Marcus Licinius Crassus
Store norske leksikon,Historie,Verdens historie og samtidshistorie,Europa,Romerrikets historie,Biografier i Romerrikets historie
Marcus Licinius Crassus var en romersk aristokrat. Sammen med Pompeius og Caesar var han medlem av det første triumvirat.
Crassus tilhørte den romerske nobiliteten, og faren var en avholdt statsmann og konsul. Han startet sin karriere med å kjempe for Sulla i borgerkrigen i 83 fvt., og skaffet seg deretter en enorm formue på bekostning av de proskriberte, ved eiendomsspekulasjon og utlån. Rikdommen sikret ham politisk innflytelse i årene etter. Han fikk kommandoen og nedkjempet Spartacus-opprøret i 71. Året etter ble han konsul sammen med Pompeius og støttet nå arbeidet med å endre Sullas nye forfatning, men røk uklar med Pompeius.I 60-årene nærmet han seg Caesar og var også en av Catilinas bakmenn. Da Pompeius kom tilbake fra Asia etter sine militære seire, fant Crassus, Caesar og Pompeius hverandre i det såkalte første triumvirat i 60. Crassus ble på ny konsul sammen med Pompeius 55 og fikk året etter provinsen Syria som prokonsul for fem år. Her begynte han straks krig med parterne i håp om bytte og berømmelse, men ble narret inn i ørkenen og fullstendig slått ved Carrhae.I forbindelse med fredsforhandlingene ble han utsatt for et attentat og drept. Legionenes standarter ble mistet til parterne i denne sammenhengen, en ydmykelse romerne ikke glemte. Les mer i Store norske leksikon Romerrikets historie