisella oli yksi funktionaalinen tarve: ravinnon tehokas valmistaminen ja jakelu perheelle. Keittiö pyrittiin taylorismin hengessä suunnittelemaan yhtä tehokkaaksi kuin teollisuustyöntekijän työpiste, jossa kaikki tarvittava oli helposti ulottuvilla niin, että työ olisi mahdollisimman nopeaa ja sujuvaa. Schütte-Lihotzky katsoi, ettei työväenluokan keittiössä tarvita perheenemännän lisäksi tilaa palvelijalle, joten Frankfurtin keittiö mitoitettiin kompaktiksi yhden hengen työtilaksi. Samalla keittiö soveltui hyvin yhä tehokkaammaksi muuttuneeseen asuntotuotantoon. Keittiökaapiston osat valmistettiin ensi kertaa valtaosin tehtaalla standardoidun moduulin mukaisesti. Pienin Frankfurtin keittiön tyypeistä oli pinta-alaltaan vain 190×340 cm. Toisella lyhyellä sivulla oli ovi, toisella ikkuna ja sen ääressä istumatyöpiste. Toiselle pitkälle seinälle sijoitettiin tiskialtaat, työtaso ja korkea kaapisto, ja kiinteä astiankuivausteline sijoitettiin pesualtaan yläpuolella. Toisella seinällä oli liesi ja alas taittuva silityslauta
Viinin dekantointi

Viinin dekantointi on toimenpide, jossa viinin säilytysastiasta eli viinipullosta kaadetaan viini toiseen astiaan, vaikkapa karahviin, siten että pullon pohjalle kertynyt sakka ja viinikivi eli kiteytyneet omena- ja viinihappo jäävät pulloon. Samalla viini saadaan reagoimaan ilman kanssa. Viinin dekantoinnissa ilman happi vaikuttaa oleellisesti viinin makuun, tuoksuun ja luonteeseen. Tällä ”ilmastoinnilla” voidaan kypsyttää viinejä varsinkin, jos ne ovat vielä kovin tuoreita ja kypsymättömiä. Viini dekantoidaan tarjoiluastiaansa, joka on usein koristeellinen lasikarahvi. Viinin dekantointi aloitetaan sijoittamalla viinipullo pullokoriin, jossa se saa levätä lappeellaan, jotta sakka asettuu. Tai jos viini on varastoitu, pullokorin tehtävä on pitää pullo varastotelineen asennossa. Pullokoria ei käytetä viinin annosteluun pöydässä. Korkki avataan pullon maatessa pullokorissa, mielellään korkin ulos vetävällä korkkiruuvilla, häiritsemättä viiniä. Lyijykapseli ja korkin purut on poistettava pullon suulta. Pullo otetaan pullokorista ja viini kaadetaan varovasti karahviin sen reunaa myöten. Kynttilän liekki (tai joku muu valolähde) helpottaa sakan näkemistä ja sakkarajan erottamista viinistä
Grettir Väkevän saaga

Grettir Väkevän saaga (Grettis saga) on islantilainen saaga. Se kertoo islantilaisen lainsuojattoman Grettir Ásmundarsonin elämästä. Se on yksi tunnetuimmista keskiaikaisista islantilaissaagoista (Íslendingasögur), jotka kertovat Islannin asuttaneista suvuista ja heidän jälkeläisistään vuosina 870–1030. Grettis saga on kirjoitettu vuosien 1320‒1330 välisenä aikana, mutta sen säilyneet pääkäsikirjoitukset ovat 1400-luvulta. Muiden islantilaissaagojen tavoin myös Grettis saga pohjautuu suulliselle kertomusperinteelle. Keskiajan Islannissa se oli osa historiankirjoitusta, joka kertoi saaren asuttaneista esi-isistä ja näiden jälkeläisistä. Grettis saga on, kuten monet muutkin islantilaissaagat, kuitenkin saanut vaikutteita myös eurooppalaisesta kirjallisuudesta. Aiemmat tutkijat ovat katsoneet, että Grettis sagan kirjoittaja oli oppinut henkilö, mahdollisesti jopa kirkonmies, joka tunsi islantilaisten saagojen lisäksi hyvin myös keskiaikaisen eurooppalaisen kirjallisuuden. Kirjoittaja oli saanut vaikutteita ainakin yhdestä eurooppalaisesta ritariromanssista, Tristanin ja Isolden tarinasta, joka oli käännetty Norjassa 1200-luvun alussa (Tristrams saga ok Ísöndar). Grettis sagasta on myös löydetty yhteneväisyyttä muinaisenglantilaisen runoelman Beowulf kanssa. Saaga sisältää myös jonkin verran enemmän kansantarinoille tyypillisiä fantasiaelementtejä kuin monet 1200-luvulle ajoitetut islantilaissaagat. Se muistuttaa näiltä osin myös suullisesta perinteensä ammentaneita muinaissaagoja (fornaldarsögur), joiden tapahtumat sijoittuivat kaukaiseen skandinaaviseen menneisyyteen ennen Islannin asuttamista
Umpah-pah

Umpah-pah (ransk. Oumpah-Pah) on piirtäjä Albert Uderzon ja käsikirjoittaja René Goscinnyn vuonna 1951 luoma ranskalainen sarjakuva. Umpah-pah sijoittuu 1700-luvun Pohjois-Amerikkaan. Tarinoissa seikkailevat jalo, konstailematon ja roteva intiaani Umpah-pah, joka kuuluu shava-shava-heimoon, ja hänen hienohelmainen ystävänsä, ranskalainen upseeri, kreivi Olvin Janoisin. Goscinny ja Uderzo tekivät viisi Umpah-pah-tarinaa vuosien 1958–1961 aikana. Ne julkaistiin aluksi belgialaisessa Tintin-lehdessä ja myöhemmin albumeina. René Goscinny ja Albert Uderzo loivat Umpah-pahin hahmon vuonna 1951 Yhdysvaltojen markkinoille. Umpah-pah oli intiaani, joka eli noissa varhaisissa sarjakuvissa nykyaikana mutta vanhoja perinteitä kunnioittaen. Goscinny ja Uderzo tekivät kuusi englanniksi käännettyä planssia sarjakuvastaan, mutta he eivät saaneet niitä myydyksi Yhdysvaltoihin. Kaksikko piti planssit kuitenkin tallessa ja aikoi palata niihin myöhemmin. Seuraavina vuosina he tekivät yhdessä monia muita sarjoja, mutta Uderzo on kertonut, että Umpah-pah oli heille kaikkein lähimpänä sydäntä. Belgialainen Tintin-lehti palkkasi Goscinnyn 1956, ja kaksi vuotta myöhemmin lehti pyysi häntä luomaan sarjakuvan Uderzon kanssa
Preoni

Preonit ovat hypoteettisia alkeishiukkasia, joiden arvellaan olevan nykyisin jakamattomina pidettyjen hiukkasten, kuten kvarkkien, elektronien ja välittäjähiukkasten (esimerkiksi fotonin) sisäisiä rakenneosasia. Sanan keksivät Jogesh C. Pati ja Abdus Salam 1974. Kiinnostus preonimalleihin oli suosionsa huipulla 1980-luvulla, mutta se hiipui, kun hiukkasfysiikan standardimalli kuvasi ilmiöitä enimmäkseen menestyksellisesti, ja suoraa kokeellista todistetta sisäisestä rakenteesta ei löytynyt. Ennen kuin standardimalli oli kehitetty 1970-luvulla (avain standardimalliin oli kvarkit joita ehdottivat Murray Gell-Mann ja George Zweig 1964), fyysikot havaitsivat satoja erilaisia hiukkasia hiukkaskiihdyttimissä. Näiden fysikaaliset ominaisuudet luokiteltiin lähinnä tilapäisesti erilaisiin luokkiin, hieman samaan tapaan kuin taksonomia ryhmittelee eläimiä biologiassa. Suurta määrää hiukkasia kutsuttiin hiukkasfyysikoiden arkikielessä hiukkaseläintarhaksi (engl. particle zoo). Standardimalli, joka on nykyisin vallitseva malli hiukkasfysiikassa, yksinkertaisti tilannetta näyttämällä, että valtaosa havaituista hiukkasista, joita havaittiin yhä suorituskykyisemmissä hiukkaskiihdyttimissä, oli teorian mukaan vain yhdistelmiä kvarkeista. Lisäksi leptonien eri muodot elektroni, myoni, tau, elektronin neutriino, myonin neutriino, taun neutriino ja näiden hiukkasten antihiukkaset selkeyttivät tilannetta. Standardimallissa on monenlaisia erilaisia hiukkasia. Yksi näistä on kvarkki ja niitä on kuusi kappaletta
Vellu Saarela

Battle of North 2016, 2nd in team battles, Norway HOOKED European Tricking Championships 2014, Netherlands, 1st in teams, 3rd in singles The Big Trick Nation Club Winner 2013, Germany Red Bull Throwdown - Most gainers 2013, Atlanta USA GIGA Gathering 2012, 1st in teams, Germany The Big Trick 6 (unofficial European Championships of tricking) 2011, 1st in single & 1st in teams, Germany GIGA Gathering 2011, 2nd in teams, Germany Drednt Tricking Gathering 2011 Team Battles Winner, New York USA Drednt Tricking Gathering 2010 Single Battles Winner, New York USA GIGA Gathering 2010 1st in teams, Germany 1. tupla gainer maailmassa 2. cork in back out maailmassa Veli-Matti ”Vellu” Saarela , (s. 1992 Tampere) on ammattilaistrikkaaja, joka on noussut maailman huipulle lajissaan. Yhtenä lajin tunnetuimmista pioneereista hän on videoillaan, esiintymällä ja opettamalla inspiroinut lajin pariin tuhansia harrastajia ympäri maailmaa ja vaikuttaa nykyään kehittämällä trikkausta esittävän taiteen suuntaan yhdessä perustamansa LegendTrick Entertainmentin kanssa.  LegendTrick Entertainmentin (ent. VellusTa Team) esiintyjät ovat esittäneet yhteensä yli 2 500 esitystä ja ovat maailman menestynein esiintyvä trikkausryhmä. Viimeisen 10 vuoden aikana tiimin jäsenet ovat ottaneet osaa yli sataan trikkaus- ja akrobatiatapahtumaan ympäri maailmaa kutsuvieraina ja ovat työskennelleet yli 25 maassa mukaan lukien useimmat Euroopan maat, Pohjois-Amerikka, Arabiemiraatit, Kiina, Japani, Korea, Bahrain, Qatar, Turkmenistan ja Azerbaijan. Saarela aloitti trikkauksen 12-vuotiaana, kun hänen kaverinsa näytti netistä videoita, jossa miehet tekivät voltteja hurjalla tahdilla. Hän innostui niin, että halusi oppia itse. Harjoittelemalla pitkäjänteisesti Tampereen liikuntatiloissa Saarela voitti Saksassa järjestetyttrikkauksen epäviralliset Euroopan mestaruudet vuosina 2009 ja 2011. Hän oli toinen ihminen maailmassa, joka teki tuplavoltin kokokierteellä taaksepäin yhdellä jalalla ja on vieläkin maailman ainoa henkilö, joka on tehnyt tuplagainerin eli tuplavoltin taaksepäin yhdeltä jalalta (2011)
Kastrisiánika

Koordinaatit: 36°16′2″N, 22°58′52″E Kastrisiánika (kreik. Καστρισιάνικα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 64 (vuonna 2011). Kastrisiánika on osa Friligkiánikan kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kytheran keskiosissa. Kytheran kylistä Kastrisiánika yhdessä Chóran, Aroniádikan, Káto Chóran ja Mylopótamoksen kylien kanssa on rekisteröity ”perinteisiksi kyliksi” eli ne edustavat hyvin kreikkalaista arkkitehtuuria ja ovat osa kulttuuriperintöä. Viranomaiset pyrkivät suojelemaan näiden kylien arkkitehtuuria sekä edistämään kylien asemaa ja houkuttelevuutta.
Kytheran historia

Kytheran historia käsittää Välimerellä sijaitsevan Kytheran saaren historian kivikaudelta, minolaiselle ajalle, osaksi Rooman valtakuntaa, Bysanttia, Venetsiaa, Osmanien valtakuntaa ja lopulta Kreikkaa. Ensimmäiset asukkaat saapuivat Kytheralle luultavasti 4000-luvun eaa. lopulla eli neoliittiselta kaudella. Saaren eteläosan Kálamoksen kylästä, Ágia Sofían luolasta, on löydetty muutamia keraamisia maljakoita tältä ajalta. Ennen näitä löytöjä saaren uskottiin tulleen asutetuksi vasta neljännellä vuosituhannella eaa., sillä kaakkoisrannikolla sijaitsevan Palaiópolin ympäristöstä ja itärannikon Diakóftin kylän Choustín luolasta oli tehty tälle ajalle ajoitettuja löytöjä. Minolaiset saapuivat saarelle kolmannen vuosituhannen eaa. lopulla ottaen alueen hallintaansa. Saarten kylien lukumäärä kasvoi suuresti kolmannella vuosituhannella eaa.. Minolaiset perustivat Palaiópoliin merikaupankeskuksen ja käyttivät saaren strategista sijaintia taistelussaan Egeanmeren merirosvoja vastaan. Saaren koillisosan Vounóssa eli Ágios Geórgioksessa on ollut arkeologisten löytöjen perusteella minolaisten pyhäkkö, jota on käytetty uskonnollisiin menoihin, ”majakkana” merenkulkijoita varten sekä havaintoasemana
Karavás

Koordinaatit: 36°20′42″N, 22°57′9″E Karavás (kreik. Καραβάς) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 129 (vuonna 2011). Karavás sijaitsee Kytheran pohjoisosassa muutaman kilometrin päässä saaren suurimmasta kylästä Potamóksesta pohjoiseen. Se muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Καραβά, Topikí Koinótita Karavá), johon kuuluvat varsinaisen Karaváksen kylän lisäksi kylät Gerakári, Kryonéri, Petroúni, Plateía Ámmos, Progkí ja Vounó. Koko yhdyskunnan väkiluku on 222. Platiá Ámmos sijaitsee merenrannalla Karaváksesta pohjoiseen, Petroúni ja Gerakári puolestaan sijaitsevat Karaváksen eteläpuolella. Karavás sijaitsee lähellä suurta raviinia, jossa on lähteitä, ja siellä kasvaa erilaisia puulajeja. Lähteistä tunnetuimmat ovat Portokaliá, Amír Alí ja Keramári. Portokaliá-lähde (”appelsiinipuu”) on saanut legendan mukaan nimensä appelsiinipuulta, joka tuotti 100 000 appelsiinia. Tämä puu kuoli ankaran talven seurauksena joitain vuosikymmeniä sitten. Kylän Portokalía-yhdistys järjestää vuosittain tivolin perinteisine tansseineen ja urheiluaktiviteetteineen
Jean-Luc Mélenchon

Jean-Luc Mélenchon [ʒɑ̃ lyk melɑ̃ʃɔ̃] (19. elokuuta 1951 Tanger, Marokko) on ranskalainen poliitikko. Hän on ollut senaattorina ja Lionel Jospinin hallituksen ministerinä. ja vuosina 2009–2017 europarlamentaarikko. Mélenchon oli alkuun trotskilainen, siirtyi sitten 30 vuodeksi sosialisteihin, joista erosi 2008 ja perusti Vasemmistopuolueen (Parti de gauche). Vuonna 2009 hänet valittiin Euroopan parlamenttiin, jossa hän istui 2017 saakka. Mélenchon oli presidenttiehdokas vuoden 2012 vaalissa. Maaliskuun lopulla 2012 tehdyn kyselyn perusteella Mélenchon nostettiin presidentinvaalissa François Hollanden ohella Nicolas Sarkozyn toiseksi haastajaksi. Mélenchonin kannatus oli 10–15 prosenttia. Hän jäi lopulta vaalin ensimmäisen kierroksen neljänneksi Hollanden, Sarkozyn ja Marine Le Penin jälkeen. Melenchon perusti vuonna 2016 Alistumaton Ranska -liikkeen. Mélenchon oli liikkeen ehdokas vuoden 2017 presidentinvaalissa