Močovinofownaldehydové pryskyřice, používané jako lepidla na dřevo nebo jako pojivá aglomerovaných materiálů, se běžně připravují dvoustupňovou alkalicko-kyselou kondenzací základních složek, tj. krystalické nebo granulované močoviny a vodného 37%ního roztoku formaldehydu, nejěastěji v molovém poměru 1:2, za teploty blízké bodu varu reakční směsi, zahušíují se na obsah sušiny kolem 65 %· Takto připravené kondenzáty se '^modifikují" přísadou další močoviny ke snížení obsahu volného a labilně vázaného formaldehydu. Tím se sníží množství formaldehydu unikajícího při zpracování těchto pryskyřic za horka a omezí se dodatečné uvolňování formaldehydu z lepeného nebo pojeného materiálu (Z. Wirpsza, J. Brzezinski, Aminoplasty, VNT Warszawa 1970).  Dodatečně přidaná močovina váže formaldehyd tak, že s ním tvoří nízkomolekulární adiční sloučeniny jako v první fázi kondenzace a reaguje s reaktivními metylovými skupinami za vzniku vyšších kondenzátů. Tím se mění charakter pryskyřice, snižuje se její rozpustnost, skladovací stabilita a zvláště reaktivita a tím i schopnost dokonalého vytvrzení. Množství přidávané močoviny do základního moČovinoformaldehydového kondenzátu bývá obvykle 10 až 20 %, počítáno v sušině. Větší přísada se již zřetelně projevuje ve zhoršené tvrditelnosti pryskyřice a ve zhoršených vlastnostech zpracovaného materiálu. Všeobecně se tvrdí, že konečný molovy obsah formaldehydu v upravené pryskyřici nemá být nižší než 1,4 na 1 mol močoviny. Avšak i taková pryskyřice obsahuje ještě 0,3 až 0,5 % volného formaldehydu a několikanásobek uvolnitelného formaldehydu, což nevyhovuje přísným hygienickým požadavkům (předpis min. zdravotnictví CSSR č. 34/1967).  Bylo doporučeno přidávat k močovinoformaldehydovým pryskyřicím i další látky schopné vázat volný formaldehyd, jako např. amoniak. V tomto případě je pokles reaktivity pryskyřice ještě výraznější á k dostatečnému vytvrzení pryskyřice je zapotřebí jednak použít zvýšené množství kyselého katalyzátoru, jednak zvyšovat teplotu nebo prodlužovat dobu
Output: Urea -owned aldehyde resins, used as wood-based adhesives or as agglomerated binders, are commonly prepared by two-stage alkaline-acid condensation of the constituents, ie, crystalline or granulated urea and aqueous 37% formaldehyde, most often in a 1: 2 molar ratio, at a temperature close to the boiling point of the reaction mixture is concentrated to a dry matter content of about 65%. The condensates thus prepared are modified by the addition of additional urea to reduce the content of free and labile bound formaldehyde. release of formaldehyde from bonded or bonded material (Z. Wirpsza, J. Brzezinski, Aminoplasty, VNT Warszawa 1970).  The additionally added urea binds formaldehyde to form low molecular weight addition compounds with it as in the first phase of condensation and reacts with reactive methyl groups to form higher condensates. This changes the nature of the resin, reduces its solubility, storage stability and, in particular, its reactivity and hence its ability to cure completely. The amount of urea added to the basic urea formaldehyde condensate is usually 10 to 20%, calculated on dry matter. The larger additive already clearly manifests itself in the deteriorated hardenability of the resin and in the deterioration of the processed material. It is generally claimed that the final formaldehyde molar content of the treated resin should not be less than 1.4 per 1 mole of urea. However, even such a resin still contains 0.3 to 0.5% free formaldehyde and several times the release of formaldehyde, which does not comply with strict hygiene requirements (CSSR Min. Health Regulation No. 34/1967).  It has been recommended to add other substances capable of binding free formaldehyde, such as ammonia, to urea-formaldehyde resins. In this case, the decrease in the reactivity of the resin is even more pronounced and, in order to sufficiently cure the resin, it is necessary to use both an increased amount of acid catalyst and to increase the temperature or lengthen the time.