dubnium
Store norske leksikon,Realfag,Kjemi,Grunnstoffer,Ustabile grunnstoffer
Dubnium er et radioaktivt grunnstoff med atomnummer 105 og atomsymbol Db. Det er det andre grunnstoffet i rekken av transaktinoider i periodesystemet. Dubnium finnes ikke i naturen, men fremstilles syntetisk ved kjernereaksjoner.
Historie De første forsøket på å fremstille og identifisere dubnium ble rapportert av Georgij N. Flerov og hans medarbeidere i Dubna, Russland i 1967. De bestrålte americium, Am, med neon-ioner, Ne, og mente å ha produsert noen få atomer av grunnstoffet med atomnummer 105 i henhold til følgende reaksjonsligning:243Am + 22Ne → 260,261105 + 4–5nFra reaksjonen ble det målt alfa-aktivitet på 9,40 MeV og 9,70 MeV som ble tilskrevet de to isotopene av grunnstoff 105. I 1970 utvidet Dubna-gruppen undersøkelsene ved bruk av termisk gradient-kromatografi og deteksjon av spontanfisjon. De observerte en spontanfisjonaktivitet på 2,2 sekunder i en fraksjon i nærheten av plassen til niob, Nb, i kromatogrammet og tilla denne aktiviteten til isotopen 261DbCl5.Under ledelse av Albert Ghiorso ved Lawrence Berkeley National Laboratory i USA ble i april 1970 260105 fremstilt ved kjernereaksjonen:249Cf + 15N → 260105 + 4nI produktet ble det observert en 1,6 sekunders 9,10 MeV alfa-aktivitet, og datternukliden viste en desintegrasjon svarende til den fra 256Lr (lawrencium). Dette var et sterkt bevis på at grunnstoff 105 var oppdaget, samtidig som gruppen ikke kunne reprodusere resultatene fra Dubna. De mente derfor å ha oppdaget grunnstoff 105, og at de hadde krav på å kalle det hahnium (Ha), til ære for den tyske kjernekjemikeren Otto Hahn, som oppdaget fisjon.Flerov og hans gruppe fortsatte å undersøke egenskapene til reaksjonsproduktene sine og hevdet bevis for å ha fremstilt grunnstoff 105, blant annet ved termokromatografi av flyktige bromidforbindelser. De mente å ha krav på oppdagelsen og foreslo nielsbohrium (Ns) som navn på grunnstoffet, til ære for den berømte danske kjerne-og atomfysikeren Niels Bohr.I et forsøk på å løse denne navnefloken foreslo IUPAC i 1994 joliotium (Jl) etter den franske fysikeren Jean Frédéric Joliot, et navn Flerov tidligere hadde foreslått for 104, men de to gruppene som mente å ha krav på navnsettingen, ville ikke godta forslaget fra IUPAC. Til slutt, i 1997, ble dubnium, etter den russiske byen Dubna, antatt. Isotoper Det er registrert isotoper av dubnium med massetall fra 255 til 270, der de fleste isotopene har halveringstider i sekundområdet. I masseområdet 257 til 263 er det funnet isomertilstander. I 2004 ble 243Am bestrålt med 48Ca-ioner i Dubna, og det ble dannet 288Mc + 3n. Etter en kjede av 5 α-desintegrasjoner kunne 268Db bli identifisert, som med en målt halveringstid på 32 timer er den lengstlevende nukliden blant transaktinoidene. Kjemiske egenskaper Dubnium har oksidasjonstall +V i sine kjemiske forbindelser, i likhet med homologene tantal og niob. Halogenidene av dubnium, DbCl5 og DbBr5, er flyktige forbindelser som i termo-kromatogrammer ligner niobs, men er mindre flyktig enn tantals forbindelser. Ved hydrolyse antas oksihalogenidene å dannes. I sterk salpetersur løsning adsorberes dubnium på glass, helt tilsvarende niob og tantal (og protaktinium). I sterke Cl−- og F−-løsninger ekstraheres dubnium med tri-oktylamin i en grad mellom niob og tantal. Denne trenden, som faller sammen med trenden i flyktighet, antydes å være forårsaket av de relativistiske effektene i dubnium. Anvendelser Dubnium har ingen praktiske anvendelser, men har vært benyttet i mange undersøkelser av betydning i grunnforskning når det gjelder kjemiske egenskaper og plassering i periodesystemet. Dubnium Atomsymbol Db     Atomnummer 105   Relativ atommasse [268] 268,1254   Smeltepunkt -   Kokepunkt -   Massetetthet -   Oksidasjonstall V   Elektronkonfigurasjon [Rn]5f146d37s2 Les mer i Store norske leksikon grunnstoff periodesystemet radioaktivitet