nvidia/miracl-vision huggingface dataset:
Lumikko ja yhdeksän muuta

Lumikko ja yhdeksän muuta on Pasi Ilmari Jääskeläisen vuonna 2006 ilmestynyt esikoisromaani. Teoksen kustansi Atena. Kirja ilmestyi englanniksi vuonna 2013 nimellä The Rabbit Back Literature Society lontoolaisen Pushkin Pressin kustantamana. Romaani sai vuonna 2006 Kuvastaja-palkinnon.
Rogned

Rogned (962–1002) on slaavilainen muoto skandinaavisesta nimestä Ragnhild, jonka isä Ragnvald (slaavilaisittain: Rogvolod) tuli meren takaa (ilmeisesti Skandinaviasta) ja perusti Polatskin (nykyisen Valko-Venäjän alueelle) 900-luvun puolivälissä. Historioitsijat olettavat, että Rogned oli Norjan kuninkaallista Ynglinga-sukua. Noin vuonna 980 ruhtinas Vladimir Suuri vaati Polatskin ruhtinaalta Rogvolodilta tytärtä vaimokseen, mutta tytär ei suostunut, vaan halusi mennä naimisiin Vladimirin velipuolen, Kiovan ruhtinas Jaropolkin kanssa. Tästä suuttuneena Vladimir hyökkäsi Polotskiin, tappoi Rognedin vanhemmat ja pakotti Rognedin kanssaan naimisiin. Rogned synnytti Vladimirille useita lapsia, 4 poikaa: sekä 3 tytärtä: Predslava, Puolan kuningas Boleslaus I Rohkean jalkavaimo, Premislava ja Mstislava. Norjalaisen saagan mukaan Rogned osallistui salaliittoon Vladimiria vastaan ja pyysi vanhinta poikaansa Izjaslavia tappamaan Vladimirin. Sen epäonnistuttua heidät molemmat lähetettiin Polotskiin. Izjaslavin suku oli Polotskin ruhtinaskunnan hallitsijoina uudessa Izjaslavlin kaupungissa aina mongolien hyökkäyksiin asti 1200-luvulla. Vladimir kääntyi kristityksi vuonna 988 ja otti bysanttilaisen prinsessa Anna Porfyrogenitan vaimokseen. Sitä ennen Vladimirin oli erottava kaikista edellisistä vaimoistaan, myös Rognedista. Tämän jälkeen Rogned teki luostarilupauksen ja otti nimen nunna Anastasia. Noin vuonna 1825 runoilija Kondrati Rylejev kirjoitti runon Rogneda
Hakkerietiikka ja informaatioajan henki

Hakkerietiikka ja informaatioajan henki (The Hacker Ethic and the Spirit of the Information Age) on Pekka Himasen hakkerietiikkaa käsittelevä teos vuodelta 2001. Kirjan alkusanat on kirjoittanut Linus Torvalds ja jälkisanat Manuel Castells. Tekijän suomennoksen on julkaissut WSOY vuonna 2001.
Charles Huntziger

Charles Léon Clément Huntziger (25. kesäkuuta 1880 Lesneven, Finistère – 12. marraskuuta 1941 lähellä Le Vigania, Gard) oli ranskalainen kenraali. Toisen maailmansodan aikana hän allekirjoitti Ranskan antautumista merkinneen Compiègnen aselevon maansa edustajana kesäkuussa 1940 ja toimi Vichyn hallituksen sotaministerinä vuosina 1940–1941. Huntziger oli valmistunut upseeriksi Saint-Cyrin sotilasakatemiasta vuonna 1900. Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa hän toimi Balkanilla kenraali Louis Franchet d’Espèreyn komentamien ympärysvaltojen joukkojen operaatiojohtajana. Vuodesta 1933 hän oli Ranskan joukkojen komentajana Syyriassa ja vuodesta 1938 sotaneuvoston jäsenenä. Saksan hyökätessä Ranskaan vuonna 1940 Huntziger oli Ranskan 2. armeijan komentajana. Hän johti Ranskan valtuuskuntaa, joka allekirjoitti aseleposopimuksen Rethondesissa Compiègnen lähellä. Hän ryhtyi Pierre Lavalin pyynnöstä sotaministeriksi syyskuussa 1940. Huntziger allekirjoitti toukokuussa 1941 niin sanotut Pariisin pöytäkirjat, jotka antoivat Saksan armeijalle laajat valtuudet toimia Ranskan Välimeren-siirtomaissa, kuten Syyriassa
Keisari Aleksanteri II julistaa vuoden 1863 säätyvaltiopäivät avatuiksi

Keisari Aleksanteri II julistaa vuoden 1863 säätyvaltiopäivät avatuiksi (ruots. Kejsar Alexander II förklarar ständermötet 1863 öppnat) on Robert Wilhelm Ekmanin vuosina 1863–1865 maalaama suuri historiamaalaus. Maalaus esittää vuoden 1863 säätyvaltiopäivien avajaistilaisuutta 18. syyskuuta 1863 Helsingin keisarillisen palatsin (nykyinen Presidentinlinna) valtaistuinsalissa. Siihen on kuvattu tunnistettavina huomattava osa säätyvaltiopäiville osallistuneista valtiopäivämiehistä ja yleensä tuon ajan suomalaisista poliittisista vaikuttajista. Maalaus on Suomen taidehistoriassa poikkeuksellinen paitsi aiheensa, myös suuren kokonsa vuoksi. Öljymaalauksen mitat ovat 420 x 297 senttimetriä. Suomen senaatti tilasi maalauksen Ekmanilta 3 000 ruplan hinnalla. Ekman valittiin tekijäksi luultavasti siksi, että hän oli maalannut vuonna 1858 vastaavan historiamaalauksen vuoden 1809 Porvoon valtiopäivistä. Hankkeen järjesti senaattori J. V. Snellman, joka toimi myös yhteyshenkilönä taiteilijan ja tilaajan välillä
Manipurin kieli

Intia Manipuri (manipuriksi মেইতেই লোন্ meitei lon) on koillis-Intiassa Manipurin osavaltiossa puhuttu tiibetiläis-burmalainen kieli. Kielellä on vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 1,5 miljoonaa puhujaa ja sitä puhutaan Manipurin lisäksi Assamin, Länsi-Bengalin, Nagalandin, Tripuran, ja Uttar Pradeshin osavaltioissa sekä Bangladeshissa. Kielestä käytetään kansainvälisesti myös nimiä ”meitei” ja ”meithei”. Manipurista tehtiin Manipurin osavaltion virallinen kieli vuonna 1992 Intian perustuslain 71. lisäyksessä. Bangladeshissa ja Intiassa puhutut manipurin murteet eroavat toisistaan huomattavasti, joten bangladeshilaisilla ja intialaisilla puhujilla on jonkin verran vaikeuksia ymmärtää toisiaan. Yhteensä päämurteita katsotaan olevan kolme. Manipurilla on oma kirjaimistonsa meitei, joka oli käytössä 1000-luvulta 1700-luvulle asti. Sittemmin manipuria on kirjoitettu bengalin ja assamin tavoin bengalilaisella kirjaimistolla. 1900-luvun puolivälistä alkaen manipurin puhujat ovat kuitenkin alkaneet osoittaa uutta mielenkiintoa vanhaa kirjaimistoa kohtaan, ja 1980-luvulta lähtien meitei-kirjaimistoa on opetettu Manipurin osavaltion kouluissa bengalilaisten kirjainten rinnalla. Lähde: Lähde:
Tapaturmantorjuntayhdistys

Tapaturmantorjuntayhdistys (Tapaturmantorjunta ry) (TALJA) oli Suomessa vuosina 1935–1971 toiminut valtakunnallinen järjestö, jonka tarkoituksena oli herättää yleistä mielenkiintoa tapaturmien ehkäisemiseen ja niiden syiden selvittämiseen. Tapaturmantorjuntayhdistys jakaantui työturvallisuus- ja liikennejaoksiin, joista jälkimmäisestä käytettiin yleisesti lyhennettä Talja. Tapaturmantorjuntayhdistys perustettiin Helsingissä marraskuussa 1935 ja sen ensimmäinen varsinainen toimintavuosi oli 1936. Uuden yhdistyksen pääasiallinen tarkoitus oli valistustoiminta työtapaturmien torjumiseksi, mutta sääntöjen mukaan myös toiminta liikennetapaturmien ehkäisemiseksi kuului sen alaan. Yhdistyksen liikennejaos perustettiin vuonna 1938, kun vuonna 1929 toimintansa aloittanut Liikennekulttuurikomitea liittyi siihen. Vuonna 1952 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriö uskoi sille lain nojalla määrätyt tehtävät liikenneturvallisuuden kohottamiseksi Taljan hoidettaviksi, jolloin Taljasta tuli ministeriölle hyödyllinen apuelin. Tapaturmantorjuntayhdistyksen työturvallisuusjaos järjesti työturvallisuuskursseja, turvallisuuspäiviä, valistustilaisuuksia, suojeluteknisiä tarkastuksia ja suojeluvälinenäyttelyjä. Suojeluteknisillä tarkastuksilla kartoitettiin työpaikkojen erityisen vaarallisia pisteitä ja pyrittiin löytämään niihin parannuksia. Tapaturmantorjuntayhdistyksen liikennejaos toimi lähinnä asetuksen määräämänä liikenneturvallisuustyön keskuselimenä mm. kehittämällä liikennetapaturmien syiden tutkimusta, liikennesääntöjä, ajoneuvojen turvallisuusmääräyksiä, moottoriajoneuvojen kuljettajien kelpoisuusehtoja, erityisryhmien (lasten, vanhusten ja toimintarajoitteisten henkilöiden) turvallisuutta liikenteessä, liikenteen jatkuvaa tarkkailua sekä yleistä liikennevalistusta. Vuonna 1963 Tapaturmantorjuntayhdistyksen jäseninä oli kymmenen valtion laitosta, 22 vakuutusyhtiötä, 43 järjestöä, 299 työnantajaa, 315 kaupunkia, kauppalaa ja maalaiskuntaa sekä 232 henkilöjäsentä. Yhdistys julkaisi aikakauslehtiä Varokeino – Skyddsvärnet ja Talja tiedottaa – Talja meddelar
Vladimir Dal

Vladimir Ivanovitš Dal (ven. Влади́мир Ива́нович Даль, ukr. Володимир Іванович Даль, Volodymyr Ivanivytš Dal); (22. marraskuuta (J: 10. marraskuuta) 1801 Lugansk, Venäjän keisarikunta – 4. lokakuuta (J: 22. syyskuuta) 1872 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kirjailija, sanakirjantekijä ja kansatieteilijä. Vladimir Dal (Dahl) syntyi Venäjän kansalaisuuden ottaneen tanskalaisen kaivoksen lääkärin Johan Christian Dahlin, ven. Иван Матвеевич Даль; Ivan Matjevitš Dal (1764-1821) ja saksalaissyntyisen Julia Kristoforovnan, os. Freytagin kuusilapsiseen perheeseen Venäjän keisarikunnan silloisen Uuden Venäjän kuvernementin Luganskin kylässä, joka nykyisin tunnetaan Luhanskin kaupunkina Ukrainassa. Isä Johan oli teologi ja erittäin kielitaitoinen. Hän osasi saksaa, englantia, ranskaa, venäjää, jiddišiä, latinaa, kreikkaa ja hepreaa, joten Katariina II kutsui hänet Pietariin hovikirjastonhoitajan virkaan
Maithilin kieli

Maithili on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Koillis-Intiassa Biharin osavaltiossa ja Nepalissa. Sillä on vuodesta 1992 lähtien ollut virallisen kielen asema Biharissa. Maithililla on noin 30 miljoonaa puhujaa Intiassa ja noin neljä miljoonaa Nepalissa. Maithili kuuluu indoarjalaisten kielen itäiseen haaraan ja se luetaan yhdessä muun muassa bhodžpurin ja magahin kanssa bihar-kielten ryhmään. Maithilia kirjoitetaan devanagari-kirjaimistolla.
USS Anthony (DD-172)

USS Anthony (runkonumero DD 172) oli Yhdysvaltain laivaston Wickes-luokan hävittäjä, joka valmistui pian ensimmäisen maailmansodan päätyttyä. Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen Union Iron Worksiltä San Franciscosta Kaliforniasta, missä köli laskettiin 18. huhtikuuta 1918 nimettömänä hävittäjä No. 172:na. Laivastoesikunnan 1. elokuuta 1918 päivätyllä käskyllä alus nimettiin USS Anthonyksi ja laskettiin vesille 10. elokuuta kumminaan San Franciscon Canadian Bank of Commercen johtajan Bruce Heathcoten tytär neiti Grace Heathcote. Alus otettiin palvelukseen 19. kesäkuuta 1919 Mare Islandin laivastontelakalla Vallejossa Kaliforniassa ensimmäisenä päällikkönään David Alexander Scott. Varustamisen päätyttyä Anthony vieraili Santa Barbarassa, missä alus osallistui Yhdysvaltain itsenäisyyspäivän juhlallisuuksiin. Seuraavana päivänä se lähti etelään San Diegoon, jossa alus osallistui harjoitukseen ennen paluutaan San Franciscon lahdelle 19. heinäkuuta
Eilean Donan

Eilean Donan (gaeliksi Eilean Donnain) on pieni saari Skotlannin Ylämaiden länsiosassa. 1900-luvun alussa tehtyjen kunnostustöiden yhteydessä saarelle rakennettiin kävelysilta. Saarta hallitsee valokuvissa, elokuvissa ja televisiossa usein näkyvä pittoreski linna. Dornien kylästä on saarelle matkaa kilometrin verran. Saarella ei ole ollut varsinaisia asukkaita vuoden 2011 väestönlaskennassa. Saaren nimi tarkoittaa Donnánin saarta ja on saanut nimensä kelttiläisen pyhimyksen Donnán of Eiggin mukaan, joka kuoli marttyyrinä vuonna 617. Hänen kerrotaan rakentaneen saarelle kirkon, josta ei kuitenkaan ole löytynyt jälkiä. Linna on 1200-luvulta. Se oli Mackenzien suvun tukikohta aina siihen asti kunnes Englannin laivasto tuhosi sen jakobiittikapinan yhteydessä 1719. Nykyinen rakennus on peräisin 1900-luvun alusta, jolloin John Macrae-Gilstrap kunnosti rauniot.
Dneprin–Karpaattien offensiivi

24. joulukuuta 1943 – 14. huhtikuuta 1944 Luoteis-Ukrainan alue, Ukraina, Neuvostoliitto Neuvostoliiton voitto Saksa Romanian kuningaskunta Neuvostoliitto Erich von Manstein Hans-Valentin Hube Walther Model Karl-Adolf Hollidt Maximilian de Angelis Erhard Raus Otto Wöhler Petre Dumitrescu Ioan Mihail Racoviţă Nikolai Vatutin (kaatui) Georgi Žukov Ivan Konev Rodion Malinovski Fjodor Tolbuhin Konstantin Rokossovski Lev Vladimirski 1 800 000 sotilasta21 820 tykkiä ja kranaatinheitintä2 200 panssarivaunua ja rynnäkkövaunua1 560 lentokonetta 2 406 100 sotilasta31 530 tykkiä ja kranaatinheitintä1 908 panssarivaunua ja rynnäkkövaunua2 364 lentokonetta 211 613 kaatunutta tai kadonnutta495 719 haavoittunutta86 364 vangittua 270 198 kaatunutta tai kadonnutta839 330 haavoittunutta tai sairastunutta7 532 tykkiä ja kranaatinheitintä4 666 panssarivaunua ja rynnäkkötykkiä76 lentokonetta Dneprin–Karpaattien offensiivi (tunnetaan myös Neuvostoliiton teoksissa Länsi-Ukrainan vapauttaminen) oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton 1., 2., 3., 4. Ukrainan rintaman ja 1. Valko-Venäjän rintaman joukkojen hyökkäys Saksan Keskustan armeijaryhmää vastaan tarkoituksena vallata takaisin akselivaltojen miehittämät Ukrainan ja Moldovan alueet. Useita pienempiä operaatioita ja taisteluita sisältänyt hyökkäys alkoi 24. joulukuuta 1943 ja päättyi puna-armeijan voittoon 14. huhtikuuta 1944. Hyökkäyksen seurauksena puna-armeija eteni Romaniaan ja Puolaan tuhoten kokonaan 18 Saksan maavoimien ja Romanian asevoimien divisioonaa
Aleksei Araktšejev

Aleksei Andrejevitš Araktšejev (ven. Алексéй Андрéевич Аракчéев; 4. lokakuuta (J: 23. syyskuuta) 1769 Novgorodin kuvernementti – 3. toukokuuta (J: 21. toukokuuta) 1834 Gruzino) oli venäläinen kreivi, kenraali ja valtiomies, joka käytti suurta valtaa keisari Aleksanteri I:n valtakauden jälkipuoliskolla. Araktšejev toimi Venäjän sotaministerinä vuosina 1808–1810, minä aikana käytiin muun muassa Suomen sota. Hänet tunnettiin ankaruudestaan. Araktšejevin isä oli pienmaanomistaja Novgorodin kuvernementissa. Araktšejev syntyi joko siellä tai toisten tietojen mukaan Tverin kuvernementin Bežetskin seudulla. Araktšejev kävi vuosina 1783–1787 keisarillisen tykistö- ja insinööriupseerikoulun ja palveli sen jälkeen tykistöupseerina Venäjän armeijassa. Hän ystävystyi jo nuorena kruununprinssi Paavalin kanssa
Hollister Co.

Hollister Co, tunnettu myös nimillä Hollister tai HCO, on yhdysvaltalainen Abercrombie & Fitchin omistama lifestyle-brändi. Etelä-Kalifornia-teemaisten vapaa-ajan vaatteiden ympärille rakentuva konsepti oli alunperin suunniteltu houkuttelemaan 14–18-vuotiaita kuluttajia, mihin pyrittiin muun muassa emoyhtiön Abercrombie & Fitch -brändiä halvemmilla hinnoilla. Tuotteet ovat saatavilla myymälöissä ja yhtiön verkkokaupan kautta. Hollister Co on perustettu vuonna 2000. Sillä ei ole varsinaista historiaa, mutta Abercrombie & Fitch on luonut kuvitteellisen historian sen perustajan ympärille. Tämän historian mukaan John Hollister muutti New Yorkista Alankomaiden Itä-Intiaan ja perusti hänen nimeään kantavan yrityksen palattuaan Yhdysvaltoihin ja asettautuessaan Kaliforniaan vuonna 1922. Ensimmäinen myymälä avattiin heinäkuussa 2000 kauppakeskukseen nimeltä Easton Town Center Columbus, joka sijaitsee Ohiossa. HCo:n menestys johti nopeasti Abercrombie & Fitch Co.:n ohittamiseen suosiossa. Jotta erottautuminen A&F:n ja HCo:n välillä tapahtuisi, paremmat materiaalit otettiin käyttöön A&F:n vaatteiden ja tavaroiden tuotannossa, mikä samalla nosti tuotteiden hintoja. Hollister oli ensisijaisesti tarkoitettu 14–18-vuotiaille; kuitenkin se myy pääasiassa 12–27-vuotiaille. Abercrombie & Fitch Co laajeni Kanadaan tammikuun puolivälissä vuonna 2006 liikkeen avatessa Abercrombie & Fitch ja Hollister Co
Pax Britannica

Pax Britannica (”brittiläinen rauha”) on suhteellinen rauhan ajanjakso Euroopassa ja muualla maailmassa vuosina 1815–1914, jolloin Brittiläinen imperiumi kasvoi maailmanlaajuiseksi sotilaalliseksi sekä taloudelliseksi hegemoniaksi ja Britannia omaksui maailmanpoliisin roolin. Ajanjakson katsotaan alkaneen 1815, jolloin Napoleonin sodat päättyivät Ranskan keisari Napoleonin tappioon Waterloon taistelussa, jolloin britit vangitsivat hänet. Pax Britannica päättyi 1914, jolloin ensimmäinen maailmansota alkoi. Samaa ajanjaksoa pidetään myös Britannian imperialismin aikakautena. Termi on latinaa ja se on johdannainen vanhemmasta termistä Pax Romana, roomalainen rauha. Vastaavia suhteellisen rauhan ajanjaksoja kuvaavia termejä ovat muun muassa Pax Americana, jolla kuvataan nykyistä vuodesta 1945 eteenpäin Yhdysvaltain sotilaallisen ja taloudellisen hegemonian vaikutuksesta vallinnutta rauhanomaista aikaa länsimaissa ja Pax Ottomana, jolla kuvataan turkkilaishallinnon rauhoittavaa vaikutusta sen alaisilla alueilla Balkanilla ja Lähi-idässä Osmanien valtakunnan aikana. Britannian voitto Napoleonista tarkoitti myös sitä, että Ranskan kärsimän tappion jälkeen Britannialla ei ollut tosiasiassa varteenotettavaa haastajaa kansainvälisellä areenalla, lukuun ottamatta Venäjän valtaa Keski-Aasiassa. Mainittuna aikakautena Britannian valtakunnan suoraan hallitsema alue kasvoi 26 miljoonalla neliökilometrillä ja sen asukasluku noin 400 miljoonalla. Britannia hallitsi kaikkia kauppareittejä, eikä sen merimahdilla ollut haastajaa. Varsinaisen valtansa lisäksi maailmankaupan johtavana valtiona Britannia hallitsi epäsuorasti myös useiden itsenäisten valtioiden, kuten Kiinan, Argentiinan ja Siamin taloutta. Brittiläisen imperiumin ylivoimaa pohjusti 1800-luvun teollinen vallankumous. Höyrylaivojen ja lennättimen kaltaiset uudet keksinnöt mahdollistivat yhä suuremman valtakunnan luomisen, hallitsemisen ja puolustamisen
AtWar

verkkoselain atWar (entinen Afterwind) on netissä ilmaiseksi pelattava vuoropohjainen strategiapeli, joka muistuttaa Risk-lautapeliä. AtWar on selainpeli, joka vaati aiemmin Silverlightin pelaamiseen, mutta nykyään se toimii ilman liitännäisiä kaikilla HTML5-standardeja noudattavilla verkkoselaimilla. Peli tuli suomenkieliseksi 17.4.2014. AtWarissa on tarkoituksena valloittaa maailma. Muiden pelaajien kanssa voi liittoutua tai heidän kanssaan voi solmia rauhan ja heille voi julistaa sodan. Ensin valitaan oma valtio, josta aloittaa. Sen jälkeen ostetaan yksiköitä (esim. tankkeja, jalkaväkeä, pommikoneita). Sitten yksiköt liikutetaan kaupunkiin, johon haluaa hyökätä. Peleistä tienaa pelimenestyksen mukaan SP:tä eli strategiapisteitä, jolla voi ostaa uusia strategioita ja yksiköitä
Marx (Peter Singerin kirja)

Marx (Marx: A Very Short Introduction) on filosofi Peter Singerin vuonna 1980 ilmestynyt kirja, joka on lyhyt johdatus Karl Marxin ajatteluun. Teoksen on julkaissut suomeksi Into vuonna 2013 Teppo Eskelisen kääntämänä.
Serhi Kurtšenko

Serhi Vitalijovyts Kurtšenko (ukr. Сергі́й Віта́лійович Ку́рченко, s. 21. syyskuuta 1985, Harkova, Harkovan alue, Ukrainan SNT) on ukrainalainen oligarkki. Arviot Kurtšenkon omaisuudesta vaihtelevat lähteestä toiseen. Jotkut tunnustetut lähteet ryhmittelevät hänet Ukrainan kymmenen varakkaimman oligarkin joukkoon. Esimerkiksi vuoden 2013 listauksessa ukrainanlainen Korrespondent-lehti (joka tosin kuuluu oligarkin hallitsemaan viestintäyhtiöön) arvioi hänen omistuksensa arvoksi 2,4 miljardia dollaria, listaten hänet Ukrainan 7. varakkaimmaksi henkilöksi.  Suurliikemies Kurtšenkon omaisuus on peräisin erityisesti maakaasukaupasta. Kurtšenkolla on myös merkittävää mediaomistusta. Hänen VETEK-holdingyhtiön kautta hallitsemansa mediaholdingyhtiötä UMH groupia on pidetty eräänä mahdollisena Sanoman venäläisen tytäryrityksen, Sanoma Independent Median ostajaehdokkaana. Ukrainan sisäministeri on kuitenkin kertonut julkisuudessa, että Kurtšenkosta on annettu Interpolin kansainvälinen etsintäkuulutus
Rusien–Bysantin sota (860)

860 Mustanmeren rannikko Rusien hyökkäys pysähtyy Konstantinopoliin ja he perääntyvät Kiovan Rus Bysantti Askold ja Dir Mikael III Rusien–Bysantin sota oli rusien hyökkäys Bysantin valtakunnan pääkaupunkiin Konstantinopoliin ja Marmaramerelle kesäkuussa vuonna 860. Sotaretki tunnetaan bysanttilaisissa, länsieurooppalaisissa ja muinaisvenäläisissä lähteissä. Sotaretken kuvaus on varsin yhteneväinen muinaisvenäläisessä Nestorin kronikassa sekä bysanttilaisen munkin ”Georgios Hamartolosin kronikassa”. Rusit hyökkäilivät jatkuvasti alueen mahtavinta valtakuntaa, Kasaarien kaanikuntaa, vastaan 820–830-luvuilla, minkä vuoksi kasaarit pyysivät liittolaistaan Bysantin valtakuntaa auttamaan heitä rakentamaan linnoituksen Sarkeliin Donin varrelle. Bysantin insinöörien avulla kasaarit saivat linnoituksen rakennettua ja sen avulla pystyivät kontrolloimaan Donin kauppareittiä sekä suojelemaan valtakuntaansa pohjoisen ruseja sekä idässä olevia unkarilaisia vastaan. Tästä jäi pitkäksi ajaksi ruseille haittaa, minkä vuoksi he ilmeisesti päättivät ryhtyä kostoretkelle Bysanttia vastaan vuonna 860. Vuonna 860 Bysantti oli sodassa arabeja vastaan Vähässä-Aasiassa. Maaliskuussa 860 strateginen Lulonin linnoitus antautui arabeille. Maalis-huhtikuussa osapuolet vaihtoivat vankeja. Kesäkuussa Bysantin keisari Mikael III lähti uudelleen sotaretkelle armeijansa johdossa Abbasidien kalifaattia vastaan. Georgios Hamartolos kertoi, että Konstantinopolin puolustuksen johtoon oli jätetty piispa Orih. Simeon Metafrastin kronikassa kerrotaan, että Bysantin keisari sai tiedon rusien hyökkäyksestä Mustallajoella
Yhdeksänvuotinen sota (Irlanti)

1594–1603 Irlanti Irlannin itsenäisyyspyrkimykset Englannin voitto Irlannin kapinalliset Espanja Englanti Hugh O’NeillHugh Roe O’DonnellJuan del Águila Robert DevereuxCharles Blount Yhdeksänvuotinen sota (myös Tyronen kapina) on nimitys vuosina 1594–1603 Irlannissa käydylle sodalle Tyronen jaarli Hugh O’Neillin ja Tyrconnellin jaarli Hugh Roe O’Donnellin johtamien kapinallisten sekä Irlannin hallitsemiseen tähdänneen Englannin armeijan välillä. Pääosa sodasta käytiin O’Neillin hallitseman Ulsterin alueella. O’Neillin kapinalliset olivat pitkään menestyksellisiä ja hän löi useita maihinnousseita englantilaisia armeijoita sekä pakotti kahdesti englantilaiset itselleen edulliseen aselepoon. Lopulta sota kuitenkin päättyi Englannin voittoon, minkä jälkeen vanhojen päällikkösukujen valta Irlannissa alkoi murentua. Ennen yhdeksänvuotista sotaa Irlannissa oli puhjennut muutaman vuosikymmenen aikana jo useita englantilaisvastaisia kapinoita, ensin Shane O’Neillin johtama kapinaliike 1560-luvulla ja sitten niin sanotut desmondilaiskapinat vuosikymmenen välein, mutta ne oli kaikki kukistettu. Kapinan puhkeamisen taustalla oli toisaalta Ulsterin mahtisukujen huoli Englannin otteen vahvistumisesta heidän kustannuksellaan, mutta myös uskonnolliset syyt. Pyrkimys karkottaa englantilaiset Irlannista liittyi mannermaalla käynnistyneeseen vastauskonpuhdistukseen, josta monet siellä opiskelleet irlantilaiset kirkonmiehet ottivat vaikutteita. Kapinointi käynnistyi Fermanaghista, jossa paikallinen päällikkö Hugh Macguire vastusti englantilaisten yritystä asettaa kreivikuntaan englantilainen šeriffi. Macguiren kapina oli aluksi vähäinen, mutta kun Englanti lähetti joukkoja kukistamaan sitä, Donegalin mahtiherra Hugh O’Donnell (”Red Hugh”) tuli Macguiren avuksi ja löi englantilaiset kesällä 1594 lähellä Enniskilleniä. Kapinointi levisi pian koko Ulsterin alueelle. Kuultuaan Englannin varustavan suurta armeijaa koko provinssin alistamiseksi, Ulsterin mahtisuvun O’Neillien päämies Hugh O’Neill päätti asettua kapinallisten puolelle turvatakseen oman valtansa, vaikka hän oli tähän asti ollut Englannin lojaali liittolainen. Hän hyökkäili Ulsterin alueen englantilaisia uudisasukkaita vastaan ajaen heidät kaupunkeihin ja The Palen alueelle
Magneettikentät

Magneettikentät (Les champs magnétiques) on André Bretonin ja Philippe Soupaultin kaunokirjallinen teos vuodelta 1920. Kirjan tekijät olivat vaikuttaneet dada-liikkeessä, mutta Magneettikenttiä pidetään ensimmäisenä surrealistisena teoksena. Osa tekstistä julkaistiin jo 1919 Littérature-lehdessä. Teoksen ovat suomentaneet vuonna 2013 Timo Kaitaro ja Janne Salo ja sen on kustantanut Savukeidas.