natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Much more information on Julian Days is available on the internet. A good starting point is the U. S. Naval Observatory. If that site is not available when you read this, try searching for Julian Day with your favorite search engine.
Mycket mer information om julianska dagar är tillgängligt på Internet. En bra startpunkt är U. S. Naval Observatory. Om den platsen inte är tillgänglig när du läser detta, försök att leta efter Julian Day med din favoritsöktjänst.
There are normally 365 days in one calendar year, but it turns out that a true year (ie;, a full orbit of the Earth around the Sun; also called a tropical year) is a little bit longer than 365 days. In other words, in the time it takes the Earth to complete one orbital circuit, it completes 365.24219 spin rotations. Do not be too surprised by this; there is no reason to expect the spin and orbital motions of the Earth to be synchronized in any way. However, it does make marking calendar time a bit awkward....
Normalt består ett kalenderår av 365 dagar, men det visar sig att ett sant år (dvs. ett fullständigt varv för jorden runt solen, som också kallas ett tropiskt år) är lite längre än 365 dagar. Med andra ord, tiden det tar för jorden att fullborda ett omloppsvarv, gör den 365, 24219 varv runt sin egen axel. Bli inte alltför förvånad över detta. Det finns ingen anledning att förvänta sig att jordrotationen och banrörelsen ska vara synkrona på något sätt. Det här gör det i alla fall något besvärligt att hantera kalendertid...
What would happen if we simply ignored the extra 0.24219 rotation at the end of the year, and simply defined a calendar year to always be 365.0 days long? The calendar is basically a charting of the Earth's progress around the Sun. If we ignore the extra bit at the end of each year, then with every passing year, the calendar date lags a little more behind the true position of Earth around the Sun. In just a few decades, the dates of the solstices and equinoxes will have drifted noticeably.
Vad skulle hända om vi helt enkelt ignorerade den extra rotationen av 0, 24219 i slutet på året, och bara definierade året att alltid vara 365, 0 dagar? Kalendern är i grunden en kartläggning av jordens rörelse runt solen. Om vi ignorerar den extra biten i slutet på året, så kommer kalenderdatumet att driva lite längre efter jordens verkliga position runt solen. Efter några få årtionden, skulle datum för dagjämningspunkterna och solstånden ha drivit märkbart.
In fact, it used to be that all years were defined to have 365.0 days, and the calendar drifted away from the true seasons as a result. In the year 46 BCE, Julius Caeser established the Julian Calendar, which implemented the world's first leap years: He decreed that every 4th year would be 366 days long, so that a year was 365.25 days long, on average. This basically solved the calendar drift problem.
I själva verket var det tidigare så att alla år verkligen definierades att ha 365, 0 dagar, och kalendern drev iväg från de verkliga årstiderna som resultat. År 46 f. Kr. upprättade Julius Caesar den julianska kalendern, som omfattade världens första skottår: Han påbjöd att var fjärde år skulle vara 366 dagar långt, så att året var i medeltal 365, 25 dagar långt. Det här löste egentligen kalenderdriftsproblemet.
However, the problem was n't completely solved by the Julian calendar, because a tropical year is n't 365.25 days long; it's 365.24219 days long. You still have a calendar drift problem, it just takes many centuries to become noticeable. And so, in 1582, Pope Gregory XIII instituted the Gregorian calendar, which was largely the same as the Julian Calendar, with one more trick added for leap years: even Century years (those ending with the digits 00) are only leap years if they are divisible by 400. So, the years 1700, 1800, and 1900 were not leap years (though they would have been under the Julian Calendar), whereas the year 2000 was a leap year. This change makes the average length of a year 365.2425 days. So, there is still a tiny calendar drift, but it amounts to an error of only 3 days in 10,000 years. The Gregorian calendar is still used as a standard calendar throughout most of the world.
Problemet var dock inte fullständigt löst med den julianska kalendern, eftersom ett tropiskt år inte är 365, 25 dagar, utan det är 365, 24219 dagar. Man har fortfarande ett kalenderdriftsproblem, det tar bara många århundraden innan det blir märkbart. Så under 1582, påbjöd påven Gregorius XIII den gregorianska kalendern, som i stort var likadan som den julianska, men med ytterligare ett trick tillagt för skottår. Jämna århundraden (de som slutar med siffrorna 00) är bara skottår om de är delbara med 400. Alltså var år 1700, 1800 och 1900 inte skottår (även om de skulle ha varit det med den julianska kalendern), medan år 2000 var ett skottår. Det finns alltså fortfarande en liten kalenderdrift, men den uppgår till ett fel på bara tre dagar på 10. 000 år. Den gregorianska kalendern används fortfarande som standardkalender i större delen av världen.
Fun Trivia: When Pope Gregory instituted the Gregorian Calendar, the Julian Calendar had been followed for over 1500 years, and so the calendar date had already drifted by over a week. Pope Gregory re-synchronized the calendar by simply eliminating 10 days: in 1582, the day after October 4th was October 15th!
En rolig trivialitet: När påven Gregorius påbjöd den gregorianska kalendern, hade den julianska kalendern följts i över 1500 år, och därför hade kalenderdatum redan drivit mer än en vecka. Påven Gregorius synkroniserade kalendern genom att helt enkelt eliminera tio dagar: Under 1582, var dagen efter fjärde oktober den femtonde oktober!
Please not these light curves should NEVER be used in research, papers, presentations, publications, & etc;. They are only meant to be used as a source of info for & kstars;. They have not been validated and passed the AAVSO's strict quality control measures. We will be glad to give you good raw data simply by requesting it at http: / /www. aavso. org/ adata/ onlinedata/.
Observera att ljuskurvorna ALDRIG får användas i forskning, rapporter, presentationer eller publikationer. De är bara avsedda som en informationskälla i & kstars;. De har inte validerats, eller gått igenom de starka kvalitetskontrollåtgärder som utförs av AAVSO. Vi är glada att kunna ge dig bra rådata, genom att helt enkelt begära det på http: // www. aavso. org/ adata/ onlinedata /.
Variable stars are stars that change in brightness. A light curve is a plot of a variable star's brightness over time. By looking at a light curve you can see how the star has behaved in the past and try to predict how it will behave in the future. Astronomers also use this data to model astrophysical processes in the star. This important to help us understand how stars work.
Variabla stjärnor är stjärnor som ändrar sin ljusstyrka. En ljuskurva är ett diagram av en variabel stjärnas ljusstyrka under en viss tid. Genom att titta på en ljuskurva kan du se stjärnans beteende i det förgångna och försöka förutse hur den kommer att bete sig i framtiden. Astronomer kan också använda informationen för att modellera astrofysiska processer i stjärnan. Det här är viktigt för att hjälpa oss förstå hur stjärnor fungerar.
The AAVSO publishes the full list of variable stars in their monitoring program. This file is updated monthly with newly discovered variable stars. To sync the list that & kstars; uses with the AAVSO master list, click on the Update List button in the AAVSO dialog. & kstars; will then attempt to connect to the AAVSO database and download the latest list.
AAVSO publicerar en fullständig lista med variabla stjärnor i sitt bevakningsprogram. Filen uppdateras månadsvis med nyupptäckta variabla stjärnor. Klicka på knappen Uppdatera lista i AAVSO - dialogrutan, för att synkronisera listan som & kstars; använder med AAVSO - originallistan. & kstars; försöker då ansluta till AAVSO - databasen och ladda ner den senaste listan.
The customized data stream provided by the AAVSO was implemented for & kstars; by Aaron Price. Thank you, Aaron!
Den anpassade dataströmmen som tillhandahålls av AAVSO, implementerades för & kstars; av Aaron Price. Tack, Aaron!
Luminosity is a very fundamental quantity in Astronomy and Astrophysics. Much of what is learnt about celestial objects comes from analyzing their light. This is because the physical processes that occur inside stars gets recorded and transmitted by light. Luminosity is measured in units of energy per second. Astronomers prefer to use Ergs, rather than Watts, when quantifying luminosity.
Ljusstyrka är ett mycket grundläggande mått i astronomi och astrofysik. Mycket av vad som är känt om himmelsobjekt kommer från analys av deras ljus. Det beror på att de fysiska processer som sker inne i stjärnor registreras och överförs med ljus. Ljusstyrka mäts i energienheter per sekund. Astronomer föredrar att använda erg, istället för Watt, när ljusstyrkans mått anges.
Flux Star Colors and Temperatures
Flöde Stjärnfärger och temperaturer
2500 years ago, the ancient Greek astronomer Hipparchus classified the brightnesses of visible stars in the sky on a scale from 1 to 6. He called the very brightest stars in the sky first magnitude, and the very faintest stars he could see sixth magnitude. Amazingly, two and a half millenia later, Hipparchus's classification scheme is still widely used by astronomers, although it has since been modernized and quantified.
För 2500 år sedan, så klassificerade den klassiska grekiska astronomen Hipparkos ljusstyrkan för de synliga stjärnorna enligt en skala från 1 till 6. Han kallade de allra ljusstarkaste stjärnorna på himlen för första magnituden, och de allra svagaste han kunde se sjätte magnituden. Förvånansvärt nog, två och ett halvt tusen år senare, är användningen av Hipparkos klassifikationssystem fortfarande utbredd bland astronomer, även om det har moderniserats och kvantifierats sedan dess. (Observera att magnitudskalan är baklänges mot vad man kan förvänta sig: ljusstarkare stjärnor har lägre magnitud än svagare stjärnor).
If you do not understand the math, this just says that the magnitude of a given star (m) is different from that of some standard star (m_0) by 2.5 times the logarithm of their flux ratio. The 2.5 *log factor means that if the flux ratio is 100, the difference in magnitudes is 5 mag. So, a 6th magnitude star is 100 times fainter than a 1st magnitude star. The reason Hipparchus's simple classification translates to a relatively complex function is that the human eye responds logarithmically to light.
Om du inte förstår matematiken, så säger det här bara att magnituden för en given stjärna (m) skiljer sig från en viss standardstjärna (m_ 0) med 2, 5 gånger logaritmen av förhållandet mellan deras ljusflöden. Faktorn 2, 5 * log, betyder att om förhållandet mellan ljusflöden är 100, så är skillnaden 5 i magnitud. Så en 6: e magnitudens stjärna är 100 gånger svagare än en 1: a magnitudens. Orsaken att Hipparkos enkla klassificering översätts till en relativt komplicerad funktion är att det mänskliga ögat reagerar logaritmiskt på ljus.
A final note: the magnitude is usually measured through a color filter of some kind, and these magnitudes are denoted by a subscript describing the filter (ie;, m_V is the magnitude through a visual filter, which is greenish; m_B is the magnitude through a blue filter; m_pg is the photographic plate magnitude, & etc;).
En sista anmärkning: magnituden mäts oftast genom någon form av färgfilter, och magnituderna anges med en beteckning som beskriver filtret (dvs. m_ V är magnituden genom ett synligt filter, som är grönaktigt, m_ B är magnituden genom ett blått filter, m_ pg är magnituden för en fotografisk plåt, etc.).
Because it is fixed to the local Horizon, stars will appear to drift past the Local Meridian as the Earth spins. You can use an object's Right Ascension and the Local Sidereal Time to determine when it will cross your Local Meridian (see Hour Angle).
Eftersom den är fast i den lokala horisonten, verkar stjärnor driva förbi den lokala meridianen när jorden snurrar. Man kan använda rektascensionen och den lokala sideriska tiden för att avgöra när de korsar den lokala meridianen (se timvinkel).
Observing List Tool
Verktyg med observationslista
The Observing List Tool
Verktyget med observationslista
The purpose of the Observing List Tool is to provide convenient access to some common functions for a list of objects chosen by you. Objects are added to the list by using the Add to List action in the popup menu, or by simply pressing the O key to add the currently-selected object.
Syftet med observationslistan är att tillhandahålla en bekväm möjlighet att komma åt några vanliga funktioner för en lista med objekt som du har valt. Objekt läggs till i listan genom att använda alternativet Lägg till i lista i den sammanhangsberoende menyn, eller genom att helt enkelt trycka på tangenten O för att lägga till objektet som för närvarande är markerat.
Objects in the list can be sorted by any of the data columns (Name, Right Ascension, Declination, Magnitude, and Type). To perform an action on an object, highlight it in the list, and then press one of the Action buttons at the top of the window. Some actions can be performed while multiple objects are selected; others only operate when one object is selected. The available actions are:
Objekt i listan kan sorteras enligt vilken som helst av datakolumnerna (Namn, Rektascension, Deklination, Magnitud och Typ). För att utföra en åtgärd med ett objekt, markera det i listan och tryck därefter på en av åtgärdsknapparna längst upp i fönstret. Vissa åtgärder kan utföras när flera objekt är markerad, andra fungerar bara när ett objekt är markerat. De tillgängliga åtgärderna är:
Center
Centrera
Center the display on the selected object, and begin Tracking it.
Centrera skärmen på det markerade objektet, och börja följa det.
Point your telescope at the selected object.
Peka teleskopet på det markerade objektet.
Alt vs. Time
Elevation mot tid
Open the Altitude vs. Time Tool, with the selected object(s) preloaded
Öppna verktyget för elevation mot tid, med markerade objekt inladdade.
Open the Detailed Information Window for the selected object.
Öppna detaljinformationsfönstret för det markerade objektet.
Remove the selected object(s) from the observing list.
Ta bort markerade objekt från observationslistan.
The Observing List tool is a new feature and is still under development. We are planning to add more features, such as adding objects to the list by selecting a region in the sky, and the ability to save observing lists to disk.
Observationslistan är en ny funktion och är fortfarande under utveckling. Vi planerar att lägga till fler funktioner, som att lägga till objekt i listan genom att välja ett område på himlen, och möjlighet att spara observationslistor på disk.
Parallax is the apparent change of an observed object's position caused by a shift in the observer's position. As an example, hold your hand in front of you at arm's length, and observe an object on the other side of the room behind your hand. Now tilt your head to your right shoulder, and your hand will appear on the left side of the distant object. Tilt your head to your left shoulder, and your hand will appear to shift to the right side of the distant object.
Parallax är den skenbara ändring av ett observerat objekts position som orsakas av ändringen i observatörens position. Håll till exempel din hand framför dig på armlängds avstånd, och observera ett objekt på andra sidan rummet bakom din hand. Luta nu huvudet mot höger axel, och handen syns till vänster om det avlägsna objektet. Luta huvudet mot vänster axel, och handen verkar flyttas till höger om det avlägsna objektet.
Because the Earth is in orbit around the Sun, we observe the sky from a constantly moving position in space. Therefore, we should expect to see an annual parallax effect, in which the positions of nearby objects appear to wobble back and forth in response to our motion around the Sun. This does in fact happen, but the distances to even the nearest stars are so great that you need to make careful observations with a telescope to detect it The ancient Greek astronomers knew about parallax; because they could not observe an annual parallax in the positions of stars, they concluded that the Earth could not be in motion around the Sun. What they did not realize was that the stars are millions of times further away than the Sun, so the parallax effect is impossible to see with the unaided eye..
Eftersom jorden går i en bana runt solen, så observerar vi himlen från en position i rymden som hela tiden flyttar sig. Därför bör vi förvänta oss att se en årlig parallax, där positionerna för näraliggande objekt verkar vagga fram och tillbaka orsakat av vår förflyttning runt solen. Det här sker också, men avstånden även till de närmsta stjärnorna är så stort att man måste göra noggranna observationer med ett teleskop för att upptäcka det De gamla grekiska astronomerna kände till parallaxen, men eftersom de inte kunde observera en årlig parallax, drog de slutsatsen att jorden inte kunde röra sig runt solen. Vad de inte insåg var att stjärnorna är miljontals gånger längre bort än solen, så att parallaxeffekten är omöjlig att se med blotta ögat..
Precession is the gradual change in the direction of the Earth's spin axis. The spin axis traces a cone, completing a full circuit in 26,000 years. If you have ever spun a top or a dreidel, the wobbling rotation of the top as it spins is precession.
Precession är den gradvisa ändringen i riktning för jordens rotationsaxel. Rotationsaxeln spårar en kon, som fullbordar en hel omkrets på 26. 000 år. Om du någonsin har snurrat en topp eller en fyrsidig snurra, så är toppens vaggande rörelse när den snurrar precession.
Because the direction of the Earth's spin axis changes, so does the location of the Celestial Poles.
Eftersom riktningen på jordens rotationsaxel ändras, så ändras platserna för himmelspolerna.
The reason for the Earth's precession is complicated. The Earth is not a perfect sphere, it is a bit flattened, meaning the Great Circle of the equator is longer than a meridonal great circle that passes through the poles. Also, the Moon and Sun lie outside the Earth's Equatorial plane. As a result, the gravitational pull of the Moon and Sun on the oblate Earth induces a slight torque in addition to a linear force. This torque on the spinning body of the Earth leads to the precessional motion.
Anledningen till jordens precession är komplicerad. Jorden är inte ett perfekt klot, utan den är något tillplattad, vilket betyder att storcirkeln vid ekvatorn är längre än en storcirkelmeridian som passerar genom polerna. Dessutom befinner sig månen och solen utanför jordens ekvatorialplan. Som resultat orsakar månens och solens dragningskraft ett svagt vridmoment, förutom en linjär kraft, på den tillplattade jorden. Det här vridmomentet på den snurrande jorden leder till precessionsrörelsen.
Precession is easiest to see by observing the Celestial Pole. To find the pole, first switch to Equatorial Coordinates in the Configure & kstars; window, and then hold down the Up arrow key until the display stops scrolling. The declination displayed in the center of the Info Panel should be +90 degrees, and the bright star Polaris should be nearly at the center of the screen. Try slewing with the left and right arrow keys. Notice that the sky appears to rotate around the Pole.
Precession ses lättast genom att observera himmelspolen. För att hitta polen, byt först till ekvatoriella koordinater i fönstret Anpassa & kstars;, och håll sedan nere uppåtpilen till skärmen slutar panorera. Deklinationen som visas i mitten på informationsraden ska vara +90 grader, och den ljusstarka polstjärnan ska vara nästan mitt på skärmen. Försök att svepa med vänster och höger piltangent. Observera att himlen verkar rotera runt polen.
We will now demonstrate Precession by changing the Date to a very remote year, and observing that the location of the Celestial Pole is no longer near Polaris. Open the Set Time window (Ctrl; S), and set the date to the year 8000 (currently, & kstars; cannot handle dates much more remote than this, but this date is sufficient for our purposes). Notice that the sky display is now centered at a point between the constellations Cygnus and Cepheus. Verify that this is actually the pole by slewing left and right: the sky rotates about this point; in the year 8000, the North celestial pole will no longer be near Polaris.
Vi demonstrerar nu precession genom att ändra datum till ett mycket avlägset år, och observerar att platsen för himmelspolen inte längre är i närheten av polstjärnan. Öppna fönstret Ställ in tid (Ctrl; S), och sätt datumet till år 8000 (för närvarande kan inte & kstars; hantera datum som är mycket avlägsnare än det här, men datumet är tillräckligt för vårt syfte). Observera att himlen nu är centrerad runt en punkt mellan stjärnbilderna Svanen och Cepheus. Verifiera att detta verkligen är polen genom att svepa åt vänster och höger: Himlen roterar runt den här punkten. År 8000 kommer inte den norra himmelspolen vara i närheten av polstjärnan.
The above screenshot shows a typical view of the KStars program. You can see the sky display centered on Betelgeuse, the brightest star in the constellation Orion. Orion has just risen above the eastern horizon. Stars are displayed with realistic colors and relative brightnesses. In three corners of the sky display, there are on-screen text labels displaying data on the current time (LT: 16:38:42 23 Jan 2008), the current Geographic Location (Tucson, Arizona, USA), and the current object in the center of the display (Focused on: Betelgeuse (alpha Orionis)). Above the sky display, there are two toolbars. The main toolbar contains shortcuts for menu functions, as well as a time-step widget which controls how fast the simulation clock runs. The view toolbar contains buttons that toggle the display of different kinds of objects in the sky. At the bottom of the window, there is a status bar which displays the name of any object you click on, and the sky coordinates (both Right Ascension/ Declination and Azimuth/ Altitude) of the mouse cursor.
Skärmbilden ovan visar en typisk vy från programmet Kstars. Du kan se himlen centrerad på Betelgeuse, den starkaste stjärnan i stjärnbilden Orion. Orion har just gått upp ovanför den östra horisonten. Stjärnor visas med realistiska färger och relativ ljusstyrka. I tre av hörnen på himmelsfönstret finns textrader på skärmen som visar information om nuvarande tid och datum (LT; 06: 44: 58 2004- 06- 20), nuvarande geografisk plats (Tucson, Arizona, USA), och nuvarande objekt på skärmens centrum (Fokuserad på: Betelgeuse (alpha Orionis)). Ovanför himmelsfönstret finns två verktygsrader. Huvudverktygsraden innehåller genvägar för menyfunktioner, samt en tidsstegskomponent som styr hur snabbt simuleringsklockan går. Vyverktygsraden innehåller knappar som låter dig visa eller gömma olika sorters objekt på himlen. Det finns en statusrad längst ner i fönstret, som visar namnet på alla objekt som du klickar på, och himmelskoordinaterna (både rektascension/ deklination och azimut/ elevation) för muspekaren.