Attila
Store norske leksikon,Historie,Verdens historie og samtidshistorie,Europa,Europas øvrige historie,Folkevandringstid og folkestammer
Attila var hersker over hunerne på 400-tallet evt. Han var sønn av Murzuk og ble konge sammen med sin bror Bleda. Attila lot broren bli myrdet rundt 445, og hersket deretter alene. Hans rike strakte seg fra nordsiden av Kaukasus til Rhinen med sentrum på de store sletter mellom Donau og Tisza. Riket var en løs statlig organisasjon som omfattet en rekke folk med forskjellig etnisk bakgrunn.
Den bysantinske keiseren Theodosius 2 måtte kjøpe Attila bort fra Konstantinopel, som han holdt på å erobre, etter at han først hadde inntatt store deler av Balkanhalvøya. Attila drog siden med en veldig hær inn i Gallia, men ble i 451 stanset ved slaget på De katalauniske marker (ved Châlons-sur-Marne i Frankrike) av romerne under Aëtius og deres forbundsfeller vestgoterne. I 452 herjet Attila i Nord-Italia og nærmet seg Roma, men drog plutselig nordover igjen uten å angripe byen.Attila døde i 453 under bryllupet med den germanske fyrstedatteren Ildico (Hildegunde) i Pannonia. Det har vært hevdet at bruden myrdet ham. Etter Attilas død gikk hunerriket i oppløsning. Beretningen om den veldige erobreren – «Guds svøpe», som han ble kalt av kristne – levde lenge på folkemunne.I nordiske og tyske sagn kalles han Atle eller Etzel. Les mer i Store norske leksikon Hunere