Giordano Bruno
Store norske leksikon,Religion og filosofi,Filosofiens historie,Middelalderens og renessansens filosofi
Giordano Bruno var en italiensk filosof og den første som skrev filosofiske verker på italiensk. Bruno trådte i 1563 inn i Dominikanerordenen, som han senere måtte forlate på grunn av avvikende synspunkter. I 1579 kom han til Genève, men den ytterliggående protestantismen ved Jean Calvins akademi vakte uvilje i ham. Fra Genève drog han til Toulouse og Paris. I 1583–1585 oppholdt Bruno seg hovedsakelig i Oxford og skrev der sine mest kjente metafysiske verker, Della causa, principio e uno (Om årsaken, prinsippet og enheten) og Dell'infinito, universo e mondi (Om det uendelige, universet og verdenene). I 1586 var Bruno på ny i Paris og drog så til Tyskland. I Venezia i 1591 ble han fengslet av inkvisisjonen og brakt til Roma. I 1600 ble han brent på Campo dei Fiori i Roma.
Filosofi Bruno kritiserte den gamle aristoteliske astronomien og forsvarte det nye kopernikanske systemet, men ikke ut fra Copernicus' matematiske argumentasjon. Han hyllet en verdensoppfatning med følgende innhold: Rommet er uendelig. Et legemes posisjon i rommet kan bare bestemmes relativt til andre legemer i rommet. En verden som er uendelig, kan derfor ikke ha noe midtpunkt. Følgelig kan heller ikke Jorden være verdens midtpunkt. Gud er ikke en ånd som utenfra setter verden i bevegelse; han er selve verdenssjelen, som forbinder alt i naturen og gjør den til et besjelet hele. Denne konsekvente panteismen hos Bruno er en direkte fortsettelse av lignende tanker hos stoikerne, nyplatonikerne og Nicolaus fra Kues.Bruno søkte selv flere ganger forsoning med den katolske kirke; han mente han kunne tolke dens dogmer i overensstemmelse med sin verdensoppfatning. Han ville derfor ikke erkjenne seg skyldig i kjetteri, men forfattet et forsvarsskrift for sin oppfatning av religionen. Inkvisisjonsanklagen mot Bruno gjaldt ikke hans forsvar for det kopernikanske verdensbildet, men hans teologiske meninger. I 1890 ble det reist et minnesmerke over ham på det stedet hvor han ble brent.Det tidligere bildet av Bruno som martyr for moderne tanker er vel til dels misvisende. Han hadde intet konsekvent filosofisk syn, bidrog ikke til å utvikle nye teorier om universet og var en erklært motstander av «matematikerne». De fleste av hans tanker har magiske og animistiske røtter; hans åndshistoriske tradisjon er hermetismen som i stor utstrekning lå til grunn for tidens okkulte vitenskaper. Hans innflytelse har imidlertid vært betydelig og kan blant annet merkes hos Baruch Spinoza og Johann Wolfgang von Goethe. Les mer i Store norske leksikon filosofi Litteratur Gatti, Hilary: Giordano Bruno and Renaissance science, 1999 Paul Henri: The cosmology of Giordano Bruno, 1973 Yates, Frances A.: Modernitetens okkulte inspirasjon : Giordano Bruno og arven etter Hermes Trismegistos, 2001