natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The celestial sphere is an imaginary sphere of gigantic radius, centred on the Earth. All objects which can be seen in the sky can be thought of as lying on the surface of this sphere.
Небесна сфера — це уявна сфера величезного радіуса з центром у центрі Землі. Всі об’ єкти, які ми бачимо на небі можна вважати такими, що лежать на поверхні цієї сфери.
Of course, we know that the objects in the sky are not on the surface of a sphere centred on the Earth, so why bother with such a construct? Everything we see in the sky is so very far away, that their distances are impossible to gauge just by looking at them. Since their distances are indeterminate, you only need to know the direction toward the object to locate it in the sky. In this sense, the celestial sphere model is a very practical model for mapping the sky.
Звичайно, ми добре знаємо, що небесні об’ єкти зовсім не знаходяться на якійсь сфері з центром у центрі Землі, чому ж нам потрібне таке припущення? Всі об’ єкти, які ми бачимо на небі, знаходяться від нас дуже далеко, відстань до них неможливо виміряти простим поглядом на них. Оскільки відстань до них невідома, нам слід знати лише напрям на об’ єкт, щоб точно визначити його розташування на небі. З такої точки зору, небесна сфера є дуже зручною моделлю для відображення неба.
Scientists are now quite comfortable with the idea that 90% of the mass is the universe is in a form of matter that cannot be seen.
Сучасні вчені вже зійшлися на думці, що 90% маси всесвіту знаходиться у формі матерії, яку ми не можемо спостерігати.
Despite comprehensive maps of the nearby universe that cover the spectrum from radio to gamma rays, we are only able to account of 10% of the mass that must be out there. As Bruce H. Margon, an astronomer at the University of Washington, told the New York Times in 2001: It 's a fairly embarrassing situation to admit that we ca n't find 90 percent of the universe.
Хоча побудовано карти найближчих областей всесвіту у спектрах від радіохвиль і до гамма- променів, матерія, що випромінює ці хвилі, має масу у 10% від маси речовини, яка має знаходитися у цих областях. Як висловився з цього приводу Брюс Маргон, астроном з Університету Вашингтона, у газеті Нью- Йорк Таймс у 2001 році: Це дуже неприємна ситуація, коли ми не можемо знайти 90 відсотків всесвіту.
Although the evidence was strong at Zwicky 's time, it was not until the 1970s that scientists began to explore this discrepancy comprehensively. It was at this time that the existence of Dark Matter began to be taken seriously. The existence of such matter would not only resolve the mass deficit in galaxy clusters; it would also have far more reaching consequences for the evolution and fate of the universe itself.
Хоча факт став добре відомим ще у часи Цвікі, до 1970 років вчені не розпочинали систематичного вивчення цієї розбіжності. Лише з 1970 років тема існування темної матерії почала серйозно досліджуватися. Існування такої матерії не лише розв’ язало б питання нестачі маси у скупченнях галактик, воно також могло б пролити світло на шляхи розвитку і, зрештою, долю всесвіту.
Another phenomenon that suggested the need for dark matter is the rotational curves of Spiral Galaxies. Spiral Galaxies contain a large population of stars that orbit the Galactic centre on nearly circular orbits, much like planets orbit a star. Like planetary orbits, stars with larger galactic orbits are expected to have slower orbital speeds (this is just a statement of Kepler 's 3rd Law). Actually, Kepler 's 3rd Law only applies to stars near the perimeter of a Spiral Galaxy, because it assumes the mass enclosed by the orbit to be constant.
Іншими явищами, які підтверджують існування темної матерії, є явища, що виникають під час обертання спіральних галактик. Спіральні галактики складаються з великої кількості зірок, що обертаються навколо галактичного центру майже за коловими орбітами, дуже схожими на орбіти, за якими обертаються навколо зірок планети. Так само, як і планети, зірки, які обертаються далі від центру повинні мати меншу орбітальну швидкість (це твердження є прямим наслідком третього закону Кеплера). Насправді, третій закон Кеплера виконується лише для зірок, що знаходяться поряд з зовнішньою частиною спіральної галактики, оскільки в основі цього закону лежить припущення, що масу розподілено рівномірно вздовж радіусу орбіт.
However, astronomers have made observations of the orbital speeds of stars in the outer parts of a large number of spiral galaxies, and none of them follow Kepler 's 3rd Law as expected. Instead of falling off at larger radii, the orbital speeds remain remarkably constant. The implication is that the mass enclosed by larger-radius orbits increases, even for stars that are apparently near the edge of the galaxy. While they are near the edge of the luminous part of the galaxy, the galaxy has a mass profile that apparently continues well beyond the regions occupied by stars.
Але астрономічні спостереження орбітальних швидкостей зірок зовнішніх частин великої кількості спіральних галактик свідчать про те, що для жодної з них не виконується третій закон Кеплера. Замість того, щоб зменшуватися зі зростанням відстані від центра, орбітальні швидкості залишаються майже сталими. Це змушує нас припускати, що зі зростанням відстані зростає і маса зосереджена на орбіті, навіть для зірок, які знаходяться майже на межі галактики. Тому, імовірно, галактика не обмежується областю, де ми спостерігаємо у речовину, що випромінює світло, а продовжується далеко за межі областей, зайнятих зірками.
Here is another way to think about it: Consider the stars near the perimeter of a spiral galaxy, with typical observed orbital velocities of 200 kilometers per second. If the galaxy consisted of only the matter that we can see, these stars would very quickly fly off from the galaxy, because their orbital speeds are four times larger than the galaxy 's escape velocity. Since galaxies are not seen to be spinning apart, there must be mass in the galaxy that we are not accounting for when we add up all the parts we can see.
Існує і ще одне додаткове свідчення. Розглянемо докладніше зірки, розташовані на периметрі спіральної галактики. Вони рухаються з середньою орбітальною швидкістю близько 200 кілометрів на секунду. Якщо б галактика складалася лише з речовини, яку ми можемо бачити, ці зірки швидко б вилетіли з галактики, оскільки їх орбітальні швидкості у чотири рази перевищують швидкість, яка потрібна для вильоту з галактики. Оскільки ми не спостерігаємо того, що зірки з галактик розлітаються на всі боки, у галактиці повинна існувати маса, яку ми не врахували, коли додавали маси частин галактики, які ми бачимо.
You can see the galaxy clusters that Professor Zwicky studied to discover Dark Matter. Use the & kstars; Find Object Window (Ctrl; F) to centre on M 87 to find the Virgo Cluster, and on NGC 4884 to find the Coma Cluster. You may have to zoom in to see the galaxies. Note that the Virgo Cluster appears to be much larger on the sky. In reality, Coma is the larger cluster; it only appears smaller because it is further away.
Ви можете поглянути на скупчення галактик, досліджуючи які професор Цвікі відкрив темну матерію. Скористайтеся вікном пошуку об’ єктів & kstars; (Ctrl; F), щоб перейти до M 87, де розташовано скупчення Діви, і до NGC 4884, де знаходиться скупчення Кома. Щоб побачити самі галактики, вам доведеться збільшити масштаб. Зауважте, що скупчення Діви виглядає на небі набагато більшим. Насправді ж, скупчення Кома є більшим, меншим воно виглядає лише через те, що розташоване від нас на більшій відстані.
The window is divided into a number of Tabs. In the General Tab, we present basic data about the current object. This includes names and catalogue designations, object type, and magnitude (brightness). Also shown are the object 's Equatorial and Horizontal coordinates, as well as its rise, set and transit times.
Це вікно розділено на декілька вкладок. На вкладці Загальне показано загальні дані про поточний об’ єкт. Це, зокрема, його назва, позначення у каталогах, тип об’ єкта і його зоряна величина (яскравість). Також показано координати об’ єкта у екваторіальній і горизонтальній системах координат і час сходу, заходу і кульмінації об’ єкта.
The Advanced Tab allows you to query professional astronomical databases on the internet for information regarding the current object. To use these databases, simply highlight the desired database in the list, and press the View button to see the results of your query in a web browser window. The query is made using the primary name of the object you clicked on to open the Details Dialogue. The following databases are available for querying:
Вкладка Додаткові надає вам змогу надіслати запити до професійних астрономічних баз даних у інтернеті щодо інформації стосовно поточного об’ єкта. Щоб скористатися послугами певної бази даних, просто виділіть її у списку і натисніть кнопку Переглянути, щоб побачити результати пошуку за вашим запитом у вікні переглядача інтернету. Запит буде надіслано за основною назвою об’ єкта, який ви використовували для відкриття діалогового вікна відомостей. Ви можете надсилати запити до таких баз даних:
NASA Astrophysical Data System (ADS). This incredible bibliographic database encompass the entire body of literature published in international peer-review Journals about astronomy and astrophysics. The database is divided into four general subject areas (Astronomy and Astrophysics, Astrophysics Preprints, Instrumentation, and Physics and Geophysics). Each of these has three sub-nodes that query the database in different ways. Keyword search will return articles which listed the object 's name as a keyword. Title word search will return articles which included the object name in their Title, and the Title & Keyword search uses both options together.
Астрофізична система даних НАСА (ADS). Ця неймовірна бібліографічна база даних охоплює всі літературні джерела і публікації у міжнародних рейтингових журналах астрономічного і астрофізичного напрямків. Базу даних поділене на чотири основні предметні частини (Астрономія і астрофізика, препринти з астрофізики, контрольно- вимірювальні прилади та фізика і геофізика). Кожна з частин ділиться на три підвузли для надсилання запитів до бази даних у різний спосіб. Пошук за ключовими словами поверне статті, у яких назва об’ єкта входить до переліку ключових слів. Пошук за словами у назві поверне статті, у яких назва об’ єкта фігурує у назві статті, а Пошук за назвою і ключовими словами поверне всі результати двох попередніх варіантів пошуку.
SkyView provides images from All-Sky surveys that have been performed in dozens of different parts of the spectrum, from Gamma Rays to the Radio. The & kstars; interface will retrieve an image from any of these surveys, centred on the selected object.
SkyView надає зображення з інформації про вигляд зоряного неба у багатьох діапазонах спектра, від гамма- променів до радіочастот. Інтерфейс програми & kstars; отримає зображення з якогось з цих виглядів з виділеним об’ єктом по центру.
Finally, in the Log Tab, you can type in some text that will remain associated with this object 's Details window. You could use this to attach personal observing notes, for example.
Нарешті, на вкладці Журнал ви можете ввести якийсь текст, який буде пов’ язано з цим об’ єктом у вікні відомостей. Наприклад, ви можете використати це поле, щоб вказати особисті нотатки щодо спостереження за об’ єктом.
kstars --dump --filename kstars. png --height 640 --width 480 --script myscript. kstars
kstars -- dump -- filename kstars. png -- height 640 -- width 480 -- script myscript. kstars -- date "4 July 1976 12: 30: 00"
If no filename is specified, it generates a file named kstars. png. It will attempt to generate an image that matches the extension of your filename. The following extensions are recognised: png, jpg, jpeg, gif, pnm, and bmp. If the filename extension is not recognised, it defaults to the PNG image type.
Якщо назви файла вказано не буде, команда створить файл з назвою kstars. png. Програма намагатиметься створити зображення у форматі, що визначається суфіксом назви вашого файла. Визначено такі суфікси: png, jpg, jpeg, gif, pnm і bmp. Якщо суфікс файла невідомий програмі, буде створено зображення у типовому форматі PNG.
By default, & kstars; will read in the options values stored in your $KDEHOME/ share/ config/ kstarsrc file to determine where the image will be centred, and how it is rendered. This means you need to run & kstars; in normal GUI mode, and exit the program when it is set up with the desired options for the generated images. This is not very flexible, so we also provide the ability to execute a & kstars; DCOP script to set the scene before generating the image. The filename you specify as the script argument should be a valid & kstars; DCOP script, such as one created with the Script Builder Tool. The script can be used to set where the image is pointing, set the geographic location, set the time and date, change the Zoom level and adjust other view options. Some of the DCOP functions make no sense in non-GUI mode (such as waitForKey()); if these functions are encountered while parsing the script, they are simply ignored.
Типово, щоб визначити точку центра зображення і спосіб показу, & kstars; читає значення параметрів, які зберігаються у файлі $KDEHOME/ share/ config/ kstarsrc. Це означає, що вам слід запустити & kstars; у звичайному графічному режимі, а потім вийти з програми після налаштування потрібних для створення зображень параметрів. Ця система не є аж надто гнучкою, тому автори також додали у програму можливість виконання сценарію DCOP для & kstars;, який, власне, і має визначати параметри зображення перед його створенням. Назву файла, яку ви вкажете як параметр- сценарій, має бути пов’ язано з коректним сценарієм DCOP для & kstars;, наприклад створеним за допомогою Майстра сценаріїв. Сценарій можна використовувати для встановлення центра зображення, географічного розташування, часу і дати, зміни масштабу і налаштування інших параметрів перегляду. Деякі з функцій DCOP не мають ніякого сенсу у неграфічному режимі (наприклад, waitForKey ()); якщо подібні функції присутні у сценарії, під час обробки їх буде проігноровано.
The ecliptic is an imaginary Great Circle on the Celestial Sphere along which the Sun appears to move over the course of a year. Of course, it is really the Earth 's orbit around the Sun causing the change in the Sun 's apparent direction. The ecliptic is inclined from the Celestial Equator by 23.5 degrees. The two points where the Ecliptic crosses the Celestial Equator are known as the Equinoxes.
Екліптика — це уявне велике коло на небесній сфері, яким для земного спостерігача рухається Сонце впродовж року. Звичайно, насправді зміну видимої позиції Сонця спричинено обертанням Землі навколо Сонця. Екліптика утворює з небесним екватором кут у 23, 5 градуси. Дві точки, у яких екліптика перетинається з небесним екватором, називаються точками рівнодень.
Because of the 23.5-degree tilt of the Ecliptic, the Altitude of the Sun at noon changes over the course of the year, as it follows the path of the Ecliptic across the sky. This causes the seasons. In the Summer, the Sun is high in the sky at noon, and it remains above the Horizon for more than twelve hours. Whereas, in the winter, the Sun is low in the sky at noon, and remains above the Horizon for less than twelve hours. In addition, sunlight is received at the Earth 's surface at a more direct angle in the Summer, which means that a given area at the surface receives more energy per second in the Summer than in Winter. The differences in day duration and in energy received per unit area lead to the differences in temperature we experience in Summer and Winter.
Через нахил екліптики у 23, 5 градуси висота Сонця опівдні змінюється протягом року, коли Сонце подорожує екліптикою небом. Це спричиняє зміну пори року. Влітку Сонце опівдні знаходиться високо і залишається над горизонтом більш ніж на дванадцять годин. У той же час, взимку Сонце опівдні знаходиться низько і залишається над горизонтом менше ніж на дванадцять годин. Крім того, влітку поверхня Землі перебуває під більшим кутом до сонячного проміння, отже кожна ділянка земної поверхні отримує більшу частку сонячної енергії, ніж узимку. Різниця у тривалості дня і питомій отриманій енергії призводить до різниці у температурах, які ми спостерігаємо влітку і взимку.
Make sure your location is set to somewhere that is not very near the equator for these experiments. Open the Configure & kstars; window, and switch to Horizontal coordinates, with the Opaque Ground shown. Open the Set Time window (Ctrl; S), and change the Date to sometime in the middle of Summer, and the Time to 12:00 Noon. Back in the Main Window, point toward the Southern Horizon (press S). Note the height of the Sun above the Horizon at Noon in the Summer. Now, change the Date to something in the middle of Winter (but keep the Time at 12:00 Noon). The Sun is now much lower in the Sky. You will also notice that the day durations are different if you open the What 's Up Tonight? tool for each date.
Для цього прикладу переконайтеся, що місце розташування вибрано не поряд з екватором. Відкрийте вікно Налаштувати & kstars; і перемкніться на горизонтальні координати, так, щоб було показано непрозору поверхню Землі. Відкрийте вікно Встановити час (Ctrl; S), а потім змініть дату на якусь із дат середини літа, а час на 12: 00 дня. Поверніться до головного вікна, спрямуйте погляд на точку Півдня на горизонті (натисніть клавішу S). Запам’ ятайте висоту Сонця над горизонтом опівдні влітку. Тепер змініть дату на якусь із дат середини зими (час не змінюйте: 12: 00 дня). Тепер Сонце знаходиться на небі набагато нижче. Ви можете також зауважити, що змінилася і тривалість дня, якщо відкриєте вікно інструмента Сьогодні ввечері для кожної з використаних дат.
Elliptical galaxies are spheroidal concentrations of billions of stars that resemble Globular Clusters on a grand scale. They have very little internal structure; the density of stars declines smoothly from the concentrated centre to the diffuse edge, and they can have a broad range of ellipticities (or aspect ratios). They typically contain very little interstellar gas and dust, and no young stellar populations (although there are exceptions to these rules). Edwin Hubble referred to Elliptical galaxies as early-type galaxies, because he thought that they evolved to become Spiral Galaxies (which he called late-type galaxies). Astronomers actually now believe the opposite is the case (ie;, that Spiral galaxies can turn into Elliptical galaxies), but Hubble 's early- and late-type labels are still used.
Еліптичні галактики — це кулеподібні скупчення мільйонів зірок, які нагадують велетенські сферичні скупчення. Внутрішня частина еліптичних галактик майже позбавлена структури; щільність зірок поступово зменшується від ущільненого центра до розріджених країв. Самі галактики мають різну еліптичну форму (або різне співвідношення розмірів). У цих галактиках, зазвичай надзвичайно мало міжзоряного газу та пилу, а також зовсім немає молодих зірок (хоча існують і виключення з цих правил). Едвін Хаббл вважав еліптичні галактики галактиками раннього типу, оскільки думав, що згодом вони розвиваються у спіральні галактики (які він називав галактиками пізнього типу). Сучасні астрономи вважають, що все якраз навпаки (тобто, що спіральні галактики можуть стати згодом еліптичними), але використані Хабблом назви « ранні » і « пізні » все ще використовуються.
Immense and bright objects that can measure nearly 1 Megaparsec (3 million light years) across. These titans are only found near the centres of large, dense clusters of galaxies, and are likely the result of many galaxy mergers.
Величезні і яскраві об’ єкти, розмір яких може сягати 1 мегапарсека (3 мільйонів світлових років). Таких монстрів можна знайти лише поблизу центрів великих щільних скупчень галактик, скоріше за все, вони є результатом злиття декількох галактик.
Condensed Object with relatively high central surface brightness. They include the giant ellipticals (gE'e), intermediate-luminosity ellipticals (E 's), and compact ellipticals.
Щільні об’ єкти з відносно високою яскравістю поверхні. До цього класу входять гігантські еліптичні галактики (gE), еліптичні галактики проміжної світності (E), і компактні еліптичні галактики.
Dwarf elliptical galaxies (dE 's)
Карликові еліптичні галактики (dE)
Dwarf spheroidal galaxies (dSph 's)
Карликові сферичні галактики (dSph)
Blue compact dwarf galaxies (BCD 's)
Блакитні компактні карликові галактики (BCD)
You can see examples of Elliptical galaxies in & kstars;, using the Find Object window (Ctrl; F). Search for NGC 4881, which is the Giant cD galaxy in the Coma cluster of galaxies. M 86 is a normal Elliptical galaxy in the Virgo cluster of galaxies. M 32 is a dwarf Elliptical that is a satellite of our neighbour, the Andromeda galaxy (M 31). M 110 is another satellite of M 31 that is a borderline dwarf spheroidal galaxy (borderline because it is somewhat brighter than most other dwarf spheroidals).
Приклади еліптичних галактик можна побачити і у & kstars;, якщо скористатися вікном пошуку об’ єктів (Ctrl; F). Знайдіть об’ єкт NGC 4881, який є гігантською галактикою класу cD у скупченні галактик Кома. M 86 є звичайною еліптичною галактикою у скупченні галактик у сузір’ ї Діви. M 32 — карликова еліптична галактика, яка є супутником нашого сусіда — галактики « Туманність Андромеди » (M 31). M 110 — ще один супутник M 31 — є проміжним типом карликової сферичної галактики (проміжним, оскільки ця галактика трохи яскравіша за більшість інших сферичних карликових галактик).
Most people know the Vernal and Autumnal Equinoxes as calendar dates, signifying the beginning of the Northern hemisphere 's Spring and Autumn, respectively. Did you know that the equinoxes are also positions in the sky?
Більшість людей знають, що весняне і осіннє рівнодення — це дати календаря, що позначають у північній півкулі настання весни і осені, відповідно. А чи знаєте ви, що рівнодення — це також точки на небі?
The Equinoxes are important for marking the seasons. Because they are on the Ecliptic, the Sun passes through each equinox every year. When the Sun passes through the Vernal Equinox (usually on March 21st), it crosses the Celestial Equator from South to North, signifying the end of Winter for the Northern hemisphere. Similarly, whenthe Sun passes through the Autumnal Equinox (usually on September 21st), it crosses the Celestial Equator from North to South, signifying the end of Winter for the Southern hemisphere.
Важливість рівнодень полягає у тому, що вони ділять рік на пори. Оскільки ці точки знаходяться на екліптиці, Сонце проходить через кожну з точок рівнодення раз на рік. Коли Сонце проходить через точку весняного рівнодення (зазвичай, це трапляється 21- го березня), воно перетинає небесний екватор з півдня на північ, позначаючи кінець зими у північній півкулі. Аналогічно, коли Сонце проходить через точку осіннього рівнодення (зазвичай, ця подія відбувається 21- го вересня), воно перетинає небесний екватор з півночі на південь, позначаючи кінець зими у південній півкулі.
The kstars; Icon is a sextant, a handheld telescope which was used by navigators on sailing ships back when the stars were important for navigation. By carefully reckoning the positions of the stars, the navigator could get an accurate estimate of the ship 's current longitude and latitude.
На піктограмі & kstars; зображено секстант — портативний телескоп, який використовувати штурмани парусних кораблів минулого, коли зірки мали величезне значення у навігації. За допомогою ретельного вивчення розташування зірок, штурман міг досить точно визначити поточні довготу і широту, під якими знаходився корабель.
What do the different colours of Deep-sky objects mean?
Яке значення мають різні кольори віддалених об’ єктів?