natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If you do not understand the maths, this just says that the magnitude of a given star (m) is different from that of some standard star (m_0) by 2.5 times the logarithm of their flux ratio. The 2.5 *log factor means that if the flux ratio is 100, the difference in magnitudes is 5 mag. So, a 6th magnitude star is 100 times fainter than a 1st magnitude star. The reason Hipparchus 's simple classification translates to a relatively complex function is that the human eye responds logarithmically to light.
Om du inte förstår matematiken, så säger det här bara att magnituden för en given stjärna (m) skiljer sig från en viss standardstjärna (m_ 0) med 2, 5 gånger logaritmen av förhållandet mellan deras ljusflöden. Faktorn 2, 5 * log, betyder att om förhållandet mellan ljusflöden är 100, så är skillnaden 5 i magnitud. Så en 6: e magnitudens stjärna är 100 gånger svagare än en 1: a magnitudens. Orsaken att Hipparkos enkla klassificering översätts till en relativt komplicerad funktion är att det mänskliga ögat reagerar logaritmiskt på ljus.
There are several different magnitude scales in use, each of which serves a different purpose. The most common is the apparent magnitude scale; this is just the measure of how bright stars (and other objects) look to the human eye. The apparent magnitude scale defines the star Vega to have magnitude 0.0, and assigns magnitudes to all other objects using the above equation, and a measure of the flux ratio of each object to Vega.
Det finns flera olika magnitudskalor i användning, där var och en tjänar olika syften. Den vanligaste är skenbar magnitud. Detta är bara måttet på hur starka stjärnor (och andra objekt) ser ut för det mänskliga ögat. Skenbar magnitud definierar stjärnan Vega som magnitud 0, 0, och tilldelar magnitud till alla andra objekt med ovanstående ekvation, och ett mått av förhållandet mellan ljusflödet för varje objekt och Vega.
It is difficult to understand stars using just the apparent magnitudes. Imagine two stars in the sky with the same apparent magnitude, so they appear to be equally bright. You cannot know just by looking if the two have the same intrinsic brightness; it is possible that one star is intrinsically brighter, but further away. If we knew the distances to the stars (see the parallax article), we could account for their distances and assign Absolute magnitudes which would reflect their true, intrinsic brightness. The absolute magnitude is defined as the apparent magnitude the star would have if observed from a distance of 10 parsecs (1 parsec is 3.26 light-years, or 3.1 x 10^18 cm). The absolute magnitude (M) can be determined from the apparent magnitude (m) and the distance in parsecs (d) using the formula:
Det är svårt att förstå stjärnor enbart med användning av skenbar magnitud. Tänk dig två stjärnor på himlen med samma skenbara magnitud, så att de ser lika ljusa ut. Bara genom att titta på dem kan du inte veta om båda har samma inneboende ljusstyrka. Det är möjligt att en stjärna har större inneboende styrka, men är längre bort. Om vi känner avståndet till en stjärna (se avsnittet om parallax), kan vi ta hänsyn till det och tilldela en absolut magnitud som motsvarar den verkliga, inneboende ljusstyrkan. Den absoluta magnituden definieras som den skenbara magnitud stjärnan skulle ha om den observerades från ett avstånd av 10 parsek (1 parsek är 3, 26 ljusår, eller 3, 1 x 10^18 cm). Den absoluta magnituden (M), kan avgöras från den skenbara magnituden (m) och avståndet i parsek (d), med formeln:
M = m + 5 - 5 * log(d) (note that M=m when d=10).
M = m + 5 - 5 * log( d), observera att M = m när d = 10.
The modern magnitude scale is no longer based on the human eye; it is based on photographic plates and photoelectric photometers. With telescopes, we can see objects much fainter than Hipparchus could see with his unaided eyes, so the magnitude scale has been extended beyond 6th magnitude. In fact, the Hubble Space Telescope can image stars nearly as faint as 30th magnitude, which is one trillion times fainter than Vega.
Den moderna magnitudskalan är inte längre baserad på det mänskliga ögat. Den är baserad på fotografiska plåtar och fotoelektriska fenomen. Vi kan se objekt med teleskop som är mycket svagare än vad Hipparkos kunde se med blotta ögat, så magnitudskalan har utökats bortom 6: e magnituden. I själva verket kan rymdteleskopet Hubble avbilda stjärnor som är nästan så svaga som 30: e magnituden, vilket är en biljon gånger svagare än Vega.
A final note: the magnitude is usually measured through a colour filter of some kind, and these magnitudes are denoted by a subscript describing the filter (ie;, m_V is the magnitude through a visual filter, which is greenish; m_B is the magnitude through a blue filter; m_pg is the photographic plate magnitude & etc;).
En sista anmärkning: magnituden mäts oftast genom någon form av färgfilter, och magnituderna anges med en beteckning som beskriver filtret (dvs. m_ V är magnituden genom ett synligt filter, som är grönaktigt, m_ B är magnituden genom ett blått filter, m_ pg är magnituden för en fotografisk plåt, etc.).
The Local Meridian
Den lokala meridianen
Local Meridian
Den lokala meridianen
Hour Angle Celestial Sphere
Timvinkel Himmelssfären
The Local Meridian is an imaginary Great Circle on the Celestial Sphere that is perpendicular to the local Horizon. It passes through the North point on the Horizon, through the Celestial Pole, up to the Zenith, and through the South point on the Horizon.
Meridianen är en tänkt storcirkel på himmelssfären som är vinkelrät mot den lokala horisonten. Den passerar genom den norra punkten på horisonten, genom himmelspolen, upp till zenit, och genom södra punkten på horisonten.
Because it is fixed to the local Horizon, stars will appear to drift past the Local Meridian as the Earth spins. You can use an object 's Right Ascension and the Local Sidereal Time to determine when it will cross your Local Meridian (see Hour Angle).
Eftersom den är fast i den lokala horisonten, verkar stjärnor driva förbi den lokala meridianen när jorden snurrar. Man kan använda rektascensionen och den lokala sideriska tiden för att avgöra när de korsar den lokala meridianen (se timvinkel).
Astronomical Unit
Astronomisk enhet
Parallax is the apparent change of an observed object 's position caused by a shift in the observer 's position. As an example, hold your hand in front of you at arm 's length, and observe an object on the other side of the room behind your hand. Now tilt your head to your right shoulder, and your hand will appear on the left side of the distant object. Tilt your head to your left shoulder, and your hand will appear to shift to the right side of the distant object.
Parallax är den skenbara ändring av ett observerat objekts position som orsakas av ändringen i observatörens position. Håll till exempel din hand framför dig på armlängds avstånd, och observera ett objekt på andra sidan rummet bakom din hand. Luta nu huvudet mot höger axel, och handen syns till vänster om det avlägsna objektet. Luta huvudet mot vänster axel, och handen verkar flyttas till höger om det avlägsna objektet.
Because the Earth is in orbit around the Sun, we observe the sky from a constantly moving position in space. Therefore, we should expect to see an annual parallax effect, in which the positions of nearby objects appear to wobble back and forth in response to our motion around the Sun. This does in fact happen, but the distances to even the nearest stars are so great that you need to make careful observations with a telescope to detect it The ancient Greek astronomers knew about parallax; because they could not observe an annual parallax in the positions of stars, they concluded that the Earth could not be in motion around the Sun. What they did not realise was that the stars are millions of times further away than the Sun, so the parallax effect is impossible to see with the unaided eye..
Eftersom jorden går i en bana runt solen, så observerar vi himlen från en position i rymden som hela tiden flyttar sig. Därför bör vi förvänta oss att se en årlig parallax, där positionerna för näraliggande objekt verkar vagga fram och tillbaka orsakat av vår förflyttning runt solen. Det här sker också, men avstånden även till de närmsta stjärnorna är så stort att man måste göra noggranna observationer med ett teleskop för att upptäcka det De gamla grekiska astronomerna kände till parallaxen, men eftersom de inte kunde observera en årlig parallax, drog de slutsatsen att jorden inte kunde röra sig runt solen. Vad de inte insåg var att stjärnorna är miljontals gånger längre bort än solen, så att parallaxeffekten är omöjlig att se med blotta ögat..
Modern telescopes allow astronomers to use the annual parallax to measure the distance to nearby stars, using triangulation. The astronomer carefully measures the position of the star on two dates, spaced six months apart. The nearer the star is to the Sun, the larger the apparent shift in its position will be between the two dates.
Moderna teleskop gör det möjligt för astronomer att använda den årliga parallaxen för att mäta avståndet till närliggande stjärnor, med triangulering. Astronomerna mäter noga positionen hos stjärnorna vid två datum, som ligger sex månader från varandra. Ju närmare stjärnan är till solen, desto större är den skenbara avvikelsen i position mellan de två datumen.
Over the six-month period, the Earth has moved through half its orbit around the Sun; in this time its position has changed by 2 Astronomical Units (abbreviated AU; 1 AU is the distance from the Earth to the Sun, or about 150 million kilometers). This sounds like a really long distance, but even the nearest star to the Sun (alpha Centauri) is about 40 trillion kilometers away. Therefore, the annual parallax is very small, typically smaller than one arcsecond, which is only 1/ 3600 of one degree. A convenient distance unit for nearby stars is the parsec, which is short for "parallax arcsecond". One parsec is the distance a star would have if its observed parallax angle was one arcsecond. It is equal to 3.26 light-years, or 31 trillion kilometers Astronomers like this unit so much that they now use kiloparsecs to measure galaxy-scale distances, and Megaparsecs to measure intergalactic distances, even though these distances are much too large to have an actual, observable parallax. Other methods are required to determine these distances.
Under sexmånadersperioden har jorden förflyttat sig genom halva sin bana runt solen. Under tiden har dess position ändrats med 2 astronomiska enheter (förkortat AU. 1 AU är avståndet från jorden till solen, eller ungefär 150 miljoner kilometer). Det låter som ett verkligt långt avstånd, men till och med stjärnan som är närmast solen (alfa Centauri) är ungefär 40 biljoner kilometer bort. Därför är den årliga parallaxen mycket liten, typiskt mindre än en bågsekund, vilket är bara 1/ 3600 av en grad. Ett praktiskt avståndsmått för närliggande stjärnor är parsek, vilket är en förkortning av "parallaxbågsekund". En parsek är avståndet som en stjärna skulle ha om den observerade parallaxvinkeln var en bågsekund. Det är lika med 3, 26 ljusår, eller 31 biljoner kilometer Astronomer tycker så bra om den här enheten att de nu använder kiloparsek för att mäta avstånd med galaktisk skala, och Megaparsek för att mäta intergalaktiska avstånd, även om avstånden är alltför stora för att ha en verklig, observerbar, parallax. Andra metoder krävs för att kunna avgöra dessa avstånd.
Precession is the gradual change in the direction of the Earth 's spin axis. The spin axis traces a cone, completing a full circuit in 26,000 years. If you have ever spun a top or a dreidel, the wobbling rotation of the top as it spins is precession.
Precession är den gradvisa ändringen i riktning för jordens rotationsaxel. Rotationsaxeln spårar en kon, som fullbordar en hel omkrets på 26. 000 år. Om du någonsin har snurrat en topp eller en fyrsidig snurra, så är toppens vaggande rörelse när den snurrar precession.
Because the direction of the Earth 's spin axis changes, so does the location of the Celestial Poles.
Eftersom riktningen på jordens rotationsaxel ändras, så ändras platserna för himmelspolerna.
The reason for the Earth 's precession is complicated. The Earth is not a perfect sphere, it is a bit flattened, meaning the Great Circle of the equator is longer than a meridonal great circle that passes through the poles. Also, the Moon and Sun lie outside the Earth 's Equatorial plane. As a result, the gravitational pull of the Moon and Sun on the oblate Earth induces a slight torque in addition to a linear force. This torque on the spinning body of the Earth leads to the precessional motion.
Anledningen till jordens precession är komplicerad. Jorden är inte ett perfekt klot, utan den är något tillplattad, vilket betyder att storcirkeln vid ekvatorn är längre än en storcirkelmeridian som passerar genom polerna. Dessutom befinner sig månen och solen utanför jordens ekvatorialplan. Som resultat orsakar månens och solens dragningskraft ett svagt vridmoment, förutom en linjär kraft, på den tillplattade jorden. Det här vridmomentet på den snurrande jorden leder till precessionsrörelsen.
Precession is easiest to see by observing the Celestial Pole. To find the pole, first switch to Equatorial Coordinates in the Configure & kstars; window, and then hold down the Up arrow key until the display stops scrolling. The declination displayed in the centre of the Info Panel should be +90 degrees, and the bright star Polaris should be nearly at the centre of the screen. Try slewing with the left and right arrow keys. Notice that the sky appears to rotate around the Pole.
Precession ses lättast genom att observera himmelspolen. För att hitta polen, byt först till ekvatoriella koordinater i fönstret Anpassa & kstars;, och håll sedan nere uppåtpilen till skärmen slutar panorera. Deklinationen som visas i mitten på informationsraden ska vara +90 grader, och den ljusstarka polstjärnan ska vara nästan mitt på skärmen. Försök att svepa med vänster och höger piltangent. Observera att himlen verkar rotera runt polen.
We will now demonstrate Precession by changing the Date to a very remote year, and observing that the location of the Celestial Pole is no longer near Polaris. Open the Set Time window (Ctrl; S), and set the date to the year 8000 (currently, & kstars; cannot handle dates much more remote than this, but this date is sufficient for our purposes). Notice that the sky display is now centred at a point between the constellations Cygnus and Cepheus. Verify that this is actually the pole by slewing left and right: the sky rotates about this point; in the year 8000, the North celestial pole will no longer be near Polaris.
Vi demonstrerar nu precession genom att ändra datum till ett mycket avlägset år, och observerar att platsen för himmelspolen inte längre är i närheten av polstjärnan. Öppna fönstret Ställ in tid (Ctrl; S), och sätt datumet till år 8000 (för närvarande kan inte & kstars; hantera datum som är mycket avlägsnare än det här, men datumet är tillräckligt för vårt syfte). Observera att himlen nu är centrerad runt en punkt mellan stjärnbilderna Svanen och Cepheus. Verifiera att detta verkligen är polen genom att svepa åt vänster och höger: Himlen roterar runt den här punkten. År 8000 kommer inte den norra himmelspolen vara i närheten av polstjärnan.
A Quick Tour of & kstars;
En snabbtur genom & kstars;
This chapter presents a guided tour of & kstars;, introducing many of its important features.
Det här kapitlet introducerar många av de viktiga funktionerna i & kstars;, med en guidad tur.
Here is a screenshot of the & kstars; main window:
Här är en skärmbild av & kstars; huvudfönster:
Main Window
Huvudfönster
The above screenshot shows a typical view of the KStars program. You can see the sky display centered on Betelgeuse, the brightest star in the constellation Orion. Orion has just risen above the eastern horizon. Stars are displayed with realistic colors and relative brightnesses. M 42, the Orion Nebula, is visible on the right side of the screen, just above the horizon. If you look closely, you can also see the Sun and the planet Mercury in the upper left. In three corners of the sky display, there are on-screen text labels displaying data on the current time (LT: 06:44:58 20 June 2004), the current Geographic Location (Tucson, Arizona, USA), and the current object in the center of the display (Focused on: Betelgeuse (alpha Orionis)). Above the sky display, there are two toolbars. The main toolbar contains shortcuts for menu functions, as well as a time-step widget which controls how fast the simulation clock runs. The view toolbar contains buttons that toggle the display of different kinds of objects in the sky. At the bottom of the window, there is a status bar which displays the name of any object you click on, and the sky coordinates (both Right Ascension/ Declination and Azimuth/ Altitude) of the mouse cursor.
Skärmbilden ovan visar en typisk vy från programmet Kstars. Du kan se himlen centrerad på Betelgeuse, den starkaste stjärnan i stjärnbilden Orion. Orion har just gått upp ovanför den östra horisonten. Stjärnor visas med realistiska färger och relativ ljusstyrka. I tre av hörnen på himmelsfönstret finns textrader på skärmen som visar information om nuvarande tid och datum (LT; 06: 44: 58 2004- 06- 20), nuvarande geografisk plats (Tucson, Arizona, USA), och nuvarande objekt på skärmens centrum (Fokuserad på: Betelgeuse (alpha Orionis)). Ovanför himmelsfönstret finns två verktygsrader. Huvudverktygsraden innehåller genvägar för menyfunktioner, samt en tidsstegskomponent som styr hur snabbt simuleringsklockan går. Vyverktygsraden innehåller knappar som låter dig visa eller gömma olika sorters objekt på himlen. Det finns en statusrad längst ner i fönstret, som visar namnet på alla objekt som du klickar på, och himmelskoordinaterna (både rektascension/ deklination och azimut/ elevation) för muspekaren.
The Setup Wizard
Inställningsguiden
Setup Wizard
Inställningsguide
The first time you run KStars, you will be presented with a Setup Wizard, which allows you to easily set your geographic location and download some extra data files. You can press the Finish button at any time to exit the Setup Wizard.
Första gången du kör Kstars, visas en inställningsguide, som låter dig enkelt ställa in din geografiska plats och ladda ner några ytterligare datafiler. Du kan trycka på knappen Slutför när som helst för att avsluta inställningsguiden.
The first page of the Setup Wizard allows you to choose the starting geographic location, by selecting from the list of the 2500+ known locations on the right side of the window. The list of locations can be filtered to match the text you enter in the City, Province, and Country edit boxes. If your desired location is not present in the list, you can select a nearby city instead for now. Later on, you can add your precise location manually using the Set Geographic Location tool. Once you have selected a starting location, press the Next button.
Den första sidan i inställningsguiden låter dig välja geografisk plats vid start, genom att välja från listan med de mer än 2500 kända platserna till höger i fönstret. Listan med platser kan filtreras för att motsvara texten du skriver in i redigeringsrutorna Stad, Region och Land. Om din önskade plats inte finns med i listan, kan du tillfälligt välja en stad i närheten. Senare kan du lägga till din exakta plats för hand med verktyget Ange geografisk plats. Så fort du har valt en geografisk plats vid start, tryck på knappen Nästa.
The second page of the Setup Wizard allows you to download extra data that are not included with the standard distribution of & kstars;. Simply press the Download Extra Data button to open the Get New Stuff tool. When you are all done, press the Finish button in the Setup Wizard to start exploring & kstars;.
Den andra sidan i inställningsguiden låter dig ladda ner ytterligare data som inte ingår i & kstars; s standarddistribution. Tryck helt enkelt på knappen Ladda ner ytterligare data för att visa verktyget Hämta heta nyheter. När du är klar, tryck på knappen Slutför i inställningsguiden för att börja utforska & kstars;.
Have a Look Around
Ta en titt runt omkring
Basics
Grundläggande
Now that we have the time and location set, let us have a look around. You can pan the display using the arrow keys. If you hold down the & Shift; key before panning, the scrolling speed is doubled. The display can also be panned by clicking and dragging with the mouse. Note that while the display is scrolling, not all objects are displayed. This is done to cut down on the CPU load of recomputing object positions, which makes the scrolling smoother (you can configure what gets hidden while scrolling in the Configure & kstars; window). There are seven ways to change the magnification (or Zoom level) of the display:
När vi nu har ställt in tiden och platsen, låt oss ta en titt runt omkring. Du kan panorera skärmen med piltangenterna. Om du håller nere skifttangenten innan panorering, ökas panoreringshastigheten. Skärmen kan också panoreras genom att klicka och dra med musen. Observera att alla objekt visas inte medan skärmen panorerar. Det görs för att minska CPU - lasten för att beräkna objektens positioner igen, och gör panoreringen jämnare (du kan ställa in vad som göms under panorering i fönstret Anpassa & kstars;). Det finns flera sätt att ändra skärmens förstoring (eller zoomnivå):
Use the + and - keys
Använd tangenterna + och -
Press the Zoom In/ Zoom Out buttons in the toolbar
Tryck på knapparna för att zooma in/ ut i verktygsraden
Select Zoom In / Zoom Out from the View menu
Välj Zooma In / Zooma ut i menyn Visa
Select Zoom to Angular Size... from the View menu. This allows you to specify the the field-of-view angle for the display, in degrees.
Välj Zooma till vinkelstorlek... i menyn Visa. Det låter dig ange synfältsvinkeln för skärmen i grader.
Use the scroll wheel on your mouse
Använd hjulet på musen
Drag the mouse up and down with the & MMB; pressed.
Dra musen uppåt eller neråt med mittenknappen nertryckt.
Hold down & Ctrl; while dragging the mouse. This will allow you to define a rectangle in the map. When you release the mouse button, the display will zoom to match the rectangle.
Håll nere & Ctrl; medan musen dras. Det låter dig definiera en rektangel på skärmen. När du släpper musknappen, zoomas skärmen för att motsvara rektangeln.
Notice that as you zoom in, you can see fainter stars than at lower zoom settings.
Observera att när du zoomar in, kan du se svagare stjärnor än vid lägre zoomningsgrader.
Zoom out until you can see a green curve; this represents your local horizon. If you have not adjusted the default & kstars; configuration, the display will be solid green below the horizon, representing the solid ground of the Earth. There is also a white curve, which represents the celestial equator, and a tan curve, which represents the Ecliptic, the path that the Sun appears to follow across the sky over the course of a year. The Sun is always found somewhere along the Ecliptic, and the planets are never far from it.
Zooma ut tills du kan se en grön kurva. Det här representerar din lokala horisont. Om du inte har ändrat & kstars; inställning, är skärmen helt grön under horisonten, vilket representerar fasta marken på jorden. En vit kurva visas också, som representerar himmelsekvatorn (en tänkt linje som delar himlen i norra och södra halvkloten). En mörkare kurva, som representerar ekliptikan, vägen som solen verkar följa över himlen under året, visas också. Solen finns alltid någonstans längs ekliptikan, och planeterna är aldrig långt borta från den.