nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Voivod

Denis ”Snake” Bélanger, lauluDominic "Rocky" Laroche, bassoMichel ”Away” Langevin, rummutDan "Chewy" Mongrain, kitara Denis ”Piggy” D’Amour, kitara (1982–2005†)Jason ”Jasonic” Newsted, bassoJean-Yves ”Blacky” Thériault, bassoEric ”E-Force” Forrest, laulu Metal Blade, 1984Noise Records, 1986–1988MCA Records, 1989–1993Mausoleum, 1995Hypnotic Records, 1997–1998Chophouse Records, 2003The End Records, 2005– Voivod eli Voïvod on kanadalainen vuonna 1982 perustettu progressiivinen thrash metal -yhtye. Se on saanut myöhemmin vaikutteita muun muassa NWOBHM-musiikista. Alkuaikojen tyyli oli lähinnä sekoitus punkkia ja thrash metallia. Kolmannelta levyltä lähtien musiikki kuitenkin kehittyi progressiivisemmaksi, ja yhtye julkaisikin erään progressiivisen metallin merkkialbumeista, Nothingfacen. Pitkällä urallaan Voivod kehitti omintakeisen tyylin, jonka kulmakiviä olivat Denis "Piggy" D'Amourin riitasointuiset riffit, laulaja Denis "Snake" Belangerin persoonallinen laulutapa, rumpali Michel "Away" Langevinin omituinen kansitaide ja lähes kaikki albumit kattava scifi-konsepti, jonka päähenkilönä oli ydinsodan jälkeinen kybervampyyri, Voivod. Vaikka yhtyeen alkuperäisjäsenet puhuivat äidinkielenään ranskaa, he esittivät musiikkinsa englanniksi, jota he osasivat alkuaikoina melko heikosti, ja se sai yhtyeen kuulostamaan entistäkin oudommalta. Voivod perustettiin vuonna 1982 Jonquièren pikkukaupungissa Quebecissä. Piggy kokosi yhtyeen. Hän oli itseoppinut kitaristi. Alkuaikoina hän jopa rakensi soittimensa ja vahvistimensa itse. Ensin Piggy pyysi paikallisessa kapakassa levyjä soittaneen Blackyn mukaan, koska kumpikin piti metallista. Yhtyeeseen liittyessään Blacky ei osannut soittaa muuta kuin levyjä, joten Piggy lainasi Blackylle basson ja opetti hänelle soittamisen perusasiat
Viides kolonna

Viides kolonna on termi, jolla kutsutaan ryhmää, joka pyrkii heikentämään laajempaa joukkoa sen sisältä käsin, yleensä vihollisryhmän tai vieraan valtion hyväksi toimien. Viidennen kolonnan toiminta voi olla joko avointa tai salaista. Salassa kootut joukot voivat aktivoitua avustamaan ja tukemaan ulkoa tulevaa hyökkäystä. Myös asevoimien järjestäytyneitä toimia voidaan nimittää viidenneksi kolonnaksi. Viidennen kolonnan salassa tapahtuva toiminta voi olla sabotaasia, disinformaation levittämistä tai puolustusjärjestelmien vakoilua ulkoisen uhkaajan hyväksi. Espanjan sisällissodassa Madridin piirityksen aikana 1936 kansallismielinen kenraali Emilio Mola kertoi häntä haastatelleelle toimittajalle, että kaupunkia lähestyi neljä kolonnaa (hänen komentamiensa joukkojen lisäksi Francon, Varelan ja Queipo de Llanon joukot), mutta niitä tuki lisäksi kaupungin sisäpuolella viides kolonna, kansallismielisten tukijat, jotka heikensivät tasavaltalaisten hallintoa sisältä käsin. Termi levisi laajaan käyttöön Espanjassa, ja Ernest Hemingway poimi sen nimeksi ainoalle näytelmälleen, jonka hän kirjoitti Madridissa pommitusten aikana ja julkaisi 1938 osana teosta The Fifth Column and the First Forty-Nine Stories. Vaikka Molanin lausuntoa pidetään termin alkuperänä, historioitsija Christopher Clark on lainannut itävaltalaisen sotilasattasea Joseph Pomiankowskin helmikuussa 1906 kirjoittamaa kirjettä, jossa tämä kirjoittaa miten "[serbialaisten] radikaalien viidennen kolonnan rauhan ajan toiminta myrkyttää systemaattisesti eteläslaavilaisten väestön asenteita ja voi, jos pahin tapahtuu, aiheuttaa erittäin vakavia hankaluuksia armeijallemme." Kun amerikkalaisten osallistuminen sotaan Euroopassa tuli yhä todennäköisemmäksi 1930-luvun lopussa, termillä ”viides kolonna” varoitettiin yleisesti mahdollisen kapinamielialan, eripuran ja epälojaaliuden lietsomisesta Yhdysvalloissa. Pelkoa lisäsi Ranskan nopea tappio vuonna 1940, jonka syitä haettiin valtion sisäisestä heikkoudesta ja saksalaismielisen ”viidennen kolonnan” toiminnasta. Life-lehdessä kesäkuussa 1940 julkaistu valokuvasarja varoitti ”kaikkialla näkyvistä merkeistä natsien viidennen kolonnan toiminnasta”. Samassa kuussa alahuoneelle pitämässään puheessa Winston Churchill vakuutti parlamentin jäsenille, että ”parlamentti on antanut meille valtuudet puuttua viidennen kolonnan toimintaan kovalla kädellä”
Eläinten osista

Eläinten osista (m.kreik. Περὶ ζώων μορίων, Peri zōōn moriōn; lat. De partibus animalium) on Aristoteleen kirjoittama eläinopillinen teos. Se käsittää neljä kirjaa. Teos selvittää, kuinka kukin laji kehittyy sellaiseksi kuin se on, sekä kehityksen syyt. Aristoteles katsoi kunkin lajin kehittyvän lajin ajatuksesta kohti sen perimmäistä tarkoitusta. Tämä kehitys ilmenee eläimen muotoutumisena. Teoksen ensimmäinen kirja voidaan nähdä johdantona kaikille sen jälkeen tuleville eläinopillisille teoksille. Teosta Eläinten syntymisestä voidaan pitää teoksen jatkona.
Kosmologinen vakio

Kosmologinen vakio (merkitään yleensä suurella lambdalla Λ) esiintyy Albert Einsteinin yleisessä suhteellisuusteoriassa. Vakion yksikkö on 1/sekunti2, ja se on verrannollinen tyhjiön energiatiheyteen ρ: missä Kosmologinen vakio voi olla joko positiivinen, negatiivinen tai nolla. Koska kosmologinen vakio toimii eräänlaisena "antipainovoimana", positiivinen kosmologinen vakio aiheuttaa avaruuden laajenemisen kiihtyvällä nopeudella (katso pimeä energia). Einstein lisäsi vakion yhtälöihinsä, koska oli tyytymätön siihen, että ne eivät sallineet vakaata maailmankaikkeutta. Jos universumin ainetiheys olisi riittävän suuri (kuten se näytti olevan), painovoima aiheuttaisi maailmankaikkeuden romahtamisen kasaan, minkä tasapainottamiseksi kosmologinen vakio otettiin kuvaan mukaan. Pian Einsteinin jälkeen kävi kuitenkin ilmi muun muassa Edwin Hubblen havainnoista, että maailmankaikkeus laajenee. Einstein hylkäsi kosmologisen vakion ja kutsui sitä "elämänsä suurimmaksi munaukseksi". Ironisesti hän oli kuitenkin kaukaa viisas, sillä 1990-luvulla tehdyt supernovahavainnot osoittivat maailmankaikkeuden laajenevan kiihtyvällä nopeudella. Tämä voidaan selittää olettamalla kosmologinen vakio hyvin pieneksi, mutta kuitenkin nollasta poikkeavaksi. Kiihtyvästi laajeneva maailmankaikkeus voidaan selittää myös esimerkiksi kvintessenssillä, mutta kosmologinen vakio on "taloudellisin" ja siksi parhaana pidetty selitys. Nykyfysiikan suurimpia ongelmia on se, että useimmat kvanttikenttäteoriat antavat kosmologiselle vakiolle valtavan suuren arvon. Ei tiedetä, kuinka havaintojen mukainen pienen pieni kosmologinen vakio saadaan johdettua hiukkasfysiikasta
Matt Damon

Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar1997 Will Hunting Matthew Paige ”Matt” Damon (s. 8. lokakuuta 1970 Cambridge, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja Oscar-palkittu elokuvakäsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa CIA-agentti Jason Bournen roolistaan elokuvissa Medusan verkko (2002), Medusan isku (2004), Medusan sinetti (2007) ja Jason Bourne (2016) sekä menestyselokuvista Pelastakaa sotamies Ryan (1998), Ocean’s Eleven – korkeat panokset (2001), The Departed (2006) ja Will Hunting (1997), josta hänet palkittiin yhdessä Ben Affleckin kanssa parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarilla. Matt Damon syntyi Cambridgen kaupungissa Massachusettsissa. Hänellä on englantilais-skotlantilais-suomalais-ruotsalais-walesilaiset sukujuuret. Hänen äitinsä isällä, alkuperäiseltä sukunimeltään Pajari, on juuret Suomessa. Damonin isä Kent Damon oli pankkiiri ja kiinteistönvälittäjä, hänen äitinsä Nancy Carlsson-Paige taas varhaiskasvatuksen professori. Damonilla on myös vanhempi veli. Damonin juuret löytyvät Kemin Karihaarasta, josta hänen isoisoisä Nils Johan Olafsson-Pajari lähti Yhdysvaltoihin vuonna 1907 kahden veljensä kanssa. Damon aloitti näyttelemisen jo koulussa. Hänen koulunsa teatteriryhmä voitti kilpailuja useilla näytelmäfestivaaleilla
Origin of Symmetry

30. (albumilista) 5. (midprice) Origin of Symmetry on Musen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 17. heinäkuuta 2001. Tuottajana oli John Leckie. Matthew Bellamy on säveltänyt ja kirjoittanut kaikki kappaleet paitsi Feeling Goodin, joka on cover Leslie Bricussen ja Anthony Newleyn 1965 säveltämästä kappaleesta. Singleinä levyltä julkaistiin raidat Plug in Baby, New Born, Bliss, Hyper Music ja Feeling Good, joista kaksi viimeksi mainittua kahden A-puolen singlenä. Kaikki kappaleet säv. ja san. Matthew Bellamy, paitsi "Feeling Good" Leslie Bricusse ja Anthony Newley.
Absolution

12. 9. (midprice) Absolution on brittiläisen rockyhtye Musen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 15. syyskuuta 2003. Yhdysvalloissa julkaisijana toimi Taste Music Limited 23. maaliskuuta 2004.lähde? Matthew Bellamy sai kirjoitus- ja sävellysapua ensi kertaa Dominic Howardilta ja Chris Wolstenholmelta, yhtyeen rumpalilta ja basistilta. Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 12 ja pysyi listalla kymmenen viikkoa. Kaikki sanat Matthew Bellamy, kaikki sävellykset Muse.
Japaninmeri

Japaninmeri (jap. 日本海, Nihonkai, kor. 동해, Donghae, ”itämeri”, ven. Японское море, Japonskoje more) on merialue Tyynenmeren länsireunalla. Se rajautuu idässä Japanin saariin, lännessä Korean niemimaahan ja pohjoisessa Venäjän kaukoidän rannikkoon ja Sahaliniin. Meri on 978 000 neliökilometrin laajuinen ja sen keskisyvyys on 1 752 metriä. Meren syvin kohta on 3 742 metrin syvyydessä. Japaninmeri koostuu kolmesta pääaltaasta, joista suurin ja syvin on pohjoinen Japanin allas. Meri yhdistyy viereisiin merialueisiin vain suhteellisen kapeiden salmien kautta. Japaninmeri on tärkeä kalastusalue ja sen alla sijaitsee myös maakaasua, öljyä ja mineraaleja. Meri on ollutkin Japanin ja Korean välisen aluekiistan näyttämönä sen jälkeen, kun Korean tasavalta miehitti Liancourtsaaret vuonna 1954. Japaninmeri on suurin piirtein ellipsin muotoinen
Sininen enkeli (elokuva)

Sininen enkeli (saks. Der Blaue Engel, engl. The Blue Angel) on Josef von Sternbergin ohjaama saksalainen elokuva vuodelta 1930. Se perustuu Heinrich Mannin vuonna 1905 ilmestyneeseen romaaniin Professor Unrat ('Professori Roska'), joka suomennettiin vasta vuonna 1981 nimellä Sininen enkeli, tunnetun elokuvan mukaan. Se oli naispääosaa esittäneen Marlene Dietrichin kansainvälinen läpimurtoelokuva. Dietrichin elokuvassa laulamasta kappaleesta "Ich bin von Kopf bis Fuß auf Liebe eingestellt" / "Falling in Love Again" tuli ikivihreä ja yksi Dietrichin tunnetuimmista lauluista. Sininen enkeli kuvattiin samanaikaisesti sekä saksaksi että englanniksi. Elokuva kertoo professori Immanuel Rathin (Emil Jannings) tarinan. Oppilaidensa avoimesti halveksuma Rath on opettajana saksalaisessa lukiossa. Rathille selviää, että osa hänen oppilaista käy yökerhossa nimeltä Der Blaue Engel. Rath menee itse käymään yökerhoon, jossa hän rakastuu seksikkääseen kabaree-laulajattareen Lola-Lolaan (Dietrich). Rath taivuttelee Lolan menemään naimisiin kanssaan ja luopuu opettajan toimestaan
Fjodor III

Fjodor III (ven. Фёдор III Алексеевич; 9. kesäkuuta (J: 30. toukokuuta) 1661 Moskova, Moskovan Venäjä – 7. toukokuuta (J: 27. huhtikuuta) 1682 Moskova, Moskovan Venäjä) oli venäläinen suuriruhtinas ja Moskovan Venäjän tsaari vuosina 1676–1682. Fjodor Aleksejevitš oli tsaari Aleksei Mihailovitšin ja ensimmäisen puolison, puolalaisen pajarin tyttären Maria Iljinitšna Miloslavskajan (1624–1669) vanhin aikuiseksi elänyt poika. Hänellä oli 12 sisarusta, joista viisi kuoli jo lapsena. Hänen seuraajansa oli hänen nuorempi veljensä tsaari Iivana V ja hänen velipuolensa oli keisari Pietari I. Nuori tsarevits sai ajalle poikkeuksellisen sivistävän koulutuksen: hänelle opetettiin kreikkaa, runoutta ja musiikkia sekä tieteitä ja matematiikkaa. Vuodesta 1672 lähtien häntä opetti aikansa oppinein munkki, runoilija Simon Polotskilainen (1629–1680), joka istutti häneen eurooppalaisia aatteita ja jonka johdolla hän innostui itsekin sepittämään runosäkeitä. Fjodor osasi myös puolaa ja ajalle varsin harvinaisesti, latinaa
Algol (tähti)

Algol (β Per, β Persei) on kirkkaudeltaan muuttuva tähti. Algolin kirkkauden vaihtelut syntyvät kirkkaamman ja himmeämmän tähden pimentäessä toisiaan. Algol onkin Algol-tyyppisten pimennysmuuttujien esikuva. Spektroskooppisen kaksoistähden Algolin kirkkaus vaihtelee välillä 2,06–3,28. Säännöllisen valonvaihtelun jakso on 2 päivää, 20 tuntia ja 49 minuuttia. Tähti himmenee huomattavasti noin 10 tuntia kestävän pimennyksen keskikohdassa. Valonvaihtelun huomanneet arabit antoivat tähdelle nimeksi الغول al-ghūl, "piruntähti". Kun himmeä, keltaoranssi Algol B pimentää kirkkaan, sinivalkoisen Algol A:n, tähden valo himmenee 10 tunniksi. Tämä on Algolin valonvaihtelun pääminimi. Sivuminimi, jossa kirkkaus alenee 30 %, voidaan havaita vain valosähköisesti: siinä kirkkaampi tähti pimentää himmeämpää. Kirkkaimmillaan kaksoistähti on, kun molemmat tähdet loistavat esteettä yhtä aikaa. Algolin kirkkaus vaihtelee välillä 2,3–3,5 kahden päivän 20 tunnin ja 49 minuutin jaksoissa
Beta Lyrae

Beta Lyrae (β Lyr, β Lyrae) eli Sheliak on tunnettu kirkkaudeltaan muuttuva tähti. Beta Lyrae on näkyvä kaksoistähti ja sen A-komponentti spektroskooppinen kaksoistähti ja pimennysmuuttuja. Lähekkäisen kaksoistähden toista komponenttia ympäröi kaasurengas, johon virtaa massaa toisesta tähdestä, joka on venynyt ilmapallonselvennä muotoiseksi. Kyseessä on ilmeisesti kaksoistähti, jonka toisena osana on jättiläistähti ja toisena pääsarjan tähti. Kaksoistähti Beta Lyraen tähdet ovat valkeita tai vihertävänvalkeita, eli niiden välinen lämpötilaero ei ole läheskään niin suuri kuin Algol-tähdessä. Tähden kirkkauden muutokset johtuvat siis siitä, että tähdet pimentävät toisensa. Koska tähdet ovat hyvin lähekkäin, ne ovat soikeita, ja siksi niiden säteilemä valo vaihtelee liukuvasti tähden komponenttien kiertäessä toisiaan. Tähtien ympärillä on paksu kaasuvaippa. Läpimitaltaan suuremmasta tähdestä virtaa kaasua pienempään tähteen. Virtaava kaasu kerääntyy erään vanhan teorian mukaan tähtien ympärille kuoreksi. Nykynäkemyksen mukaan pienempää komponenttia ympäröi massivinen, munkkirinkilämäinen kaasukuori, joka luo B5-spektrin pienemmälle tähdelle. Luultavasti kaasua virtaa systeemistä ulos ja toisen komponentin ympärillä oleva kaasukiekko on elliptinen kaasun virtausnopeuden takia
Aleksandra Fjodorovna (Alix)

Aleksandra Fjodorovna (Alix Viktoria Helene Luise Beatrix von Hessen und bei Rhein); (6. kesäkuuta 1872 Darmstadt, Hessenin suurherttuakunta – 17. heinäkuuta 1918 Jekaterinburg, Neuvosto-Venäjä) oli Hessen-Darmstadtin prinsessa ja Venäjän viimeinen keisarinna Nikolai II:n puolisona. Alixin vanhemmat oli Hessen-Darmstadtin suurherttua Ludvig IV (1837–1892) ja Hessenin suurherttuatar, Britannian prinsessa Alice, kuningatar Viktorian ja Prinssi Albertin tytär. Alix on saksalainen muoto Alice-äidin nimestä. Hänellä oli kuusi sisarusta, joista vanhin sisar Viktoria avioitui Battenbergin prinssi Louisin kanssa; Elisabet (Ella) avioitui suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin kanssa; Irene avioitui serkkunsa Preussin prinssi Heinrichin kanssa, heidän kahdella pojallaan oli hemofilia; vanhemmasta veljestä Ernst Ludvigista tuli seuraava suurherttua ja nuorempi hemofiliaa sairastanut veli Friedrich kuoli alle 3-vuotiaana pudottuaan ikkunasta. Nuorin sisar Marie kuoli nelivuotiaana kurkkumätään samalla kuin tuolloin 6-vuotiaan Alixin äitikin. Alix kasvoi kuningatar Viktorian hovissa Englannissa. Isoäiti kuningatar Viktoria rakasti äiditöntä Alixia ja hänestä tuli tämän sijaisäiti. Hän tunsi olevansa erittäin suojeleva Alixia kohtaan ja julisti, että "kun elän Alickyssä, kunnes hän on naimisissa, hän on enemmän kuin koskaan oma lapseni." Hän valitsi huolellisesti Alixin opettajat ja käski näitä lähettämään oppilaastaan yksityiskohtaisia raportteja Windsorin linnaan kuukausittain. Alix valmistui Heidelbergin yliopiston filosofisesta tiedekunnasta kandidaatiksi ja suoritti filosofian kursseja Oxfordin yliopistossa
Proxima Centauri

Proxima Centauri eli Alfa Centauri C (α Cen C) on Kentaurin tähdistön suunnalla sijaitseva punainen kääpiötähti. Proxima Centauria ei näe Maasta paljain silmin, vaikka se on Aurinkokuntaa lähimpänä oleva vieras tähti. Etäisyyttä on noin 4,24 valovuoden (1,29 pc) verran. Proxima Centauri saattaa olla gravitaationaalisesti sitoutunut kiertämään kaksoistähti Alfa Centauria, ja sitä kutsutaankin joskus nimellä Alfa Centauri C. Tähti sijaitsee noin 1 892 miljardin kilometrin päässä Alfa Centaurista, ja mikäli se kiertää paria, sen kiertoaika olisi noin 500 000 vuotta. Hubble-avaruusteleskoopilla on otettu Proxima Centaurista tähän asti tarkin kuva. Proxima Centauria kiertää vuonna 2016 ensikertaa havaittu maan kaltainen eksoplaneetta Proxima b, joka arvioiden mukaan sijaitsee tähden elinkelpoisella vyöhykkeellä. Planeetan löysi suomalainen tähtitieteilijä Mikko Tuomi. 2016 julkistetussa vielä konseptin asteella olevassa Breakthrough Starshot -hankkeessa on tarkoitus kehittää gramman massaluokkaa oleva aurinkopurje-käyttöinen luotain, jota kiihdytettäisiin laserin avulla. Tavoitteena on saavuttaa 0,2 c:n nopeus, jolla luotain saavuttaisi Proxima Centaurin noin 20 vuodessa. Hankkeen alkurahoitus on 100 miljoonaa dollaria.
Barnardin tähti

Barnardin tähti on himmeä punainen kääpiötähti, joka sijaitsee noin 6 valovuoden päässä Maasta, Käärmeenkantajan tähdistön suunnalla. Tähti on Aurinkoa toiseksi lähin tähtijärjestelmä kolmoistähti Alfa Centaurin jälkeen, eli neljänneksi lähin yksittäinen tähti. Himmeytensä takia se ei kuitenkaan näy paljain silmin. Tähti tunnetaan erityisesti siitä, että sen ominaisliike suhteessa muihin tähtiin on suurempi kuin yhdelläkään muulla tunnetulla tähdellä. Barnardin tähdellä on pitkään uskottu olevan eksoplaneettoja. Vuonna 2018 sellaisen luultiin löytyneen, mutta myöhempi analyysi todisti, ettei löydettyä planeettaa ollutkaan olemassa. Vuonna 2024 uutisoitiin Barnardin tähteä kiertävän planeetan löytymisestä. Barnardin tähti on himmeä M-tyypin punainen kääpiötähti 5,979 valovuoden päässä aurinkokunnasta. Sen absoluuttinen kirkkaus on 13,25 ja näennäinen kirkkaus 9,57, eli se ei näy paljain silmin. Tähden massa on noin 16 %, säde 20 % ja valovoima vain 0,04 % Auringon vastaavista. Sen pintalämpötila on noin 3 134 K, ja metallipitoisuus −0,15selvennä. Barnardin tähti on Aurinkoa vanhempi, ja sen iäksi on arvioitu 10–12 miljardia vuotta
GOELRO

GOELRO (ven. Государственная комиссия по электрификации России, (Gosudarstvennaja komissija po elektrifikatsii Rossii), suom. Venäjän sähköistyskomissio) oli Neuvosto-Venäjän sähköistämisen valtionkomitea. Joidenkin lähteiden mukaan mittavaa Venäjän sähköistämissuunnitelmaa valmisteli professori Vernadski jo ennen marraskuussa tapahtunutta lokakuun vallankumousta 1917, mutta valtiollisena ohjelmana se liittyy Neuvosto-Venäjän pyrkimykseen aloittaa mittava teollistamisohjelma Venäjän länsimaihin verratun jälkeenjääneisyyden kiinni kuromiseksi. Vuonna 1913 sähkökulutus asukasta kohden oli Venäjällä 14 kWh ja jo teollistuneissa Yhdysvalloissa 236 kWh. Ensimmäinen maailmansota aiheutti 1917 vakavia energiapuutteita erityisesti Petrogradissa ja Moskovassa: Bakun öljy ja Donetskin kivihiili eivät riittäneet energiaksi. Marraskuussa juuri lokakuun vallankumouksen jälkeen Lenin antoi määräyksen tätä ehdottaneelle insinööri I. I. Radženkolle rakennuttaa Moskovan alueelle Šaturaan turpeella toimiva sähkövoimala. Tuolloin myös heräsi kiinnostus G. O. Graftion suunnitelmaan perustaa Petrogradin alueelle Volhoviin voimala käyttäen asevelvollisia työvoimana
Duke Nukem

Duke Nukem (tunnettu myös nimellä Duke Nukum) on Apogee Softwaren kehittämä ja vuonna 1991 julkaisema tasohyppelypeli ja Duke Nukem -pelisarjan ensimmäinen osa. Muista osista poiketen Duke Nukem ei taistele avaruusolioita vaan robotteja vastaan. Peli sijoittui ilmestyessään lähitulevaisuuteen, vuoteen 1997. Hullulla tiedemiehellä, tohtori Protonilla on aikeena vallata maailma hänen robottiarmeijallaan. Duke Nukem on liittynyt CIA:n palvelukseen pysäyttääkseen yhden miehen operaatiolla Protonin aikeet. Duke aloittaa maailmanpelastuksen Los Angelesista, johon ensimmäinen episodi liitetään. Toisessa episodissa Duke seuraa tohtori Protonia hänen salaiseen tukikohtaansa Kuuhun. Kolmannessa episodissa Proton karkaa tulevaisuuteen, mutta Duke jatkaa hänen jahtaamistaan aikojen halki, pysäyttääkseen lopullisesti hänen katalan juonensa etenemisen.
Duke Nukem II

Duke Nukem II on Apogee Softwaren kehittämä tasohyppelypeli, joka on julkaistu vuonna 1993. Se on Duke Nukem -pelisarjan toinen peli. Pelissä on neljä episodia, joista ensimmäisestä julkaistiin shareware-versio. Vuoden 1998 Neo L.A:ssa vallitsee rauha, kun vuotta aiemmin CIA:n lähettämä kommando Duke Nukem pelasti maailman hullulta tohtori Protonilta, joka yritti valloittaa sen robottiarmeijallaan. Mutta nyt maailmaa uhkaa uusi vaara: paha Rigelatinien rotu ulkoavaruudesta suunnittelee maailman orjuuttamista. Suunnitelmien toteuttamiseksi he sieppaavat Duke Nukemin, joka sillä välin esiintyi haastattelussa, joka koski hänen omaelämäkertaansa "Why I'm So Great" ("Miksi olen niin hyvä"). Rigelatinit tarvitsevat Duke Nukemin aivoja voidakseen toteuttaa massiivisen hyökkäyksen planeetalle. Duke Nukem kuitenkin pakenee vankisellistä ja muukalaisalukselta päästyään lähtee tuhoamaan Rigelatinien armeijaa.
Duke Nukem Forever

Duke Nukem Forever (DNF) on 3D Realmsin ja Gearbox Softwaren kehittämä sekä Aspyr Median ja 2K Gamesin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin kesäkuussa 2011 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle sekä elokuussa Mac OS X:lle. Peli kuuluu Duke Nukem -pelisarjaan. Pelin kehityksen aloitti vuonna 1997 3D Realms, mutta syyskuussa 2010 se ilmoitti, että Gearbox on ottanut pelin kehityksen vastuulleen. Huomattavan pitkän kehitysaikansa vuoksi peli tuli tunnetuksi ”ikuisuusprojektina”, kunnes sen vihdoinkin kerrottiin olevan valmis toukokuussa 2011. Dukea pelissä ääninäyttelee edellisten osien tapaan Jon St. John. Pelin pelimoottori on vaihdettu useasti kehityksen aikana. Uusin pelin käyttämä pelimoottori on Unreal Engine 1 koosteversio 613:sta  haarukoitu, ja 3D Realmsin sisällä jatkokehitetty suljettu moottori. Teknisesti lähin vastine on todennäköisesti Unreal Engine 3.0 sillä kummatkin moottorit jakavat samat sukujuuret Unreal Engine 1:ssä. Firing Squad -sivuston haastattelussa 3D Realmsin toimitusjohtaja Scott Miller mainitsi, että Duke Nukem Foreverin julkaisun jälkeen aloitettaisiin sen jatko-osan kehittäminen
Heidelberginihminen

Homo heidelbergensisSchoetensack, 1908 Heidelberginihminen Wikispeciesissä Heidelberginihminen Commonsissa Heidelberginihminen (Homo heidelbergensis) on sukupuuttoon kuollut varhainen ihmislaji ja nykyihmisen edeltäjä. Laji kehittyi Homo erectuksesta Afrikassa 800 000 vuotta sitten ja levisi myöhemmin Eurooppaan ja Aasiaan. Siitä kehittyi Euroopassa neandertalinihminen, Aasiassa denisovanihminen ja Afrikassa nykyihminen. Lajin tuoreimmat fossiilit ovat 200 000 vuoden takaa, jolloin sen kehitys uusiksi lajeiksi oli jo pitkällä. Heidelberginihminen kehittyi jossain päin Afrikkaa noin 800 000 vuotta sitten. Se oli Homo erectuksen ja nykyihmisen välimuoto, eikä sitä voi määritellä omaksi lajikseen minkään tietyn ominaisuutensa perusteella. Tämän vuoksi kaikki tutkijat eivät edes pidä sitä omana lajinaan, joskin useimmat pitävät. Laji levittäytyi noin 500 000 vuotta sitten Afrikasta Lähi-itään ja sieltä myöhemmin Eurooppaan ja muualle Aasiaan. Euroopassa laji kehittyi neandertalinihmiseksi ja Aasiassa denisovanihmiseksi. Yhdestä tai useammasta Afrikkaan jääneestä populaatioista kehittyi nykyihminen. Heidelberginihmisen olemassaolo omana lajinaan päättyi 200 000 vuotta sitten. Vuonna 1908 saksalainen työmies löysi hiekkakuopasta Heidelbergin kaupungin lähellä sijaitsevan Mauerin kylän pohjoispuolelta lähes kokonaisen leukaluun
Jukka M. Heikkilä

Nuori Aleksis 2001Kolmas sija, Kariston käsikirjoituskilpailu 2010 Jukka M. Heikkilä (s. 1966 Tampere) on suomalainen kirjailija. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri. Heikkilä voitti vuonna 2001 Nuori Aleksis -palkinnon teoksellaan Antigonos, jumalten poika.
Angakauitai

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa Angakauitai on saari Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Gambiersaariin, ja sen pinta-ala on 0,7 neliökilometriä. Angakauitai on pinta-alaltaan Gambiersaarten ryhmän viidenneksi suurin saari.lähde?