carambole
Store norske leksikon,Sport og spill,Ballsport,Biljard
Carambole er en gren i biljard. Det spilles på et bord uten hull av to personer med tre kuler (baller): en rød, en hvit og en gul (eller hvit med svart prikk). De to siste er køballer, en for hver spiller. Spilleprinsippet er i samme støt å treffe de to andre kulene (objektballene) med egen køball. Dette kalles å karambolere og gir ett poeng. Spilleren fortsetter å karambolere til han eller hun mislykkes, motstanderen overtar spillet derfra. Det gjelder å først oppnå et visst antall poeng.
Øvelser Det er flere spilleformer. Den enkleste er standard eller fri carambole, hvor man ikke behøver å være innom vantene med køballen når man karambolerer. Vanskelighetsgraden øker ved å dele opp bordet i felt og bestemme at man ikke kan karambolere to ganger i rekkefølge innen samme felt (cadre-spill).Den vanlige mesterskapsøvelsen er 3-vant carambole. Her må køballen treffe minst tre vant før den treffer den siste objektballen. Det er likegyldig om vantene treffes før eller etter treff på den første objektballen, for eksempel kan vantene treffes først og objektballene deretter, eller man kan treffe noen vant før første objektball og de resterende etterpå. De tre vantberøringene behøver ikke være med forskjellige vant, og man kan gjerne treffe flere enn tre vant. Historikk Carambole er den opprinnelige biljardformen og mest utbredt i Frankrike og andre europeiske land, i Sør-Amerika og i Asia. Det internasjonale forbundet, Union Mondiale de Billard, ble stiftet i 1928, og VM i 3-vant carambole er arrangert fra samme år, årlig fra 1960. Den fremste utøveren har vært belgieren Raymond Ceulemans (født 1937) med 35 verdensmesterskap.Også i Norge var carambole den første konkurranseformen, og Thor Jørgensen ble nordisk mester i 1953. NM har vært arrangert fra 1985, men carambole spilles nå lite her i landet. Les mer i Store norske leksikon biljard