An
        
         (sumerisk gud)
Store norske leksikon,Historie,Verdens historie og samtidshistorie,Midtøsten,Midtøstens gamle kulturer
An var himmelgud og skapergud i det gamle Sumer. I de tidligste gudelistene er An oppført som den øverste guden. Det eksisterer ingen sammenhengende og enhetlig sumerisk skapelsesmyte, og det fantes mange forskjellige forestillinger om hvordan himmel og jord ble til. Også slektskapsforholdene er uklare.
Ans hustru er gudinnen Urash, men i en senere tradisjon kalles hun Ki (Jorden), og i akkadisk tradisjon Antum. An omtales som far til flere av de viktigste gudene i den sumeriske gudeverden, først og fremst Enlil. Men i byen Eridu er han den mektige Enkis far. Noen steder fremstilles gudinnen Inanna som Ans datter, andre steder er hun datter av Enlil eller Enki.I sumerisk tid kunne An også gripe inn i menneskenes verden, som for eksempel å gi hjelp til prestinnen Enheduanna. Ans hovedtempel var i Uruk. Fra midten av annet årtusen fvt., da byen Nippur ble landets religiøse hovedstad, overtok Enlil mange av farens roller. An ble nå en såkalt «tilbaketrukket» gud, en deus otiosus. Han spilte ikke lenger en aktiv rolle i gudeverdenen og hadde ingen egen kult.