nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Linnakesaaret

Linnakesaaret – Rannikkolinnakkeiden elämää sodassa ja rauhassa on Ove Enqvistin ja Heikki Tiilikaisen teos, joka käsittelee Suomen rannikon linnakesaaria. Teos on ilmestynyt 2014, ja sen on kustantanut Tammi. Teoksen alkusanat on kirjoittanut kenraali Jaakko Valtanen, joka on kirjoittajien mukaan toiminut teoksen oltermannina. Kirjoittajista Enqvist on komentaja evp., oppiarvoltaan sotatieteiden tohtori, Tiilikainen on everstiluutnantti evp. Molemmilla on takanaan pitkä ura rannikkopuolustuksessa, ja kumpikin on kirjoittanut useita tietoteoksia.. Teoksen pääpaino on rannikkotykistön kolmessa ensimmäisessä vuosikymmenessä. Teos alkaa katsauksella kehitykseen ennen Suomen itsenäisyyttä, sen jälkeen on vuorossa rannikkotykistön synty Suomeen. Sitten siirrytään 1920-1930-lukujen kautta sotavuosiin sekä lopuksi lyhyesti sodan jälkeisiin vaiheisiin. Mukana on muutamia sivun mittaisia elämäkertoja, joita ei ole sisällysluettelossa erikseen mainittu. Teoksen lopussa on lähdeluettelo sekä hakemisto, joka sisältää henkilöitä, paikkoja ja organisaatioita
Dikloraani

Dikloraani eli 2,6-dikloori-4-nitroaniliini eli DCNA (C6H4Cl2N2O2) on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineiden valmistamiseen ja fungisidina eli siententorjunta-aineena. Dikloraanin käyttö fungisidina kiellettiin Euroopan unionin alueella Euroopan komission päätöksellä kesäkuussa 2011. Dikloraani on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuotiimiin kuten metanoliin, asetoniin ja kloroformiin. Dikloraanin sienten kasvua estävä ominaisuus perustuu siihen, että yhdiste estää ribosomin ja RNA:n välisen kompleksin muodostumisen ja sitä kautta myös proteiinisynteesi estyy. Se on tehokas muun muassa Botrytis-, Monilinia-, Rhizopus-, Sclerotina- ja Sclerotium-sukujen homeita vastaan. Dikloraania valmistetaan klooramalla joko p-nitroaniliinia tai 4-nitroaniliini-2-sulfonihappoa vesiliuoksessa. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu monokloorattu tuote. Dikloraania käytetään fungisidina hedelmä- ja kasvisviljelmillä muun muassa salaatti-, peruna-, raparperi, kirsikka- ja persikkaviljelmillä. Yhdisteestä valmistettavaa diatsoniumsuolaa käytetään keltaisten, oranssien ja ruskeiden atsovärien valmistuksessa.
Bryan Hopkins

Bryan Hopkins (s. 26. lokakuuta 1983 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän pelasi urallaan Suomen, Belgian, Ukrainan, Kreikan ja Israelin pääsarjoissa sekä EuroChallengessa ja Baltian liigassa. Hopkins pelasi high school -koripalloa Lincolnissa samassa joukkueessa Chris Boshin kanssa. Joukkue ei hävinnyt kauden aikana kertaakaan. Yliopistossa Hopkins edusti SMU:ta vuosina 2002–2006. Yliopiston jälkeen Hopkins siirtyi pelaamaan Eurooppaan, Ukrainan pääsarjaan. Seuraavalla kaudella hän siirtyi belgialaiseen Liège Basketiin. Viisi kautta, vuodet 2008–2013, Hopkins edusti belgialaista Antwerp Giantsia, joka pelasi maan pääsarjan lisäksi EuroChallengea. EuroChallenge-kaudella 2012–2013 Hopkins teki sarjan yhden ottelun ennätyksekseen 42 pistettä, ja samalla kierroksella hänet valittiin kierroksen pelaajaksi. Kauden 2013–2014 Hopkins aloitti Israelin pääsarjassa, ja siirtyi kesken kauden Kreikan pääsarjaan
John Wilkes

John Wilkes (17. lokakuuta 1725 – 26. joulukuuta 1797) oli englantilainen radikaali, lehtimies ja poliitikko, josta tuli liberalismin symboli, kun hänet suljettiin useita kertoja pois parlamentista. John Wilkes valittiin ensimmäisen kerran parlamentin jäseneksi vuonna 1757. Middlesexin vaalipiirin vaalitaistelussa hän puolusti äänestäjiensä enemmänkin kuin parlamentin alahuoneen oikeutta valita edustajansa. Vuonna 1768 hänen kannattajiensa vihaiset protestit tukahdutettiin St George's Fieldsin verilöylyssä. Vuonna 1771 hän oli apuna taivuteltaessa hallitus hyväksymään painotalojen oikeus julkaista parlamentin keskusteluja. Vuonna 1776 hän esitteli parlamentissa ensimmäisen parlamenttiuudistuksen. Yhdysvaltain vapaussodan aikana hän tuki kapinallisia lisäten suosiotaan heidän keskuudessa. Toisaalta vuonna 1780 hän komensi asevoimia, jotka auttoivat lopettamaan Gordonin kapinan, jossa vastustettiin katolisten oikeuksien palauttamista. Kapinan tukahduttaminen vähensi hänen suosiotaan radikaalien joukossa. Tapaus oli käännekohta, joka johti Wilkesin tukemaan yhä enemmän konservatiivista politiikkaa, mikä aiheutti tyytymättömyyttä edistyksellisten ja radikaalien pieni- ja keskituloisten kannattajiensa joukossa
Yrjö Saastamoinen

Yrjö Herman Saastamoinen (11. heinäkuuta 1888 Kuopio – 1. syyskuuta 1966 Kuopio) oli suomalainen diplomaatti ja toimitusjohtaja. Saastamoisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Herman Saastamoinen ja Alexandra Tengman. Hänen veljiään olivat vuorineuvos Onni Saastamoinen ja suurlähettiläs Armas Saastamoinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja opiskeli useissa ulkomaisissa yliopistoissa 1908–1914. Saastamoinen oli Suomen Berliinin lähetystön avustajana 1918, ulkoministeriön 2. sihteerinä 1919, vt. valtuutettuna Haagissa 1919, asiainhoitajana Haagissa ja Brysselissä 1920−1921, Madridissa ja Lissabonissa 1921–1922 sekä Haagissa, Brysselissä ja Luxemburgissa 1923–1926. Hänestä tuli erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri 1927. Diplomaattitehtävien jälkeen Saastamoinen toimi H. Saastamoinen Oy:n, Saastamoisen Faneri Oy:n ja H
Ernst Sohn

Ernst Sohn (koko nimeltään Friedrich (Fredrik) Ernst Oswald Sohn) (1874–1957) oli Uuraassa asunut, ns. baltiansaksalaista, alkujaan itävaltalaista sukujuurta oleva suomalainen laivanvarustaja. Hänet luetaan vuoden 1945 laiva- ja laivanvarustajarekisterissä koivistolaisiin laivanvarustajiin. Ernst Sohn & Company Ltd:n Uuraassa sijainnut kaksikerroksinen konttori- ja asuintalo tuhoutui tulipalossa 13. maaliskuuta 1934. Hirsirakenteinen talo oli rakennettu vuonna 1923. Varsinaisen varustamotoimintansa Sohn aloitti Helsingissä vuonna 1935, jonka jälkeen varustamo muutti vuonna 1939 Koivistolle. Sodan takia toiminta siirrettiin Poriin ja takaisin Itä-Suomeen Viipuriin heti jatkosodan alussa vuonna 1941. Karjalasta hän joutui taas siirtämään toimintansa Helsinkiin vuonna 1944 jatkosodan ja Neuvostoliiton Karjalan kannakselle suorittaman suurhyökkäyksen takia. Hänellä oli oman perheen lisäksi yksi avioton tytär, Katri Cecilia Hallikainen (myöh. Närvänen) (1911–2010), joka asui Sohnin työntekijänä toimineen Katrin äidin, Hilma Hallikaisen (1891–1956) luona Uuraassa. Ernst Sohn perusti vuonna 1905 Viipuriin rekisteröidyn laivameklariyrityksen, joka toimi Uuraasta käsin
Pohjalanjärvi

Pohjalanjärvi (entiseltä nimeltään Rautajärvi ) on kuivatettu järvi Pirkanmaalla Sastamalan Rautajoella Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueella. Järven kuivaushanke käynnistyi 1800-luvulla ja sitä on jatkettu 2000-luvullakin. Kuivatus oli sikäli täydellinen, että koko järven pohja on nykyään peltomaata. Alue tunnetaan nimellä Pohjalanjärvi. Järven mitoista voi saada käsityksen, jos vertaa Kalmbergin kartastossa piirrettyä Pohjalanjärveä Rautaveden rantaviivaan. Tällöin voisi arvioida järven pohjois-etelä-suuntaiseksi pituudeksi arvioida 1,6 kilometriä ja tälle poikittaiseksi leveydeksi 1,0 kilometriä. Eteläpäässä, jossa sijaitsi Rautajoen luusua, oli noin 500 metriä pitkä lahti. Nykyinen Rautajoki laski järveen sen pohjoispäässä. Kartastossa järven nimeksi oli kirjoitettu "Pohjala träsk". Järvellä oli aikoinaan myös toinen nimitys, Rautajärvi. Daniel Ekmanin kartassa 1700-luvun alusta Pohjalanjärvi on piirrettynä kartan reunaan hieman epämääräisen muotoisena. Sen nimi on kirjoitettu "Pohjala träsk" ja ainoa talo sen rannalla on Pohjala
Toivo Laitinen

Toivo Vilho Kultimo Laitinen (25. marraskuuta 1905 Suomussalmi – 24. marraskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen pappi, teologian tohtori. Hän oli puolustusvoimien kenttäpiispa vuosina 1956–1968. Laitinen vihittiin papiksi vuonna 1928 ja hän väitteli teologian tohtoriksi 1953. Hän toimi rajaseutupappina Kuusamossa ja vuosina 1935–1943 Puolangan kirkkoherrana. Vuosina 1943–1956 hän oli Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliiton pääsihteerinä. Laitinen osallistui talvisotaan upseerina ja oli jatkosodan aikana Kainuun ilmasuojelualuepäällikkönä sekä Itä-Karjalan miehityshallinnon tehtävissä. Hänet ylennettiin vuonna 1967 reservin majuriksi. Hän oli muun muassa Rajaseutuliiton, Agricola-seuran ja Kotimaa-lehden toimitusneuvoston puheenjohtaja. Toivo Laitisen poika oli juristi, diplomaatti ja pankinjohtaja Paavo Laitinen.
Kansas Cityn roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

Kansas Cityn roomalaiskatolinen arkkihiippakunta (lat. Archidioecesis Kansanopolitana in Kansas) on katolisen kirkon organisaatio Kansasissa Yhdysvalloissa. Sen alueella asuu 1,3 miljoonaa henkeä, joista katolisia on 213 000. Arkkihiippakunnaksi se korotettiin vuonna 1952.
Catherine Martin

Catherine Martin (s. 26. tammikuuta 1965 Sydney, Australia) on australialainen pukusuunnittelija, lavastaja ja elokuvatuottaja. Hän on eniten Oscareita voittanut australialainen henkilö. Hänet on palkittu kahdella Oscarilla elokuvasta Moulin Rouge! sekä kahdella Oscarilla elokuvasta The Great Gatsby – Kultahattu. Lisäksi hän on voittanut viisi Bafta-palkintoa ja Tony-palkinnon.
Peter Wallenberg (vanhempi)

Peter "Pirre" Wallenberg (29. toukokuuta 1926 Tukholma, Ruotsi – 19. tammikuuta 2015 Värmdö) oli ruotsalainen yritysjohtaja, joka toimi teollisuudessa ja rahoitusalalla. Hänestä tuli konsernin johtaja hänen isänsä kuoltua 1982. Hän Wallenberg-säätiön puheenjohtaja lähes kuolemaansa saakka. Hän oli oikeustieteen kandidaatti, Tukholman yliopiston kunniatohtori ja Investorin kunniapuheenjohtaja. Wallenberg kuului Wallenbergien pankkisukuun, jonka juuret ovat Itä-Götanmaalla. Hänen vanhempansa olivat Marcus Wallenberg nuorempi, (1899–1982) ja Dorothy Mackay.
Yrjö Lako

Yrjö Vihtori Lako (vuoteen 1935 Lindfors; 3. kesäkuuta 1896 Ulvila – 18. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri. Lako kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1917. Hän liittyi sisällissodan puhjettua vapaaehtoisena Venäjänsaaren retkikuntaan ja osallistui taisteluihin Karjalan rintamalla. Hän valmistui sotakorkeakoulusta vuonna 1930 ja palveli sen jälkeen yleisesikuntaupseerina. Lako oli puolustusministeriön sotavarustustoimiston päällikkönä 1938–1940 ja talvisodan aikana toimistopäällikkönä päämajassa. Jatkosodan alussa hän oli I armeijakunnan huoltopäällikkönä. Sodan jälkeen Lako oli päämajan huolto-osaston osastopäällikkönä 1944–1949 ja puolustusministeriön erikoistehtävissä 1949–1950. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1950.
Papágou

Koordinaatit: 37°59′19″N, 23°47′47″E Papágou (kreik. Παπάγου; kath.kreik. Παπάγος, Papágos) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Papágou-Cholargóksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Παπάγου, Dimotikí Enótita Papágou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Pohjois-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 13 699 (vuonna 2011). Papágou sijaitsee Ymittós-vuoren länsipuolella noin kuusi kilometriä Ateenan keskustasta itään. Se on Ateenan esikaupunkialuetta. Kaupunki on nimetty kenraali Aléxandros Papágoksen mukaan. Tämä johti Kreikan armeijaa toisessa maailmansodassa sekä hallituksen joukkoja Kreikan sisällissodassa. Papágou oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Papágou-Cholargóksen kunnaksi yhdessä Cholargóksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi
Hans Gustaf Snellman

Hans Gustaf Wilhelm Snellman (28. syyskuuta 1910 Helsinki – 23. kesäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen asianajaja ja monien yritysten johdossa vaikuttanut asiantuntija. Snellmanin vanhemmat olivat varatuomari, asianajaja Hannes Snellman ja Sara Wilhelmiina von Knorring. Hän tuli ylioppilaaksi Svenska Samskolanista 1932, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1938 ja sai varatuomarin arvon 1943. Snellman työskenteli isänsä asianajotoimistossa, jonka omistajaksi hän tuli 1942. Toimiston erikoisalaa oli alusta pitäen liikejuridiikka ja kansainvälinen kauppa. Snellmanin aikana toimisto menestyi ja laajeni huomattavasti. Liikejuristin kokemustaan Snellman hyödynsi useiden eri teollisuuden ja kaupan alan yritysten johtoelimissä. Suomen Asianajajaliiton hallituksen jäsen hän oli 1962–1970. Snellman toimi 1940–1952 Suomen Punaisen Ristin juristina, mistä tehtävästä hän päätyi marsalkka Mannerheimin henkilökohtaiseksi lakimieheksi. Hän hoiti myös Mannerheim-säätiötä, jolle marsalkka testamenttasi omaisuutensa, ensin säätiön sihteerinä ja asiamiehenä, sitten hallituksen jäsenenä ja lopulta puheenjohtajana
Eino S. Rahikainen

Eino Samuli Rahikainen, ekonomi, (17. marraskuuta 1914 Sortavala – 4. elokuuta 1979 Kuhmo) oli monipuolinen musiikki- ja hallintomies, joka vaikutti voimakkaasti muun muassa Vaasan Oopperan perustamiseen ja alkuvuosien menestykseen toimimalla yhdistyksen perustajajäsenenä sekä puheenjohtajana ja solistina vuoteen 1966 asti. Hän lauloi I-tenoria sekä solistiosuuksia YL:ssä, mieskuoro Pohjan Miehissä, Suomen Laulussa ja Laulu-Miehissä. Rahikainen oli varajohtaja YL:ssä vuosina 1945–1947, Pohjan Miehissä varajohtaja ja varapuheenjohtaja vuosina 1956–1966. Lisäksi hän oli taitava pianisti. Viimeisinä elinvuosinaan hän toimi Teneriffalla turistikanttorina. Rahikainen kirjoitti kirjoja (Saikkonen Osakeyhtiö 1898–1948, Vienan prihan tie, Hallmann tek’ sen, Elämälle kiitos), televisiokäsikirjoituksia ja radio-ohjelmia. Hänen ääntään kuultiin 1940–1950-lukujen vaiheessa usein elokuvien mainos- ja alkufilmien selostajana. Vuonna 1945 hän voitti Yleisradion selostajakilpailun yleisöäänestyksen. Rahikaisen merkittävin työura oli Lassila & Tikanoja Oy:n palveluksessa, jossa hän toimi sodan jälkeen tukkukauppa L&T:n Helsingin-konttorin konttoripäällikkönä, ja vuodesta 1953 konsernin hallintojohtajana Vaasassa. Eino S
Távros

Koordinaatit: 37°58′16″N, 23°41′29″E Távros (kreik. Ταύρος) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Moscháto-Távroksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ταύρου, Dimotikí Enótita Távrou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Etelä-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 14 972 (vuonna 2011). Távros, suomeksi ”Härkä”, on Ateenan esikaupunkialuetta ja sijaitsee vain noin kolme kilometriä Ateenan keskustasta lounaaseen ja noin viisi kilometriä Pireuksesta koilliseen. Kaupungissa sijaitsee Távroksen metroasema. Távros oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Moscháto-Távroksen kunnaksi yhdessä Moscháton kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
A. P. Arvelo

Armas Pietari Arvelo, sukunimi vuoteen 1906 Achrén (29. kesäkuuta 1886 Uskela – 13. lokakuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen vankeinhoitolaitoksen ylijohtaja. Arvelon vanhemmat olivat maanviljelijä Magnus Achrén ja Johanna Kristina Ahlfors. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun reaalilyseosta 1906 ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen alemman ja ylemmän hallintotutkinnon 1911 ja oikeustutkinnon 1913. Arvelo sai varatuomarin arvon 1916. Arvelo oli Suomen senaatin palveluksessa 1911–1917, vankeinhoitohallituksen kanslistina 1917, senaatin kanslistina 1918 ja vankeinhoitohallituksen ja vankeinhoitoviraston ylijohtajana 1920–1945. Hän joutui eroamaan virasta vankeinhoitolaitokseen kohdistuneen voimakkaan kritiikin vuoksi. Viimeksi Arvelo oli Helsingin panttilainakonttorin toimitusjohtajana 1946–1959. Hän oli vankilaoikeuden puheenjohtajana 1932–1945, Suomen Vankeusyhdistyksen johtokunnan puheenjohtajana 1920–1932 sekä useiden valtion komiteoiden puheenjohtajana. Arvelo oli myös Uudenmaan läänin vaalipiirin keskuslautakunnan puheenjohtajana 1936–1948. Arvelo oli naimisissa 1913–1959 kansakoulunopettaja Lempi Ihanelma Lehtiön (1881-1959) kanssa
Osmo Lappo

Osmo Tapio Lappo, vuoteen 1951 Lehtonen (s. 6. joulukuuta 1927 Helsinki) on suomalainen arkkitehti ja vuodesta 1967 Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin professori. Hänen suunnitelmiinsa kuuluu muun muassa Kajaanin, Säkylän ja Vekaranjärven varuskunnat sekä Niittykummun asuinalue (1962–1965), Kulosaaren Yhteiskoulun laajennus (1966), Leppävaaran uimahalli (1969) ja Vammalan Sylvään koulu (1973).
Chrysoúpoli

Koordinaatit: 40°59′N, 24°42′E Chrysoúpoli (kreik. Χρυσούπολη; kath.kreik. Χρυσούπολις, Chrysoúpolis) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Néstoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Χρυσούπολης, Dimotikí Enótita Chrysoúpolis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Kaválan alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 16 004 ja varsinaisen Chrysoúpolin kaupungin väkiluku 8 885 (vuonna 2011). Chrysoúpoli on Néstoksen kunnan kuntakeskus. Chrysoúpoli, suomeksi ”Kultakaupunki”, tunnettiin osmanivallan aikana nimellä Sarışaban. Nykyinen nimi on virheellinen tulkinta tämän nimen merkityksestä. Kaupunki sijaitsee noin 24 kilometriä Kaválasta itäkoilliseen ja noin 22 kilometriä Xánthista lounaaseen. Kaupungin lähellä sijaitsee Kaválan kansainvälinen lentoasema. Chrysoúpoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka
Verkkovalvonta

Verkkovalvonta tarkoittaa tietoliikenteeseen kohdistuvaa valvontaa. Siinä on kyse teknisestä pääsystä kaikkeen tietoliikenteeseen. Verkkovalvontaa käytetään useisiin tarkoituksiin. Teleoperaattorit tallentavat tietoja siltä varalta, että viranomaiset tarvitsevat niitä myöhemmin. Poliisi voi luvalla seurata tai tallentaa vakavasta rikoksesta epäillyn viestintää. Hätäkeskus voi puolestaan käyttää paikkatietoja vaarassa olevan ihmisen löytämiseksi. Teleyritykset ja Viestintäviraston Kyberturvallisuuskeskus valvovat verkkoa haittaohjelmien ja haitallisen liikenteen aiheuttajien poistamiseksi. Teleyrityksellä on velvollisuus huolehtia palvelujen tietoturvasta ja oikeus ryhtyä välttämättömiin toimenpiteisiin, kun haittaohjelmia havaitaan. Tarvittaessa ne rajoittavat tai estävät asiakkaansa liikennettä ja antavat opastusta. Suomi on muun muassa tämän johdosta yksi maailman puhtaimmista tietoliikenneympäristöistä. Tietoliikennetiedustelu tarkoittaa Suomessa tietoliikenteeseen kohdistuvaa kohdennettua tiedustelua. Aihetta pohtiva puolustusministeriön tiedonhankintaryhmä aloitti työnsä tammikuussa 2014
Atalánti

Koordinaatit: 38°39′12″N, 23°00′00″E Atalánti (kreik. Αταλάντη; transl. myös Atalándi) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Lokroín kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αταλάντης, Dimotikí Enótita Atalántis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Fthiotiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 8 267 ja varsinaisen Atalántin kaupungin väkiluku 4 978 (vuonna 2011). Atalánti on Lokroín kunnan kuntakeskus. Atalántin pieni kaupunki sijaitsee Keski-Kreikan koillisosassa sisämaassa noin kuusi kilometriä Pohjoisen Euboianlahden rannasta. Kaupunki on saanut nimensä läheisestä Atalantonísin eli Atalántin saaresta, antiikin Atalantesta. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu Atalántin arkeologinen museo. Atalánti oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Lokroín kunnaksi yhdessä Dafnoúsian, Malesínan ja Opountían kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Atalántin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Lefkas (kaupunki)

Koordinaatit: 38°50′N, 20°42′E Lefkas (kreik. Λευκάδα, Lefkáda; kath.kreik. Λευκάς, Lefkás) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Lefkaksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Λευκάδας, Dimotikí Enótita Lefkádas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Lefkaksen saarella, Lefkaksen alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 13 490 ja varsinaisen Lefkaksen kaupungin väkiluku 8 673 (vuonna 2011). Lefkaksen kaupunki on Lefkaksen saaren pääkaupunki ja Lefkaksen kunnan kuntakeskus. Lefkaksen kaupunki sijaitsee Lefkaksen saaren koillisrannikolla luonnonsataman äärellä. Se on paitsi saaren hallinnollinen myös taloudellinen ja kulttuurikeskus. Kaupungin rakennuskanta on suhteellisen uutta, koska se kärsi suuria tuhoja vuosien 1948 ja 1953 maanjäristyksissä. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa frankkilaisaikainen, 1300-luvulla rakennettu Agía Mávran linna, maanjäristyksistä säästyneet 1600- ja 1700-luvuilla rakennetut kirkot, sekä Lefkaksen arkeologinen museo. Kaupungista on siltayhteys mannermaalle
Skála (Lakonia)

Koordinaatit: 36°51′04″N, 22°39′58″E Skála (kreik. Σκάλα) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Evrótaksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Σκάλας, Dimotikí Enótita Skálas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 5 933 ja varsinaisen Skálan kaupungin väkiluku 3 067 (vuonna 2011). Skála on Evrótaksen kunnan kuntakeskus. Skálan kaupunki sijaitsee Lakonian eteläosassa noin viisi kilometriä Lakonianlahden rannasta sisämaahan, noin 33 kilometriä Spártista kaakkoon ja noin 18 kilometriä Moláoista luoteeseen. Skála oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Evrótaksen kunnaksi yhdessä Éloksen, Gerónthreen, Krokeén ja Niátan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Skálan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Bill Haywood

William Dudley ”Big Bill” Haywood (4. helmikuuta 1869 Salt Lake City – 18. toukokuuta 1928 Moskova) oli yhdysvaltalainen ammattiyhdistysaktiivi. Hän oli yksi syndikalistisen Industrial Workers of the World -ammattiliiton perustajista ja toimi myös Amerikan sosialistisessa puolueessa. Haywood tunnettiin suoraa toimintaa kannattavana aktivistina, jonka toimintamalleihin kuului lakkojen lisäksi muun muassa sabotaasi, eikä hän kaihtanut koviakaan otteita. Haywoodia syytettiin myös osallisuudesta kuvernööri Frank Steunenbergin murhaan vuonna 1905. Salt Lake Cityssä syntynyt Haywood aloitti työnteon kaivoksessa Nevadan Winnemuccassa jo yhdeksänvuotiaana. Hänen isänsä oli kuollut keuhkokuumeeseen Haywoodin ollessa vasta kolmen vuoden ikäinen. Kaivoksissa työskennellessään hän tutustui oikeistolaisen Knights of Labor -työväenjärjestön ajatuksiin ja kiinnostui radikaalista työväenliikkeestä ensimmäisen kerran vuonna 1886 Haymarketin verilöylynä tunnetun tapahtuman johdosta. Radikalismilleen hän sai lisää vahvistusta vuoden 1893 Pullmanin lakon myötä. Työskennellessään kolme vuotta myöhemmin hopeakaivoksessa Idahon osavaltiossa Haywood liittyi radikaaliin Western Federation of Miners -ammattiliittoon ja nousi sen johtokuntaan vuonna 1900. Kahden vuoden kuluttua Haywood valittiin liiton uudeksi puheenjohtajaksi yhdessä maltillisemman Charles Moyerin kanssa
Knights of Labor

Knights of Labor (suom. Työn ritarit eli Työväen ritarit, alk. Noble and Holy Order of the Knights of Labor, Työväen ritarien ylhäinen ja pyhä veljeskunta) oli Yhdysvalloissa vuosina 1869–1949 toiminut työväenjärjestö. Se oli luonteeltaan oikeistolainen liike, joka nojasi republikaaniseen ideologiaan, vastustaen sosialismia ja radikalismia. Knights of Labor oli 1880-luvuilla maan suurin ja vaikutusvaltaisin työväenjärjestö, jolla oli parhaimmillaan yli 700 000 jäsentä. 1890-luvulta lähtien sen jäsenmäärä väheni niin, että järjestön lopettaessa toimintansa vuonna 1949 jäljellä oli enää yksi 50 jäsenen osasto. Knights of Labor aloitti toimintansa Philadelphiassa räätäleiden perustamana vapaamuurarien kaltaisena salaseurana, mutta pudotti nimestään viittaukset "veljeskuntaan" vuonna 1882 ja luopui samalla jäsenrituaaleistaan. Järjestön ensimmäinen varsinainen organisoija oli irlantilaistaustainen Terence V. Powderly, ja sen jäsenistä suurin osa oli hänen tapaansa katolisia. Knights of Labor ajoi osittain samoja asioita kuin vasemmistolainen työväenliikekin. Niihin kuuluivat muun muassa kahdeksan tunnin työaika, lapsityövoiman kieltäminen sekä yleiset palkankorotukset. Sen keinovalikoimaan eivät kuitenkaan kuuluneet lakot, vaan vaatimuksia tavoiteltiin esimerkiksi boikottien kautta