natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Now that we have finished the script, we should save it to disk. Press the Save Script button. This will first open a window in which you can provide a name for the script, and fill in your name as the author. Enter Tracking the Moon for a name, and your name as the author, and press OK. Next, you will see the standard & kde; Save File dialog. Specify a filename for the script and press OK to save the script. Note that if your filename does not end with. kstars, this suffix will be automatically attached. If you are curious, you can examine the script file with any text editor.
Nu när vi är klara med skriptet, bör vi spara det på disk. Tryck på knappen Spara skript. Då visas först ett fönster där du kan ange ett namn på skriptet, och fylla i ditt namn som författare. Skriv in Följa månen som namn, och ditt namn som författare, och tryck på Ok. Därefter ser du & kde;: s vanliga dialogruta för att spara en fil. Ange skriptets filnamn, och tryck på Ok för att spara det. Observera att om filnamnet inte slutar med. kstars, läggs ändelsen automatiskt till. Om du är nyfiken, kan du titta på skriptet med vilken texteditor som helst.
Now that we have a completed script, we can run it in a couple of ways. From a console prompt, you can simply execute the script as long as an instance of KStars is currently running. Alternatively, you can execute the script from within KStars using the Run Script item in the File menu.
När vi nu har ett fullständigt skript, kan vi köra det på ett antal olika sätt. Från en terminal kan du helt enkelt köra skriptet, under förutsättning att en instans av KStars för närvarande kör. Som ett alternativ kan du köra skriptet inne i KStars med alternativet Kör skript... i menyn Arkiv.
Sidereal Time literally means star time. The time we are used to using in our everyday lives is Solar Time. The fundamental unit of Solar Time is a Day: the time it takes the Sun to travel 360 degrees around the sky, due to the rotation of the Earth. Smaller units of Solar Time are just divisions of a Day:
Siderisk tid betyder bokstavligen stjärntid. Tiden som vi är vana vid i vardagslivet är soltid. Den grundläggande enheten för soltiden är en dag: tiden det tar för solen att färdas 360 grader runt himlen, beroende på jordens rotation. Mindre enheter av soltid är bara uppdelningar av dagen:
1/ 24 Day = 1 Hour
1/ 24 dag = 1 timma
1/ 60 Hour = 1 Minute
1/ 60 timma = 1 minut
1/ 60 Minute = 1 Second
1/ 60 minut = 1 sekund
However, there is a problem with Solar Time. The Earth does not actually spin around 360 degrees in one Solar Day. The Earth is in orbit around the Sun, and over the course of one day, it moves about one Degree along its orbit (360 degrees/ 365.25 Days for a full orbit = about one Degree per Day). So, in 24 hours, the direction toward the Sun changes by about a Degree. Therefore, the Earth has to spin 361 degrees to make the Sun look like it has travelled 360 degrees around the Sky.
Det finns dock ett problem med soltid. Jorden snurrar i själva verket inte 360 grader på en soldag. Jorden är i en bana runt solen, och under en dag flyttar den sig ungefär en grad i banan (360 grader / 365, 25 dagar för ett helt varv, ungefär en grad per dag). Alltså ändras riktningen mot solen ungefär en grad på 24 timmar. Därför behöver jorden snurra 361 grader för att det ska se ut som om solen har färdats alla 360 graderna över himlen.
In astronomy, we are concerned with how long it takes the Earth to spin with respect to the fixed stars, not the Sun. So, we would like a timescale that removes the complication of Earth 's orbit around the Sun, and just focuses on how long it takes the Earth to spin 360 degrees with respect to the stars. This rotational period is called a Sidereal Day. On average, it is 4 minutes shorter than a Solar Day, because of the extra 1 degree the Earth spins in a Solar Day. Rather than defining a Sidereal Day to be 23 hours, 56 minutes, we define Sidereal Hours, Minutes and Seconds that are the same fraction of a Day as their Solar counterparts. Therefore, one Solar Second = 1.00278 Sidereal Seconds.
Inom astronomi tar vi hänsyn till hur lång tid det tar jorden att snurra med avseende på fixstjärnorna, inte solen. Alltså skulle vi vilja ha en tidskala som tar bort komplikationen med jordens bana runt solen, och bara fokusera på hur lång tid det tar jorden att snurra 360 grader med avseende på stjärnorna. Den här rotationsperioden kallas en siderisk dag. I medeltal är den 4 minuter kortare än en soldag, på grund av den extra graden som jorden måste rotera under en soldag. I stället för att definiera en siderisk dag som 23 timmar och 56 minuter, definierar vi sideriska timmar, minuter och sekunder som är samma bråkdel av dagen som sina motsvarigheter för soldagen. Därför är en solsekund = 1, 00278 sideriska sekunder.
The Sidereal Time is useful for determining where the stars are at any given time. Sidereal Time divides one full spin of the Earth into 24 Sidereal Hours; similarly, the map of the sky is divided into 24 Hours of Right Ascension. This is no coincidence; Local Sidereal Time (LST) indicates the Right Ascension on the sky that is currently crossing the Local Meridian. So, if a star has a Right Ascension of 05h 32m 24s, it will be on your meridian at LST=05:32:24. More generally, the difference between an object 's RA and the Local Sidereal Time tells you how far from the Meridian the object is. For example, the same object at LST=06:32:24 (one Sidereal Hour later), will be one Hour of Right Ascension west of your meridian, which is 15 degrees. This angular distance from the meridian is called the object 's Hour Angle.
Siderisk tid är användbar för att avgöra var stjärnor finns vid en given tid. Siderisk tid delar upp ett fullständigt varv av jorden i 24 sideriska timmar. På samma sätt är himmelskartan uppdelad i 24 timmars rektascension. Det här är ingen slump, lokal siderisk tid (LST) anger rektascensionen på himlen som för närvarande korsar den lokala meridianen. Om en stjärna alltså har rektascensionen 05h 32m 24s, befinner den sig på din meridian vid LST=05: 32: 24. Mer generellt talar skillnaden mellan ett objekts RA och den lokala sideriska tiden om för dig hur långt från meridianen objektet är. Till exempel är samma objekt vid LST=06: 32: 24 (en timme senare), en timmes rektascension väster om din meridian, som är 15 grader. Det här vinkelavståndet från meridianen kallas objektets timvinkel.
The Local Sidereal Time is displayed by & kstars; in the Time Info Box, with the label ST (you have to unshade the box by double-clicking it in order to see the sidereal time). Note that the changing sidereal seconds are not synchronised with the changing Local Time and Universal Time seconds. In fact, if you watch the clocks for a while, you will notice that the Sidereal seconds really are slightly shorter than the LT and UT seconds.
Den lokala sideriska tiden visas av & kstars; i tidsinformationsrutan, med rubriken ST:. Observera att ändringen av sideriska sekunder inte är synkroniserade med ändringen i sekunder för lokal tid och universell tid. I själva verket, om du tittar på klockorna en stund, ser du att den sideriska sekunden verkligen är något kortare än LT och UT sekunder.
Point to the Zenith (press Z or select Zenith from the Location menu). The Zenith is the point on the sky where you are looking straight up from the ground, and it is a point on your Local Meridian. Note the Right Ascension of the Zenith: it is exactly the same as your Local Sidereal Time.
Peka på zenit (tryck på Z eller välj Zenit i menyn Plats). Zenit är punkten på himlen där man tittar rakt upp från marken, och det är en punkt på den lokala meridianen. Observera rektascensionen för zenit: den är exakt samma som den lokala sideriska tiden.
A basic requirement for studying the heavens is determining where in the sky things are. To specify sky positions, astronomers have developed several coordinate systems. Each uses a coordinate grid projected on the Celestial Sphere, in analogy to the Geographic coordinate system used on the surface of the Earth. The coordinate systems differ only in their choice of the fundamental plane, which divides the sky into two equal hemispheres along a great circle. (the fundamental plane of the geographic system is the Earth 's equator). Each coordinate system is named for its choice of fundamental plane.
Ett grundläggande krav för att kunna studera himlen är att kunna avgöra var på himlen saker finns. För att ange positioner på himlen, har astronomer utvecklat flera koordinatsystem. Vart och ett använder ett rutnät med koordinater som projiceras på himmelssfären, analogt med det geografiska koordinatsystemet som används på jordens yta. Koordinatsystemen skiljer sig bara i sitt val av grundplan, som delar himlen i två likadana halvklot längs en storcirkel. (grundplanet för det geografiska koordinatsystemet är jordens ekvator). Varje koordinatsystem namnges efter sitt val av grundplan.
The Equatorial Coordinate System
Det ekvatoriella koordinatsystemet
Celestial Equator Celestial Poles Geographic Coordinate System
Himmelsekvator Himmelspoler Geografiska koordinatsystem
Right Ascension
Rektascension
Declination
Deklination
The Equatorial coordinate system is probably the most widely used celestial coordinate system. It is also the most closely related to the Geographic coordinate system, because they use the same fundamental plane, and the same poles. The projection of the Earth 's equator onto the celestial sphere is called the Celestial Equator. Similarly, projecting the geographic Poles onto the celestial sphere defines the North and South Celestial Poles.
Det ekvatoriella koordinatsystemet är troligen det mest använda himmelskoordinatsystemet. Det är också närmast släkt med det geografiska koordinatsystemet, eftersom de använder samma grundplan, och samma poler. Projektionen av jordens ekvator på himmelssfären kallas himmelsekvatorn. På samma sätt ger projektion av de geografiska polerna på himmelssfären de norra och södra himmelspolerna.
However, there is an important difference between the equatorial and geographic coordinate systems: the geographic system is fixed to the Earth; it rotates as the Earth does. The Equatorial system is fixed to the stars actually, the equatorial coordinates are not quite fixed to the stars. See precession. Also, if Hour Angle is used in place of Right Ascension, then the Equatorial system is fixed to the Earth, not to the stars., so it appears to rotate across the sky with the stars, but of course it is really the Earth rotating under the fixed sky.
Det finns dock en viktig skillnad mellan de ekvatoriella och geografiska koordinatsystemen: det geografiska systemet är fixerat vid jorden, och det roterar med jorden. Det ekvatoriella systemet är fixerat vid stjärnorna i själva verket är inte de ekvatoriella koordinaterna riktigt fixerade vid stjärnorna. Se precession. Dessutom om timvinkel används istället för rektascension, så är det ekvatoriella systemet fixerat vid jorden, inte stjärnorna., så det verkar rotera över himlen med stjärnorna, men det är förstås i verkligheten jorden som roterar under den stillastående himlen.
The latitudinal (latitude-like) angle of the Equatorial system is called Declination (Dec for short). It measures the angle of an object above or below the Celestial Equator. The longitudinal angle is called the Right Ascension (RA for short). It measures the angle of an object East of the Vernal Equinox. Unlike longitude, Right Ascension is usually measured in hours instead of degrees, because the apparent rotation of the Equatorial coordinate system is closely related to Sidereal Time and Hour Angle. Since a full rotation of the sky takes 24 hours to complete, there are (360 degrees / 24 hours) = 15 degrees in one Hour of Right Ascension.
Den latitudliknande vinkeln i det ekvatoriella systemet kallas deklination (med förkortningen Dek). Den mäter vinkeln för ett objekt ovanför eller under himmelsekvatorn. Den longitudliknande vinkeln kallas rektascension (förkortat RA). Den mäter vinkeln för ett objekt öster om vårdagjämningen. Till skillnad från longituder, mäts rektascensionen oftast i timmar istället för grader, eftersom den skenbara rotationen av det ekvatoriella koordinatsystemet är närbesläktat till siderisk tid och timvinkel. Eftersom ett helt varv på himlen tar 24 timmar att fullborda, går det (360 grader / 24 timmar) = 15 grader på en timmes rektascension.
The Horizontal Coordinate System
Det horisontella koordinatsystemet
Horizon Zenith
Horisont Zenit
Altitude
Elevation
The Horizontal coordinate system uses the observer 's local horizon as the Fundamental Plane. This conveniently divides the sky into the upper hemisphere that you can see, and the lower hemisphere that you ca n't (because the Earth is in the way). The pole of the upper hemisphere is called the Zenith. The pole of the lower hemisphere is called the nadir. The angle of an object above or below the horizon is called the Altitude (Alt for short). The angle of an object around the horizon (measured from the North point, toward the East) is called the Azimuth. The Horizontal Coordinate System is sometimes also called the Alt/ Az Coordinate System.
Det horisontella koordinatsystemet använder observatörens lokala horisont som grundplan. Det här delar upp himlen på ett bekvämt sätt i det övre halvklotet som kan ses, och det undre halvklotet som inte kan ses (eftersom jorden är i vägen). Polen för det övre halvklotet kallas zenit. Polen för det undre halvklotet kallas nadir. Vinkeln för ett objekt ovanför eller under horisonten kallas elevationen (förkortas alt). Vinkeln på ett objekt runt horisonten (mätt från norra punkten, mot öster) kallas azimut. Det horisontella koordinatsystemet kallas ibland också alt/ az- koodinatsystemet.
The Horizontal Coordinate System is fixed to the Earth, not the Stars. Therefore, the Altitude and Azimuth of an object changes with time, as the object appears to drift across the sky. In addition, because the Horizontal system is defined by your local horizon, the same object viewed from different locations on Earth at the same time will have different values of Altitude and Azimuth.
Det horisontella koordinatsystemet är fixerat vid jorden, inte stjärnorna. Därför ändras elevation och azimut för ett objekt med tiden, allteftersom objektet förefaller driva över himlen. Dessutom, eftersom det horisontella systemet definieras med den lokala horisonten, kommer samma objekt som betraktas från olika platser på jorden vid samma tid, att ha olika värden på elevation och azimut.
Horizontal coordinates are very useful for determining the Rise and Set times of an object in the sky. When an object has Altitude=0 degrees, it is either Rising (if its Azimuth is & lt; 180 degrees) or Setting (if its Azimuth is & gt; 180 degrees).
Horisontella koordinater är mycket användbara för att avgöra uppgångs - och nergångstider för ett himmelsobjekt. När ett objekt har elevationen = 0 grader, går det antingen upp (om dess azimut är & lt; 180 grader) eller går det ner (om dess azimut är & gt; 180 grader).
The Ecliptic Coordinate System
Det ekliptiska koordinatsystemet
The Ecliptic coordinate system uses the Ecliptic for its Fundamental Plane. The Ecliptic is the path that the Sun appears to follow across the sky over the course of a year. It is also the projection of the Earth 's orbital plane onto the Celestial Sphere. The latitudinal angle is called the Ecliptic Latitude, and the longitudinal angle is called the Ecliptic Longitude. Like Right Ascension in the Equatorial system, the zeropoint of the Ecliptic Longitude is the Vernal Equinox.
Det ekliptiska koordinatsystemet använder ekliptikan som grundplan. Ekliptikan är vägen som solen verkar följa över himlen under årets gång. Det är också en projektion av jordens banplan på himmelssfären. Latitudvinkeln kallas ekliptisk latitud, och longitudvinkeln kallas ekliptisk longitud. Liksom rektascensionen i det ekvatoriella systemet, är nollpunkten för den ekliptiska longituden vårdagjämningen.
What do you think such a coordinate system would be useful for? If you guessed charting solar system objects, you are right! Each of the planets (except Pluto) orbits the Sun in roughly the same plane, so they always appear to be somewhere near the Ecliptic (ie;, they always have small ecliptic latitudes).
Vad tror du att ett sådant koordinatsystem kan vara användbart till? Om du gissade att kartlägga objekt i solsystemet, har du alldeles rätt! Varje planet (utom Pluto) går runt solen i ungefär samma plan, så att de alltid verkar vara någonstans nära ekliptikan (dvs. de har alltid små ekliptiska latituder).
The Galactic Coordinate System
Det galaktiska koordinatsystemet
Galactic Coordinates
Galaktiska koordinater
Milky Way
Vintergatan
The Galactic coordinate system uses the Milky Way as its Fundamental Plane. The latitudinal angle is called the Galactic Latitude, and the longitudinal angle is called the Galactic Longitude. This coordinate system is useful for studying the Galaxy itself. For example, you might want to know how the density of stars changes as a function of Galactic Latitude, to how much the disk of the Milky Way is flattened.
Det galaktiska koordinatsystemet använder vintergatan som grundplan. Latitudvinkeln kallas galaktisk latitud, och longitudvinkeln kallas galaktisk longitud. Det här koordinatsystemet är användbart för att studera själva galaxen. Man kanske vill veta hur stjärntätheten ändras som en funktion av galaktisk latitud, eller hur mycket vintergatans skiva är tillplattad.
Solar System Viewer
Visning av solsystemet
The Solar System Viewer
Visning av solsystemet
This tool displays a model of our solar system as seen from above, for the current date and time in the main window. The Sun is drawn as a yellow dot in the centre of the plot, and the orbits of the planets are drawn as circles with correct relative diameters, centred on the Sun. The current position of each planet along its orbit is drawn as a coloured dot along with a name label. The display can be zoomed in and out with the + and - keys.
Det här verktyget visar en modell av vårt solsystem som det ser ut ovanifrån. Solen ritas som en gul punkt i mitten av diagrammet, och planeternas banor ritas som ellipser med riktig form och orientering. Aktuell position för varje planet längs sin bana ritas som en färgad punkt tillsammans med en beteckning. Skärmen kan zoomas in och ut med tangenterna + och -, och kan centreras om med piltangenterna, eller genom att dubbelklicka var som helst i fönstret med musen. Du kan också centrera på en planet med tangenterna 0ndash; 9 (0 är solen, och 9 är Pluto). Om du centrerar på en planet, följs den medan tiden går i verktyget.
Spiral galaxies are huge collections of billions of stars, most of which are flattened into a disk shape, with a bright, spherical bulge of stars at its centre. Within the disk, there are typically bright arms where the youngest, brightest stars are found. These arms wind out from the centre in a spiral pattern, giving the galaxies their name. Spiral galaxies look a bit like hurricanes, or like water flowing down a drain. They are some of the most beautiful objects in the sky.
Spiralgalaxer är enorma ansamlingar av miljarder stjärnor, de flesta tillplattade i en skivform, med en ljus, sfärisk utbuktning med stjärnor i centrum. Inne i skivan finns det typiskt ljusa armar där de yngsta, starkaste stjärnorna hittas. Armarna sträcks ut från centrum i ett spiralmönster, som ger galaxerna deras namn. Spiralgalaxer ser lite grand ut som orkaner, eller som vatten som släpps ut i ett avlopp. De är några av de vackraste objekten på himlen.
Galaxies are classified using a tuning fork diagram. The end of the fork classifies elliptical galaxies on a scale from the roundest, which is an E0, to those that appear most flattened, which is rated as E7. The tines of the tuning fork are where the two types of spiral galaxies are classified: normal spirals, and barred spirals. A barred spiral is one whose nuclear bulge is stretched out into a line, so it literally looks like it has a bar of stars in its centre.
Galaxer klassificeras med ett stämgaffeldiagram. Gaffelns skaft klassificerar elliptiska galaxer längs en skala från de rundaste, som kallas E0, till de som verkar plattast, som anges som E7. Stämgaffelns spetsar används för att klassificera de två typerna spiralgalaxer: normala spiralgalaxer och stavgalaxer. En stavgalax är en där kärnans utbuktning sträckts ut i en linje, så att den bokstavligen ser ut som att den har en stav med stjärnor i sin mitt.
Both types of spiral galaxies are sub-classified according to the prominence of their central bulge of stars, their overall surface brightness, and how tightly their spiral arms are wound. These characteristics are related, so that an Sa galaxy has a large central bulge, a high surface brightness, and tightly-wound spiral arms. An Sb galaxy has a smaller bulge, a dimmer disk, and looser arms than an Sa, and so on through Sc and Sd. Barred galaxies use the same classification scheme, indicated by types SBa, SBb, SBc, and SBd.
Båda typer av spiralgalaxer har underklasser beroende på hur framträdande deras centrala utbuktning av stjärnor, deras totala ytljusstyrka, och hur tätt deras spiralarmar ligger. Dessa kännetecken hör samman, så en Sa- galax har en stor central utbuktning, en hög ytljusstyrka, och tätt liggande spiralarmar. En Sb- galax har en mindre utbuktning, en ljussvagare skiva och glesare armar än en Sa- galax, och så vidare för Sc och Sd. Stavgalaxer använder samma klassificeringsmetod, som anges av typerna SBa, SBb, SBc och SBd.
There is another class of galaxy called S0, which is morphologically a transitional type between true spirals and ellipticals. Its spiral arms are so tightly wound as to be indistinguishable; S0 galaxies have disks with a uniform brightness. They also have an extremely dominant bulge.
Det finns en annat galaxklass som kallas S0, som morfologiskt är en övergångstyp mellan verkliga spiralgalaxer och elliptiska galaxer. Dess spiralarmar ligger så tätt att de inte kan urskiljas. S0- galaxer har skivor med konstant ljusstyrka. De har också en ytterst dominerande utbuktning.
The Milky Way galaxy, which is home to earth and all of the stars in our sky, is a Spiral Galaxy, and is believed to be a barred spiral. The name Milky Way refers to a band of very faint stars in the sky. This band is the result of looking in the plane of our galaxy 's disk from our perspective inside it.
Galaxen Vintergatan, som är hem för jorden och alla stjärnor på vår himmel, är en spiralgalax, och tros vara en stavgalax. Namnet Vintergatan hänvisar till ett stråk med mycket svaga stjärnor på himlen. Stråket är resultatet av att titta längs planet för vår galax 'skiva, från vårt perspektiv inifrån den.
Spiral galaxies are very dynamic entities. They are hotbeds of star formation, and contain many young stars in their disks. Their central bulges tend to be made of older stars, and their diffuse halos are made of the very oldest stars in the Universe. Star formation is active in the disks because that is where the gas and dust are most concentrated; gas and dust are the building blocks of star formation.
Spiralgalaxer är mycket dynamiska objekt. De är drivhus för stjärnbildning, och innehåller många unga stjärnor i sina skivor. Den centrala utbukningen tenderar bestå av äldre stjärnor, och den diffusa halon består av de allra äldsta stjärnorna i universum. Stjärnbildning är aktiv i skivorna, eftersom det är där gas och stoft finns i störst koncentration - gas och stoft är byggblocken vid stjärnbildning.