stigmata
Store norske leksikon,Religion og filosofi,Religioner og livssyn,Kristendom,Katolisisme,Katolske ritualer og symboler
I kristen mystikk er stigmata sår, arr eller smerter på kroppen som skal tilsvare de sårmerkene Jesus fikk under korsfestelsen: fire naglemerker på hendene og føttene, og et merke i siden etter lansen som en soldat ifølge Johannesevangeliet (19,34) stakk i siden på ham for å bekrefte at han var død. Stigmata kan også opptre på hodet, tilsvarende tornekronen, eller på skuldrene og øvre del av ryggen, tilsvarende smerter etter korsbæringen.
Stigmata blir gjerne sett på som mirakuløst av troende. Merkene kan forklares som en psykosomatisk reaksjon som kan opptre i forbindelse med religiøs ekstase. Det er også kjent at det i mange tilfeller er snakk om selvpåførte merker. Historikk Det første eksemplet på stigmata kjenner vi fra Frans av Assisi (1224) i forbindelse med hans meditasjoner over Jesu lidelse. Ifølge legenden ble han påført sårmerkene av en engel. Hendelsen fikk kirkelig autoritet blant annet gjennom pave Alexander 4 (pave fra 1254 til 1261) som selv skal ha observert sårene.Den katolske kirken ser på stigmata med en viss skepsis. Fra Frans av Assisi til i dag har den anerkjent cirka 300 personer som bærere av stigmata. Av disse er det bare cirka 60 personer som har helgenstatus. En av dem er Padre Pio (1887–1968), en italiensk cappuciner-munk. I dag er han kanskje enda mer kjent for sine stigmata enn Frans av Assisi er.I katolsk folketradisjon oppfattes stigmata gjerne som en gudesendt gave, som ofte opptrer sammen med andre lidelser. Et eksempel er Therese Neuman (1898–1962) som fra 1926 til sin død fikk blødende stigmata hver fredag. Hun var tertiærsøster tilknyttet Fransiskanerordenen, altså medlem i en organisasjon for lekfolk, som ønsker å leve et religiøst liv samtidig som de deltar på vanlig måte i samfunnet. Mange tilhengere anså henne som en hellig og velsignet mystiker på grunn av hennes Jesu-lignende smerter. Les mer i Store norske leksikon stigma religion kristendom