natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Disagreeing with Dornier, it took the view that those services were not exempt from tax under Paragraph 4(16)(c) of the UStG.
nedan kallad UStG). I motsats till Dornier ansåg Finanzamt att verksamheterna inte var undantagna från skatteplikt enligt 4 § punkt 16 c UStG.
The Hessisches Finanzgericht took the view that neither Article 13A(l)(b) of the Sixth Directive nor constitutional considerations required that Paragraph 4(16)(c) of the UStG be applied more broadly than its wording entailed. It accordingly rejected the claim.
Hessisches Finanzgericht ansåg att en tillämpning av 4 § punkt 16 c UStG som går utöver dess ordalydelse inte var påkallad vare sig enligt artikel 13 Al b i sjätte direktivet eller av författningsrättsliga skäl.
Dornier appealed against this judgment to the Bundesfinanzhof.
Mot denna bakgrund överklagade Dornier denna dom till Bundesfinanzhof.
The latter stayed the proceedings and referred four questions to the Court for a preliminary ruling.
Denna beslutade att förklara målet vilande och att ställa fyra tolkningsfrågor till domstolen.
The Court finds, as a preliminary point, that the third question referred, concerning the interpretation of Article 13A(l)(c) of the Sixth Directive, is substantively identical to a question on which the Court has already ruled.
Domstolen konstaterar inledningsvis att den tredje tolkningsfrågan, som rör tolkningen av artikel 13 Al c i sjätte direktivet i huvudsak är identisk med en fråga som domstolen redan uttalat sig om.
The answer to that question is pertinent to the examination of the first question, which concerns the interpretation of letter (b) of the same provision.
Svaret på den frågan har betydelse för prövningen av den första frågan, vilken rör tolkningen av artikel 13 Al b.
Accordingly, it is appropriate to examine the third question first.
Under dessa förhållanden skall den tredje frågan besvaras först.
By its third question, the national court asks the Court whether the psychotherapeutic treatment provided by Dornier may be exempted from VAT under Article 13A(l)(c) of the Sixth Directive, having regard, first, to the principle of neutrality inherent in the common system of VAT and, second, to the fact that the same treatment could have been provided on a tax-exempt basis by psychotherapists employed by Dornier if they had provided it not as employees but as self-employed taxable persons.
Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida den av Dornier tillhandahållna psykoterapeutiska behandlingen omfattas av undantaget från skatteplikt enligt artikel 13 Al c i sjätte direktivet, med hänsyn till dels principen om skatteneutralitet, vilken utgör en del av det gemensamma systemet för mervärdesskatt, dels den omständigheten att dessa behandlingar hade kunnat undantas från skatteplikt om de hade getts av hos Dornier anställda psykoterapeuter som inte handlade i denna egenskap utan i egenskap av skattskyldiga som bedrev självständig verksamhet.
The Court has held that the exemption envisaged in Article 13A(l)(c) of the Sixth Directive is not dependent on the legal form of the taxable person supplying the medical or paramedical services referred to in that provision.
Härvidlag har domstolen tidigare fastställt att det undantag från skatteplikt som avses i artikel 13 Al c i sjätte direktivet inte är beroende av vilken rättslig form den skattskyldige har som tillhandahåller de medicinska eller paramedicinska tjänster som nämns där.
By its first question, the national court essentially asks whether the exemption from VAT provided for in Article 13A(l)(b) of the Sixth Directive applies to psychotherapeutic treatment given in the out-patient facility of a foundation governed by private law by qualified psychologists employed by the foundation who are licensed to carry out such treatment but are not doctors.
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida undantaget från mervärdesskatteplikt enligt artikel 13 Al b i sjätte direktivet kan tillämpas på sådan psykoterapeutisk behandling som utförs på en öppenvårdsmottagning av en privaträttslig stiftelse med hjälp av anställda legitimerade psykologer som har tillstånd att utföra denna behandling, men som inte är legitimerade läkare.
In this case, it is common ground that the psychotherapeutic treatment given in Dornier's out-patient facility by qualified psychologists generally constitutes services provided to the patients as an end in themselves and not as a means of better enjoying other types of services.
I förevarande fall är det ostridigt att de psykoterapeutiska behandlingar som i Dorniers öppenvårdsmottagning ges patienterna med hjälp av legitimerade psykologer i allmänhet är ett självändamål och inte ett medel för att på bästa sätt åtnjuta andra tjänster.
In so far as that treatment is not ancillary to hospital or medical care, it is not an activity 'closely related' to services exempted under Article 13A(l)(b) of the Sixth Directive.
I den mån dessa behandlingar inte är av underordnad art i förhållande till sjukhusvård eller sjukvård utgör de inte med de, enligt artikel 13 Al b i sjätte direktivet, undantagna tjänsterna "närbesläktade verksamheter".
Accordingly, the Court finds that psychotherapeutic treatment given in an out-patient facility of a foundation governed by private law by qualified psychologists who are not doctors is an activity 'closely related' to hospital or medical care within the meaning of Article 13A(l)(b) of the Sixth Directive only when such treatment is actually given as a service ancillary to the hospital or medical care received by the patients in question and constituting the principal service.
Följaktligen kan sådan psykoterapeutisk behandling som utförs på en öppenvårdsmottagning av en privaträttslig stiftelse med hjälp av anställda legitimerade psykologer som inte är läkare inte anses omfattas av uttrycket med sjukhusvård och sjukvård "närbesläktade verksamheter", i den mening som avses i artikel 13 Al b i sjätte direktivet, annat än om dessa behandlingar verkligen är underordnade i förhållande till sådan sjukhusvård eller sjukvård av patienterna som utgör den huvudsakliga tjänsten.
The term 'medical care' in Article 13A(l)(b) of the Sixth Directive must be interpreted as covering all provision of medical care envisaged in letter (c) of the same provision, including services provided by persons who are not doctors but who provide paramedical services, such as psychotherapeutic treatment given by qualified psychologists.
Uttrycket "sjukvård" enligt artikel 13 Al b i sjätte direktivet skall tolkas så, att det omfattar all sjukvårdande behandling som avses i artikel 13 Al c, bland annat tjänster som tillhandahålls av personer som inte är läkare men som tillhandahåller paramedicinska tjänster, såsom sådan psykoterapeutisk behandling som ges av legitimerade psykologer.
In the case in the main proceedings, it is therefore for the national court to determine, in the light of all of those factors, whether the refusal to recognise Dornier for the purposes of the exemption provided for in Article 13A(l)(b) of the Sixth Directive gives rise to an infringement of the principle of equal treatment as compared to other operators providing the same treatment in comparable situations.
I målet vid den nationella domstolen ankommer det alltså på den nationella domstolen att med beaktande av samtliga dessa omständigheter avgöra huruvida det förhållandet att Dornier inte har erkänts för tillämpningen av undantaget från skatteplikt enligt artikel 13 Al b i sjätte direktivet innebär eller inte innebär ett åsidosättande av principen om likabehandling i förhållande till andra aktörer som utför samma tjänster i jämförbara situationer.
It is in this light that it is appropriate to take account of the fact that the social security authorities do not reimburse, or only partially reimburse, patients for the costs of psychotherapeutic treatment.
Det är mot denna bakgrund som den omständigheten att patienternas kostnader för psykoterapeutisk behandling inte alls eller enbart delvis ersätts av socialförsäkringsorganen skall beaktas.
If Dormer's situation is comparable in this respect to that of other operators providing the same treatment, the mere fact that the cost of that treatment is not fully covered by the social security authorities does not justify a difference in the treatment of providers for VAT purposes.
Om Dorniers situation i detta hänseende är jämförbar med den i vilken andra aktörer befinner sig, som utför samma behandlingar, är den omständigheten att kostnaderna för dessa tjänster inte helt bärs av socialförsäkringsorgan inte tillräcklig för att rättfärdiga att de som tillhandahåller tjänster inte behandlas lika när det gäller mervärdesskatteplikt.
By its fourth question, the national court asks whether, in circumstances such as those in the main proceedings, the provisions of Article 13A(l)(b) and (c) of the Sixth Directive may be relied on by a taxable person before a national court in order to obtain an exemption for treatment provided by it.
Den hänskjutande domstolen har ställt den fjärde frågan för att få klarhet i dels huruvida bestämmelserna i artikel 13 Al b och c i sjätte direktivet, under sådana omständigheter som dem som föreligger i målet vid den nationella domstolen, får åberopas av en skattskyldig vid en nationell domstol för att de av denne tillhandahållna tjänsterna skall undantas från skatteplikt.
In the present case, it follows from the answer given to the second question that the national rules pertaining to recognition of an establishment for the purposes of the exemption provided for in Article 13A(l)(b) of the Sixth Directive contain a restriction incompatible with the terms of that provision.
I förevarande fall framgår det av svaret på den andra frågan att nationella bestämmelser angående erkännande av en inrättning för tillämpning av det undantag från skatteplikt som anges i artikel 13 Al b i sjätte direktivet innehåller en med ordalydelsen i denna bestämmelse oförenlig begränsning.
The taxable person may therefore rely directly, in the national court, on Article 13A(l)(b) of the Sixth Directive to contest the application of a rule of national law requiring that the treatment be provided under medical supervision.
Den skattskyldige kan sålunda, för att motsätta sig att den nationella bestämmelse tillämpas enligt vilken tjänsterna skall tillhandahållas under tillsyn av läkare, åberopa artikel 13 Al b i sjätte direktivet direkt inför den nationella domstolen.
However, it also follows from the answer to the second question that, in order for it to obtain recognition as an 'other duly recognised establishment of a similar nature' and thus to benefit from the exemption provided for in Article 13A(l)(b) of the Sixth Directive, the national court must determine, in the light of all the relevant factors, in particular the circumstances of the case in the main proceedings, whether the taxable person satisfies the conditions of application of that exemption.
Det framgår dock också av svaret på den andra frågan att den nationella domstolen, för att den skattskyldige skall få egenskap av "annan i vederbörlig ordning erkänd inrättning av liknande natur" och därmed omfattas av undantaget som föreskrivs i artikel 13 Al b i sjätte direktivet, med beaktande av samtliga relevanta omständigheter, bland annat omständigheterna i målet vid den nationella domstolen, har att avgöra om den skattskyldige uppfyller villkoren för tillämpning av undantaget i fråga.
However, the term "medical care" in that provision must be interpreted as covering all provision of medical care envisaged in letter (c) of the same provision, including services provided by persons who are not doctors but who give paramedical services, such as psychotherapeutic treatment given by qualified psychologists.
Däremot skall uttrycket 'sjukvård' enligt artikel 13 A.1 b i sjätte direktivet tolkas så, att det omfattar au sjukvårdande behandling som avses i artikel 13 A.1 c, bland annat tjänster som tillhandahålls av personer som inte är kikare men som tillhandahåller paramedicinska tjänster, såsom sådan psykoterapeutisk behandling som ges av legitimerade psykologer.
Recognition of an establishment for the purposes of Article 13A(l)(b) of the Sixth Directive 77/388 does not presuppose a formal recognition procedure; nor must such recognition necessarily derivepom national tax law provisions.
Erkännandet av en inrättning i den mening som avses i artikel 13 A.1 b i sjätte direktivet Ή1388 förutsätter inte ett Jormelit förj"ärande för erkännande, och ett sådant erkännande behöver inte nödvändigtvis följa av nationella skatterättsliga bestämmelser.
regarded as an "other duty recognised establishment of a similar nature* within the meaning of that provision.
När nationella bestämmelser angående erkännande innehåller begränsningar som går utöver gränserna för det utrymmeför skönsmässig bedömning som medlemsstaterna har enligt denna bestämmelse, ankommer det på den nationella domstolen att med beaktande av samtliga relevanta omständigheter avgöra om en skattskyldig ändå skall anses utgöra en 'annan i vederbörlig ordning erkänd inrättning av liknande natur' i den mening som avses i denna bestämmelse
Since the exemption envisaged in Article 13A(l)(c) of the Sixth Directive 77/388 is not dependent on the legal form of the taxable person providing the medical or paramedical services referred to in that provision, psychotherapeutic treatment provided by a foundation governed by private law and given by psychotherapists employed by the foundation may benefit from that exemption.
3) Med hänsyn till att det undantag från skatteplikt som avses i artikel 13 A.1 c i sjätte direktivet 77/388 inte är beroende av vilken rättslig form den skattskyldige har som tillhandahåller de medicinska eller paramedicinska tjänster som nämns där, får undantaget tillämpas på sådan psykoterapeutisk behandling som getts av en privaträttslig stiftelse med hjälp av psykoterapeuter som anställts av denna.
In circumstances such as those in the main proceedings, Article 13A(l)(b) and (c) of the Sixth Directive 77/388 may be relied on by a taxable person before a national court in order to contest the application of rules of national law which are incompatible with mat provision.'
4) Bestämmelserna i artikel 13 A.1 b och c i sjätte direktivet 77/388 för, under sådana förhållanden som dem som föreligger i målet vid den nationella domstolen, åberopas av en skattskyldig vid en nationell domstol för att motsätta sig tillämpningen av en nationell bestämmelse som strider mot denna bestämmelse.''
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 10 December 2002.
Generaladvokaten C. Stix-Hackl har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför femte avdelningen den 10 december 2002.
'(1) Psychotherapeutic treatment, given in an out-patient facility by a foundation employing qualified psychologists who are licensed medical practitioners but who are not registered as doctors, qualifies as "medical care", and therefore not as "closely related activities" to such care, within the meaning of Article 13(A)(1)(b) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment.
Artikel 13 Al b i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter — Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrand omfattar psykoterapeutisk behandling som utförs på en poliklinik av en stiftelse med hjälp av anställda legitimerade psykologer som är legitimerade naturläkare men som inte är legitimerade läkare. Denna behandling skall betecknas som "sjukvård" och följaktligen inte som "närbesläktade verksamheter".
It is for the national court to establish, in the light of all relevant factors, whether the taxable person is a "duly recognised establishment of a similar nature" within the meaning of Article 13(A)(1)(b) of the Sixth Directive.
Det ankommer på den nationella domstolen att med ledning av alla relevanta omständigheter fastställa om en skattskyldig utgör en "i vederbörlig ordning erkänd inrättning av liknande natur" i den mening som avses i artikel 13 Al b i direktivet.
(2) The exemption envisaged by Article 13(A)(1)(c) of the Sixth Directive 77/388/EEC is not dependent on the legal form of the taxable person supplying the medical or paramedical services referred to in that provision.
Den skattskyldige som tillhandahåller de medicinska eller paramedicinska tjänster som nämns i artikel 13 Al c i sjätte direktivet 77/388 behöver inte ha en viss rättslig form för att kunna omfattas av det undantag från skatteplikt som avses i denna artikel.
(3) The exemptions provided for in Article 13(A)(1)(b) and (c) of the Sixth Directive 77/388/EEC may be relied upon by a taxable person in order to oppose national rules incompatible with that provision.'
En skattskyldig kan åberopa undantag från skatteplikt i artikel 13 Al b och c i sjätte direktivet 77/388 gentemot nationella bestämmelser som inte är förenliga med denna bestämmelse.
Case C-311/01 Commission of the European Communities ν Kingdom of the Netherlands Social security for migrant workers
Mål C-311/01 Europeiska gemenskapernas kommission mot Konungariket Nederländerna Social säkerhet för migrerande
(Failure of a Member State to fulfil obligations — Social security — Articles 69 and 71 of Regulation (EEC) No 1408/71 — Unemployment benefit — Frontier workers — Retention of benefit entitlement when seeking employment in another Member State) (Fifth Chamber)
"Fördragsbrott — Social trygghet — Artiklarna 69 och 71 i förordning (EEG) nr 1408/71 — Arbetslöshetsförmåner— Gränsarbetare —Bibehållen rätt till förmåner vidsökande efter arbete i en annan medlemsstat" (femte avdelningen)
By application lodged at the Court Registry on 7 August 2001, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by refusing to allow wholly unemployed frontier workers to make use of the possibility under Article 69 of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971, of going, under the conditions laid down in that provision, to one or more Member States in order to seek employment there while retaining their entitlement to unemployment benefit, the Kingdom of the Netherlands has failed to fulfil its obligations under Articles 69 and 71 of the regulation.
Europeiska gemenskapernas kommission har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 7 oktober 2001, med stöd av artikel 226 EG väckt talan om fastställelse av att Konungariket Nederländerna har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 69 och 71 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971, genom att inte låta helt arbetslösa gränsarbetare utnyttja möjligheten enligt artikel 69 i nämnda förordning att, enligt villkoren i denna bestämmelse, behålla rätten till arbetslöshetsförmåner när de beger sig till en eller flera medlemsstater för att söka arbete där.
When Mr Lorenz, a Netherlands resident who was a frontier worker in Germany, became wholly unemployed, he drew unemployment benefit borne by the Netherlands institutions, in accordance with Article 71(l)(a)(ii) of Regulation No 1408/71.
När H. Lorenz, som var bosatt i Nederländerna och hade arbetat i Tyskland som gränsarbetare, blev helt arbetslös fick han arbetslöshetsförmåner som bekostades av de nederländska institutionerna, i enlighet med artikel 71.1 a ii i förordning nr 1408/71.
Since Mr Lorenz planned to go to France to seek employment there, he asked the Nederlandse Gemeenschappelijk Administratiekantoor ('the GAK') whether he would continue to receive unemployment benefit during his stay in that Member State.
H. Lorenz, som planerade att bege sig till Frankrike för att söka arbete där, hörde sig för med Nederlandse Gemeenschappelijk Administratiekantoor (nedan kallat GAK) om han skulle fortsätta att uppbära arbetslöshetsförmåner under sin vistelse i nämnda medlemsstat.
The reply given was that, in view of his status as a frontier worker, he did not qualify for the arrangements laid down by Article 69 of Regulation No 1408/71.
GAK svarade honom att han i egenskap av gränsarbetare inte kunde utnyttja förmånerna enligt artikel 69 i förordning nr 1408/71.
The Commission submits that the Netherlands administrative practice of denying the benefit of the arrangements set up by Article 69 of Regulation No 1408/71 to wholly unemployed frontier workers covered by Article 71(l)(a)(ii) of that regulation who are resident in the Netherlands and wish to go to another Member State in order to seek employment there infringes those provisions.
Kommissionen har hävdat att den administrativa praxis som tillämpas i Nederländerna, enligt vilken en sådan helt arbetslös gränsarbetare som avses i artikel 71.1 a ii i förordning nr 1408/71, som är bosatt i Nederländerna och önskar bege sig till en annan medlemsstat för att söka arbete där, inte tillåts att utnyttja förmånerna enligt artikel 69 i förordningen, strider mot dessa bestämmelser.
In its defence, the Netherlands Government submits first, that, as is apparent from the provision's very wording, in order for Article 69 of Regulation No 1408/71 to apply the unemployed person must derive his entitlement to unemployment benefit from the national legislation itself under the conditions laid down by it and not from another provision of Regulation No 1408/71 which, like Article 71(l)(a)(ii), attaches the person concerned to the national legislation by means of a fiction.
Den nederländska regeringen har i sitt svaromål för det första hävdat att tillämpningen av artikel 69 i förordning nr 1408/71, såsom det framgår av själva lydelsen av bestämmelsen, förutsätter att den arbetslöse har rätt till arbetslöshetsförmåner enligt villkoren i själva den nationella lagstiftningen, och inte enligt någon annan bestämmelse i förordning nr 1408/71 vars tillämpning medför att den berörde, i likhet med artikel 71.1 a ii i förordningen, omfattas av nämnda nationella lagstiftning med hjälp av en fiktion.
First, as the Commission has correctly stated, it is clear from the very wording of Article 71(l)(a)(ii) of Regulation No 1408/71 that a wholly unemployed frontier worker is to receive benefits in accordance with the provisions of the legislation of the Member State in whose territory he resides.
Domstolen konstaterar för det första att, såsom kommissionen korrekt har understrukit, det av själva lydelsen av artikel 71.1 a ii i förordning nr 1408/71 framgår att en gränsarbetare som är helt arbetslös skall få förmåner enligt lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium han är bosatt.
It is also clear from its wording that the competent institution for the provision of unemployment benefits is that of the State of residence.
Det framgår även att behörig institution för utgivande av arbetslöshetsförmåner är den som är belägen i nämnda bosättningsstat.
Contrary to what the Kingdom of the Netherlands suggests, the fact that the legislation of the Member State of residence applies to a wholly unemployed frontier worker falling within the scope of Article
Att lagstiftningen i bosättningsstaten skall tillämpas på en helt arbetslös gränsarbetare, som omfattas av tillämpningsområdet för artikel 71.1 a ii, på grund av en rättslig fiktion, enligt vilken arbetstagaren, vid tillämpningen av denna lagstiftning, skall anses ha omfattats av denna då han senast var anställd, kan, till
71(l)(a)(ii) on the basis of a legal fiction according to which he must, for the purposes of application of that legislation, be regarded as having been subject thereto while last employed is therefore not such as to affect the conclusion that such a worker falls, in this area, within the competence of the State of residence alone.
skillnad från vad Konungariket Nederländerna har påstått, följaktligen inte påverka slutsatsen att en sådan arbetstagare på detta område endast omfattas av bosättningsstatens behörighet.