Hans Børli
Store norske leksikon,Språk og litteratur,Norsk og samisk litteratur,Norges litteratur 1960-2000,Norsk lyrikk 1960-2000
Hans Børli var en norsk forfatter og skogsarbeider. Børli er skogens dikter over alle i norsk lyrikk. Blant hans mest kjente dikt er «Der skulle vi ha vøri, Kal» og «Louis Armstrong». Børli skrev også fortellinger og romaner.
En av hans mest populære utgivelser er den selvbiografiske Med øks og lyre, som kom ut i 1988, året før han døde. Diktene gir en nær opplevelse av samlivet med naturen og et landskap formet av arbeid. Det er tømmerhoggeren fra Finnskogene som gir sin stemme til diktet. Erfaringer fra oppveksten av fattigdom og slit kommer til syne i diktningen som solidaritet med de laveste, nærhet til naturen og kunnskap om manuelt arbeid. Landskapet er Finnskogene i Hedmark, langs grensen til Sverige. Utover i forfatterskapet, og samtidig med maskinenes inntog i skogsarbeidet, utviklet Børli et modernistisk formspråk i diktene, og diktningen blir preget av en spenning mellom harmoni og fremmedfølelse. Biografi Børli vokste opp på en veiløs husmannsplass i Eidskog i Hedmark, med to–tre mil å tråkke langs kronglete stier for å komme til tettbygde strøk i Odalen, Nes eller Eidskog. Han fikk sin første tekst på trykk 14 år gammel i 1933 med fortellingen I snestorm og kulde i Kongsvinger Arbeiderblad.Han hadde ingen videregående utdanning utover en avbrutt handelsskole og en ufullført befalsskole. Under andre verdenskrig var Børli med i trefninger og ble tatt til fange av tyskerne. Tilbake i Eidskog livnærte han seg som lærer og skogsarbeider resten av krigen og var i hemmelighet grenselos. Like etter krigen fikk han utgitt sin første diktsamling Tyrielden (1945), og fra nå av var han tømmerhogger og arbeiderdikter.Det var kanskje ikke et bevisst valg at han ble værende i hjemtraktene resten av livet, men like mye et resultat av manglende utdannelse og lite penger. I brevene hans kan man flere ganger lese at han vil bort – han reiste stadig til Oslo og København for å komme i kontakt med et stimulerende og intellektuelt miljø. Forfatterskap  Da Børli mot slutten av andre verdenskrig med en diktbunke i ryggsekken besøkte redaktøren av Kongsvinger Arbeiderblad, som var lyrikeren Rolf Jacobsen, fikk han, i tillegg til gode råd, en diktsamling av den svensk-amerikanske dikteren Carl Sandburg (1878–1967). Sandburgs dikt om arbeidsfolk og deres kår, i arbeidernes språk, ble en skjellsettende opplevelse for Børli. Men der Sandburg hyller verkstedarbeideren like mye som bonden, er det den gamle tid Børli synger om.Børlis første diktsamling, Tyrielden (1945), åpner med et dikt med samme tittel som boka: «Her i skogens grønne tempel / sitter jeg no mo aleine / som en prest ved nattas alter / ofrer tankene til elden». Det er et romantisk jeg som vil være tolk for naturen, som trer fram i åpningsdiktet. Jeg-et har et fininnstilt sanseapparat som opplever naturen som en klang, et tonende hele. Det moderne mennesket har falt ut av klangharmonien. Imidlertid kan kunstneren med sin særskilte intuisjon komme i kontakt med klangen igjen. Mens diktet på flere måter skriver seg inn i en europeisk romantisk tradisjon, peker dikttittelen «Tyrielden» mot noe mer særegent norsk. Diktet er likevel på motiv- og temaplan langt på vei en blek etterklang av romantikken. Det er ingen sterk debut Børli kommer med, men likevel fins det dikt her som peker framover mot det modne forfatterskapet. Selv om det er lyrikken som kom til å gi Børli en fremtreden plass i Norges litteraturhistorie, publiserte han også en rekke romaner og samlinger med fortellinger. I 1948 ga han ut Det small et skott. Skisser og fortellinger fra skogen (1948), om jakt og fiske og milelange turer på skogstier for å selge molter i byen. Gjennom 1950-årene publiserte han fortellinger i Magasinet, redigert av Nils Johan Rud, samlet i Tusseleiken – fortellinger og skisser (1987). Disse henter sitt stoff fra grenseskogene i Hedmark og har ofte et lokalhistorisk og kulturformidlende aspekt. Det samme gjelder Børlis romaner: Han som valte skogen (1946), Sølv og stål (1951) og Under lomskriket. Roman fra Gransjøen (1953). De mottok vennlige kritikker uten at han fikk den store anerkjennelsen, men Sølv og stål ble en salgssuksess. Det kunstneriske gjennombruddet som forfatter kom med Børlis syvende diktsamling, Dagene, i 1958. Diktene i denne samlingen er skrevet i en modernistisk tradisjon med en fortettet og billedmettet stil. Det første diktet i samlingen, «Høstkveld», åpner slik:Vått kongrospinn. Skodde.Et fugleskrik som ei spe flammepå bunnen av skumringenMens Børli tidligere hadde skrevet i fulle setninger, har strofene her bare setningsemner, uten verb. Fortelling er avløst av benevning og bilde. Et annet nytt trekk er den bevisste bruken av synestesier. Synestesi er sammenblanding av ulike sanser, og i diktet beskrives fugleskriket som en synsopplevelse: «flamme». I de neste årene utvikler han dette modernistiske formspråket videre i samlinger som Jeg ville fange en fugl (1960), Ved bålet (1962) og Brønnen utenfor Nachors stad (1966).En type dikt som opptrer for første gang i Dagene, er dikt om kunstverk, ekfraser, som diktet «Den svarte hesten. Ved Delacroix's bilde Massakren på Scios». Mens Børli før har utvidet motivområdet fra skogen og skogsarbeiderskildringer til historien og historiske hendelser, blir heretter dikt om kunstverk et fast innslag i hans diktsamlinger. Det kan sees som en stadig sterkere opptatthet av kunsten som uttrykksform, som noe genuint annet enn sanseerfaringen og arbeidserfaringen. Det er i en dobbelstilling mellom å se seg selv som kunstner i en kunstens verden og skogsarbeider i Finnskogtraktene at Børli utvikler sin lyrikk. Skogsarbeiderdiktene blir ikke borte, men diktene blir mindre agitatoriske og mer billedrike.De modernistiske formgrepene er også fulgt av en opplevelse av brudd. I et intervju i 1976 sier Børli følgende: «Det har vært et hovedmotiv gjennom mange av mine bøker etter 1958, da Dagene kom ut: dikterens inderlige ønske om å finne fred og frelse i naturen og samtidig denne pinende følelsen av naturens kalde likegyldighet overfor oss små menneskemaur». Der romantikerne hevdet slektskap mellom jeg-et og naturen og skapte natursymboler der mennesket var innskrevet, er det i Børlis dikt fra og med slutten av 1950-årene atskillig mer usikkert om naturen gir gjensvar. Dikterisk teknikk Via skarpt sansede detaljer etablerer poeten Børli forholdet til omverdenen. Han skriver om redskap og gamle hus, om en duk, ei trapp, en kaffekjele og ei dørklinke, eller om grøftespader og økseskaft som har gitt ham træler i hendene. «Som kroppsarbeider har jeg alltid / stått tingene nær», skriver Børli i et dikt i diktsamlingen Når kvelden står rød over Hesteknatten fra 1979.Børlis sanselig-konkrete dikt har likhet med den modernistiske retningen imagismen, som oppsto rundt 1912 i USA og England. Diktet skal være hardt og klart, i et hverdagsnøkternt språk, ikke vagt og ubestemt, som mange av symbolismens «bløte» stemningsdikt. Bildene skal ikke være ornamenter, men selve det som utsier mening.Børli skriver ofte dikt om det å dikte, det som kalles metafiksjon – litteratur som tematiserer seg selv som fiksjon ved å reflektere over sin egen tilblivelse og sin egen status som litteratur. Mange av titlene vitner om dette, som «Poesi», «Tanker om form» og «Runemester». Dette er et trekk som preger mye av modernismens litteratur. Hos Børli er det påfallende mange metadikt, rundt nitti av hans dikt er slike. Finnskogforfatter Åsta Holth (1904–1999) omtales gjerne som Finnskogforfatteren, med romanene som utgjør Finnskogtrilogien (1953–1967), men Børli bruker også den finske innvandringen til Hedmark fra 1600-tallet og framover som stoff i sin prosa og lyrikk. Plassen der han vokste opp, var en gammel finneboplass, og i diktet «Det har vøri lenge stilt ––» (1949) trer de gamle nyrydningsmennene fram for diktets jeg i en drøm. Børlis roman Sølv og stål. Roman fra grensekogene (1951) åpner som en historisk presentasjon av Finnskoginnvandringen.I stedsnavnene i flere dikt er det også spor etter finnetradisjonen, som «Svenskebrenna» og «Bråtaplassen», navn med opphav i det gamle svibruket, å brenne skog for deretter å så rug.Finnskogene er et sti-rike, og i over sytti av diktene til Børli forekommer ordet sti. Stien er både ferdselsåre og et sted å være, et sted der en lytter til skogsuset eller fuglesangen. Stien er videre en kontakt med fortiden: Ved å gå på stien tar en del i et kollektivt vedlikehold av sitt eget landskap. Selvbiografiske skisser Mot slutten av livet utga Børli det som er blitt stående som hans fremste prosabok: Med øks og lyre. Blar av en tømmerhoggers dagbok (1988). Den består av selvbiografiske skisser hvor han ofte binder det biografiske sammen med diktningen. Slik bidrar boka også til å bygge opp under en type biografisk lesning av diktene og opplevelsen av en autentisk arbeiderstemme fra de dype skogene. Priser Dagbladets lyrikkpris i 1965  Kritikerprisen i 1970 for diktsamlingen Isfuglen, som også ble innstilt til Nordisk Råds litteraturpris   Doblougprisen i 1972 for sitt forfatterskap – en pris som deles ut av Svenska Akademien  Mads W. Nygaards Minnepris i 1974 Ønskediktprisen i 1977  Fritt Ords Honnør for «verdifullt virke i det frie ords tjeneste» i 1982  Hedmark fylkes kulturpris i 1984 Statens kunstnerstipend i fire omganger Utgivelser  Tyrielden, 1945  Villfugl, 1947  Men støtt kom nye vårer, 1949  Likevel må du leve, 1952  Ser jeg en blomme i skogen, 1954  Kont-Jo, 1957  Dagene, 1958  Jeg ville fange en fugl, 1960  Ved bålet, 1962  Hver liten ting, 1964  Brønnen utenfor Nachors stad, 1966  Som rop ved elver, 1969  Isfuglen, 1970  Kyndelsmesse, 1972  Vindharpe, 1974  Vinden ser aldri på veiviserne, 1976  Når kvelden står rød over Hesteknatten, 1979  Dagen er et brev, 1981  Landskap, 1981  Dagene går mot vest, 1982  Frosne Tranebær, 1984  Etterlatte dikt, 1991  Samlede dikt, 1995 Han som valte skogen, 1946  Det small et skott. Skisser og fortellinger fra skogen, 1948  Sølv og stål. Roman fra grenseskogene, 1951  Under lomskriket. Roman fra Gransjøen, 1953  Tusseleiken. Fortellinger og skisser, 1978  Med øks og lyre. Blar av en tømmerhoggers dagbok, 1988  Tankestreif, 1991 (etterlatte opptegnelser)  Smykket fra slagmarken. Roman fra 1600-tallet, 1992 (etterlatt manuskript) Les mer i Store norske leksikon Hans Børli i Norsk biografisk leksikon Norges litteraturhistorie Eksterne lenker Bokhylla: Register over Hans Børlis utgivelser Litteratur Andresen, Bjørn og Juel Stubberud (red.): Lyriker med kvist og kvae. Festskrift til Hans Børli på 70-årsdagen, 1988. Andresen, Bjørn: Hans Børli. Register, 1990 Gjefsen, Truls: Syng liv i ditt liv! Hans Børlis liv og diktning, 1998. Jonsmoen, Ola: "Med spørjeteiknet som vegvisar : om Hans Børli" i Årbok for Glåmdalen 28 (1969), 73-91 Karlsen, Ole (red.): Svarttrost-strupen så hvit av toner. Om Hans Børlis forfatterskap, 1998. Mysterud, Atle, red.: Med meitestang og remington : jakt og fiske i Hans Børlis liv og diktning, 1997 Vestheim, Geir: "Naturfilosofi og samfunnskritikk i Hans Børlis lyrikk" i NLÅ 1973, 126-55 Wærp, Henning Howlid: Diktet natur. Natur og landskap hos Andreas Munch, Vilhelm Krag og Hans Børli, 1997.