natgillin/translations-raw huggingface dataset:
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P of appeal, on the three-year period under Article 221(3) of the CCC 61 in order to avoid
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT TRSTENJAK — MÅL C-204/07 P åberopat den treåriga preskriptionsfristen i artikel 221.3 i tullkodexen 61för att undgå prövas separat.
63 its obligation to pay import duties, that argument must be answered by pointing out that it is founded on an incorrect interpretation of Community law.
skyldigheten att betala importtullar, skall det konstateras att denna argumentation grundar sig på en felaktig tolkning av gemenskapsrätten.
On the one hand, it fails to take into account the fact that this case concerns the remission or repayment of duties pursuant to Article 239 of the CCC and not, as probably assumed by the appellant, the waiver of subsequent entry in the accounts under Article 220(2)(b) of the CCC, to which Article 221(3) of the CCC is applicable. 62
Den har för det första underlåtit att beakta att det i förevarande mål är fråga om eftergift eller återbetalning av tullar enligt artikel 239 i tullkodexen och inte, såsom klaganden antagit, om underlåtenhet att bokföra importtullar i efterhand enligt artikel 220.2 b i tullkodexen, på vilken artikel 221.3 i tullkodexen är tillämplig.
61 — In point 254 of its appeal, the appellant refers to the ‘threeyear period under Article 218(3) of the CCC’, which, however, contrary to what the appellant suggests, is not a limitation period.
61 — I punkt 254 i överklagandet har klaganden åberopat ”treårsfristen i artikel 218.3 i tullkodexen”, som emellertid till skillnad från vad klaganden anfört inte är någon preskriptionsfrist.
On the contrary, that provision lays down a specific period within which the amount resulting from the customs debt must be entered in the accounts.
I denna bestämmelse fastställs i stället en särskild frist, inom vilken ett belopp som motsvarar tullskulden skall bokföras.
It applies to cases other than the normal case of incurrence of the customs debt and thus applies also to the postclearance recovery of duties under Article 220 of the CCC, to which the appellant refers (see Alexander, S., Zollkodex, cited above, footnote 10, Article 218, paragraph 6).
Den gäller för andra situationer än då en tullskuld normalt sett uppkommer och således även för den uppbörd av avgifter i efterhand enligt artikel 220 i tullkodexen som klaganden uppenbarligen avser (se Alexander, S., Zollkodex, ovan fotnot 10, artikel 218, punkt 6).
On the other, these considerations are based on the legally incorrect view that the Court of First Instance should have annulled the contested decision on procedural grounds.
För det andra grundar sig dessa överväganden på den felaktiga uppfattningen att förstainstansrätten borde ha upphävt det angripna beslutet av formella skäl.
However, as the Court correctly explained in paragraph 133 of the contested judgment, even partial annulment could only have led to the adoption of another decision identical in substance.
Såsom förstainstansrätten i punkt 133 i den överklagade domen emellertid med rätta har påpekat kunde en delvis ogiltigförklaring endast medföra att ett nytt beslut fattades som var identiskt i sak.
It is admittedly true that, as held by the Court in paragraph 128 of the contested judgment, the Commission was not in a position properly to conclude, at the time of the adoption of the contested decision, that is, on 18 December 2002, in view of the unclear statements of the Turkish authorities, that certificate D 437214 had been forged.
Det stämmer visserligen att kommissionen, såsom förstainstansrätten fastställt i punkt 128 i den överklagade domen, vid tidpunkten för antagandet av det angripna beslutet, det vill säga den 18 december 2002, med hänsyn till de turkiska myndigheternas oklara uttalanden, inte med giltig verkan kunde slå fast att varucertifikat D 437214 var förfalskat.
Nevertheless, that conclusion ultimately proved to be objectively correct, as the Turkish authorities’ letter of 22 August
Likväl visade sig denna slutsats vara objektivt riktig, vilket de turkiska myndigheternas skrivelse av den 22 augusti 2003 bekräftar.
The latter assumes that subsequent entry in the accounts pursuant to Article 220 of the CCC, following a decision (favourable to the person liable) on the remission or repayment of import duties pursuant to Article 239 of the CCC, is possible only where the customs duty again becomes payable pursuant to Article 242 of the CCC because, for example, the remission or repayment was made in error.
Den sistnämnda har utgått från att en bokföring i efterhand enligt artikel 220 i tullkodexen i anslutning till ett (för gäldenären fördelaktigt) beslut om eftergift eller återbetalning av importtullar enligt artikel 239 i tullkodexen först blir aktuell när tullskulden enligt artikel 242 i tullkodexen åter kan utkrävas, till följd av att eftergiften eller återbetalningen skett av misstag.
However, such a set of circumstances clearly does not exist in this case, since the Commission’s decision was not preceded by a favourable decision on remission or repayment pursuant to Article 239 of the CCC in respect of the movement certificates at issue.
Det är emellertid uppenbarligen inte fråga om en sådan situation i förevarande fall, eftersom det före kommissionens beslut inte hade antagits något fördelaktigt beslut om eftergift eller återbetalning enligt artikel 239 i tullkodexen vad gäller de omtvistade varucertifikaten.
That is the case, first, where the amount of duty was not entered in the accounts by the administration within the time limits for entry in the accounts laid down in Art -icles 218 and 219 of the CCC; second, where the amount of duty was entered in the accounts at a level lower that the amount legally owed.
Detta är för det första fallet när tullbeloppet inte bokförts av tullmyndigheterna inom de frister som föreskrivs i artiklarna 218 och 219 i tullkodexen, för det andra när tullbeloppet bokförts med ett belopp som är mindre än det som lagligen skulle betalas.
63 — See Alexander, S. Zollkodex, cited above (footnote 10), Before Article 220, paragraph 8, who draws attention to the differing requirements of remission or repayment under the second indent of Article 239(1) of the CCC and waiver of postclearance recovery under Article 220(2)(b) of the CCC.
63 — Se Alexander, S., Zollkodex (ovan fotnot 10), innan artikel 220, punkt 8, som hänvisar till de olika villkoren för eftergift eller återbetalning enligt artikel 239.1 andra strecksatsen i tullkodexen och för att avstå från uppbörd i efterhand enligt artikel 220.2 b i tullkodexen.
This circumstance requires parallel procedures to be carried out.
Denna omständighet gör det nödvändigt att genomföra parallella förfaranden.
C.A.S. v COMMISSION
C.A.S. MOT KOMMISSIONEN tigförklarats.
The Court’s decision is therefore unexceptionable in law.
Överklagandet kan följaktligen inte heller vinna bifall på denna grund.
As the appellant itself acknowledges in points 257 and 258 of the grounds of its appeal, traders’ confidence in the validity of import licences which subsequently prove to be forged is not, as a rule, protected by Community law, but is a general commercial risk.
Såsom klaganden själv har medgett i punkterna 257 och 258 i överklagandeskriften skyddas en ekonomisk aktörs tillit till riktigheten av en importlicens, som senare visar sig vara förfalskad, i vanliga fall inte av gemenskapsrätten, eftersom en sådan omständighet omfattas av den allmänna kommersiella risken.
65In Article 904(c) of the CCC implementing regulation, the Community legislature has already made a clear assessment of risks, by which the Community judicature is bound when interpreting Community law.
65Gemenskapslagstif-taren har genom artikel 904 c i tillämpningsförordningen för tullkodexen redan företagit en klar riskavvägning, av vilken gemenskapsdomstolarna är bundna vid tolkningen av gemenskapsrätten.
Eighth ground of appeal: balancing of fairness and risk
Åttonde riskavvägning
In so far as the appellant infers from the caselaw that the Commission should have carried out a balancing of fairness and risk, it specifically cannot base its claim on the caselaw which it cites for that purpose.
I den mån som klaganden ur gemenskapsdomstolarnas rättspraxis har härlett att kommissionen borde ha företagit en allmän skälighets- och riskavvägning, kan den inte grunda sig på den rättspraxis som den åberopat i detta avseende. I domen i målet Bonn Fleisch 66 som klaganden åberopat hade
As the Court noted in paragraph 295 of the contested judgment, the Commission had not, in the contested decision, expressed its view on the issue of the appellant’s due care or negligence.
Såsom förstainstansrätten slagit fast i punkt 295 i den överklagade domen tog inte kommissionen ställning till frågan huruvida klaganden varit aktsam eller vårdslös.
On that basis, the Court concluded that the appellant’s plea that there was no obvious negligence on its part was of no consequence and should therefore be rejected.
såväl medlemsstaternas tullmyndigheter som kommissionen begått misstag vid utövandet av deras omsorgsplikt – det finns inte något stöd för att detta skulle ha varit fallet i förevarande mål 67.
In so far as the appellant submits that the Court erroneously omitted, in that respect, to carry out a balancing of fairness and risk, its argument cannot be accepted, since the Court was not in any way legally obliged to do so.
Klaganden kan inte vinna någon framgång med sitt argument att förstainstansrätten felaktigt har underlåtit att företa en skälighets- och riskavvägning, eftersom förstainstansrätten inte var skyldig att göra detta.
Consequently, this ground of appeal also should be rejected as manifestly unfounded.
Det är följaktligen uppenbart att överklagandet inte heller kan vinna bifall på denna grund.
65 — See above, points 70 and 112 to 115.66 — Cited in footnote 23, paragraphs 115 to 117.67 — See above, points 163 and 169.68 — Cited in footnote 24.
65 — Se ovan punkterna 70, 112–115.66 — Se fotnot 23 ovan, punkterna 115–117.67 — Se ovan, punkterna 163 och 169.68 — Ovan fotnot 24.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P provisions laid down by the rules in force as far as his customs declaration is concerned. 72
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT TRSTENJAK — MÅL C-204/07 P av melser i den gällande lagstiftningen rörande tulldeklarationen i fråga. 72
What is at issue between the parties to these proceedings is essentially the concept of ‘error’, in relation to which the appellant assumes the existence of such an error in this case.
Parterna i målet är huvudsakligen oense om begreppet ”misstag”, varvid klaganden har utgått från att detta kriterium är uppfyllt i det konkreta fallet.
It complains that the Court failed to take into account the active involvement of the Turkish authorities in the issuing and use of the 32 A.TR.1 certificates in question here.
Klaganden har kritiserat förstainstansrätten för att den inte har beaktat de turkiska tullmyndigheternas aktiva medverkan vid utfärdandet och tillämpningen av de här omtvistade 32 varucertifikaten A.TR.1.
By its ninth ground of appeal, the appellant alleges an infringement of Article 220(2)(b) of the CCC, which, for reasons connected with the protection of legitimate expectations and legal certainty, limits subsequent entry in the accounts (post-clearance recovery).
Genom sin nionde grund har klaganden gjort gällande ett åsidosättande av artikel 220.2 b i tullkodexen som begränsar möjligheten till bokföring i efterhand (uppbörd i efterhand) på grund av skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsskäl.
69That provision is intended to protect the legitimate expectation of the person liable that all the information and criteria on which the decision to recover or not to recover duties is based are correct. 70
69Syftet med nämnda bestämmelse är att skydda gäldenärens berättigade förväntningar på att samtliga omständigheter som utgör grund för beslutet huruvida tull skall uppbäras är riktiga. 70
For both legal and factual reasons, that argument cannot be accepted.
Denna argumentation kan inte godtas av rättsliga skäl eller av skäl hänförliga till sakomständigheterna.
Under that provision, waiver of postclearance recovery by the national authorities is subject to three cumulative conditions.
Enligt denna bestämmelse får de nationella myndigheterna avstå från uppbörd i efterhand om tre kumulativa villkor är uppfyllda.
Provided that those three conditions are fulfilled, the person liable is entitled to waiver of postclearance recovery.
När dessa tre villkor är uppfyllda kan gäldenären hävda att det inte skall ske någon uppbörd i efterhand.
71First, noncollection of the duties must have been as the result of an error made by the competent authorities.
71Till att börja med får tullen inte ha uttagits till följd av ett misstag från de behöriga myndigheternas sida.
Second, the nature of their error must be such that it could not reasonably be detected by the person liable acting in good faith, despite his professional experience and the diligence shown by him.
Vidare måste det misstag som begåtts av de behöriga myndigheterna vara av sådant slag att det inte rimligen kunde ha upptäckts av en godtroende betalningsskyldig, trots att han saknar yrkeserfarenhet och har agerat aktsamt.
Third, the person liable must have complied with all the
Slutligen måste den betalningsskyldige ha följt samtliga bestäm-
First, it should be noted that the presentation in good faith of forgeries of official documents, which is possible, in particular, in the case of preference certificates, cannot, in law, result in an ‘error’ within the meaning of Article 220(2)(b) of the CCC.
Inledningsvis skall det påpekas att uppvisande av förfalskningar av officiella handlingar i god tro, särskilt förfalskade intyg på förmånsbehandling, i rättsligt hänseende inte kan leda till ett misstag, i den mening som avses i artikel 220.2 b i tullkodexen.
73 The Court’s caselaw requires, in order for such an ‘error’ to be assumed, an act attributable to the
73För att ett sådant ”misstag” skall anses föreligga krävs enligt domstolens rättspraxis nämligen att tullmyndigheterna har agerat
69 — Case C-187/91 Belovo [1992] ECR I-4937, paragraph 14, and Case 210/87 Padovani [1988] ECR 6177, paragraph 6.
I-4937), punkt 14, och av den 5 oktober 1988 i mål 210/87, Padovani (REG 1988, s. 6177), punkt 6.
70 — Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 19, and Case C-251/00 Ilumitrónica [2002] ECR I-10433, paragraph 39.
70 — Domen i det ovan i fotnot 11 nämnda målet Mecanarte, punkt 19, och dom av den 14 november 2002 i mål C-251/00, Ilumitrónica (REG 2002, s. I-10433), punkt 39.
72 — Hewlett Packard France, cited in footnote 71, paragraph 13; Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 83; Case C-370/96 Covita [1998] ECR I-7711, paragraphs 25 to 28; and Case C-30/00 William Hinton & Sons [2001] ECR I-7511, paragraphs 68, 69, 71 and 72. 73 — To that effect also Alexander, S., Zollkodex, cited above (footnote 10), Article 220, paragraphs 18 and 65.
72 — Dom i det ovan i fotnot 71 nämnda målet Hewlett Packard France, punkt 13, dom av den 14 maj 1996 i de ovan i fotnot 13 nämnda förenade målen Faroe Seafood m.fl., punkt 83, dom av den 26 november 1998 i mål C-370/96, Covita (REG 1998, s.
71 — Case C-250/91 Hewlett Packard France [1993] ECR I-1819, paragraph 12; Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 84; and Case C-15/99 Sommer [2000] ECR I-8989, paragraph 35.
I-7711), punkterna 25–28, samt dom av den 11 oktober 2001 i mål C-30/00, William Hinto & Sons (REG 2001, s. I-7511), punkterna 68, 69, 71 och 72. 71 — Domstolens dom av den 1 april 1993 i mål C-250/91, Hewlett Packard France (REG 1993, s.I-1819), punkt 12, domen i de ovan i fotnot 13 nämnda förenade målen Faroe Seafood m.fl., punkt 84, och dom av den 19 oktober 2000 i mål C-15/99, Sommer (REG 2000, s. I-8989), punkt 35.
C.A.S. v COMMISSION
C.A.S. MOT KOMMISSIONEN aktivt och att deras misstag berodde på detta agerande. 74
Taking that caselaw as a starting point, it is, in my view, reasonable to delimit the legal notion of ‘error’ in relation to that of ‘forgery’ in such a way that the former necessarily presupposes an act (even though an objectively incorrect one) on the part of the customs authorities within their sphere of competence, 75 whereas a forgery in principle implies a deliberate act on the part of unauthorised third parties.
På grundval av denna rättspraxis kan enligt min mening begreppet misstag avgränsas i förhållande till begreppet förfalskning på så sätt att det första nödvändigtvis kräver att tullmyndigheterna agerat aktivt (om än objektivt felaktigt) inom ramen för deras behörighet 75, medan en förfalskning i princip implicerar att obefogade tredje män agerat uppsåtligen 76.
76It is clear from this that both concepts are associated with fundamentally different situations.
Av detta framgår tydligt att helt olika situationer är förbundna med de båda begreppen.
That view is consistent with the caselaw of the Court of Justice regarding the scope of that provision.
denna bestämmelse. 77Detta stämmer väl överens med domstolens rättspraxis avseende tillämpningsområdet för denna bestämmelse.
In accordance with the Court’s caselaw on the remission or repayment of import duties under Article 239 of the CCC, it is also acknowledged in the context of subsequent entry in the accounts that falsified preference certificates are part of the commercial risk and the importer himself must make the necessary arrangements in order to guard against that risk.
I enlighet med domstolens rättspraxis avseende eftergift eller återbetalning av tullavgifter enligt artikel 239 i tullkodexen har det även inom ramen för bokföring i efterhand enligt artikel 220 i tullkodexen fastställts att förfalskade intyg på förmånsbehandling är en del av den kommersiella risken mot vilka importören själv måste vidta nödvändiga åtgärder.
78The fact that the importer acts in good faith does not release him from his responsibility in relation to the settlement of the customs debt, since he is the person declaring the imported goods.
78 Eftersom importören är den som har deklarerat den importerade varan, kan han inte befrias från sitt betalningsansvar för tullskulden av det skälet att han var i god tro.
The importer himself must answer for payment of the duties and the regularity of the documents presented to the customs authorities, even if he is no longer able to pass on his loss.
Importören måste själv svara för att avgifterna betalas och för att de handlingar han inlämnat till tullmyndigheterna är riktiga även om han inte längre kan övervältra sin skada.
79 The importer alone must therefore, in principle, be responsible for any insolvency resulting from the nonremission of duties.
79Följaktligen skall i princip endast importören ställas till svars för en eventuell insolvens som följer av underlåtenhet att efterge tull.
Nor, in itself, is the extent of the debt whose remission is sought a factor capable of influencing the assess-
Själva storleken på tullskulden, för vilken eftergift begärs, har inte heller någon betydelse för bedömningen av de villkor som denna eftergift är under-
Consequently, persons liable for customs duty who, in good faith, rely on forged preference certificates which were not issued by the competent authorities of a third
Följaktligen kan gäldenärer som i god tro åberopat förfalskade intyg på förmånsbehandling som inte utfärdats av de behöriga myndigheterna i tredjeland inte erhålla skydd för berättigade förväntningar enligt
77 — Pascoal & Filhos, cited in footnote 11, paragraph 59 et seq.. Sack, J., cited above (footnote 7), volume 1, C. II, paragraph 79, p. 26, points out that, in the context of postclearance recovery, no legitimate expectations are protected in respect of forged or falsified documents because otherwise postclearance recovery could practically never take place in those cases and the incentive to use such documents would be considerably increased. He further refers to the rule in Article 904(c) of the CCC implementing regulation. 74 — See Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 23, and Ilumitrónica, cited in footnote 70, paragraph 42; Order of the Court in Case C-299/98 P CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission [1999] ECR I-8683, paragraph 32.
77 — Domen i det ovan i fotnot 11 nämnda målet Pascoal & Filhos, punkt 59 och följande punkter. I Sack, J. (ovan fotnot 7), volym 1, C. II, punkt 79, s. 26, påpekas att det inom ramen för uppbörd i efterhand inte ges något skydd för berättigade förväntningar vad gäller falska eller förfalskade handlingar, eftersom en uppbörd i efterhand i annat fall praktiskt taget aldrig skulle kunna äga rum i de fallen och incitamentet att använda sådana handlingar skulle öka enormt. Författaren har vidare hänvisat till artikel 904 c i tillämpningsförordningen för tullkodexen. 74 — Se domen i det ovan i fotnot 11 nämnda målet Mecanarte, punkt 23, domen i det ovan i fotnot 70 nämnda målet Ilumitrónica, punkt 42, samt domstolens beslut av den 9 december 1999 i mål C-299/98 P, CPL Imperial 2 och Unifrigo mot kommissionen (REG 1999, s. I-8683), punkt 32.
78 — Order in CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission, cited in footnote 74, paragraph 37 et seq., and judgment in Joined Cases T-10/97 und T-11/97 CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission [1998] ECR II-2231, paragraph 62 et seq.
78 — Se beslutet i det ovan i fotnot 74 nämnda målen CPL Imperial 2 och Unifrigo mot kommissionen, punkt 37 och följande punkter, samt förstainstansrättens dom av den 9 juni 1998 i de förenade målen T-10/97 och T-11/97, CPL Imperial 2 och Unifrigo mot kommissionen (REG 1998, s. II-2231), punkt 62 och följande punkter.
75 — The Court of Justice takes the view that the notion of error is not limited to mere calculation or copying errors on the part of the competent authorities, but includes any kind of error which vitiates the decision in question, such as, in particular, the misinterpretation or misapplication of the applicable rules of law (Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 20.
75 — Enligt domstolens uppfattning begränsar sig begreppet misstag inte enbart till de behöriga myndigheternas räkne- eller skrivfel utan omfattar vilket misstag som helst hos det fattade beslutet, såsom att tillämpliga rättsregler tolkas eller tillämpas på ett oriktigt sätt (domen i det ovan i fotnot 11 nämnda målet Mecanarte, punkt 20).
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P ment of the conditions for such remission. 80On the other hand, the Community cannot be expected to bear the detrimental consequences of third parties’ illegal conduct.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT TRSTENJAK — MÅL C-204/07 P domen är det uppenbart att överklagandet inte heller kan bifallas på den nionde grunden.
Since Article 220(2)(b) of the CCC was not infringed by the contested judgment, the ninth ground of appeal also should be rejected as manifestly unfounded.
80Däremot kan det inte begäras av gemenskapen att den skall stå för de skadliga följderna av rättsstridigt handlande från tredje man.
In the light of the above, the appeal is unfounded.
Av vad som anförts ovan följer att överklagandet skall ogillas. Det skall således ogillas i dess helhet.
That caselaw must be applied to the present case.
Denna rättspraxis skall tillämpas på förevarande mål.
Reference should be made in this connection to the findings of fact made without any error of law by the Court of First Instance, according to which the 32 A.TR.1 certificates in question are forgeries which were made without the involvement of the Turkish authorities.
Det skall i detta sammanhang hänvisas till förstainstansrättens fastställanden av de faktiska omständigheterna, som kommit till stånd utan att förstainstansrätten gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning, enligt vilka de 32 omtvistade varucertifikaten AT.R.1 utgör förfalskningar som gjordes utan de turkiska myndigheternas medverkan.
In view of the inadequate evidence produced by the appellant, the Court of First Instance had no grounds for assuming that the competent authorities were actively involved in the issue of the forgeries.
Vad gäller klagandens otillräckliga bevisning hade förstainstansrätten inte något skäl att anta att de behöriga myndigheterna agerat aktivt vid upprättandet av förfalskningarna.