bruttiene
Store norske leksikon,Historie,Verdens historie og samtidshistorie,Europa,Romerrikets historie
Bruttiene var en folkestamme i oldtiden som bodde på sørvestspissen av Italia, den sørlige del av det nåværende Calabria. Hovedstaden var Cosentia (nåtidens Cosenza, Italia).
Landet ble av romerne kalt Ager Bruttius (navnet Bruttium finnes ikke i oldtidskilder). Området var fruktbart og velegnet for dyrking av korn, vin, oliven og kvegavl, og skogene ga skipstømmer og bek. Bruttiene skal ifølge sagnet ha løsrevet seg fra lukanene, en av de mange greske kolonier på Italias sørkyst. Bruttiene sluttet seg til kong Pyrrhos mot romerne, men ble undertvunget Romerriket i 272 fvt. Senere gjorde de opprør mot romerne og hjalp Hannibal, men ble igjen slått ned. Motstanden mot romerne fikk sitt endelige knekk i slavekrigen 73–71 fvt. Navnet «bruttiene» forsvant på 500-tallet evt. Les mer i Store norske leksikon Syrakus Selinus italikere Romerrikets historie