nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Malawi (Commonwealth realm)

Malawin Commonwealth realmin sijainti Afrikassa tummansinisellä. Malawin Commonwealth realm oli nykyisen Malawin tasavallan edeltäjä, joka oli olemassa vuosien 1964 ja 1966 välillä. Kun Britannian valta loppui vuonna 1964, Britannian siirtomaasta Njassamaasta tuli itsenäinen Commonwealth realm -valtio. Valtion ollessa Commonwealth realmina Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki pysyi sen valtionpäämiehenä. Näiden kahden vuoden aikana Malawi siis jakoi saman valtionpäämiehen, kuningatar Elisabet II:n, toisten Commonwealth realm -valtioiden kanssa. Valtionpäämiestä Malawissa edusti Malawin kenraalikuvernööri, Glyn Smallwood Jones. Hastings Banda oli virassa Malawin pääministerinä ja hallituksen päämiehenä. Monarkian lakkauttamisen jälkeen 6. heinäkuuta 1966 Malawista tuli tasavalta ja Hastings Bandasta tuli Malawin ensimmäinen presidentti.
Espanjan Länsi-Afrikka

Espanjan hallitsemat alueet luoteis-Afrikassa vuonna 1912. Osa näistä alueista tuli myöhemmin muodostamaan Espanjan Länsi-Afrikan. Espanjan Länsi-Afrikka (esp. África Occidental Española) oli Espanjan siirtomaa läntisessä Saharassa. Siirtomaa oli olemassa vuosien 1946 ja 1958 välillä ja koostui Ifnista, Cap Jubysta sekä Espanjan Saharasta. Ensimmäinen espanjalainen saapui läntiseen Afrikkaan keskiajan loppupuolella. Hän saattoi olla Baleaareista kotoisin oleva matkailija Jaume Ferrer, joka katosi vuonna 1375 matkallaan Afrikan rannikolla tai yksi kastilialaisista, jotka rantautuivat Boujdouriin vuonna 1405 ja hyökkäsivät siellä karavaania vastaan.
Priti Patel

Priti Sushil Patel (s. 29. maaliskuuta 1972 Lontoo) on brittiläinen poliitikko, joka edustaa konservatiivipuoluetta. Patel syntyi intialaiseen perheeseen, jonka suku oli muuttanut Gujaratista Ugandaan. Perhe asettui Englantiin, kun diktaattori Idi Amin oli karkottanut Ugandan aasialaiset Britannian entisestä siirtomaasta 1970-luvulla. Patel opiskeli Keelen yliopistossa ja Essexin yliopistossa. Hänet valittiin kansanedustajaksi parlamentin alahuoneeseen Withamin vaalipiiristä vuonna 2010 ja uudelleen vuosina 2015 ja 2017. Patel toimi David Cameronin hallituksessa työllisyysministerinä vuosina 2015–2016. Hän kampanjoi Ison-Britannian EU-eron puolesta. EU-kansanäänestyksen jälkeen uusi pääministeri Theresa May nimitti hänet kehitysyhteistyöministeriksi. Patel joutui eroamaan tehtävästään kehitysyhteistyöministerinä 8. marraskuuta 2017, kun kävi ilmi, että hän oli käynyt lomamatkallaan pääministerin ja hallituksen tietämättä tapaamassa Israelin johtoa
Baal-Hammon

Baal-Hammon tai Baal-Hamon (foinikiaksi 𐤁𐤏𐤋 𐤇𐤌𐤍, baʿal ḥamūn; puuniksi bʻl ḥmn) oli Karthagon pääjumala. Varhaisin jumalan maininta on löydetty kaiverruksesta fonikialaisessa Zindsirlin kaupungissa. Nimen on tulkittu merkitsevän "suitsutusastioiden alttarin herra". Baal-Hammonia palvottiin myös Maltalla, Sisiliassa ja Sardiniassa. Pohjois-Afrikassa Baal-Hammon oli pääasiassa hedelmällisyyden jumala, ja roomalaisaikana hän sai nimen Frugifer (hedelmien kantaja). Baal-Hammonin kulttiin kuuluivat sekä Sisiliassa että Pohjois-Afrikassa lasten uhraukset. Ammonin tavoin Baal-Hammonia pidettiin myös oraakkeli-jumalana. Kreikkalaiset samaistivat hänet Kronokseen, roomalaiset Saturnukseen.
Marschbahn

Marschbahn on rautatieyhteys Jyllannin niemimaan länsirannikolla kulkien suuren osan pitkin rannikon marskimaita (saks. Marschland). Rautatie sijaitsee pääosin nykyisen Saksan, osin myös Tanskan alueella. Rata alkaa Hampurin pohjoispuolelta Elmshornista. Rata haarautuu Niebüllissä länteen Syltin saarelle Westerlandiin ja pohjoiseen Tønderiin. Radan pituus on 237 kilometriä. Rautatie on sähköistetty osuudelta Elmshorn–Itzehoe. Marschbahnin ensimmäinen osuus Elmshorn–Glückstadt otettiin käyttöön vuonna 1845. Yhdessä vuotta aiemmin käyttöönotetun Altona–Elmshorn-radan myötä Schleswigin eteläisimmän osan tavaraliikenne voitiin turvata Elben jäätyessä ja sulkiessa Altonan sataman talvella. Tanskan vallan aikana rataa jatkettiin vielä Glückstadista Itzehoeen vuonna 1857. Preussin aikana rataa jatkettiin ensin Heideen (vuonna 1878) ja 1880-luvun loppuun mennessä Husumin ja Niebüllin kautta Tanskan rajalle Hviddingiin, Tønderiin. Kielin kanavan rakentamisen seurauksena rata jouduttiin siirtämään rannikolta
Kōdansha

Kōdansha, Ltd. (jap. 株式会社講談社, Kabushiki-gaisha Kōdansha) on yksi Japanin suurimmista kirja- ja lehtikustantamoista. Yhtiön perustaja Seiji Noma aloitti vuonna 1909 Dai Nippon Yuben Kai -yhtiössä ja perusti Kodansha-yhtiön vuonna 1911. Vuonna 1925 Dai Nippon Yuben Kai ja Kodansha yhdistyivät nimellä Dai Nippon Yuben Kai Kodansha.  Yhtiön perustaja oli Seiji Noma, ja hänen muistokseen on perustettu useita kirjallisuuteen liittyviä palkintoja. Samoin Shoichi Noma on perustanut palkintoja toimiessaan yhtiön johtajana. Yhtiö on ollut perustamisestaan lähtien Noman suvun johtama: Yhtiö tuottaa sekä mangalehtiä, kuten Shūkan Shōnen Magazineä, että kirjallisuuslehtiä. Luettelo julkaistuista mangalehdistä vuonna 2012. Yhtiöllä on useita tytäryhtiöitä kuten:
Francisco Núñez Olivera

Francisco Núñez Olivera (13. joulukuuta 1904 Extremadura – 29. tammikuuta 2018 Extremadura) oli espanjalainen yli 110-vuotiaaksi elänyt mies. Hänestä tuli maailman vanhin mies Yisrael Kristalin kuoltua 11. elokuuta 2017. Hän liittyi armeijaan 19-vuotiaana ja taisteli Rifin sodassa. Hän on myös Espanjan sisällissodan veteraani. Hänen toinen munuaisensa poistettiin, kun hän oli 90-vuotias, ja 98-vuotiaana hänelle tehtiin kaihileikkaus. Hän sai lempinimen "Marchena" yhdennäköisyydestään espanjalaiseen flamencolaulaja-lauluntekijä Pepe Marchenaan. Núñez Olivera kuoli kotikylässään 113-vuotiaana 29. tammikuuta 2018.
Ghost Games

Ghost Games (aiemmin EA Gothenburg) on ruotsalainen videopelejä kehittävä yritys, joka on Electronic Artsin omistuksessa ja joka sijaitsee Göteborgissa. Yhtiöllä on kaksi muutakin sijaintia: yksi Guildfordissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja toinen Romanian pääkaupungissa Bukarestissa. Ghost Gamesin työntekijät koostuvat entisten EA Black Boxin, Criterion Gamesin sekä Playground Gamesin henkilöstöstä. Need for Speed Rivals oli ensimmäinen Ghost Gamesin julkaisema videopeli, jonka kehittämistä yhtiö johti, Criteriorin avustuksella. Yhtiön on kehittänyt Need for Speedin, joka julkaistiin vuonna 2015 ja Need for Speed Paybackin, joka julkaistiin vuonna 2017. Viimeisin on vuonna 2019 julkaistu Need for Speed Heat. Kaikki yhtiön pelit käyttävät Frostbite-pelimoottoria. Helmikuussa 2020 ilmoitettiin, että Need for Speed -pelisarjan kehittäminen siirtyy takaisin Criterion Gamesille, ja Ghost Gamesista tulee taas EA Gothenburg hallituksen hyväksynnän jälkeen.
Holstein-Gottorp (suku)

Holstein-Gottorp on eurooppalainen hallitsijasuku, alkujaan tanskalaisen Oldenburgin hallitsijasuvun haara. Se hallitsi Holstein-Gottorpin herttuakuntaa vuosina 1544–1773, Ruotsia vuosina 1751–1818, Oldenburgin suurherttuakuntaa (alkuaan herttuakuntaa) vuosina 1773–1918 ja Venäjän keisarikuntaa vuosina 1762 ja 1796–1917. Suku polveutuu Tanskan kuningas Fredrik I:n nuorimmasta pojasta Adolfista, jolle annettiin vuonna 1544 Holstein-Gottorpin herttuan arvo. Suku jakautui myöhemmin neljään sukuhaaraan. Vanhimman sukuhaaran päämies, Holstein-Gottorpin herttua Karl Peter Ulrich, jonka äiti oli venäläinen suuriruhtinatar Anna Petrovna, valittiin vuonna 1762 Venäjän keisariksi nimellä Pietari III, kun alkuperäinen Romanovin hallitsijasuku oli sammunut. Vaikka Pietari III:n hallitsijakausi jäi lyhyeksi, kaikki Venäjän keisarit vuonna 1796 valtaan tulleesta Paavali I:stä lähtien olivat hänen jälkeläisiään ja Holstein-Gottorpin suku oli siten tosiasiassa Venäjän keisarisukuna vuoteen 1917, vaikka käyttikin siellä nimeä Romanov. Vuonna 1751 Ruotsin kuninkaaksi valittu Aadolf Fredrik edusti suvun erästä nuorempaa haaraa. Hänen sukunsa hallitsi Ruotsia vuoteen 1818, jolloin kruunu siirrettiin Bernadotten suvulle. Ruotsalaisen sukuhaaran viimeinen miespuolinen edustaja oli vuonna 1877 kuollut Kustaa IV Aadolfin poika, Vaasan prinssi Kustaa. Vuosina 1814–1818 suku hallitsi myös Ruotsin kanssa personaaliunionissa ollutta Norjaa. Holstein-Gottorpin herttuan arvo oli siirtynyt Pietari III:n keisariksi tulon yhteydessä hänen pojalleen Paavalille, joka vuonna 1773 luovutti sopimuksella herttuakuntansa Tanskalle ja sai vastineena Oldenburgin herttuakunnan ja Delmenhorstin. Hän lahjoitti ne samana vuonna isoisänsä serkulle, Ruotsin kuningas Aadolf Fredrikin veljelle Fredrik Augustille, joka sai seuraavana vuonna Oldenburgin herttuan arvon
Sierra Leonen pääministeri

Sierra Leonen pääministeri on Sierra Leonen tasavallan hallituksen päämies. Virka perustettiin 9. heinäkuuta 1954 ja lakkautettiin 15. kesäkuuta 1978, kunnes se perustettiin uudelleen 8. toukokuuta 2018. Sierra Leonen nykyinen pääministeri on Jacob Jusu Saffa. Lähde:  Lähde:  Lähde:  Lähde:
Willgodt Odhner

Willgodt Theophil Odhner (10. elokuuta 1845 Dalby, Värmlannin lääni – 2. syyskuuta 1905 Pietari) oli ruotsalainen insinööri ja tehtailija. Hänet tunnetaan aritmometriksi tai leikillisesti snurraksi (ruots. snurra = hyrrä, rulla) kutsutun varhaisen laskukoneen, mekaanisen nelilaskimen keksijänä. Odhner jätti insinööriopintonsa Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa kesken ja muutti 23-vuotiaana Venäjän Pietariin parempia ansiomahdollisuuksia etsimään. Siellä hän pääsi töihin Alfred Nobelin isonveljen Ludvig Nobelin konepajayritykseen, mutta alkoi vapaa-aikanaan kehitellä omia ideoitaan. Vuonna 1871 hän sai korjattavakseen ranskalaisen Charles Xavier Thomas’n monimutkaisen laskukoneen ja alkoi miettiä, miten siitä saisi yksinkertaisemman käyttää ja pienemmän kooltaan. Hän sai ensimmäisen prototyyppinsä kokoon vuonna 1874 ja sitä seuraavalle versiolle patentin 1878 Saksassa ja seuraavana vuonna Ruotsissa. Aivan samoihin aikoihin keksittiin kaksi muuta tulevan toimistoelämän keskeistä välinettä, lankapuhelin ja kirjoituskone, ja kaikki kolme olivat käytössä 1900-luvun loppupuolelle saakka. Odhner kehitteli kannettavaa ”Arithmometeriään” vielä toistakymmentä vuotta ennen kuin se otettiin tuotantoon vuonna 1890 ja perustettiin yritys Original-Odhner AB. Valmistuslisenssejä annettiin muillekin, ja patenttisuojan päätyttyä 1907 valmistajia tuli yhä lisää
Mestis-pokaali

Mestis-pokaali on jääkiekon Mestiksen kiertopalkinto, jonka saa pudotuspelien voittajajoukkue eli Mestiksen mestari. Mestis-pokaali on alun perin ollut käytössä jo jääkiekon I-divisioonassa, jonka Suomen jääkiekkoliiton mestaruussarja eli Mestis korvasi vuonna 2000. Pokaalin laattoihin merkitään mestarijoukkueen nimi, vuosiluku ja myös pelaajat.
Juhana Aho

Juhana Aho (s. 30. syyskuuta 1993 Jyväskylä) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi kausina 2017–2020 SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureissa yhteensä 37 runkosarjaottelua. Aho pelasi suurimman osan urastaan kuitenkin Mestiksessä, jossa hän voitti mestaruuden Jukureissa vuonna 2016 ja Savonlinnan Pallokerhossa vuonna 2017. Aho kävi helmikuussa 2019 myös kahden ottelun lainalla monikansallisen Erste Bank Eishockey Ligan itävaltalaisjoukkue Dornbirner EC:ssä. Aho on Diskoksen kasvatti. Hän siirtyi sieltä kaudeksi 2011–2012 JYPin A-nuoriin. Aho toimi lähinnä joukkueen kakkosmaalivahtina Eetu Laurikaiselle. Hän puki kauden aikana myös JYP-Akatemian paidan kahteen Mestis-otteluun, mutta jäi siellä kuitenkin ilman peliaikaa. Kauden 2012–2013 Aho aloitti JYPin A-nuorissa, mutta hän siirtyi siirtotakarajalla kuitenkin Akatemian vahvuteen Sami Rajaniemen aisapariksi, kun Mestiksessä haparoinut Samu Perhonen puolestaan siirtyi A-nuorten puolelle. Aho torjui Akatemiassa kahdessa pelaamassaan ottelussa voiton
Light novel

Light novel (jap. ライトノベル, raito noberu) on japanilainen romaanien tyylisuuntaus, joka on suunnattu nuorille aikuisille. Termi on wasei-eigo eli lainasanoista muodostettu termi. Lajityypin lehtiä ovat esimerkiksi Dengeki Bunko Magazine. Tyyliin viitataan myös termillä ranobe (jap. ラノベ). Keskimääräinen sanamäärä yhdessä osassa on 50 000 sanaa, joka on pienoisromaanin ja romaanin välillä. Länsimaissa romaanin sanotaan olevan 40 000 sanaa tai enemmän. Ligh novel -kirjat ovat usein pohjana manga- ja anime-sovituksille. Light novel -kirjoissa on usein mukana anime-tyylisiä hahmokuvituksia. Vuonna 2007 lajityypin kirjojen markkinoiden sanottiin olevan arvoltaan 20 miljardia jeniä. Vuonna 2009 arvo oli 30,1 miljardia jeniä
Kustaa (Ruotsin kruununprinssi)

Kustaa, Vaasan prinssi (9. marraskuuta 1799 Tukholma, Ruotsi – 5. elokuuta 1877 Pillnitz, Saksi) oli Ruotsin kruununprinssi ja kuningas Kustaa IV Aadolfin vanhin poika, joka asui pääosan elämästään maanpaossa. Kustaan vanhemmat olivat kuningas Kustaa IV Aadolf ja kuningatar Fredrika Dorotea. Kustaan sisaruksia olivat lapsena kuollut prinssi Kaarle Kustaa, Oldenburgin suurherttuatar Cecilia, Badenin suurherttutar Sofia Vilhelmiina ja prinsessa Amalia. Isänsä vallasta syrjäyttämisen jälkeen 10-vuotias Kustaa vietiin joulukuussa 1809 pois Ruotsista. Kreivi Jacob Gustaf De la Gardien johtamat ”kustavilaiset” yrittivät huonolla menestyksellä saada hänet nimetyksi kruununperijäksi Kaarle XIII:n jälkeen. Kustaa varttui äitinsä luona ja liittyi aikuisena Itävallan armeijaan, jossa hän sai vuonna 1836 sotamarsalkkaluutnantin arvon. Hän käytti aluksi titteliä Ruotsin prinssi, mutta luopui siitä kuningas Kaarle XIV Juhanan vaatimuksesta vuonna 1829, jolloin keisari Frans I antoi hänelle Ruotsin historiaan viittavan ”Vaasan prinssin” arvon. Kustaa kihlautui vuonna 1828 Hollannin prinsessa Mariannen kanssa, mutta kihlaus purettiin ilmeisesti Ruotsista tulleen painostuksen vuoksi. Kustaa nai joulukuussa 1830 serkkunsa, Badenin prinsessa Luisen (1811–1854), joka oli suurherttua Kaarlen tytär. Kustaan ja Luisen ainoa aikuiseksi elänyt lapsi oli tytär Carola (1833–1907), josta tuli Saksin kuningas Albertin puoliso
Joulusukka

Joulusukka on sukka, joka perinteisesti ripustetaan takan reunalle joulua odotettaessa ja täytetään jouluna pienillä lahjoilla. Joulusukka on perinteinen osa joulunviettoa erityisesti englanninkielisessä maailmassa, missä tapa on tunnettu ainakin 1800-luvun alulta lähtien. Joulusukkana voidaan käyttää tavallista sukkaa tai erikseen tarkoitukseen valmistettua sukan muotoista kangaspussia. Koristeellisia joulusukkia on perinteisesti neulottu kotona, mutta niitä valmistetaan myös kaupallisesti.
Juuvanjoki

Juuvanjoki on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva joki Oulun kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla, entisten Kiimingin ja Ylikiimingin kuntien alueella. Joen alkupiste on Kiimingin keskustaajamasta reilun kymmenen kilometrin päässä sijaitseva Iso Juuvanjärvi, joki laskee Kiiminkijokeen pohjoispuolelta Pasonmäellä, kolmisen kilometriä Koitelinkoskesta alavirtaan. Jokivarsi on asumaton alavirran Purolantien ympäristöä lukuun ottamatta. Ainoa tieyhteys joelle on metsäautotie Purontien Purosta Lellikosken lähelle joen keskivaiheille. Jokeen laskee suo-ojia sekä ylävirralla Kourioja- ja Joutsenoja -nimiset purot. Joen yläosa ja Iso Juuvanjärvi rajoittuvat luonnonsuojelualueeseen.
Jäänmurtaja Suursaari

Jäänmurtaja Suursaari oli Suomen merenkulkuviranomaisten omistama jäätä murtava yhteysalus. Alus rakennettiin Varkaudessa 1923 ja sijoitettiin ajamaan yhteysajoa Suomenlahden ulkosaarille; se oli alusta alkaen hiilipolttoinen höyrylaiva. Alus menestyi työssään erittäin hyvin; se oli jäänmurtokykyinen eikä juuri tarvinnut isompien murtajien apua; aluksella oli oma postipysäkki. Se toimi saattajana sotavuosien ajan, mutta kesällä 1944 se telakoitiin ja höyrykattila muutettiin halkolämmitykselle: alus määrättiin nyt Turun satamajäänmurtajaksi. Se ei ehtinyt tehdä tätä työtä yhtään, koska se luovutettiin syksyllä 1944 sotakorvauksena. Aluksen myöhemmät vaiheet ovat tuntemattomia. Nykyisin Suomen valtion käytössä olevat jäänmurtajat lihavoituna
Singaporen siirtomaa

Singaporen sijainti Singaporen siirtomaa (engl. Colony of Singapore) oli Britannian kruununsiirtomaa, joka oli olemassa vuodesta 1946 vuoteen 1963 kun Singaporesta tuli osa Malesiaa. Japanin keisarikunnan antautuessa liittoutuneille toisen maailmansodan lopulla, luovutettiin siirtomaa takaisin Britannialle vuonna 1945. Vuonna 1946 Salmisiirtokunnat purettiin ja Singaporesta tuli Kookossaarten ja Joulusaaren kanssa erillinen kruununsiirtomaa. Siirtomaata hallitsi kokonaan Britannia, kunnes sille myönnettiin osittainen itsehallinto vuonna 1955.
Fredrik I (Saksi)

Fredrik I Sotaisa (saks. Friedrich der Streitbare; 11. huhtikuuta 1370 – 4. tammikuuta 1428 Altenburg, Thüringen) oli ensimmäinen Wettinin hallitsijasukua edustanut Saksin vaaliruhtinas vuosina 1423–1428. Hänen jälkeensä Wettinit hallitsivat Saksia lähes 500 vuotta. Fredrikin isä oli Meissenin rajakreivi Fredrik III, jonka kuoltua vuonna 1381 hän hallitsi Meisseniä aluksi yhdessä veljiensä Yrjön (k. 1401) ja Vilhelmin (k. 1424) kanssa ja näiden kuoltua yksinään nimellä Fredrik IV. Hän lisäsi vaikutusvaltaansa auttamalla muita pikkuruhtinaita syrjäyttämään Saksan kuningas Wenzel Luxemburgilaisen. Kun Böömin kuninkaaksi siirtynyt Wenzel karkotti saksalaiset oppineet Prahan yliopistosta, Fredrik kutsui heidät vuonna 1409 pääkaupunkiinsa ja tuli siten perustaneeksi Leipzigin yliopiston. Böömin hussilaissotien aikana Fredrik tuki keisari Sigismundin taistelua kerettiläisinä pidettyjä hussilaisia vastaan. Hän johti keisarilliset joukot voittoon vuoden 1421 tärkeässä Brüxin taistelussa
Fredrik II (Saksi)

Fredrik II Lempeämielinen (saks. Friedrich Der Sanftmütige); (22. elokuuta 1411 tai 1412 Leipzig – 7. syyskuuta 1464 Leipzig) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1428–1464. Fredrik II oli vaaliruhtinas Fredrik I Sotaisan ja prinsessa Katharina von Braunschweig-Lüneburgin (1395–1442) vanhin poika. Hänellä oli kuusi sisarusta. Isänsä kuoltua vuonna 1428 hän peri vaaliruhtinaan arvon yksin, mutta muut hallitusasiat jaettiin hänen ja hänen kolmen veljensä kesken. Fredrik II jatkoi aluksi isänsä sotaa hussilaisia vastaan, mutta vuoden 1431 tappiollisen Tausin taistelun jälkeen hän solmi seuraavana vuonna erillisrauhan. Hän tosin osallistui vielä yhteen taisteluun hussilaisia vastaan vuonna 1438. Fredrik sai vuonna 1439 liitettyä Meissenin linnakreivikunnan osaksi Saksia. Yhden veljensä kuoltua ja toisen siirryttyä piispaksi Fredrik II ajautui valtataisteluun jäljelle jääneen veljensä, Thüringenin rajakreivi Vilhelm III:n kanssa. He kiistelivät vuonna 1440 yhdessä perimästään Thüringenin maakreivikunnasta ja heidän välilleen puhkesi vuonna 1446 viisi vuotta kestänyt Saksin veljessota
The Times Group

Bennett, Coleman & Co. Ltd. eli The Times Group on vuonna 1892 perustettu intialainen lehtitalo ja kustannusyhtiö. Yrityksen kotipaikka on New Delhi. Sen julkaisuihin kuuluvat muun muassa Intian ja maailman levikiltään suurimpien englanninkielisten sanomalehtien joukkoon lukeutuva The Times of India ja Intian johtaviin talousjulkaisuihin lukeutuva The Economic Times.
Monistus

Monistus, nykyään myös kopiointi tai tulostus, tarkoittaa paperisten dokumenttien jäljentämistä useampana samanlaisena kappaleena mutta melko pieninä määrinä. Suuremmat määrät samanlaisia dokumentteja on perinteisesti tuotettu painamalla ne painokoneella, mutta nykyisten digitaalisten tulostusmenetelmien ja tehokkaiden kopiokoneiden aikana pieniä ja suurempia kopiomääriä voidaan tuottaa kannattavasti samoin menetelmin. Johannes Gutenbergin keksittyä painokoneen 1400-luvun lopulla monistamisen vaihtoehtoina olivat pitkään käsin kopiointi ja painaminen. 1700-luvun lopulta 1800-luvulle muun muassa Benjamin Franklin yritti kehittää konttoreissa ja kanslioissa käytettäviä pienen painokoneen tapaisia pienoisprässejä asiakirjojen monistamiseen. Hiilipaperin kehitti 1800-luvun alkuvuosina Ralph Wedgwood, joka askarteli samoihin aikoihin myös sokeain kirjoituskoneen stylografin eli noktografin parissa. Hiilipaperilla saatiin käsin kirjoitetusta dokumentista, esimerkiksi lähtevästä kirjeestä, yksi tai pari kopiota arkistoitavaksi. Suureen suosioon hiilipaperi nousi kirjoituskoneen keksimisen myötä, jolloin sen laatu myös parani. 1960-luvulta valokopiointi alkoi syrjäyttää hiilipaperia, ja pian myös kirjoituskone sai antaa tietä tietokoneelle. Monistamisen vahapaperilla ja aniliinimusteella keksi vuonna 1874 italialainen Eugenio de Zuccato, jonka keksintöä kehitti edelleen Thomas Alva Edison. Aluksi vahamonistuskoneen tarvitsemat originaalit raaputettiin erikoiskynällä vahapaperiin, kunnes 1880-luvulla keksittiin vahapaperi jolle voitiin lyödä teksti kirjoituskoneella. Käsin veivattavia tai sähkökäyttöisiä vahamonistuskoneita käytettiin muun muassa pienlehtien monistamiseen 1970-luvulle asti, jolloin valokopiointi tai pienet offsetpainokoneet kehittyivät paremmiksi vaihtoehdoiksi. Spriikopiokone oli 1920–luvulta 1970-luvulle käytössä ollut vaihtoehto, joka tuotti alkoholilta tuoksuvia, haalean violetin värisellä pehmeärajaisella tekstillä varustettuja monisteita
Yrjö Parrakas

Yrjö Parrakas tai Yrjö Rikas (saks. Georg der Bärtige, Georg der Reiche; 27. elokuuta 1471 Meissen – 17. huhtikuuta 1539 Dresden) oli Saksin herttua ja Meissenin rajakreivi vuosina 1500–1539. Hänet muistetaan Martti Lutherin ja uskonpuhdistuksen vastustajana. Yrjö Parrakkaan isä oli Albrekt Rohkea, joka sai vuoden 1485 Saksin jaossa Meissenin alueen ja herttuan arvon. Yrjöstä koulutettiin aluksi kirkonmiestä, mutta isoveljensä kuoltua hänet nimitettiinkin vuonna 1488 vain 17-vuotiaana herttuakunnan käskynhaltijaksi Albrektin ollessa sotaretkellä. Vuonna 1500 isänsä seuraajaksi tullut Yrjö vaihtoi viisi vuotta myöhemmin Freibergin ja Wolkensteinin nuoremman veljensä Henrikin perimään Friisinmaan käskynhaltijuuteen, jonka hän tosin myi vuonna 1515 Burgundin herttua Kaarlelle 100 000 floriinilla päästäkseen eroon kapinoivasta alueesta. Yrjö kannatti katolisen kirkon uudistamista ja suhtautui aluksi myötämielisesti reformaattorien aloitteisiin. Hän järjesti vuoden 1519 Leipzigin disputaation ja yhtyi vuoden 1521 Wormsin valtiopävillä esitettyihin valituksiin kirkon anekaupasta ja annaateista. Martti Lutherin ajauduttua avoimeen konfliktiin kirkon kanssa Yrjöstä tuli kuitenkin yksi Lutherin näkyvimpiä vastustajia Saksassa. Hän pyrki kaikin keinoin estämään luterilaisuuden leviämisen omassa valtakunnassaan, turvautuen sensuuriin ja karkotuksiin
Arto Piispanen

Arto Piispanen (s. 1958 Tervola) on monipuolisesti jazz-musiikin alalla toimiva pianisti-kosketinsoittaja, jonka taidoille on ollut paljon kysyntää musiikin eri tyyleissä ja projekteissa. Piispanen aloitti 1970-luvulla itsenäisen musiikin opiskelun Pohjois-Suomen maaseudulla Suomussalmella progebändien, kuten Wigwam ja jazz-urkurien, kuten Jimmy Smithin innoittamana. Piispanen osallistui Ilpo Saastamoisen ja Edward Vesalan pitämille musiikkileireille, joiden myötä mukaan tulivat piano ja jazz-musiikki. Vuonna 1974 soitinvalikoimaan saapui Mini-Moog syntetisaattori, yksi ensimmäisistä Suomessa. Piispanen ehti opiskella vuoden yksityisesti Jussi Törnwallin johdolla klassista pianonsoittoa kunnes 1979 hänet kiinnitettiin Suomen ensimmäiseen kunnalliseen jazz-orkesteriin, Kajaani Big Bandiin. Ison yhtyeen solisteina vieraili tuolloin kotimaisia ja kansainvälisiä huippumuusikoita kuten Richie Cole ja Bob Stewart. Vuonna 1983 Piispanen vietti osan vuodesta New Yorkissa opiskellen Joanne Brackeenin ja Barry Harrisin johdolla. 1980-luvulla Piispanen keikkaili ja levytti ahkerasti artistien kuten Liisa Tavin, Pekka Tegelmanin, Jussi Tegelmanin ja Sakari Kuosmasen kanssa. Piispanen soitti myös konserteissa Nils-Aslak Valkeapään ja Ailu Gaupin, sekä myöhemmin myös Wimme Saaren ja Pohjantahti-yhtyeen kanssa saamelaiseen- ja muiden arktisten kansojen kansanmusiikkiin perustuvaa musiikkia. Yhteys saamelaiseen kulttuuriin kulkee hänellä sukuperintönä äidin puolelta. Kansanmusiikkiin perustuen toimi myös projekti viulisti Elektra Kurtisin kanssa, jossa hän soitti kreikkalaiseen kansanmusiikkiin perustuvaa jazzia