natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The North Celestial Pole currently has nearly the same coordinates as the bright star Polaris (which is Latin for Pole Star). This makes Polaris useful for navigation: not only is it always above the North point of the horizon, but its Altitude angle is always (nearly) equal to the observer's Geographic Latitude (however, Polaris can only be seen from locations in the Northern hemisphere).
Den norra himmelspolen har för närvarande nästan samma koordinater som den ljusstarka polstjärnan (på latin Polaris). Det här gör att polstjärnan är användbar för navigering: den är inte bara hela tiden över den norra punkten på horisonten, utan dess höjdvinkel är alltid (nästan) samma som observatörens geografiska latitud (dock är polstjärnan bara synlig från platser på norra halvklotet).
Use the Find Object window (Ctrl; F) to locate Polaris. Notice that its Declination is almost (but not exactly) +90 degrees. Compare the Altitude reading when focused on Polaris to your location's geographic latitude. They are always within one degree of each other. They are not exactly the same because Polaris is n't exactly at the Pole. (you can point exactly at the pole by switching to Equatorial coordinates, and pressing the up-arrow key until the sky stops scrolling).
Använd fönstret Sök objekt (Ctrl; F) för att hitta polstjärnan. Observera att dess deklination är nästan (men inte precis) +90 grader. Jämför elevationen när du fokuserar på polstjärnan med din positions geografiska latitud. De är alltid inom en grad från varandra. De är inte exakt likadana eftersom polstjärnan inte befinner sig exakt vid polen (du kan peka exakt på polen genom att byta till ekvatoriella koordinater, och trycka på uppåtpilen tills himlen slutar panorera).
Object catalogs and planet position tables: NASA Astronomical Data Center
Objektkataloger och tabeller över planetpositioner: NASA Astronomical Data Center
The celestial sphere is an imaginary sphere of gigantic radius, centered on the Earth. All objects which can be seen in the sky can be thought of as lying on the surface of this sphere.
Himmelssfären är en tänkt sfär med enorm radie, centrerad runt jorden. Alla objekt som kan ses på himlen kan tänkas ligga på ytan av den här sfären.
Of course, we know that the objects in the sky are not on the surface of a sphere centered on the Earth, so why bother with such a construct? Everything we see in the sky is so very far away, that their distances are impossible to gauge just by looking at them. Since their distances are indeterminate, you only need to know the direction toward the object to locate it in the sky. In this sense, the celestial sphere model is a very practical model for mapping the sky.
Vi vet förstås att objekten på himlen inte finns på ytan av en sfär centrerad runt jorden, så varför bry sig om en sådan konstruktion? Allt vi ser på himlen är så långt borta, att avstånden är omöjliga att avgöra genom att bara titta på dem. Eftersom deras avstånd är obestämda, behöver man bara veta riktningen mot objektet för att hitta det på himlen. På detta sätt är modellen med himmelssfären en mycket praktisk modell för att kartlägga himlen.
Scientists are now quite comfortable with the idea that 90% of the mass in the universe is in a form of matter that cannot be seen.
Vetenskapsmän är nu helt införstådda med idén att 90% av universums massa består av en form av materia som inte kan ses.
Despite comprehensive maps of the nearby universe that cover the spectrum from radio to gamma rays, we are only able to account of 10% of the mass that must be out there. As Bruce H. Margon, an astronomer at the University of Washington, told the New York Times in 2001: It's a fairly embarrassing situation to admit that we ca n't find 90 percent of the universe.
Trots utförliga kartor över det nära universum som täcker spektrat från radiovågor till gammastrålning, så kan vi bara redogöra för 10% av massan som måste finnas därute. Som astronomen Bruce H. Margon, från Washingtons universitet, sa till New York Times år 2001: Det är rätt pinsamt ett behöva erkänna att vi inte kan hitta 90 procent av universum.
Although the evidence was strong at Zwicky's time, it was not until the 1970s that scientists began to explore this discrepancy comprehensively. It was at this time that the existence of Dark Matter began to be taken seriously. The existence of such matter would not only resolve the mass deficit in galaxy clusters; it would also have far more reaching consequences for the evolution and fate of the universe itself.
Även om bevisen var starka redan på Zwickys tid, var det inte förrän på 1970- talet som vetenskapsmän började utforska den här avvikelsen i detalj. Det var vid den här tiden som existensen av mörk materia började tas på allvar. Existensen av sådan materia skulle inte bara lösa upp massbristen i galaxhopar, den skulle också ha långtgående konsekvenser för hela universums utveckling och öde.
Another phenomenon that suggested the need for dark matter is the rotational curves of Spiral Galaxies. Spiral Galaxies contain a large population of stars that orbit the Galactic center on nearly circular orbits, much like planets orbit a star. Like planetary orbits, stars with larger galactic orbits are expected to have slower orbital speeds (this is just a statement of Kepler's 3rd Law). Actually, Kepler's 3rd Law only applies to stars near the perimeter of a Spiral Galaxy, because it assumes the mass enclosed by the orbit to be constant.
Ett annat fenomen som tycktes kräva mörk materia var rotationskurvorna för spiralgalaxer. Spiralgalaxer innehåller en stor stjärnpopulation som kretsar runt galaxens centrum i nästan cirkulära banor, på ett sätt som liknar hur planeter kretsar runt en stjärna. Likt planetbanor, så förväntas stjärnor med större galaktiska banor ha långsammare banhastighet (det här är bara ett sätt att uttrycka Keplers tredje lag). I själva verket gäller Keplers tredje lag bara stjärnor nära randen av en spiralgalax, eftersom den antar att massan som omsluts av banan är konstant.
However, astronomers have made observations of the orbital speeds of stars in the outer parts of a large number of spiral galaxies, and none of them follow Kepler's 3rd Law as expected. Instead of falling off at larger radii, the orbital speeds remain remarkably constant. The implication is that the mass enclosed by larger-radius orbits increases, even for stars that are apparently near the edge of the galaxy. While they are near the edge of the luminous part of the galaxy, the galaxy has a mass profile that apparently continues well beyond the regions occupied by stars.
Astronomer har dock gjort observationer av banhastigheterna för stjärnor i de yttre delarna av ett stort antal spiralgalaxer, och ingen av dem följer Keplers tredje lag, som förväntat. Istället för att banhastigheterna avtar vid större radier, så hålls de märkvärdigt konstanta. Slutsatsen är att massan som omsluts av banor med större radie ökar, Även för stjärnor som verkar vara nära kanten på en galax. Fastän de är nära den ljusa delen av galaxen, har galaxen en massprofil som uppenbarligen fortsätter en bra bit bortom området som innehåller stjärnor.
Here is another way to think about it: Consider the stars near the perimeter of a spiral galaxy, with typical observed orbital velocities of 200 kilometers per second. If the galaxy consisted of only the matter that we can see, these stars would very quickly fly off from the galaxy, because their orbital speeds are four times larger than the galaxy's escape velocity. Since galaxies are not seen to be spinning apart, there must be mass in the galaxy that we are not accounting for when we add up all the parts we can see.
Här är ett annat sätt att betrakta det hela: Tänk dig stjärnorna nära randen av en spiralgalax, med typiska observerade hastigheter på 200 kilometer per sekund. Om galaxen bara bestod av materien som man kan se, skulle dessa stjärnor mycket snabbt flyga iväg från galaxen, eftersom deras banhastigheter är fyra gånger större än galaxens flykthastighet. Eftersom man inte ser att galaxer snurrar isär, så måste det finnas massa i galaxen som man inte tar hänsyn till när delarna man kan se läggs ihop.
You can see the galaxy clusters that Professor Zwicky studied to discover Dark Matter. Use the & kstars; Find Object Window (Ctrl; F) to center on M 87 to find the Virgo Cluster, and on NGC 4884 to find the Coma Cluster. You may have to zoom in to see the galaxies. Note that the Virgo Cluster appears to be much larger on the sky. In reality, Coma is the larger cluster; it only appears smaller because it is further away.
Man kan se galaxhoparna som Professor Zwicky studerade för sin upptäckt av mörk materia. Använd & kstars; fönster Sök Objekt (Ctrl; F) och visa M 87 för att hitta Virgo- hopen, eller visa NGC 4884 för att hitta Coma- hopen. Du kan behöva zooma in för att kunna se galaxerna. Observera att Virgo- hopen verkar vara mycket större på himlen. I verkligheten är Coma den större hopen, den ser bara mindre ut eftersom den är längre bort.
The window is divided into a number of Tabs. In the General Tab, we present basic data about the current object. This includes names and catalog designations, object type, and magnitude (brightness). Also shown are the object's Equatorial and Horizontal coordinates, as well as its rise, set and transit times.
Fönstret är delat i ett antal flikar. Under fliken Allmänt, visas grundläggande data om nuvarande objekt. Det här omfattar namn och katalogbeteckningar, objekttyp och magnitud (styrka). Dessutom visas objektets ekvatoriella och horisontella koordinater, samt uppgångs -, nedgångs - och övergångstid.
The Advanced Tab allows you to query professional astronomical databases on the internet for information regarding the current object. To use these databases, simply highlight the desired database in the list, and press the View button to see the results of your query in a web browser window. The query is made using the primary name of the object you clicked on to open the Details Dialog. The following databases are available for querying:
Fliken Avancerat låter dig skicka frågor till professionella astronomiska databaser på Internet efter information om det aktuella objektet. För att använda databaserna, markera helt enkelt den önskade databasen i listan, och tryck på knappen Visa, för att se resultatet av frågan i ett webbläsarfönster. Frågan ställs med det huvudsakliga namnet för objektet som du klickade på för att öppna informationsdialogrutan. Följande databaser är tillgängliga för frågor:
NASA Astrophysical Data System (ADS). This incredible bibliographic database encompass the entire body of literature published in international peer-review Journals about astronomy and astrophysics. The database is divided into four general subject areas (Astronomy and Astrophysics, Astrophysics Preprints, Instrumentation, and Physics and Geophysics). Each of these has three sub-nodes that query the database in different ways. Keyword search will return articles which listed the object's name as a keyword. Title word search will return articles which included the object name in their Title, and the Title & Keyword search uses both options together.
NASA astrofysiska datasystem (ADS). Den här otroliga bibliografiska databasen omfattar hela mängden litteratur som publicerats i internationella sakkunnigbedömda tidskrifter om astronomi och astrofysik. Databasen är uppdelad i fyra allmänna ämnesområden (astronomi och astrofysik, astrofysiska förhandsutgåvor, instrumentering, och fysik och geofysik). Vart och ett av dessa har tre underavdelningar som hanterar frågor till databasen på olika sätt. Nyckelordsökning returnerar artiklar som angav objektets namn som ett nyckelord. Titelordsökning returnerar artiklar som innehöll objektets namn i titeln, och Titel - och nyckelordsökning använder båda alternativen tillsammans.
SkyView provides images from All-Sky surveys that have been performed in dozens of different parts of the spectrum, from Gamma Rays to the Radio. The & kstars; interface will retrieve an image from any of these surveys, centered on the selected object.
SkyView tillhandahåller bilder från alla himmelskartläggningar som har utförts i dussintals olika delar av spektrat, från gammastrålar till radiovågor. & kstars; gränssnitt hämtar en bild från vilken som helst av dessa kartläggningar, centrerad kring det valda objektet.
Finally, in the Log Tab, you can type in some text that will remain associated with this object's Details window. You could use this to attach personal observing notes, for example.
Till sist, under fliken Logg kan du skriva in text som hör till det här objektets informationsfönster. Du kan till exempel använda det för att bifoga personliga observationsanteckningar.
kstars --dump --filename kstars. png --height 640 --width 480 --script myscript. kstars --date "4 July 1976 12:30:00"
kstars -- dump -- filename kstars. png -- height 640 -- width 480 -- script mitt_ skript. kstars -- date "4 Juli 1976 12: 30: 00"
If no filename is specified, it generates a file named kstars. png. It will attempt to generate an image that matches the extension of your filename. The following extensions are recognized: png, jpg, jpeg, gif, pnm, and bmp. If the filename extension is not recognized, it defaults to the PNG image type.
Om inget filnamn anges, skapas en fil som heter kstars. png. En bild som motsvarar filnamnets ändelse försöker skapas. Följande filändelser känns igen: png, jpg, jpeg, gif, pnm och bmp. Om filändelsen inte känns igen, används den förvalda bildtypen PNG.
By default, & kstars; will read in the options values stored in your $KDEHOME/ share/ config/ kstarsrc file to determine where the image will be centered, and how it is rendered. This means you need to run & kstars; in normal GUI mode, and exit the program when it is set up with the desired options for the generated images. This is not very flexible, so we also provide the ability to execute a & kstars; DCOP script to set the scene before generating the image. The filename you specify as the script argument should be a valid & kstars; DCOP script, such as one created with the Script Builder Tool. The script can be used to set where the image is pointing, set the geographic location, set the time and date, change the Zoom level, and adjust other view options. Some of the DCOP functions make no sense in non-GUI mode (such as waitForKey()); if these functions are encountered while parsing the script, they are simply ignored.
Normalt läser & kstars; inställningsvärden som lagras i filen $KDEHOME/ share/ config/ kstarsrc för att avgöra var bilden ska centreras, och hur den ritas upp. Det betyder att du måste köra & kstars; med det normala grafiska gränssnittsläget, och avsluta programmet när det är inställt med önskade alternativ för att skapa bilderna. Det är inte särskilt flexibelt, så vi tillhandahåller också möjlighet att köra ett & kstars; DCOP - skript för att ställa in scenen innan bilden skapas. Filnamnet som du anger som skript ska vara ett giltigt & kstars; DCOP - skript, såsom ett som skapats med verktyget Skriptbyggare. Skriptet kan användas för att ställa in var bilden pekar, ange geografisk plats, ställa in tid och datum, ändra zoomnivå och justera andra visningsalternativ. Vissa av DCOP - funktionerna är inte vettiga när det grafiska gränssnittet inte används (som waitForKey ()). Om sådana funktioner hittas när skriptet tolkas, ignoreras de helt enkelt.
By default, & kstars; will use the system CPU time and date for generating the image. Alternatively, you may specify a time and date with the --date argument. You can also use this argument for specifying the startup date in normal GUI mode.
Normalt använder & kstars; datorns tid och datum för att skapa bilden. Som ett alternativ kan du ange en tid och ett datum med väljaren -- date. Du kan också använda väljaren för att ange starttid i normalt grafiskt läge.
The ecliptic is an imaginary Great Circle on the Celestial Sphere along which the Sun appears to move over the course of a year. Of course, it is really the Earth's orbit around the Sun causing the change in the Sun's apparent direction. The ecliptic is inclined from the Celestial Equator by 23.5 degrees. The two points where the Ecliptic crosses the Celestial Equator are known as the Equinoxes.
Ekliptikan är en tänkt storcirkel på himmelssfären, som solen verkar flytta sig längs under året. Det är förstås jordens bana runt solen som verkligen orsakar ändringen i solens skenbara riktning. Ekliptikan lutar från himmelsekvatorn med 23, 5 grader. De två punkterna där ekliptikan korsar himmelsekvatorn är kända som dagjämningspunkterna.
Because of the 23.5-degree tilt of the Ecliptic, the Altitude of the Sun at noon changes over the course of the year, as it follows the path of the Ecliptic across the sky. This causes the seasons. In the Summer, the Sun is high in the sky at noon, and it remains above the Horizon for more than twelve hours. Whereas, in the winter, the Sun is low in the sky at noon, and remains above the Horizon for less than twelve hours. In addition, sunlight is received at the Earth's surface at a more direct angle in the Summer, which means that a given area at the surface receives more energy per second in the Summer than in Winter. The differences in day duration and in energy received per unit area lead to the differences in temperature we experience in Summer and Winter.
På grund av ekliptikans lutningen med 23, 5 grader, ändras solens elevation över horisonten vid middagstid under årets gång, när den följer ekliptikans väg över himlen. Detta orsakar årstiderna. På sommaren står solen högt upp på himlen vid middagstid, och förblir ovanför horisonten mer än tolv timmar. På vintern står solen tvärtom lågt på himlen vid middagstid, och förblir ovanför horisonten mindre än tolv timmar. Dessutom mottas solljuset vid jordens yta med en mer direkt vinkel på sommaren, vilket betyder att ett givet område på ytan tar emot mer energi per sekund på sommaren än på vintern. Skillnaden i dagens längd och mottagen energi per areaenhet leder till skillnaderna i temperatur som vi upplever på sommaren och vintern.
Make sure your location is set to somewhere that is not very near the equator for these experiments. Open the Configure & kstars; window, and switch to Horizontal coordinates, with the Opaque Ground shown. Open the Set Time window (Ctrl; S), and change the Date to sometime in the middle of Summer, and the Time to 12:00 Noon. Back in the Main Window, point toward the Southern Horizon (press S). Note the height of the Sun above the Horizon at Noon in the Summer. Now, change the Date to something in the middle of Winter (but keep the Time at 12:00 Noon). The Sun is now much lower in the Sky. You will also notice that the day durations are different if you open the What's Up Tonight? tool for each date.
Försäkra dig om att din plats är inställd till någonstans som inte ligger mycket nära ekvatorn för dessa experiment. Öppna fönstret Anpassa & kstars;, och byt till horisontella koordinater, med visning av marken. Öppna fönstret Ställ in tid (Ctrl; S), och ändra datumet till någon dag mitt i sommaren, och tiden till 12: 00 mitt på dagen. Tillbaka i huvudfönstret, peka mot den södra horisonten (tryck på S). Observera solhöjden ovanför horisonten mitt på dagen under sommaren. Ändra nu datum till någon dag mitt i vintern (men behåll tiden på 12: 00 mitt på dagen). Solen står nu mycket lägre på himlen. Du märker också att dagarnas längd är olika, om du visar verktyget Vad händer i natt... för varje datum.
Elliptical galaxies are spheroidal concentrations of billions of stars that resemble Globular Clusters on a grand scale. They have very little internal structure; the density of stars declines smoothly from the concentrated center to the diffuse edge, and they can have a broad range of ellipticities (or aspect ratios). They typically contain very little interstellar gas and dust, and no young stellar populations (although there are exceptions to these rules). Edwin Hubble referred to Elliptical galaxies as early-type galaxies, because he thought that they evolved to become Spiral Galaxies (which he called late-type galaxies). Astronomers actually now believe the opposite is the case (ie;, that Spiral galaxies can turn into Elliptical galaxies), but Hubble's early- and late-type labels are still used.
Elliptiska galaxer är sfäriska koncentrationer av stjärnor som liknar storskaliga klotformiga stjärnhopar. De saknar i stort sett intern struktur, stjärntätheten avtar jämnt från koncentrationen i centrum till den diffusa kanten, och de kan ha ett stort antal olika ellipsformer (eller längd- bredd förhållanden). Typiskt innehåller de mycket lite interstellär gas och stoft, och inga unga stjärnpopulationer (även om det finns undantag till dessa regler). Edwin Hubble kallade elliptiska galaxer för tidiga typer av galaxer, eftersom han trodde att de utvecklades till spiralgalaxer (som han kallade sena typer av galaxer). Nu tror astronomer i själva verket att motsatsen är fallet (dvs. att spiralgalaxer kan bli elliptiska galaxer), men Hubbles beteckningar, tidiga och sena typer, används fortfarande.
Immense and bright objects that can measure nearly 1 Megaparsec (3 million light years) across. These titans are only found near the centers of large, dense clusters of galaxies, and are likely the result of many galaxy mergers.
Enorma och ljusa objekt som kan uppmäta nästan 1 Megaparsek (3 miljoner ljusår) tvärsöver. Dessa titaner hittar man bara nära centrum för stora, tätta galaxhopar, och de är troligen ett resultat av många galaxer som slagits ihop.
Condensed Object with relatively high central surface brightness. They include the giant ellipticals (gE'e), intermediate-luminosity ellipticals (E's), and compact ellipticals.
Ihopdragna objekt med relativt hög central ljusstyrka på ytan. De omfattar elliptiska jättegalaxer (gE), elliptiska galaxer med intermediär luminositet (E), och små elliptiska galaxer.
Dwarf elliptical galaxies (dE's)
Elliptiska dvärggalaxer (dE)
Dwarf spheroidal galaxies (dSph's)
Sfäriska dvärggalaxer (dSph)
Blue compact dwarf galaxies (BCD's)
Blåa kompakta dvärggalaxer (BCD)
You can see examples of Elliptical galaxies in & kstars;, using the Find Object window (Ctrl; F). Search for NGC 4881, which is the Giant cD galaxy in the Coma cluster of galaxies. M 86 is a normal Elliptical galaxy in the Virgo cluster of galaxies. M 32 is a dwarf Elliptical that is a satellite of our neighbor, the Andromeda galaxy (M 31). M 110 is another satellite of M 31 that is a borderline dwarf spheroidal galaxy (borderline because it is somewhat brighter than most other dwarf spheroidals).
Du kan se exempel på elliptiska galaxer i & kstars;, genom att använda fönstret Sök objekt (Ctrl; F). Sök efter NGC 4881, som är cD- jättegalaxen i Coma- galaxhopen. M 86 är en normal elliptiska galax i Virgo- galaxhopen. M 32 är en elliptisk dvärggalax, som är en satellit till vår granne, Andromeda galaxen (M 31). M 110 är en annan satellit, som är ett gränsfall till en sfärisk dvärggalax (den kallas gränsfall eftersom den är något ljusare än de flesta andra sfäriska dvärgar).
Most people know the Vernal and Autumnal Equinoxes as calendar dates, signifying the beginning of the Northern hemisphere's Spring and Autumn, respectively. Did you know that the equinoxes are also positions in the sky?
De flesta människor känner till vår - och höstdagjämningarna som datum i almanackan, som anger början på norra halvklotets vår och höst. Visste du att dagjämningarna också är positioner på himlen?