nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Hopeakyyhky

Äärimmäisen uhanalainen  Columba argentina(Bonaparte, 1855) Hopeakyyhky Wikispeciesissä Hopeakyyhky Commonsissa Hopeakyyhky (Columba argentina) on äärimmäisen uhanalainen kyyhky. Se elää mangrovemetsissä Indonesian ja Malesian saaristossa. Linnusta ei ole tehty vahvistettuja havaintoja yli 70 vuoteen, mutta Sumatralta on useita mahdollisia havaintoja 1980-luvulta. Lajin harvinaistumiseen ja mahdolliseen häviämiseen ovat vaikuttaneet laajamittaiset metsien hakkuut sekä vieraslajit. Hopeakyyhky on 34–38 senttimetriä pitkä, hopeanharmaa kyyhky, jonka pyrstö ja siivenkärjet ovat mustat.
Britannian merentakaiset alueet

Britannian merentakaiset alueet (engl. British Overseas Territories) ovat 14 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsemaa aluetta ympäri maailmaa. Lähde lipulle, erillisalueelle, sijainnille, motolle, väkiluvulle ja pääkaupungille:
85P/Boethin

85/Boethin on lyhytjaksoinen komeetta, jonka löysi pastori Leo Boethin 4. tammikuuta 1975. Komeetan kiertoaika on 11,20 vuotta ja kirkkaus perihelissä on ollut 12–8 magnitudia. Komeetan radan laski ensimmäisenä IAUn Central Bureau for Astronomical Telegramsin (CBAT) tutkija Brian Marsden 12. helmikuuta 1975 edellisen kuukauden aikana tehdyistä karkeista havainnoista. Julkaistu rata oli paraabeli, minkä perusteella komeetta ei palaisi takaisin Aurinkokunnan sisäosiin. Havaintojen epätarkkuuden vuoksi Marsden huomautti kuitenkin komeetan olevan mahdollisesti silti lyhytjaksoinen ja julkaisikin kuukautta myöhemmin vaihtoehtoisen, elliptisen radan, jonka kiertoaika oli 12,41 vuotta. Vuonna 1975 komeetan kirkkaus oli 10–11 magnitudin luokkaa. Varmuus radan luonteesta saatiin vuodenvaihteessa 1985/1986, jolloin komeetta palasi Auringon lähelle. Kirkkauden oli tällä kertaa ennustettu jäävän 12 magnitudiin, mutta komeetta kirkastuikin odotettua voimakkaammin, ja kirkkaus nousi lopulta tammikuun alussa 8 magnitudin asti. Se kuitenkin himmeni nopeasti, ja viimeinen havainto komeetasta saatiin 1. maaliskuuta 1986
Steven Bauer

Steven Bauer (s. Esteban Ernesto Echevarría Samson; 2. joulukuuta 1956 Havanna) on kuubalais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Bauer esiintyi 1970-luvun viimeisinä vuosina sarjassa ¿Qué Pasa, USA?. Hänet on nähty myös lukuisissa menestyselokuvissa, kuten Scarface – arpinaamassa (1983). Hän on ollut ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi vuosina 1984 ja 1991. Hän on myös näytellyt Don Eladio Vuentea televisosarjassa Breaking Bad (2011) ja sen spin-offissa Better Call Saul (2017; 2020), sekä Avi Rudinia televisiosarjassa Ray Donovan (2013–2020). Hän syntyi Havannassa, Kuubassa, mutta perhe pakeni Yhdysvaltoihin 4. heinäkuuta 1960 ja asettui Miamiin, Floridaan.
Konstantinopolin piiritys (717)

717–718 Konstantinopoli Umaijadit Bysantin valtakunta, Bulgaria Maslama, amiraali Suleiman Leo III, Tervel 200 000 miestä, 1800 laivaa 30 000 bysanttilaista, 50 000 bulgarialaista noin 130 000 miestä, 1795 laivaa ei tiedossa Konstantinopolin piiritys vuonna 717 oli umaijadien yritys valloittaa Bysantin pääkaupunki Konstantinopoli. Bysanttilaiset käyttivät onnistuneesti hyväkseen kreikkalaista tulta. Arabiarmeijat olivat yrittäneet Konstantinopolin valtausta ensimmäisen kerran vuosina 674–678.
Neil Robertson (snookerpelaaja)

Neil Robertson (s. 11. helmikuuta 1982) on australialainen vasenkätinen snooker-ammattilainen. Hän on kotoisin Melbournesta ja tunnetaan myös lempinimillä The Melbourne Machine ja Thunder From Down Under. Robertson aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 ja on parhaimmillaan ollut ammattilaisten maailmanlistalla sijalla 1. Toukokuussa 2010 Robertson voitti ensimmäisenä australialaisena maailmanmestaruuden, joka oli 28-vuotiaana jo Robertsonin viides finaali ja viides ranking-turnausvoitto. Yhteensä ranking-turnausvoittoja Robertsonilla on kuusi ja hän on edelleenkin voittanut kaikki pelaamansa finaaliottelut  . Turnausvoittojen lisäksi The Melbourne Machine on tunnettu hyökkäävänä pelaajana, ja hän on tehnyt yli 620 vähintään sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa ammattilaisturnaustasolla , mukaan lukien tavoitellun 147 pisteen maksimibreikin viisi kertaa. Robertson aloitti uransa nuorena ja 14-vuotiaana hän teki ensimmäisen yli 100 pisteen lyöntisarjansa. Tätä ennen kukaan ei ollut kyennyt tähän australialaisessa ranking-turnauksessa. Vuonna 1998 hän aloitti ammattilaisuransa ollessaan 16-vuotias. Ensimmäisellä kaudellaan hän pääsi maailmanmestaruuskisoissa 16:n parhaan joukkoon
Charles Chubb

Charles Chubb (31. joulukuuta 1851 Steeple Langford Englanti–25 kesäkuuta 1924 Lontoo) oli englantilainen lintutieteilijä. Chubb avioitui kahdesti, Ada Albionin ja Alice Mabel Bakerin kanssa, joiden kanssa hänellä oli 7 lasta, muun muassa Ernest Charles Chubb, josta myös tuli ornitologi ja museonhoitaja Durbanissa. 26-vuotiaana Charles Chubb ryhtyi työskentelemään British Museumissa. 1924 Chubb joutui auton tönäisemäksi museon edessä ja kuoli 2 viikon kuluttua. Chubb julkaisi yhdessä Wyndham Wentworth Knatchbull-Hugessenin kanssa teoksen The Birds of South America (2 osaa, Lontoo 1912–1917). Hän julkaisi teokset The Birds of British Guiana (2 osaa, 1916 ja 1921) ja On the Birds of Paraguay ((1910). Hän kuvaili ja nimesi, yhdessä Wyndham Wentworth Knatchbull-Hugessenin kanssa, ruskotinamien suvun Crypturellus 1914. Hänen kunniakseen on nimetty kuoroherttu (Cisticola chubbi).
Saunders Lewis

Saunders Lewis (15. lokakuuta 1893 – 1. syyskuuta 1985) oli walesiläinen runoilija, romaani- sekä näytelmäkirjailija, kirjallisuuskriitikko ja nationalisti. Hän lukeutuu merkittävimpiin kymrinkielisiin kirjailijoihin, ja hän kuului Plaid Cymru -puolueen varhaisiin voimahahmoihin. Lewis oli vuonna 1970 ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Fordson Major

Fordson Major oli Ford Motor Companyn vuosina 1945–1964 valmistama traktori, jonka suosio Suomessa oli hyvin suuri. Sekä tuontisäännöstelyn että traktorin luotettavuuden ja hyvän maineen vuoksi Fordson-traktoreiden markkinaosuus Suomessa oli parhaimmillaan 90 prosenttia. Suomessa siniset traktorit olivat markkinajohtajia niin kauan kuin merkki pysyi Fordsonina. 1965, eli heti Fordiksi muuttumisen jälkeen, Ford putosi Suomessa traktorien myyntitilastoissa suoraan kolmanneksi, kärkeen siirtyi entinen kakkonen, Massey-Ferguson, ja toiseksi kotimainen Valmet. Majorin pahin kilpailija koko Euroopassa oli Nuffield "4", sittemmin 460 ja 10/60. Mallisarjan ensimmäinen traktori oli petrolikäyttöinen Major E27N, eli ns. Mörkö-Major, joka korvattiin 1952 uudistetulla E1A-mallilla. E27N oli monilta osiltaan hyvin moderni, mutta toisaalta esimerkiksi sen moottori oli täysin sama kuin edeltäneessä Fordson N -mallissa. Myös traktorin hallintalaitteiden sijoitus poikkesi nykyisin totutusta: traktorin kytkinpoljin oli oikealla ja jarrupolkimet vasemmalla. Traktorin näkyvimmät ulkoiset erot N-sarjaan olivat oranssista siniseksi muuttunut väri, ilmakumipyörät ja pitkien varsien päissä sijaitsevat etuvalot. Traktoriin sai myös huomattavan valikoiman erilaisia työkoneita. Erityisen suosittuja Suomessakin olivat Fordson-sovitteiset Ransomes-aurat
Oi jouluyö

Äänitiedostojen kuunteluohjeet Oi jouluyö (ransk. Cantique de Noël eli Minuit, chrétiens!, engl. O Holy Night ja ruots. O helga natt) on ranskalaisen runoilijan Placide Cappeaun sanoittama ja Adolphe Adamin säveltämä jouluaiheinen laulu. Sanat ovat vuodelta 1843 ja sävellys vuodelta 1847, ja laulun ovat suomentaneet sekä Kyllikki Solanterä vuonna 1952 että muutamia vuosia myöhemmin Mosse Vikstedt nimellä Martti Ojapuu. Kanadalainen keksijä Reginald Fessenden lähetti 24. joulukuuta 1906 ensimmäisen AM-radio-ohjelman ja soitti viululla kappaleen Oi Jouluyö. Niinpä laulu lienee ensimmäinen radiossa esitetty joulukappale. Suomessa laulu kuuluu jouluperinteeseen. Laulun suomennos ilmestyi vuonna 1952 In Dulci Jubile -kokoelmassa. Sävelmää oli esitetty radiossa jo 1930-luvulla, ja Kalevi Korpi levytti laulun suomeksi vuonna 1957 ja Mauno Kuusisto vuonna 1980. Poikkeuksellisesti laulua soitetaan radiossa usein ruotsinkielisenä
Jeesuksen Kristuksen myöhempien aikojen kirkko

Jeesuksen Kristuksen myöhempien aikojen kirkko (engl. The Latter Day Church of Jesus Christ) on pieni myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö Britteinsaarilla. Kirkko on virallisesti järjestetty 27. toukokuuta 2007 Derbyshiressä Englannissa. Kirkon jäsenet ovat entisiä Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon jäseniä. Kirkon johtajana toimii Matthew Philip Gill, joka väittää olevansa Kristuksen kirkon ensimmäinen laillinen johtaja profeetta Joseph Smithin kuoleman jälkeen 27. kesäkuuta 1844. Kirkon jäsenistö on hyväksynyt Gillin kirkon presidentiksi, profeetaksi, näkijäksi ja ilmestyksensaajaksi. Jeesuksen Kristuksen myöhempien aikojen kirkko hyväksyy pyhiksi kirjoituksi Raamatusta Joseph Smithin laatiman Innoitetun raamatunkäännöksen, Mormonin kirjan, Oppi ja liitot -teoksen sen vuoden 1844 versiona sekä Kallisarvoisen helmen. Tämän lisäksi kirkko hyväksyy pyhäksi kirjoitukseksi Jeraneckin kirjan. Kyseessä on 110-sivuinen teos, jonka Gill kertoi kääntäneensä löytämistään muinaisista aikakirjoista. Jeraneckin kirja kertoo olevansa Britteinsaaria muinoin asuttaneiden kristittyjen asukkaiden laatima aikakirja
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen helluntaikirkko

Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen helluntaikirkko (engl. Pentecostal Church of Jesus Christ of Latter Day Saints) on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Yhteisö on syntynyt vuosina 1994-1995 Yhdysvalloissa toimineen Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon yhteydessä toimineen opintopiirin ympärille. Piirin johtajana toimi Michael Bethel, jonka ympärille uusi kirkko syntyi. Nykyään kirkossa on kolmisenkymmentä jäsentä. Kirkon päämaja toimii Kennerissä, Louisianassa. Kirkko tunnustaa Raamatun ja Mormonin kirjan pyhiksi kirjoituksiksi, mutta se hylkää Opin ja liitot sekä Kallisarvoisen helmen. Se hylkää myös monia mormonismin keskeisiä opetuksia, kuten ajatuksen ihmisen kehittymisestä jumalaksi, endaumenttiseremonian merkityksen ja palautetun pappeuden. Kirkko odottaa Jeesuksen Kristuksen pikaista toista tulemista eli paruusiaa. Pyhän Hengen toiminta ja erilaiset armolahjat ovat keskeisiä kirkossa. Kirkko mieltää myös olevansa se ydin, jonka ympärille myöhempien aikojen pyhien liike kokoontuu juuri ennen Jeesuksen tulemista.
S/S Eira

S/S Eira oli suomalainen rahtilaiva, joka sai pohjakosketuksen ja upposi Hankoniemen edustalla 9. joulukuuta 1969. Helsinkiläisen Etelä-Suomen Laiva Oy:n omistama Eira oli tulossa kalkkikivilastissa Gotlannista Koverhariin, kun se sai pohjakosketuksen Hankoniemen edustalla Ajaxin poijun luona. Laivalla olleet matkustajat ja osa miehistöä siirtyivät paikalle tulleeseen pelastusristeilijä Russaröön, mutta jotkut miehistön jäsenet laivan yliperämiehen johdolla jäivät vielä alukseen yrittämään sen pelastamista. Laivaa lähdettiin hinaamaan, mutta sen raskas lasti ja alukseen sisään virrannut vesi tekivät pian hinauksen mahdottomaksi, ja lopulta hinausvaijerikin katkesi. Eira upposi sitten noin 50 metrin syvyyteen Ajaxin ja Längdenin välille. Vuonna 1984 Eiran hylystä alettiin poistaa sinne jäänyttä 10 tonnin öljyerää. Suurin osa öljystä oli nähtävästi kuitenkin valunut mereen jo uppoamisen yhteydessä, sillä puhdistustyössä kerättiin lopulta vain pieniä määriä öljyä talteen. S/S Eira oli rakennettu vuonna 1953 Blainvillessa Ranskassa. Alus oli aluksi nimeltään Théodore Laurent, kunnes se ostettiin vuonna 1965 Suomeen. Sen vetoisuus oli 3 863 brt, suurin kulkunopeus 12 solmua, pituus 116,6 metriä, leveys 15 metriä ja syväys 6,5 metriä. Laivan voimanlähteenä oli kaksi höyrykonetta joiden yhteisteho oli 2160 hevosvoimaa
Ferdinand (kuu)

Ferdinand on Uranuksen uloimpana epäsäännöllistä rataa kiertävä kuu, joka löydettiin vuonna 2001, jolloin se sai väliaikaisen nimen S/2001 U 2. Se tunnetaan myös nimellä Uranus XXIV
Kiilahihna

Kiilahihna (V-belt) on John Gatesin 1917 kehittämä poikkileikkaukseltaan kiilamainen (tasasivuinen puolisuunnikas), tehonsiirtoon käytettävä hihnalenkki. Kiilahihnoja käytetään yleisesti teollisuudessa, erilaisissa koneissa ja autoissa. Kiilahihnassa tehonsiirtoon tarvittava kitkavoima syntyy hihnan kylkien puristuessa hihnapyörää vasten. Kapean kiilahihnan pintoihin syntyvä puristusvoima on liki puolitoistakertainen lattahihnan puristusvoimaan nähden. Kiilahihnassa on lattahihnaan verrattuna paljon kumia täyteaineena, joten paino/lujuus -suhde ja maksimi kehänopeus jäävät hieman lattahihnan vastaavia arvoja alhaisemmiksi. Mikäli on tarvetta akselien tahdistukselle, pitää käyttää hammashihnaa. Sähkömoottorin tai muun vastaavan tehonlähteen akselille asennetaan ensiöpyörä jonka kehälle on sorvattu kolmionmuotoinen hihnan poikkileikkausta vastaava ura. Käytettävän laitteen hihnapyörässä on vastaava kolmiomainen ura. Hihnapyörien halkaisijaa säätelemällä voidaan vaikuttaa laitteiden kierrosnopeuksien suhteeseen, eli hihnakäytön välityssuhteeseen - tällöin kyseessä on CVT-vaihteisto. Hihnan kireys mitataan painamalla hihnaa sen juoksupyörien välin keskikohdasta määrätyllä newtoneissa mitattavalla voimalla, ja mittaamalla painuman syvyys. Mitattua painuman arvoa verrataan valmistajan ilmoittamaan arvoon. Jos painuma on liian syvä, hihna on löysällä, jos taas liian matala, hihna on liian kireällä
Verinen sunnuntai

Verinen sunnuntai tai verisunnuntai (engl. Bloody Sunday, iiriksi Domhnach na Fola) oli Pohjois-Irlannin Derryssä 30. tammikuuta 1972 sattunut välikohtaus, jossa brittisotilaat ampuivat 26:ta kansalaisoikeusmarssiin osallistunutta roomalaiskatolista mielenosoittajaa. 13 ammutuista kuoli vammoihinsa heti ja yksi myöhemmin sairaalassa. Kuolonuhreista kuusi oli alaikäisiä. Haavoittuneista viittä oli ammuttu selkään. Useat silminnäkijät kertoivat, että kaikki ammutut olivat aseettomia. Lisäksi kaksi henkilöä loukkaantui brittiarmeijan miehistönkuljetusajoneuvojen ajettua heidän päälleen. Kansalaisoikeusmarssin järjestäjänä toimi Northern Ireland Civil Rights Association (NICRA). Sotilaiden toimintaa johtivat everstiluutnantti Derek Wilford ja hänen avustavana komentajanaan toiminut kapteeni Mike Jackson. Tapahtuman jälkeen heidän toiminnastaan on tehty kaksi virallista tutkintaa, mutta heitä ei ole rangaistu. Tapahtuma kärjisti Pohjois-Irlannin tulenarkaa tilannetta ja kasvatti voimakkaasti Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) kannatusta
Eliminativismi

Eliminativismi on filosofiassa jotakin tyyppiä olevia entiteettejä koskeva näkemys, jonka mukaan kyseistä tyyppiä olevia entiteettejä ei ole olemassa. Esimerkiksi materialistit ovat eliminativisteja aineettoman sielun suhteen, nykyaikaiset kemistit ovat eliminativisteja flogistonin suhteen, ja nykyaikaiset fyysikot ovat eliminativisteja kalorikin ja valoeetterin suhteen. Filosofian historiassa esimerkiksi kovat deterministit, kuten paroni d'Holbach (1770), olivat eliminativisteja vapaan tahdon suhteen, ja David Hume oli eliminativisti minän suhteen. Nykyään eliminativismilla viitataan useimmiten mielenfilosofiseen eliminatiiviseen materialismiin, jossa ajattelu pyritään redusoimaan aineeseen. Se edustaa materialistista mielenfilosofiaa, ja kieltää eräiden mieleen liitettyjen oletettujen entiteettien, kuten uskomukset tai kvaliat, olemassaolon. Eliminativismi tulee erottaa skeptisismistä, jonka mukaan totuutta jonkin asian suhteen ei tunneta. Eliminativismi eroaa myös jotakin tyyppiä olevia ilmiöitä koskevasta reduktionismista, joka ei kiellä ilmiöiden olemassaoloa, mutta pyrkii redusoimaan eli palauttamaan ne jotakin toista tyyppiä oleviin osiin tai toista tyyppiä koskeviin kuvauksiin.lähde?
Vr3

Vr3 (ennen 1942 O1) eli Kukko on suomalainen järjestelyhöyryveturi. Sen rinnakkaismalli on Pr1 (Paikku). Näissä vetureissa on sama alusta, kattila ja kuljettajansuojus, mutta kupujen asettelu, koneisto sekä pyörästö ovat erilaisia johtuen veturien erilaatuisesta käyttötarkoituksesta. Samoin Vr3-vetureissa oli karja-auran paikalla kummassakin päässä vaihtotyössä tarvittava astinlauta. Ensimmäinen Vr3 tilattiin vuonna 1924. Sen valmisti Hanomag Saksassa tehtaannumerolla 10351 ja se sai numeron 752. Loput neljä valmisti Tampella Oy Tampereella. Vr3 oli aikanaan suurin ja tehokkain järjestelyveturi Suomessa. Se osoittautui nopeasti onnistuneeksi hankinnaksi. Veturi oli Dr14-veturien tuloon asti tehokkain ja käyttökelpoisin laskumäkiveturi. Linja-ajossa nopeutta lisättäessä veturi alkoi helposti keikkua pituussuunnassa, koska siinä ei ollut telipyöriä vaan ainoastaan viisi vetopyöräparia. Myös hiili- ja vesitilojen ratapihatyöstä johtuva pieni kapasiteetti aiheutti ongelmia erityisesti siirtoajoissa
Heijō-kyō

Heijō-kyō (jap. 平城京, myös Heizei-kyō tai Nara no miyako) oli Japanin pääkaupunki Nara-kaudella vuosina 710–784. Se sijaitsi nykyisen Naran kaupungin länsipuolella, ja on arveltu, että sen nimen muodostavat kirjoitusmerkit saatettiin tuolloin lukea ”Nara”. Pääkaupunki siirrettiin paikalle Fujiwara-kyōsta Naran eteläpuolelta. Heijō-kyō käsitti noin 2 500 hehtaarin laajuisen alueen ja siellä arvellaan olleen noin 100 000 asukasta. Nara-kausi merkitsi vilkasta kulttuurivaihtoa muiden Itä-Aasian maiden kanssa ja kiinalaisen hallinto- ja lakijärjestelmän (ritsuryō) omaksumista. Myös uusi pääkaupunki suunniteltiin kiinalaisen fengshui-opin mukaan ruutukaavaan. Kiinalaisista kaupungeista poiketen sitä ei kuitenkaan ympäröity muurein. Keisarillinen Heijō-palatsi sijaitsi suorakulmion muotoisen kaupungin pohjoisosassa pohjois-eteläsuuntaisen valtakadun päätepisteenä. Siihen kuului poliittisten ja uskonnollisten seremonioiden hoitoon tarkoitettuja rakennuksia ja keisarillinen residenssi. Aiemman Fujiwara-palatsin rakennukset purettiin ja rakennusmateriaali siirrettiin Heijō-kyōhon uuden kaupungin käyttöön. Palatsin eteläpuolelle nousi aatelisten asuinalue
Sergei Bondartšuk

Sergei Fjodorovitš Bondartšuk (ven. Серге́й Фё́дорович Бондарчу́к; 25. syyskuuta 1920 – 20. lokakuuta 1994) oli venäläinen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä. Hänen Leo Tolstoin romaaniin perustuva elokuvansa Sota ja rauha (1968) voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. Bondartšukin muita elokuvia ovat Ihmisen kohtalo (1959) ja Waterloo (1970). Ohjaaja oli Sosialistisen työn sankari, Stalin-palkittu ja Neuvostoliiton kansantaiteilija. Hän istui Cannesin ja Venetsian elokuvajuhlien tuomaristossa. Bondartšuk kuoli sydänkohtaukseen 74-vuotiaana, ja hänet haudattiin Novodevitšin hautausmaalle. Näyttelijä Natalja Bondartšuk on Sergei Bondartšukin ja Inna Makarovan tytär.
Hiihtomuseo

Hiihtomuseo on hiihto- ja talviurheiluaiheinen erikoismuseo Lahden urheilukeskuksessa, Salpausselän hyppyrimäkien juurella. Hiihtomuseosta tuli osa Lahden museoita vuonna 1974. Hiihtomuseotoiminta Lahdessa käynnistyi vuonna 1959, kun Lahden Hiihtoseuran veteraaniosasto avasi näyttelyn Hiihtoseuran vanhassa saunassa. Arkkitehti Esko Hämäläisen suunnittelema museorakennus avattiin marraskuussa 1989. Vuonna 2000 valmistui rakennuksen nykyinen uudistettu vinoseinäinen julkisivu, jonka suunnitteli arkkitehti Pekka Salminen. Perusnäyttely Hiihdon henkeä katsoo suomalaista hiihtomenneisyyttä monin silmin: teemaa tarkastellaan niin arkihiihtäjän, hiihtoharrastajan kuin ammattilaisurheilijan näkökulmasta. Näyttelyssä huomioidaan keväthanget löytäneet kuntoilijat ja kouluhiihdosta traumatisoituneet sivakoijat. Pohjakerroksessa on Sisulla sankariksi -näyttely, mikä esittelee suomalaisen kilpahiihdon kultakautta 1950- ja 1960-luvulta 1970-luvulle. Näyttely kertoo kilpahiihtäjien valmennuksesta, kilpailuihin valmistautumisesta sekä median, yleisön ja urheilijan suhteesta. Esille nousevat hiihdon huippunimet Siiri Rantasesta Helena Takaloon ja Veikko Hakulisesta Eero Mäntyrantaan. Hiihtomuseossa on myös toimintaosasto, jossa voi kokeilla legendaarista mäkihyppysimulaattoria ja ampumahiihdon kivääriammuntaa ecoaims-aseella. Hiihtomuseo kerää, tallentaa, esittelee ja tutkii talviurheiluun liittyvää perinnettä
Minnesota (joki)

Minnesotajoki on Mississippijoen sivujoki, joka sijaitsee Minnesotan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on noin 540 kilometriä pitkä. Sen valuma-alue on noin 44 000 km2, josta 38 205 km² Minnesotan osavaltiossa ja noin 5 180 km² Etelä-Dakotassa ja Iowassa. Minnesotajoki liittyy Mississippiin Minneapolisin ja St. Paulin muodostaman kaksoiskaupungin eteläpuolella, lähellä Fort Snellingiä. Nimi Minnesota tulee dakota-intiaanien kielen sanoista mini, joka tarkoittaa vettä, ja sota, joka tarkoittaa usvaa. Minnesotajoen jokilaakso on leveimmillään kahdeksan kilometriä leveä ja syvimmillään 80 metriä syvä. Jokilaakso syntyi noin 10 000 vuotta sitten, kun huomattavasti nykyistä Minnesotajokea suurempi jääkautinen joki Warren vei Laurentian mannerjäätikön sulamisvesiä veistäen syvän laakson maisemaan.
Léon Brillouin

Léon Nicolas Brillouin (7. elokuuta 1889 Sèvres, Ranska – joulukuu 1969) oli ranskalainen fyysikko. Hän tutki uransa aikana mm. kvanttimekaniikkaa, radioaaltoja, kiinteän olomuodon fysiikkaa ja informaatioteoriaa. Hänen isänsä Marcel Brillouin oli myös fyysikko. Brillouinin mukaan on saanut nimensä kiinteän aineen kidehilan käänteishilan alkeiskoppi, Brillouinin vyöhyke.
Symposion (Akseli Gallen-Kallela)

Fin de siècle | Romantiikka | Dekadenssi | Symbolismi kirjallisuudessa | Venäläinen symbolismi Léon Bakst | Charles Baudelaire | Aubrey Beardsley | Arnold Böcklin | Magnus Enckell | Gustav Klimt | Max Klinger | Stéphane Mallarmé | Gustave Moreau | Mihail Nesterov | Edgar Allan Poe | Sully Prudhomme | Arthur Rimbaud | Konstantin Somov | Émile Verhaeren | Paul Verlaine Pahan kukat | Ad Astra | Haavoittunut enkeli | Halla | Kuoleman puutarha | Köynnöksenkantajat | Lemminkäisen äiti | Symposion | Terror Antiquus Symposion (alkuperäiseltä nimeltään Probleemi) on Akseli Gallen-Kallelan öljyvärimaalaus vuodelta 1894. Ryhmäkuvassa esiintyvät vasemmalta lukien Akseli Gallen-Kallela eli tuolloin Axel Gallén, Oskar Merikanto, Robert Kajanus ja Jean Sibelius, jotka pohtivat elämän ja taiteen arvoitusta. Maalauksen henkilöhahmoissa on karikatyyrille ominaisia piirteitä ja tausta on mielikuvituksellisen symbolistinen. Gallénin maalausjälki on tietoisen dramaattista. Maalauksessa on käytetty iskeviä ja katsojan tunteita herättäviä keinoja. Kreikan sana "symposion" tarkoittaa juominkeja sekä miesten keskustelu- ja seurustelutilaisuutta. Symposionia voisi sanoa fantasiaryhmämuotokuvaksi. Pöydän ääressä istuu joukko tunnistettavia eri alojen taiteilijoita, jotka katsovat hetkellistä näkyä. Pöydällä on puoliksi juotuja laseja ja kaatuneita pulloja. Henkilöistä kolme tuijottaa kuvan ulkopuolelle jäävää ilmestystä, Probleemissa naissfinksiä, jonka jaloista näkyy osa. Neljäs henkilöistä nauraa, toisessa versiossa hän on sammunut. Tapahtuma on kuvattu unen ja valveen sekoituksena
Glynis Johns

Parhaan naispääosan Tony1973 A Little Night Music Glynis Johns (5. lokakuuta 1923 Pretoria, Etelä-Afrikka – 4. tammikuuta 2024 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen näyttelijä. Hän työskenteli sekä elokuvissa, televisiossa että teatterissa. Hän sai parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden roolistaan elokuvassa Maankiertäjät (1960). Hänet palkittiin Tonylla vuonna 1973 roolistaan Stephen Sondheimin A Little Night Music -musikaalissa. Hänet tunnetaan myös muun muassa Vilma Pankin (engl. Winifred Banks) roolistaan musikaalielokuvassa Maija Poppanen (1964). Johns oli neljästi naimisissa. Hänellä oli yksi lapsi. Glynis Johns nimettiin Disney-legendaksi vuonna 1998. Johns kuoli 100-vuotiaana Los Angelesissa 4
Holbrook Blinn

Holbrook Blinn (23. tammikuuta 1872 – 24. kesäkuuta 1928) oli San Franciscossa syntynyt yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli lapsena teatterissa ja esiintyi koko elämänsä ajan Yhdysvalloissa tai Lontoossa. Hän esiintyi mykkäelokuvissa ja ohjasi suosittuja yksinäytöksisiä näytelmiä New Yorkin Princess Theatressa. Blinn teki menestysrooleja näytelmissä Molière (1919), A Woman of No Importance (1916), The Lady of the Camelias (1917) ja Getting Together (1918). Elokuvissa hänen hienompia suorituksiaan ovat The Bad Man (1920–1923), Rosita (1923), Janice Meredith (1924)lähde? ja Prinsessan lemmentarina (1924). Blinn kuoli pudottuaan hevosen selästä lähellä New Yorkin osavaltiossa sijaitsevaa kotipaikkakuntaansa Croton-on-Hudsonia. Hänet on haudattu Sleepy Hollow'n hautausmaalle.