nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Operaatio Saturnus

12. joulukuuta 1942 – 18. helmikuuta 1943 Pohjois-Kaukasus ja Donetsin allas, Neuvostoliitto Taktinen Neuvostoliiton voitto Saksa Italia Unkari Romanian kuningaskunta Neuvostoliitto Adolf Hitler Erich von Manstein Erhard Raus Ewald von Kleist Italo Gariboldi Gusztáv Jány Josif Stalin Fjodor Kuznetsov Dmitri Leljušenko Vasili Gerasimenko Filipp Golikov Operaatio Saturnus tai operaatio Pikku-Saturnusselvennä oli Neuvostoliiton puna-armeijan operaatio joulukuusta 1942 helmikuuhun 1943 itärintamalla, jonka tarkoitus oli akselivaltain joukkojen motittaminen Kaukasiaan Stalingradin taistelussa saavutettua etua hyväksi käyttäen. 19. marraskuuta 1942 Neuvostoliiton suorittamassa operaatio Uranuksessa kukistettiin Romanian 3. armeija ja 4. armeija ja yli 300 000 saksalaissotilasta saatiin motitettua Stalingradiin. Saksalaiset yrittivät vapauttaa mottiin joutuneen 6. armeijan operaatio Talvimyrskyssä. Vastauksena tähän Neuvostoliitto käynnisti vastahyökkäyksen 16. joulukuuta 1942 jossa puna-armeijan 1. ja 3
Operaatio Bagration

22. kesäkuuta – 19. elokuuta 1944 Neuvostoliitto (Valko-Venäjä, Baltia, Puola) Neuvostoliiton voitto Keskustan armeijaryhmä vetäytyi Neuvostoliitosta Puolaan Neuvostoliitto Puola Saksa Romanian kuningaskunta Unkari Aleksandr Vasilevski Georgi Žukov Ivan Bagramyan(1. Baltian rintama) Ivan Chernyakhovsky(3. Valko-Venäjän rintama) Konstantin Rokossovski(1. Valko-Venäjän rintama) Georgiy Zakharov(2. Valko-Venäjän rintama) Ernst Busch Walter Model(Keskustan armeijaryhmä) Hans Jordan(9. armeija) Georg-Hans Reinhardt(3. panssariarmeija) Kurt von Tippelskirch(4. armeija) Walter Weiss(2. armeija) 2 500 000 puna-armeijan sotilasta5 000 panssarivaunua5 300 lentokonetta 886 500 sotilasta118 panssarivaunua602 lentokonetta (ainoastaan 40 toimintakuntoista hävittäjäkonetta aluksi, huomattava osa hävittäjäsuojasta siirretty länsiliittoutuneita vastaan + pula polttoaineesta) 180 040 kuollutta, kadonnutta tai vangittua590 848 haavoittunuttayli 2 500 panssarivaunua817 lentokonetta taisteluissa 399 000 kaatunutta, kadonnutta ja haavoittunuttajoista yli 100 000 vangittua Operaatio Bagration oli Neuvostoliiton puna-armeijan toisen maailmansodan aikainen massiivinen hyökkäys Saksan keskustan armeijaryhmää vastaan kesällä 1944. Bagration on sotahistorian massiivisin hyökkäysoperaatio – siihen otti osaa yli kaksi miljoonaa sotilasta, 4 000 panssarivaunua ja 24 000 tykkiä
Veiksel–Oder-operaatio

12. tammikuuta – 2. helmikuuta 1945 Puola ja itäinen Saksa Neuvostoliiton/Puolan voitto Puola vapautui natsivallasta. Puna-armeija eteni Saksaan. Neuvostoliitto Puola Saksa Georgi Žukov(1. Valko-Venäjän rintama) Ivan Konev(1. Ukrainan rintama) Ferdinand Schörner Josef Harpe(Armeijalohko A) 2 203 600 sotilasta4 529 panssarivaunua2 513 rynnäkkötykkiä5 000 lentokonetta 450 000 sotilasta 43 476 kaatunutta tai kadonnutta150 715 haavoittunutta tai sairastunutta tuntematon määrä kuolleita tai haavoittuneita150 000 vangittua Veiksel–Oder-operaatio tai Veiksel-Oder-offensiivi oli puna-armeijan onnistunut hyökkäys, jossa sen joukot ylittivät Veikseljoen ja Saksan rajan vapauttaen Puolan saksalaismiehityksestä. Puna-armeija pysähtyi lopulta Oderjoelle noin 70 kilometrin päähän Berliinistä. Operaation aikana puna-armeija eteni noin 380 kilometriä. Operaatiota ja sen kanssa saman aikaisesti toteutettua Itä-Preussin offensiivia seurasi Berliinin valloittaminen ja lopulta Saksan antautuminen. Puna-armeija aloitti hyökkäyksen 12. tammikuuta viisi tuntia kestäneen tykistövalmistelun jälkeen saaden murtaen Saksan 4
Korsunin motti

24. tammikuuta – 16. helmikuuta 1944 Tšerkasy ja Korsun-Ševtšenkivskyi, Neuvostoliitto Neuvostoliiton voitto Neuvostoliitto Saksa Georgi Žukov Nikolai Vatutin Ivan Konev Erich von Manstein Otto Wöhler Hermann Breith Wilhelm Stemmermann Theo-Helmut Lieb 336 700 sotilastayli 924 panssarivaunua1 054 lentokonetta 58 000 sotilasta,59 panssarivaunua (yhteensä motissa). Lisäksi motin ulkopuolella oli runsaasti joukkoja 80 188 kuollutta, haavoittunutta tai kadonnutta728 panssarivaunua 30 000 kuollutta, haavoittunutta tai kadonnutta156 panssarivaunua Korsunin motti oli talvella 1944 Saksan Etelän armeijaryhmän ja puna-armeijan 1. ja 2. Ukrainan rintaman välillä käyty taistelu. Puna-armeija onnistui motittamaan kuusi saksalaista divisioonaa Korsunin ja Tšerkasyn kaupunkien liepeille, mutta saksalaisten onnistui murtautua motista kärsien raskaita tappioita.
Final Fantasy XI

Final Fantasy XI (jap. ファイナルファンタジーXI) on Squaren (nyk. Square Enix) kehittämä ja julkaisema MMORPG-videopeli. Peli on julkaistu alun perin 2002 PlayStation 2-pelikonsolille ja Windowsille. Peli pohjautuu Final Fantasy -pelisarjaan. Tarina kertoo Vana'diel-nimisestä maailmasta, jossa pelaajat vahvistavat hahmojaan ja suorittavat tehtäviä. Peli on sarjan ensimmäinen MMO-peli.
Berliinin taistelu

16. huhtikuuta – 2. toukokuuta 1945 Berliini, Saksa Ratkaiseva Neuvostoliiton ja Puolan voitto Saksan antautuminen liittoutuneille8.–9. toukokuuta Saksa Neuvostoliitto Puola Adolf Hitler Karl Dönitz Gotthard Heinrici Helmuth Weidling Helmuth Reymann Wilhelm Mohnke Georgi Žukov Ivan Konev Konstantin Rokossovski Vasili Tšuikov 2 000 000 miestä tarkistettava (250 000 sotilasta sekä Volkssturm ja Hitlerjugend),1 500 taisteluajoneuvoa,3 300 lentokonetta 2 500 000 miestä (200 000 puolalaista),6 250 taisteluajoneuvoa,7 500 lentokonetta,41 600 tykkiä 92 000 kuollutta,200 000 haavoittunutta,479 298 vangittua,10 000 kuollutta siviiliä 81 000 kuollutta tai kadonnutta (sisältää 2 800 puolalaista),280 000 sairasta tai haavoittunutta,1 997 panssariajoneuvoa,2 108 tykkiä,917 lentokonetta Taistelu Berliinistä (usein myös muodossa Berliinin sortuminen) oli toisen maailmansodan viimeisiä taisteluita Euroopassa. Neuvostoliiton puna-armeija ja sen mukana taistelleet puolalaiset joukot hyökkäsivät Saksan pääkaupunkiin Berliiniin idästä ja etelästä. Saksalaiset olivat sekä määrältään että aseistukseltaan alivoimaisia – kaupunkia puolustavat olivat pääasiassa lapsisotilaita Hitler-Jugendista sekä erittäin huonosti aseistettuja puolisotilaallisten kodinturvajoukkojen Volkssturmin jäseniä. Taistelujen päättyessä toukokuussa 1945 Berliini oli valloitettu. Adolf Hitler ja useat muut Saksan johtohenkilöt olivat tehneet joko itsemurhan tai vangittu. Viisi päivää myöhemmin Saksa antautui ehdoitta liittoutuneille. Neuvostoliiton puna-armeija mursi saksalaisten puolustuksen Veiksel-joella 12. tammikuuta 1945
Filip IV (Espanja)

Filip IV (esp. Felipe IV; 8. huhtikuuta 1605 Valladolid, Kastilian kuningaskunta – 17. syyskuuta 1665 Madrid, Kastilian kuningaskunta) oli Espanjan, Napolin ja Sisilian kuningas sekä hallitsijanimellä Filip III viimeinen espanjalainen Portugalin kuningas. Hän hallitsi Espanjaa vuodesta 1621 aina kuolemaansa saakka sekä Portugalia vuodet 1621–1640. Felipe Domingo Víctor de la Cruz de Austria y Austria oli Espanjan kuninkaan Filip III:n ja Margareeta Itävaltalaisen vanhin poika. Hän kuului Habsburg-sukuun ja oli viimeinen habsburgilainen Portugalin valtaistuimella. Hänellä oli seitsemän sisarusta, joista kolme kuoli jo lapsina. Hänen vanhempi sisarensa Anna Itävaltalainen avioitui Ranskan kuningas Ludvig XIII:n kanssa vuonna 1615 ja nuorempi sisarensa Maria Anna Espanjalainen avioitui Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Ferdinand III:n kanssa vuonna 1631. Nuorempi veli Carlos kuoli 24-vuotiaana naimattomana vuonna 1632. Nuorimmasta veljestä Ferdinandista tuli kardinaali, Espanjan Alankomaiden käskynhaltija, Toledon arkkipiispana ja kenraali. Vuonna 1611 pääministerinä toiminut Filip III:n vaikutusvaltainen suosikki, Lerman herttua Francisco Gómez de Sandoval nimitti itsensä kruununprinssin opettajaksi ja vanhemmaksi hovimestariksi varmistaakseen oman valtansa prinssin seurueessa
Arundhati Roy

Booker-palkinto 1997 Arundhati Roy (malajalamiksi അരുന്ധതി റോയ്, Arundhati Rōy, hindiksi अरुंधती राय, Arundhatī Rāy; koko nimeltään Suzanna Arundhati Roy; s. 24. marraskuuta 1961 Shillong, Meghalaya, Intia) on intialainen kirjailija ja kansalaisaktivisti. Hän sai Booker-palkinnon vuonna 1997 esikoisromaanillaan Joutavuuksien jumala (The God of Small Things). Romaanin lisäksi hän on kirjoittanut elokuvakäsikirjoituksia, esseitä ja esseekokoelmia. Royn toinen romaani, The Ministry of Utmost Happiness (Äärimmäisen onnen ministeriö (suom. Hanna Tarkka)), ilmestyi 2017. Royn vanhemmat erosivat hänen ollessaan hyvin nuori. Hän muutti äitinsä, naisaktivisti Mary Royn kanssa äidin kotiseudulle Aymanamiin Keralaan. Myös Joutavuuksien jumalan tapahtumat sijoittuvat Aymanamin kaupunkiin. Roy on koulutukseltaan arkkitehti.
Scream (elokuva)

Scream on Wes Cravenin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka valmistui vuonna 1996, ja josta tuli nopeasti kuuluisa kulttielokuva. Scream on slasher-kauhun tunnetuimpia teoksia ja osin myös parodia lajityypistä. Pääosin sama tuotantoryhmä on tehnyt elokuvalle kolme jatko-osaa, Scream 2 (1997), Scream 3 (2000) ja Scream 4 (2011). Elokuva oli myös tuottoisimpia slasher-kauhuelokuvia, kunnes Halloween julkaistiin vuonna 2018. Idyllisessä amerikkalaisessa pikkukaupungissa Woodsborossa murhataan raa'asti kaksi paikallista lukiolaista, Casey Becker (Drew Barrymore) ja Steven Orth (Kevin Patrick Walls). Noin vuosi aiemmin samalla paikkakunnalla Sidney Prescottin (Neve Campbell) äiti, Maureen (Lynn McRee), raiskattiin ja murhattiin. Maureenin murhasta Sidneyn todistuksen perusteella tuomitun Cotton Wearyn (Liev Schreiber) syyllisyys alkaa vaikuttaa epävarmalta, koska murhaajan pukua myytiin monissa eri liikkeissä. Murhaaja hyökkää seuraavaksi Sidneyn kimppuun mutta epäonnistuu yrityksessään. Sidneyn poikaystävä Billy Loomis (Skeet Ulrich) pidätetään murhaajaksi epäiltynä, mutta hänet vapautetaan puhelintietojen perusteella ja epäillyksi nousee Sidneyn isä Neil (Lawrence Hecht).
Claus von Stauffenberg

Claus Philipp Maria Justinian Schenk Graf[a] von Stauffenberg (15. marraskuuta 1907 – 21. heinäkuuta 1944) oli saksalainen Wehrmachtin upseeri ja aristokraatti. Yleisesikuntaeversti von Stauffenberg toteutti 20. heinäkuuta 1944 epäonnistuneen pommiattentaatin Adolf Hitleriä vastaan. Von Stauffenberg kadotti jo varsin varhain uskonsa Hitleriin, ja lopullinen isku oli vakava haavoittuminen Pohjois-Afrikassa, kun brittiläiset hävittäjäkoneet tulittivat hänen komentoautoaan. Stauffenberg menetti vasemman silmänsä, oikean kätensä sekä kaksi sormea vasemmasta kädestä. Haavoittumisen vuoksi hänet siirrettiin esikuntatehtäviin Berliiniin. Tällöin hän sanoi vaimolleen: ”Saksan pelastamiseksi on tehtävä jotain.” Kesäkuussa hänet ylennettiin everstiksi, ja hän pääsi kenraali Friedrich Olbrichtin esikuntapäällikkönä osallistumaan johtajan päämajassa pidettyihin tilannekatsauksiin. Von Stauffenbergillä oli keskeinen rooli Hitlerin surmaamiseen tähdänneessä salaliitossa, johon myös hänen esimiehensä kenraali Olbricht kuului. Hänen pääsynsä päämajaan mahdollisti tämän hankkeen
Eustace Ruikku

Eustace Clarence Ruikku (engl. Eustace Clarence Scrubb) on C. S. Lewisin Narnian tarinat -kirjasarjan päähenkilöitä. Hänestä kerrotaan kirjoissa Kaspianin matka maailman ääriin sekä Hopeinen tuoli, ja lisäksi hän on sivuhahmo Narnian viimeisessä taistelussa. Elokuvassa Narnian tarinat: Kaspianin matka maailman ääriin (2010) Eustacea esittää Will Poulter. Eustace on vanhempiensa Haroldin ja Albertan ainut lapsi. Vanhemmat ovat sivistyneitä, kasvissyöjiä, ehdottoman raittiita eivätkä tupakoi. Eustacella ei ole ystäviä ja hän lukee ahkerasti kirjoja. Eustace on heikko, mutta hän rakastaa toisten komentelua ja aikoo käyttää hyväkseen kaikki tilaisuudet päästäkseen kiusaamaan serkkujaan Lucya ja Edmundia, jotka ovat tulossa kylään kesälomalla. Lucy ja Edmundkaan eivät pidä Eustacesta, joten he eivät ole kovin iloisia lomanviettopaikastaan. Eustace on kuullut serkkujensa puhuvan Narniasta, mutta hän ei usko toisen maailman olemassaoloon
Akonitiini

Akonitiini eli akoniitti-alkaloidi, on kasviperäinen myrkky, jota on muun muassa ukonhatun (Aconitum napellus) juurimukuloissa ja muissa osissa. Sitä on monissa kulttuureissa käytetty nuolimyrkkynä ja myrkkysyöteissä. Plinius kertoo, että merkittävät rikolliset tapettiin akonitiinilla, vähäisempiin käytettiin myrkkykatkoa (Conium maculatum). Akonitiinin kemiallinen kaava on C34H47NO11, moolimassa 645,74 g/mol ja CAS-numero 302-27-2.
Miriam Hopkins

Miriam Hopkins (oik. Ellen Miriam Hopkins, 18. lokakuuta 1902 Bainbridge, Georgia – 9. lokakuuta 1972 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli varakkaasta perheestä ja lähti New Yorkiin opiskelemaan balettitanssijaksi, mutta päätyikin Broadwaylle. Hän esiintyi teatterissa kunnes siirtyi elokuviin. Hän oli jopa ehdolla Scarlet O’Haran rooliin elokuvassa Tuulen viemää. Hän esiintyi elokuvassa Nämä kolme (These three, 1936) ja myös sen uusintaversiossa Huhu (Childrens hour, 1961). Mutta 1940-luvulla hänen elokuvauransa lähti laskuun ja hän palasi Broadwaylle. Miriam Hopkins oli naimisissa neljä kertaa (jokainen avioliitto päätyi eroon) ja vuonna 1932 hän adoptoi pojan. Miriam Hopkins kuoli sydänkohtaukseen 69-vuotiaana.
Glory (vuoden 1989 elokuva)

Glory on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen sotaelokuva, joka seuraa massachusettsilaisen vapaaehtoisrykmentin vaiheita Yhdysvaltojen sisällissodassa. Kyseessä oli ensimmäinen Yhdysvaltain maavoimien yksikkö, joka koostui pelkästään afroamerikkalaisista lukuun ottamatta upseereja. Elokuvan on ohjannut Edward Zwick ja käsikirjoituksen on sovittanut Kevin Jarre kirjoista One Gallant Rush, jonka on kirjoittanut Peter Burchard, ja Lay This Laurel, joka on Lincoln Kirstein työtä, sekä eversti Robert Gould Shaw'n muistelmista. Elokuvan päärooleissa esiintyvät Matthew Broderick, Denzel Washington, Cary Elwes, Morgan Freeman, Jihmi Kennedy ja Andre Braugher. Elokuva kuvaa rykmentin vaiheita ja eversti Shaw'n ja muiden valkoisten neekeriorjuuden vastustajien taistelua rodullisia ennakkoluuloja vastaan. Lisäksi Gloryssä käsitellään Shaw'n vaikeuksia, joita hän kohtasi yrittäessään hankkia tarpeita joukolleen, ja rykmentin miesten taistelua todistaa itselleen, että ovat todellisia miehiä, ja tarpeeksi arvokkaita taistellakseen valkoisten rinnalla. Kliimaksissa kuvataan Unionin hyökkäystä Fort Wagnerin tukikohtaan, missä rykmentti kärsi kovia tappioita, mutta osoitti urhoollisuutensa. Glory voitti kolme Oscaria ja yhden Golden Globen. Denzel Washington palkittiin sekä parhaasta miessivuosan Oscarista että Golden Globella. Lisäksi elokuvalle meni Oscarit kuvauksesta ja äänityksestä. James Horner voitti Grammy-palkinnon parhaasta sävellyksestä elokuvaan tai televisioon. American Film Institute valitsi sen vuonna 2006 sadan kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon
Nasarealaiset

Nasarealaiset olivat essealaisiin kuuluva juutalainen lahko Galileassa, muinaisessa Palestiinassa ajanlaskun alun aikoihin. Nasarealaiset vastustivat fariseusten ja saddukealaisten ankaraa laintulkintaa. Liike oli saanut paljon vaikutteita kreikkalaisesta filosofiasta ja pyrki myös miesten ja naisten väliseen tasa-arvoon. Joidenkin tutkijoiden mukaan kristinuskon Jeesus Nasaretilainen oli mahdollisesti nasarealainen.lähde? Teorian mukaan hänen kuolemansa jälkeen kirjoitetuissa kreikankielisissä evankeliumeissa hänen epiteettinsä Ναζωραῖος ("Nazoraios") ilmeisesti tulkittiin virheellisesti tarkoittavan hänen kotipaikkaansa, Nasaretia, jota ei Jeesuksen elinaikana kuitenkaan olisi vielä ollut olemassa. Monet tutkijat ovat kuitenkin sitä mieltä, että Nasaret on ollut olemassa ajanlaskun alussa, vaikkakin se on ollut erittäin pieni kylä. Jeesuksen yhteyttä nasarealaisten kanssa ei ole kyetty varmuudella osoittamaan ja hänen opetuksensa poikkeaa essealaisten opetuksesta sen perusteella, mitä Qumranin löytöjen perusteella aiheesta tiedetään.
Georgian demokraattinen tasavalta

Georgian demokraattinen tasavalta (georgiaksi საქართველოს დემოკრატიული რესპუბლიკა, Sakartvelos Demok'rat'iuli Resp'ublik'a) oli vuosina 1918–1921 ensimmäinen moderni georgialainen valtio. Tasavalta luotiin Venäjän vallankumouksen jälkeen tsaarinvallan romahdettua. Se rajoittui pohjoisessa Venäjään ja Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavaltaan, etelässä Turkkiin, Armeniaan ja Azerbaidžaniin. Valtion pinta-ala oli noin 107,600 km² (nykyisen Georgian valtion ala on vertailun vuoksi 69,700 km²) ja sen väkiluku oli noin 2,5 miljoonaa. Kuten nykyään, pääkaupunkina toimi Tbilisi ja virallisena kielenä georgia. Transkaukasian federaation hajottua 26. toukokuuta 1918 perustettua tasavaltaa johti sosiaalidemokraattinen menševikkipuolue. Sisäisten ja ulkopoliittisten ongelmiensa vuoksi nuori valtio ei pystynyt torjumaan Neuvosto-Venäjän joukkojen hyökkäystä maahan ja romahti helmi-maaliskuussa 1921 tullakseen Georgian neuvostotasavallaksi. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen ja tsaarin kukistumisen jälkeen suurin valta Kaukasuksella oli Venäjän väliaikaisen hallituksen Transkaukasian erityiskomitealla (Ozakom eli Osobij Zakavkazskij Komitet). Kaikki neuvostot olivat Georgiassa tiukasti menševikkien hallussa. He seurasivat Petrogradin neuvoston esimerkkiä ja tukivat väliaikaishallitusta. Lokakuun bolševikkivallankumous muutti tilanteen dramaattisesti, eivätkä Kaukasian alueen neuvostot suostuneet tunnustamaan Leninin hallintoa
Aktiini

Aktiini on pallomainen, polymerisoituva 42–47 kilodaltonin (kDa) suuruinen proteiini. Se polymerisoituu muodostaen pitkiä, kuitumaisia aktiinifilamentteja eli mikrofilamentteja, jotka tukevat solun rakennetta. Ne myös osallistuvat solun jakautumiseen, jonka loppuvaiheessa aktiini muodostaa renkaan tulevien tytärsolujen välille. Monomeeristä aktiinia kutsutaan G-aktiiniksi ja polymerisoitunutta aktiinia F-aktiiniksi. Aktiinifilamentteja on runsaasti kaikkien aitotumaisten soluissa ja niiden konsentraatio voi olla parhaimmillaan yli 100μM. Solun sisällä aktiinin osuus kaikista proteiineista on jopa 5 %. Aktiineja on kuutta eri muotoa. Neljää α-aktiinia esiintyy lihassoluissa ja β- ja γ-aktiinia on muissa soluissa, ja ne eroavat vain muutaman aminohapon suhteen toisistaan. Aktiini onkin yksi eliökunnan konservoituneimmista proteiineista: esimerkiksi ihmisen ja levän aktiinit poikkeavat toisistaan vain 5 %. Aktiinifilamentit kuuluvat solun tukirangalle tärkeisiin mikrofilamentteihin eli kierteisiin säikeisiin. Mikrofilamentit koostuvat sadoista valkuaisainemolekyyleistä ja niiden tehtävä on antaa solulle muoto sekä osallistua solujen liikkumiseen kudoksissa.
Kouluikä

Ihmisen ikäkaudet Kouluiäksi eli oppivelvollisuusiäksi sanotaan sitä ikäkautta, jolloin käydään peruskoulua. Suomessa kouluikäisinä pidetään 7–16-vuotiaita, mutta monissa muissa maissa lapset aloittavat koulun jo alle 5-vuotiaina. Ranskassa, Portugalissa, Espanjassa ja Georgiassa kouluun mennään ja kouluikä alkaa jo 4–5-vuotiaina. Kouluiässä lapsen aivot kehittyvät ja myös ymmärrys, taidot, motoriikka ja luovuus kehittyvät. Tärkeitä koulussa opittavia taitoja ovat mm. lukeminen, kirjoittaminen ja laskeminen. Kouluiässä myös lapsi voi olla kapinoivampi ja väkivaltaisempi. Kouluiässä myös lapsen keskittymiskyky kasvaa. Yleisesti kouluiän lopulle tai keskivaiheille osuu kasvupyrähdys, jolloin lapsi kasvaa noin 6–15 cm. Luut lapsella vahvistuvat, pitenevät ja tarvitsevat enemmän kalsiumia. Energia purkautuu joskus varhaisessa kouluiässä villiintymisenä ja yli-innokkaana touhuamisena. Lapsi yleensä syö enemmän ja tarvitsee enemmän ravintoa kuin aikaisemmassa lapsuudessa
Trieste (batyskafi)

Trieste oli syvänmeren tutkimusalus, erikoistunut sukellusvene eli batyskafi, joka vuonna 1960 laskeutui ensimmäisenä aluksena Mariaanien haudan syvimpään kohtaan. Sveitsiläinen professori Auguste Piccard ja hänen poikansa Jacques Piccard suunnittelivat kaksipaikkaisen aluksen, joka rakennettiin Navalmeccanicalla Triestessä Italiassa. Alus laskettiin vesille elokuussa 1953, jolloin ensisukelluksen kymmenen metrin syvyyteen tekivät isä ja poika Piccard. Mariaanien haudan tutkimusten (Project Nekton) aikoihin 70 tonnia painava Trieste koostui 15 metriä pitkästä suuresta yläosasta ja halkaisijaltaan 2,16-metrisestä pallonmuotoisesta painekammiosta. Pääosan yläosasta muodostivat nostetta varten rakennetut bensiinillä täytettävät yhteistilavuudeltaan 85 m³ olevat kammiot. Aluksen kummassakin päässä oli vedellä täytettävät painolastitankit. Yläpinnalla oli kaksi sähköllä toimivaa potkuria. Aluksen alkuperäinen teräskammio oli suunniteltu toimimaan maksimissaan kuuden kilometrin (20 000 jalkaa) syvyydessä. Se vaihdettiin Saksassa Essenissä Krupp-Maschinenbaun valmistamaan kammioon. Uuden, 13 tonnin painoisen painekammion seinämä oli 12,7 senttimetriä paksu. Siinä oli kaksinkertainen pleksilasinen ikkuna. Alkuperäistä Societie Ternin valmistamaa teräspalloa käytettiin myöhemmin Trieste II -aluksessa
Umlaut

Umlaut on kielitieteellinen termi, jolla tarkoitetaan erityisesti germaanisissa kielissä tapahtuvaa vokaalien muutosta takavokaaleista etuvokaaleiksi. Vokaalinmuunnos on erityisen tunnettu saksan kielessä, josta myös sen nimi (um = ’toisin’ eli muutos ilmaiseva etuliite; Laut = ’ääni’) tulee. Saksassa umlautiksi kutsutaan myös näin syntyviä etuvokaaleja ü, ä ja ö, joita erottaa niitä vastaavista takavokaaleista kaksi kirjaimen päälle asetettua pistettä. Suomen ä ja ö eivät kuitenkaan ole vokaalinmuutoksen tuloksia vaan ne ovat omia itsenäisiä kirjaimiaan. Germaanisissa kielissä umlaut-tyyppinen vokaalinmuunnos tapahtuu sanan sisällä olevan takavokaalin muuttuessa sitä vastaavaksi etuvokaaliksi seuraavan tavun i-kirjaimen vaikutuksesta. I-äänteen paikalla voi olla myös j-äänne, ja kielen kehittyessä monesti myös e-kirjain. Eri germaanikielissä umlaut-ilmiö esiintyy muun muassa substantiivien monikkoja, adjektiivien vertailumuotoja sekä verbien aikamuotoja muodostettaessa. Erityisen tyypillinen se on saksan kielessä monikkoja muodostettaessa. Nykysaksassa konsonanttiin päättyvä sana saa monikossa tyypillisesti loppuunsa e-kirjaimen ja mahdollisesti vielä muuta. Tämä e-kirjain (vanhassa saksassa usein i) mukauttaa sanan sisällä olevan vokaalin äänneasua. Niinpä esimerkiksi sana Hut, ’hattu’, muuttuu monikossa muotoon Hüte, ja sana Mann, ’mies’, vastaavasti muotoon Männer. Samoin diftongien ääntämys muuttuu, joten Haus, ’talo’, on monikossa Häuser
Napoléon Eugène Louis Bonaparte

Napoléon Eugène Louis Bonaparte, Fils de France, prince impérial (16. maaliskuuta 1856 Pariisi, Ranskan toinen keisarikunta – 1. kesäkuuta 1879 Zulumaa) oli ranskalainen keisarillinen prinssi. Hän oli Ranskan keisari Napoleon III:n ja espanjalaissyntyisen keisarinna Eugénie de Montijon ainoa lapsi. Isänsä kuoltua vuonna 1873 Napoléon Eugène Louisista tuli 16-vuotiaana Bonaparten suvun pää, ja hänen kannattajansa julistivat hänet keisari Napoleon IV:ksi. Hänen kuvansa ja keisarillisen arvonimensä sisältäviä epävirallisia rahoja lyötiin Brysselissä juhlistamaan hänen täysi-ikäiseksi tuloaan vuonna 1874. Ranskan–Preussin sodan puhjetessa vuonna 1870 Napoléon Eugène Louis seurasi isäänsä rintamalle ja joutui taisteluihin Saarbrückenissä. Kun sota alkoi kääntyä keisarikunnan tappioksi, hän pakeni Ranskasta ja asettui perheen kanssa Camden Placelle Chislehurstiin, Kentiin, Englantiin. Käytyään koulunsa Englannissa Bonaparte liittyi Britannian armeijaan ja valmistui Woolwichin upseerikoulusta erinomaisin arvosanoin vuonna 1875. Vuonna 1879 hän lähti vapaaehtoisena eteläiseen Afrikkaan osallistuakseen Zulu-sotaan. Kenraaliluutnantti Frederick Thesiger, lordi Chelmsford pyrki pitämään yli-innokkaaksi osoittautuneen Bonaparten päämajassaan, mutta tämä päästettiin sekavien ohjeiden vuoksi kuitenkin tiedusteluretkille. Hän ystävystyi ranskaa puhuvan luutnantti Jahleel Careyn kanssa
Tartessos

Tartessos oli satamakaupunki Iberian niemimaan etelärannikolla, Guadalquivir-joen suulla (nykyisin Espanjan Andalusiaa). Se oli olemassa ainakin vuosina 1000-600 eaa. Vuoden 1000 eaa. paikkeilla foinikialaisilla tiedetään olleen yhteyksiä kaupunkiin, mutta mitä ilmeisimmin kaupunki oli ollut olemassa jonkun aikaa ennen sitä. Tartessolaiset olivat kauppiaita ja merenkulkijoita, ja heidän arvellaan käyneen Englannissa, tarkemmin sanottuna Cornwallissa ostamassa tinaa. Toinen mahdollisuus on että tina oli löytynyt heidän oman jokensa yläjuoksulta, nyttemmin ehtyneistä kaivoksista. Tina oli pronssikaudella tärkeää, sillä se on toinen pronssin pääraaka-aineista. 500-luvulla eaa. Tartessos katosi historiasta varsin nopeasti ja selittämättömästi.