Klaus Egge
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Musikk,Klassisk musikk,Den klassiske musikkens historie,Klassisk musikk 1900–1950,Norske klassiske komponister og verker 1900–1950
Klaus Egge, norsk komponist, organisasjonsmann og kritiker som var en sentral skikkelse i norsk musikkliv i etterkrigstiden.
Egge tok lærerprøven i 1927 og studerte ved Musikkonservatoriet i Oslo, der han avla organisteksamen i 1929 etter studier med Arild Sandvold. Han studerte samme sted klaver med Nils Larsen og komposisjon med Fartein Valen. I 1937–1938 studerte han med Gmeindl i Berlin. Egge var sanglærer ved den høyere skole i Oslo i årene 1932–1945. Han debuterte som komponist i 1932, og ble siden en av de norske komponister som er mest oppført både innen- og utenlands.I etterkrigstiden spilte Egge en sentral rolle i norsk musikkliv, blant annet som formann i Norsk komponistforening i 1945–1972 og Nordisk komponistråd i 1946–1948, medlem av Norges kunstnerråd, TONO, Statens Musikkråd, Norges Nasjonale Musikkomité, musikkrepresentant i Norges Nasjonale Unesco-komité og International Music Council. Egge fikk kunstnerlønn fra 1949 og har mottatt en rekke utmerkelser. Stilistiske trekk Egges verker grupperes vanligvis i tre perioder. Den første omfatter 1930-årene og viser nokså sterk forankring i folkemusikken, til dels med melodistoff hentet derfra. Fiolinsonaten op. 3 fra 1932 viser en fullmoden komponist. Motivene er korte, det samme er rytmene, begge elementene har bakgrunn i slåttemusikken. Det hele er vevd sammen i en polyfon struktur og tydelig neoklassisk form. Folketonen var en viktig inspirasjonskilde også i 1940-årene, men det er tydelig at stilen ble mer avansert etter hvert, harmonikken er ikke lenger funksjonell, akkordstrukturen viser at kvarten og kvinten ofte ble foretrukket fremfor tersen som samklangsintervall. Han utviklet en utvidet tonalitet gjennom kombinasjon av ulike tetrakorder.I Egges andre periode blir de markante folkemusikalske elementene langt mer abstrakte og universelle i sitt uttrykk. Typisk er fiolinkonserten, op. 26, fra 1952, og Louisvillesymfonien, op. 29 fra 1958. Fra og med hans 2. symfoni fra 1947 minsker folkemusikkens betydning noe. Tonalitetsfornemmelsen er fremdeles til stede, men en tilnærming til tolvtonestilen er nå merkbar. En stadig sterkere konsentrasjon om den motiviske utvikling, til dels i en metamorfisk presentasjon, gjør seg gjeldende. Sett under ett viser Egge i hele sin produksjon stor interesse for kontrapunktisk satsstruktur, og samtidig er hans musikk gjerne preget av en viril rytmikk. Martha Graham brukte hans 2. klaverkonsert som musikalsk grunnlag for sin ballett Tangled Night, urpremiere i New York i 1986.Tolvtoneteknikken er typisk for Egges tredje periode, men uten å la visjonene om å ta det norske med inn i sin tid forsvinne. Nordiske og modernistiske elementer gis et personlig og moderne musikalsk uttrykk. På 1960- og 70-tallet skaper mykere og raffinerte klangflater kontraster til kantete rytmer og dissonanser. Utmerkelser og priser Klaus Egge ble tildelt Statens kunstnerlønn i 1949, ble medlem av Kungliga Musikaliska Akademin i 1953, Ridder av 1. Klasse av St. Olavs Orden i 1958, æresmedlem av Norsk Komponistforening i 1964, tildelt Norsk Kulturråds ærespris i 1972 og utnevnt til Kommandør av St. Olavs Orden i 1977. Egge har også mottatt Den islandske falkeorden. Hovedverker  Navn på verk År     Symfoni nr. 1 1942   Symfoni nr. 2, Sinfonia giocosa 1947   Symfoni nr. 3, Louisville-symfonien 1957   Symfoni nr. 4, Sinfonia seriale sopra BACH-EGGE 1967   Symfoni nr. 5, Sinfonia dolce 1969   Klaverkonsert nr. 1 1937   Klaverkonsert nr. 2 1944   Klaverkonsert nr. 3 1973   Fiolinkonsert 1953   Cellokonsert 1966 Navn på verk År     Sveinung Vreim, symfonisk epos for soli, kor og orkester 1938   Noreg-songen 1941   Fjell-Norig, symfonisk høysang for sopran og orkester 1945 Navn på verk År     Fiolinsonate 1932   Strykekvartett 1933   Blåsekvintett 1939   Trio for fiolin, cello og klaver 1940   Duo concertante for fiolin og bratsj 1950 Navn på verk År     Sonate nr. 1, Draumkvede-sonaten 1933   Sonate nr. 2, Sonata patetica 1954   Tre klaverfantasier i halling-, gangar- og springarrytme 1939   Gukkoslåtten 1944 Les mer i Store norske leksikon Klaus Egge i Norsk biografisk leksikon Musikk i Norge Litteratur Cappelens musikkleksikon, b. 2, 1978, 331-33, isbn 82-02-03690-9, Finn boken  Gaukstad, Øystein m.fl., red.: Klaus Egge : de store formenes komponist, [1976], isbn 82-990432-0-4, Finn boken  Grinde, Nils: Norsk musikkhistorie, ny utg., 1993, isbn 82-91379-00-9, Finn boken  Holen, A. m.fl., red.: Norges musikkhistorie, b. 4, 2000, 140-45, isbn 82-03-22407-5, Finn boken  Levin, M.: "K.E." i Bækkelund, K., red.: Norske komponister, 1977, 53-62, isbn 82-10-01549-4