dialekter i Buskerud
Store norske leksikon,Språk og litteratur,Språkfamilier,Indoeuropeiske språk,Germansk,Nordiske språk,Norsk,Norske dialekter
Dialektene i Buskerud utgjør en gren av det norske dialektområdet østnorsk. I hele Buskerud har talemålet de vanlige østnorske særmerkene kløyvd infinitiv (å fara, men å kaste) og tjukk l (i ord som sol, blå, kalv). Unntak danner de som taler normalmål, men ellers finnes det dialektbrukere både i bygdene, i tettstedene og i de fire byene Drammen, Kongsberg, Hønefoss og Hokksund.
Det går et skille mellom flatbygdmål og fjellbygdmål. Fjellbygdmåla på Østlandet blir i dialektgeografien ofte kalt midlandsmål. Buskerud omfatter fjellbygdene Numedal, Hallingdal, Sigdal og Krødsherad, og flatbygdene sørover helt til Kongsberg, Drammen, Asker og Bærum. Dialektgeografisk grenser dialektene sør i Buskerud til dialektene i Vestfold og Akershus. Østnorsk jamvektsmål Et felles østnorsk drag er at dialektene i Buskerud følger «jamvektsloven». Til denne loven hører at dialektene har kløyvd infinitiv. I infinitiv av verba finnes det to ulike endelser. Den ene er endingsvokalen -a i infinitiv av verb som å fara, å veta (eller væta), å leva og andre. Den andre har infinitiv som ender på en slapp e-lyd: å møte, å kaste, å høyre eller å høre. Den første gruppa blir kalt jamvektsord, den andre overvektsord. Andre østnorske trekk  Buskerud har det østnorske språktrekket tjukk l. Tjukk l brukes både for gammelnorsk l i ord som dal, sol, blod og Ola, og for gammelnorsk rð i ord som gard, hard, jord og ferdig. (Tjukk l blir ofte skrevet med stor L, eksempel, soL, oLa).Dialektene i Buskerud har også, som resten av østnorsk, retroflekse (tjukke) lyder. Slike lyder oppstår når tjukk l kommer i kontakt med t, d, n, l, s eller r. Lydene «smelter sammen». Ordet juLdag blir juɖag, føLt (følgt) blir føʈ, haLs(hals) blir haʂ og så videre. Også konsonanten -r skaper slike retroflekser. Dette skjer i ord som ert, ferdig, barn, ærlig og andre. Retrofleksene er egne fonem i den enkelte dialekten. Forskjeller mellom flatbygdmål og fjellbygdmål  Fjellbygdmålet har typen ein hare, ein hage der flatbygdmålet har en hara, en haga. Et viktig skille finner vi i flertallsbøyning av substantiva. I fjellbygdmåla har en i flertall denne bøyinga: fLeire hesta, fLeire skåLi og fLeire visu. I flatbygdmåla heter det fLere hester, fLeire skåler og fLeire viser. Flatbygdmåla har her fått vokalreduksjon i flertall.De nevnte formene viser også en viktig lydlig forskjell: Det gjelder former med -r eller ikke -r i ubestemt form flertall av substantiva (flatbygdmåla holder på r-en i flertall). Motsetningen mellom -r og ikke -r viser seg også i presens av sterke verb, med former som bit, bryt, dett, søv, kjem, tek, blæs i fjellbygdmålet mot biter, bryter, detter, såver, kåmmer, tar, blåser i flatbygdmålet. Disse verbformene viser samtidig forskjellen mellom former med og uten vokalveksling fra infinitiv til presens (i- omlyd). Vokalvekslinga kommer til syne i verbformene bryt, søv, kjem, tek og blæs. Motsetningen mellom -r ogikke -r finnes også i svake verb, for eksempel lyse mot lyser i presens av verbet lyse (r-en står i flatbygdmåla).En annen viktig forskjell i substantivbøyninga er det i bestemt form entall av sterke hunkjønnsord. Her har fjellbygdmålet former som den skåle, den bygde mot flatbygdmålet den skåla, den bygda. Tilsvarende former er det i bestemt form flertall av intetkjønnsord: alle huse, alle dyre (fjellbygdmåla) mot alle husa, alle dyra (flatbygdmåla).I ubestemt form entall av de svake hunkjønnsorda er det også forskjeller. I fjellbygdene heter det ei viku, ei flugu, ei stugu, ei huku (hake), mens det sør i fylket heter veke, flue, stue, hake. (Dette er alle hunkjønnsord som hører til jamvektstypen).Med de formtrekkene som er nevnt her, og med flere andre, hører fjellbygdmålet i Buskerud sammen med andre dialekter midt inne i Sør-Norge. Fordi de ligger der de gjør, er de blitt kalt midlandsmål. Særtrekkene i dem har gitt grunnlag for en særskilt nynorsk skriftnormal, «midlandsnormalen». Noen viktige enkeltord viser også en interessant geografisk fordeling i Buskerud. Det personlige pronomenet for første person entall er e i Hallingdal og øverst i Numedal, je i resten av fylket (jæ eller jæi lengst i sør). Det tilsvarende pronomenet for 1. person flertall er me i området med forma e i 1. person entall og vi i området med je/jæi i entall. Nektingsadverbet som i bokmål heter ikke, har i fjellbygdmålet forma ikkje, i flatbygdmålet itte. Utvikling Dialektene i Buskerud er i endring. Generelt er det slik at det på Østlandet utvikles et regionalmål, det vi kaller standard østnorsk. Selv om utgangspunktet for denne språkutviklinga nok er Oslo, er det ikke nødvendigvis det spesifikke oslomålet, verken vestkant- eller østkantmålet, som er det ekspansive. Det er det mer generelle folkelige bymålet på Sentral-Østlandet som ser ut til å være den sterke ekspansive krafta. Mye tyder i dag på at jamvekts-infinitivene som ender på -a, er på vikende front hos de unge. Østnorske infinitivsformer som værra, jørra, baka, såvå, lesa, stjæLa og så bortetter blir i dag til være, jøre, bake og såve, lese, stjæLe. Dette er former som passer inn i et e -mål. Østnorske hankjønnsformer som en hana, en hara, en maga, en haga blir i ynge mål til en hane, en hare, en mage, en hage.Når det gjelder dialektendring i Buskerud, er det naturlig å nevne Hallingdal. Her har turismen økt, særlig med vekt på skiidrett og alpinsport, som fører til at folk med mange ulike dialekter møtes. I bygdesenter som Geilo, Ål og Gol, og i fjellbygda Hemsedal, hører en i dag et oppblanda mål med flere avslipte dialekttrekk. Dette påvirker i høy grad talemålet til de unge. En kan for eksempel nevne at bruk av dativ i dag faller bort. Den særmerkte uttalen -dn er også på vikende front i tettsteder i Hallingdal og hos ungdom generelt. I stedet for former som biladn og jentudn kommer det inn former som bilan og jentun eller bilene og jentene.Som oppsummering kan en si at det i Buskerud, som på mange steder i landet, er rimelig lett å finne personer som snakker et mer dialektfritt normaltalemål. Men fortsatt finnes det mange dialektbrukere både i bygdene i Buskerud og i tettstedene, men også i de fire byene Drammen, Kongsberg, Hønefoss og Hokksund. Les mer i Store norske leksikon dialekter i Hallingdal dialekter i Numedal dialekter i Norge Litteratur Endresen, Rolf Theil: Vikværsk – målet i Østfold, Vestfold, Grenland og Nedre Buskerud. I: Jahr, Ernst Håkon 1990. Side 89–100. Jahr, Ernst Håkon (red.): Den store dialektboka. Oslo: Novus forlag, 1990. Røyneland, Unn: Det norske dialektlandskapet. Oslo: Cappelen Damm Akademisk, 2012. Skjekkeland, Martin: Dialektar i Noreg. Tradisjon og fornying. Kristiansand: Høiskoleforlaget, 2005. Skjekkeland, Martin: Dialektlandet. Kristiansand: Portal forlag, 2010. Venås, Kjell: Fell-Noreg. I: Jahr, Ernst Håkon 1990. Side 45–62. Venås, Kjell: Dialektane i Buskerud. I: Trondsen, Ludvig (red.) Bygd og By i Norge. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag, 1977. Side 286–299.