Lavrentij Pavlovitsj Berija
Store norske leksikon,Historie,Verdens historie og samtidshistorie,Europa,Russland og Sovjetunionens historie,Sovjetunionens historie
Lavrentij Pavlovitsj Berija, sovjetisk politiker, født i Georgia, sjef for det sovjetiske sikkerhetspolitiet (se KGB) i årene 1938–1953.
Berija var politisk aktiv i Georgia og i Aserbajdsjan under den sovjetiske borgerkrigen, og ble utnevnt til sjef for sikkerhetstjenesten i de transkaukasiske republikkene. I 1931 ble han førstesekretær i kommunistpartiet i Georgia. Han ble i 1938 overført til Moskva, overtok innenrikskommissariatet (NKVD, senere MVD) etter Nikolaj Jezjov, som senere ble likvidert. Berija skulle reorganisere politi- og sikkerhetstjenesten etter 1930-årenes store utrenskinger i kommunistpartiet (se Moskvaprosessene) og gjenopprette mer tillitsfulle arbeidsforhold i partiet, staten og hæren.Men terroren skulle fortsatt prege sikkerhetspolitiets arbeide; politiet beholdt sine nesten uinnskrenkede fullmakter, og arbeidsleirsystemet (GULag) ble under Berijas øverste ledelse videre utbygd. Han ble i 1941 visestatsminister og medlem av forsvarskomiteen, og i 1945 utnevnt til marskalk av Sovjetunionen. Han gikk i 1946 av som innenriksminister, men som visestatsminister hadde han fortsatt overoppsynet med sikkerhets- og etterretningstjenesten. Samme år ble han fullt medlem av partiets politbyrå (kandidatmedlem fra 1939).Etter Stalins død i mars 1953 ble Berija første visestatsminister og innenriksminister, og rykket opp som nummer to på rangstigen (etter Georgij Malenkov). Men allerede etter tre måneder ble han fratatt alle verv i stat og parti, arrestert og anklaget for «forbrytersk virksomhet mot staten og partiet». 23. desember samme år kom meldingen om at han var blitt dømt til døden og henrettet. Les mer i Store norske leksikon Sovjetunionens historie