natgillin/translations-raw huggingface dataset:
EU countries produced joint statements whenever theycould.
Країни ЄСвиступали із спільними заявамиз усіх можливих питань.
But on particularly sensitiveissues, it was not always possible toreach the required unanimous decision.
Але зособливо дражливих питань незавжди було можливо досягтиодностайного рішення.
The principle of a Common Foreignand Security Policy (CFSP) was formalised in 1992 in the Treaty of Maastricht.
Головну ідею Спільної зовнішньої та безпекової політики(CFSP) було сформульовано у1992 р. в Маастрихтському договорі.
Only a few months later, warbroke out in former Yugoslavia.
Лише через кілька місяців спалахнула війна в колишній Югославії.
The European Union tried unsuccessfullyto broker a political solution to the crisis.
ЄС безуспішнонамагався в якості посередниказапропонувати політичне врегулювання кризи.
As the EU had no military force ofits own, its member countries couldonly intervene as part of UN and Natoforces which were later sent to theregion.
Протягом останніх 15 роківСоюз інтенсифікував зусилля,
In December 1997, in the Canadian capital of Ottawa, 122 nations signed the Mine Ban Treaty.
У грудні 1997 р. у столиці Канади м.
It bansthe use, production, transfer and stockpiling of antipersonnel landmines and became binding internationallaw on 1 March 1999.
Договір набув чинності 1 березня1999 р.
International anti-mine action helps to promote global peace and stability and lessen human suffering inmine-affected regions.
Міжнародні заходи проти використання мін допомагають поширювати мир тастабільність у світі, а також зменшують людські страждання у регіонах, ураженихмінами.
It continues to be a top priority for the European Union, which contributed 40 million to this effort in the years 2000-2002 alone.
Це питання залишається пріоритетним для Європейського Союзу, внесокякого у цю боротьбу склав 40 млн. євро лише протягом 2000-2002 рр.
The lessons of this experience were notlost.
З цього досвіду були зробленівідповідні висновки.
In the light of the Balkan wars, andof conflicts in Africa in the 1990s, the EU has created a European Securityand Defence Policy (ESDP) within theoverall framework of the CFSP.
В світлібалканських війн та конфліктівв Африці в 1990-х рр. в рамкахCFSP ЄС було започаткованоЄвропейську політику в галузібезпеки та оборони (ESDP).
Under the ESDP, military or policeforces can be sent to areas of crisis tocarry out humanitarian operations,peacekeeping, crisis management andeven peacemaking.
В рамках цієї політики передбачена можливість направлення військових або поліцейськихсил в зони криз з метою проведення гуманітарних операцій,операцій з підтримання миру,заходів з управління кризоюабо навіть операцій з встановлення миру.
Military action iscarried out by an EU rapid reactionforce, separate from Nato but withaccess to Nato resources.
Військові операціїпроводяться силами швидкогореагування ЄС, які є відокремленими від НАТО, але маютьдоступ до ресурсів Альянсу.
Attempts have been made over theyears to streamline the way CFSP decisions are taken.
Тепер ЄС має можливість розгортати контингентивійськових миротворців.
But key decisions stillrequire a unanimous vote – hard whenthere were 15 EU members, and now
Перші місії в рамках ESDPбулинаправлені до колишньої Югославії, де в минулому ЄС зазнав поразки.
The EU now has the capacity to deploymilitary peacekeepers.
Протягом років були зробленіспроби спрощення системиприйняття рішень в рамкахCFSР.
A worldplayer even more difficult with 25. Despitetheir commitment to the CFSP, membergovernments sometimes find it hard tochange their own national policy in thename of EU solidarity.
Світовий гравець зовнішньополітичної стратегії.На саміті у грудні 2003 р. лідери ЄС прийняли Європейськустратегію безпеки, яка визнає,що громадяни в Європі та вінших державах стикаються зпотенційними загрозами тероризму, поширення зброї масового знищення та нелегальноїміграції.
Just how difficult this can be was illustrated by thedeep divisions among EU memberstates in spring 2003 over whether the UN Security Council should authorisethe US-led war against Iraq.
Кожен вид загроз потребує адекватної відповіді, яка,здебільшого, вимагає міжнародної співпраці.
Violent conflicts take an unacceptable toll in terms of human suffering, destruction and wasted resources.During the 1990s, seven violent conflicts around the globe cost the international community 200 billion that could otherwise have been used for peaceful purposes.
Жорстокі конфлікти мають неприпустимі наслідки, що вимірюються людськимистражданнями, розрухою та витраченими ресурсами.
The EU already uses a wide range of traditional tools, including technical and financial assistance to developing countries, economic cooperation and trade relations, humanitarian aid, social and environmentalpolicies as well as diplomatic instruments like political dialogue and mediation.
ЄС використовує для цього цілий ряд традиційних засобів, включаючи технічнута фінансову допомогу країнам, що розвиваються, економічну співпрацю таторговельні стосунки, гуманітарну допомогу, соціальну та природоохороннуполітику, а також такі дипломатичні інструменти, як політичний діалог тапосередництво.
But it also employs newtools provided by the ESDP such as gathering information and monitoring international agreements to anticipate potential conflicts.
Для попередження потенційних конфліктів він також застосовуєнові заходи, передбачені в рамках Європейської політики в галузі безпеки таоборони: збір інформації та спостереження за дотриманням міжнародних угод.
In a world where power no longer necessarily means security, the EU must be able to respond swiftly tospecific situations as they arise – and with the right mix of instruments.
В світі, де сила не завжди означає безпеку, ЄС повинен швидко реагувати наспецифічні ситуації по мірі їх виникнення, використовуючи при цьому правильнийнабір заходів.
Trade benefits for all economic benefits to all, including thedeveloping countries, provided appropriate rules are adopted at the multilateral level and efforts are made tointegrate developing countries in worldtrade.
Торговельні вигоди для всіх переконаний, що глобалізаціянесе переваги у сфері торгівліусім, включаючи країни, що розвиваються, за умови введеннявідповідних правил на багатосторонньому рівні та здійсненнянизки зусиль для інтеграціїкраїн, що розвиваються, у світову торгівлю.
The European Union is the world’sbiggest trader, accounting for 20% ofglobal imports and exports.
Обсяг торгівлі ЄС є найбільшиму світі, йому належить 20% світового обсягу імпортно-експор-тних операцій.
Open tradeamong its members underpinned thelaunch of the EU nearly 50 years agoand has brought growing prosperity toall its member states.
Вільна торгівляміж країнами-членами булафундаментом створення ЄСмайже 50 років тому і принеслапроцвітання всім державамчленам.
The Union therefore takes a lead in efforts to open upworld trade for the benefit of rich andpoor countries alike.
Таким чином, Союззаймає провідне місце середтих, хто прагне відкрити світовуторгівлю на користь як багатих,так і бідних країн.
That is why the European Union isnegotiating with its partners to openup trade in both goods and services.The EU seeks to help developing countries by giving them better access to itsmarket in the short term, while allowing them more time to open their ownmarkets to European products.
Зростаючі обсяги торгівлі вірогідно мають стати поштовхомдля загальносвітового зростання, яке принесе користь усім.Світова торгівля надає можливість споживачам обирати зширшого переліку товарів.
At thesame time, the EU is reforming its agricultural policy – and this too will benefit developing countries.
Конкуренція між імпортованими товарами та національною продукцією призводить до зниження цін і покращення якості. ЄС
African, Caribbean and Pacific countries have a special relationship with the European Union.
Втой же час ЄС реформує своюсільськогосподарську політику,що також вигідно для країн, щорозвиваються.
A team player agreements with individual countriesand regions across the world.
Світовий гравець жу двосторонніх торговельнихугод з окремими країнами тарегіонами по всьому світу.
Theenlargement of the EU from 15 to 25members in 2004 gives it addedweight as a trading partner, particularlywith its neighbours in eastern Europeand the Mediterranean basin.
Кожне розширення ЄС надає йомудодаткової ваги як торговельному партнеру, а з 2004 р.особливо в торгівлі зі своїмисусідами у Східній Європі таСередземноморському басейні.
The EU’s trade policy is closely linkedto its development policy.
Торговельна політика ЄС тіснопов'язана з політикою розвитку.
The twocome together as the Union assumesits share of responsibility to help developing countries fight poverty and integrate into the global economy.
Ці два аспекти співпадають,коли ЄС перебирає на себечастку відповідальності за допомогу країнам, що розвиваються, у інтеграції до світовоїекономіки та боротьбі з бідністю.
A team sport needs a level playingfield, rules that all teams accept and areferee to ensure fair play.
Командний гравецьКомандний спорт вимагає спортивного майданчику, правил,що визнаються всіма командами, та судді, який гарантуєчесну гру.
This is whythe EU is a firm supporter of the World Trade Organisation (WTO), which laysdown a set of rules to help open upglobal trade and ensure fair treatmentfor all participants.
Тому ЄС є рішучимприхильником Світової організації торгівлі (СОТ), яка встановлює низку правил, що сприяють ефективному функціонуванню світової торгівлі та забезпечують справедливе ставлення до всіх учасників.
Despite a perceivedneed for improvement, this systemoffers a degree of legal certainty andtransparency in the conduct of international trade.
Незважаючи на беззаперечну необхідність вдосконалення, ця система пропонує певну мірунадійності та прозорості у здійсненні світової торгівлі.
The WTO also providesa dispute settlement procedure whendirect disputes arise between two ormore trading partners.
СОТтакож забезпечує процедурувирішення спорів між двома чибільше торговельними партнерами за умов їх виникнення.
It has long recognised that trade canboost the economic growth and productive capacities of poor nations.
ЄС давно усвідомив, що торгівля може дати поштовх економічному зростанню та виробничим потужностям біднихкраїн.
Asearly as 1971, under its ‘generalisedsystem of preferences’ (GSP), the EUbegan reducing or removing tariffs andquotas on its imports from developingcountries.
Ще у 1971 р. в рамках“загальної системи преференцій” ЄС почав знижувати таусувати тарифи й імпортніквоти на товари з країн, щорозвиваються.
Furthermore, through its‘Everything but arms’ initiativelaunched in 2001, the Union grants the49 least-developed countries freeaccess to the EU market for all theirproducts, except weapons.
Більше того, врамках започаткованої у 2001році ініціативи “Усе, крім зброї”ЄС надав 49-ти найменш розвиненим країнам вільний доступ на ринки ЄС для всіх товарів, окрім зброї.
More to trade than Doha
За межами раунду
The special trade and aid relationshipbetween the Union and its 78 partnersin Africa, the Caribbean and the Pacific(the ACP group) dates from 1975 andis considered a model for how richcountries can help poorer ones.
Правила торгівлі встановлюються на багатосторонній основі, але на практиці торгівляносить двосторонній характер:вона відбувається між покупцями та продавцями, експортерами та імпортерами. Тому Європейський Союз створив мере-
Trade rules are multilateral, but tradeitself is bilateral – between buyers andsellers, exporters and importers. This iswhy the European Union has developed a network of bilateral trade
Особливі торговельні відносини між ЄС та 78 країнамиАфриканського, Карибськогота Тихоокеанського регіонів(Група АКТ) беруть свій початок з 1975 р. і вважаються зразком того, як заможні країнидопомагають бідним.
Eradicating poverty throughsustainable development develop and strengthen their externaltrade and so take advantage of globalisation.
Викорінення бідності черезстабільний розвиток
About half the money spent to helppoor countries comes from the European Union or its individual memberstates, making the EU the world’sbiggest aid donor.
Такий доступ дає їм можливістьрозвивати та зміцнювати своюзовнішню торгівлю і, у такийспосіб, користуватися перевагами глобалізації.
But developmentassistance is not just about providingclean water and surfaced roads, important though those are.
Близько половини коштів, яківитрачаються на допомогубідним країнам, надходить відЄС або від його держав-членів,що робить ЄС найбільшим світовим донором.
It is also abouthelping the developing countriesimprove their trade performance bygiving them better access to the EUmarket. This should enable them to
Але допомогау розвитку - це не лише надання чистої води чи покриттядоріг, хоча це теж є важливим.Це також і допомога країнам,що розвиваються, у підвищеннірезультативності торговельноїдіяльності через надання їмкращого доступу на ринки ЄС.
Not all have succeeded in doing this.Although the African, Caribbean and Pacific (ACP) countries have a specialrelationship with the European Union,their share of EU markets has continued to fall, and they have becomeincreasingly marginalised in worldtrade.
Не всім країнам це вдається.Хоча країни Африканського,Карибського та Тихоокеанського регіонів і мають особливівідносини з ЄС, їх частка наринку ЄС продовжує зменшуватися і вони опиняються все даліна узбіччі світової торгівлі.
Water for life
Вода для життя
Access to water and a fair sharing of trans-frontier water resources are major issues in all regions of the worldand will be among the biggest development challenges of the 21st century.
Доступ до води та справедливий розподіл транскордонних водних ресурсів є головноюпроблемою в усіх регіонах світу і залишатиметься одним з найбільших викликіврозвитку у ХХІ столітті.
The EU’s Water for Life initiative, launched in 2002, seeks to bring safe water and sanitation to the world’s poorest regions, particularlyin Africa but also in the Caucasus and central Asia, the Mediterranean and Latin America.
Європейська ініціатива “Вода для життя”, ініційована у 2002 р.,передбачає забезпечення питною водою та покращення санітарних умов найбіднішихрегіонів світу не тільки в Африці, але й на Кавказі, у Центральній Азії, Середземномор’їта Латинській Америці.
The European Unionhas made one billion euro available to finance this initiative.
ЄС виділив близько мільярда євро на фінансування цієїініціативи.
This is why the EU’s development strategy also focuses on helping poor countries improve their infrastructures,develop their productive potential andmake their public administration andinstitutions more efficient.
ЄСпоступово збільшує цю суму,виконуючи зобов’язання виділяти щорічно до 39 млрд. євроз 2006 р.
With thissupport, some will be able to grasptrade opportunities and secure moreinward investment to broaden theireconomic base.
Хоча члени ЄС, як іінші промислово розвиненікраїни, поставили за метущорічно витрачати 0,7% свогоВНП на допомогу, лише Данія,Люксембург, Нідерланди таШвеція досягли цієї мети;очікується приєднання рештидержав.
This is essential inenabling countries to integrate into theglobal economy and achieve sustainable growth and development.
Середній відсоток збюджету ЄС на допомогу, відповідно до цих зобов’язань,складає 0,34%, що більшечастки США та Японії.
channelled through the EU institutions.The Union has committed itself to raising the annual total to 39 billion by2006.
За такої підтримкиокремим країнам вдастьсявикористати торговельні можливості та забезпечити достатньо внутрішніх інвестицій длярозширення їх економічноїбази.
Although EU members, likeother industrialised countries, haveaccepted a target of spending 0.7% oftheir GNP on aid each year, only Denmark, Luxembourg, the Netherlandsand Sweden have reached this target.The others have pledged to catch up.The average for the EU as a whole is0.34%, higher than the United Statesor Japan.
Це є важливим фактором,що дозволить цим країнамінтегруватися у світову економіку та досягти стабільногозростання та розвитку.
The ultimate objective of EU policy isto give people in less advanced countries control over their own development.
Кінцевою метою політики ЄС єнадання людям в менш розвинених країнах контролю надвласним розвитком.
This is why EU priorities are toattack the sources of their vulnerability: ensuring better food and cleanwater; improving access to education,healthcare, employment, land andsocial services; providing better infrastructure and a better environment. EUinitiatives also aim at eradicating diseases and providing access to cheapmedicines to combat scourges like HIV/AIDS.
Тому пріоритетом ЄС є усунення першопричин їх вразливості: забезпечення кращого харчування тачистої води, покращення доступу до освіти, медичної допомоги, працевлаштування, земельних та соціальних послуг;забезпечення кращої інфраструктури та покращення станунавколишнього середовища.Ініціативи ЄС також направленіна викорінення хвороб та забезпечення доступу до дешевихліків для боротьби з такимилихами, як ВІЛ/СНІД.
The EU also seeks to cut thedebt burden on poor countries.
ЄС такожпрагне полегшити борговийтягар бідних країн.
More specifically, the Union is combining trade and aid in a new way in thenext generation of ‘economic partnership agreements’, currently being negotiated with the ACP countries and dueto be in place by 2008.
В практичній площині він реалізується у форміоновлених “угод про економічнепартнерство”, щодо укладанняяких до 2008 р. тривають переговори з країнами Африканського, Карибського та Тихоокеанського регіонів.
The idea is tohelp the ACP countries integrate withtheir regional neighbours as a steptowards global integration, and to helpthem build institutional capacities andapply principles of good governance.At the same time, the EU will continueto open its markets to products fromthe ACP group, and other developingcountries.
Задумполягає у сприянні країнам АКТоб’єднуватися зі своїми регіональними сусідами на шляху доглобальної інтеграції та у допомозі у створенні інституційнихпотужностей та у запровадженні принципів належногоуправління.
The European Union and its membercountries pay out more than 30 billion a year in official aid to developingcountries, of which about 6 billion is
В той же час ЄСпродовжуватиме відкриватисвої ринки для продукції з цихкраїн та інших країн, що розвиваються.
Recognising that peace is a basic condition for sustainable development, the Union agreed in 2004 to set up a250 million fund called the ‘Peacefacility’, to support African peacekeeping and conflict prevention operations.
Усвідомлюючи, що мир є базовою умовою стабільного розвитку, ЄС погодився заснуватиу 2004 р.
Tajikistan in central Asia, Nepal, Sri Lanka and Central America.
Гуманітарна допомога пал, Шрі-Ланка та ЦентральнаАмерика.
The Union also draws on its experienceto help people prepare for possible disasters in high-risk countries andregions prone to earthquakes, hurricanes, floods or drought.
ЄС також використовує свійдосвід, аби допомогти людямпідготуватися до потенційнихкатастроф у країнах та регіонахз високою ймовірністю землетрусів, посух, паводків чиураганів.
Virtually every week, images of naturalor man-made disasters fill our television screens and newspaper frontpages. The European Union is at thecentre of a network whose role is toalleviate the human suffering causedby these disasters.
Фактично щотижня картиниприродних чи антропогеннихкатастроф заповнюють телеекрани та газетні шпальти.Європейський Союз відіграєцентральну роль в зменшеннілюдських страждань, спричинених катастрофами.
EU humanitarianaid is unconditional; the aim is to gethelp to victims as quickly as possibleirrespective of race, religion or thepolitical convictions of their government.
Гуманітарна допомога ЄС є беззастережною; її метою є наданнянайшвидшої допомоги постраждалим, незалежно від раси,релігії чи політичних переконань уряду країни.
The EU is active in all trouble spotsincluding Iraq, Afghanistan, the Palestinian Territories, and several parts of Africa.
ЄС направляє фінансування надопомогу через Офіс гуманітарної допомоги (ECHO).
Its relief work is global, oftentaking place in ‘forgotten’ crisis areasignored by the cameras of the worldmedia. These have included the northern Caucasus (especially Chechnya),
Бюджет Офісу складає500 млн. євро на рік, з якого також фінансуються медичні бригади, експерти з розмінування,транспортна та інша матеріаль-но-технічна допомога.
The EU channels its relief fundingthrough its Humanitarian Aid Office(ECHO).
ЄС активно надає допомогу вусіх проблемних регіонах,включаючи Ірак, Афганістан,Палестинські території та деякірегіони Африки.
Since it was set up in 1992,ECHO has confronted serious crises inmore than 100 countries around theworld, getting essential equipment andemergency supplies to the victims asquickly as possible.
Гуманітарнадопомога ЄС носить глобальний характер і часто охоплюємісця так званих “забутих”конфліктів, які ігноруються фотооб’єктивами світової преси.До них входить Північний Кавказ (особливо Чечня), Таджикистан в Центральній Азії, Не-
ECHO does not have the resources todo all this work itself. It therefore worksclosely with humanitarian partners –non-governmental organisations, UNspecialised agencies and the Red
Офіс не має достатньо ресурсів, щоб виконувати всю цюроботу самостійно.
Acting together in the world
Діяти разом у світі
Humanitarian aid is just one area where the EU works closely with international organisations such as the UN, the WTO, Nato, the Organisation for Security and Cooperation in Europe (OSCE), the Council of Europeand regional organisations in Africa, America, Asia and the Pacific.
Гуманітарна допомога виступає лише однією з сфер співробітництва ЄС з такимиміжнародними організаціями, як ООН, СОТ, НАТО, ОБСЄ, Рада Європи, та регіональними організаціями в Африці, Америці, Азії та Тихоокеанському регіоні.
The European Union believes in seeking multilateral solutions to global problems.
ЄС переконаний в ефективності пошуку багатосторонніх рішень для вирішенняглобальних проблем.
It therefore attachesgreat importance to effective multilateralism, with a strong United Nations at its heart.
Тому він надає важливе значення ефективному багатосторонньому підходу, стрижнем якого є сильна ООН.
The UN, with itsuniversal mandate and legitimacy, is uniquely placed to respond to our common challenges.
Ця організація з її універсальним мандатом та законними повноваженнями може відігравати унікальнуроль у пошуку відповіді на спільні проблеми.
EU member states strongly endorse the millennium development goals adopted by the United Nations in September 2000:
Держави-члени ЄС цілковито підтримують цілі на наступне тисячоліття, ухваленіООН у вересні 2000 р.:
• to eradicate extreme poverty and hunger• to achieve universal primary education• to promote gender equality and empower women• to reduce child mortality• to improve maternal health• to combat HIV/AIDS, malaria and other diseases• to ensure environmental sustainability• to develop a global partnership for development.
• Подолати бідність та голод;• Досягти універсальності початкової освіти;• Заохочувати гендерну рівність та надання підтримки жінкам;• Знизити рівень дитячої смертності;• Покращити материнське здоров'я; • Боротися зі СНІДом, малярією та іншими хворобами;• Забезпечити належний екологічний рівень;• Розробити глобальне співробітництво заради розвитку.
The EU as an organisation seeks to support these goals by focusing on six priority areas where it can useits special expertise. They are:
ЄС, як організація, підтримує ці цілі, зосереджуючись на шести пріоритетнихсферах, в яких має особливий досвід:
• trade and development• regional cooperation• poverty-reduction policies to support health and education• transport infrastructure• food security and sustainable rural development• institutional capacity-building, good governance and the rule of law.
• Торгівля і розвиток;• Регіональне співробітництво;• Політика із зменшення бідності та підтримка таких сфер, як охорона здоров'ята освіта;• Транспортна інфраструктура;• Безпечність харчових продуктів та стабільний розвиток сільського господарства;• Розбудова інституційного потенціалу, належне управління та верховенствозакону.