natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The damage resulting from nonpayment of the aid was therefore not certain until the judgment of the Corte di Cassazione of 28 November 1994.
Den skada som följde av den uteblivna utbetalningen av stödet var därför inte säker förrän Corte de Cassaziones dom meddelades den 28 november 1994.
The Commission considers that the Court of First Instance, having correctly summarised the above caselaw, takes a position which is diametrically opposed to it. On
Kommissionen anser att förstainstansrätten, efter att ha sammanfattat ovannämnda rättspraxis på ett korrekt sätt, har antagit en diametralt motsatt ståndpunkt.
31 — Joined Cases 256/80, 257/80, 265/80 and 267/80 and 5/81 Birra Wührer and Others v Council and Commission [1982] ECR 85, paragraph 10.
31 — Dom av den 27 januari 1982 i de förenade målen 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 och 5/81, Birra Wührer m.fl. mot rådet och kommissionen (REG 1982, s. 85), punkt 10.
That conclusion, which at first sight the Court of First Instance appears to reach on the basis of findings of fact alone, is in reality (says the Commission) based on the incorrect legal view that the condition relating to the existence of certain damage must be determined subjectively rather than objectively.
Denna slutsats, som förstainstansrätten vid första anblicken förefaller ha kommit fram till enbart på grundval av de faktiska omständigheterna, grundar sig i själva verket (enligt kommissionen) på den oriktiga rättsliga bedömningen att förutsättningen för att en viss skada skall anses föreligga skall fastställas subjektivt i stället för objektivt.
In other words, the Court of First Instance presupposed that the damage flowing from application of an unlawful legislative
Förstainstansrätten har med andra ord antagit att en skada till följd av tillämpningen av en
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P of First Instance is not sound even on the basis of the principles laid down by the Court in Adams v Commission, 34relied on by the applicants in an attempt to circumvent the limitation period.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT SHARPSTON — MÅL C-51/05 P framförde i sin dom inte är giltigt ens med stöd av de principer som domstolen slog fast i sin dom i målet Adams mot kommissionen 34, som sökandena hänvisat till i ett försök att undkomma preskriptionsfristen.
That judgment does not concern the determination of when time starts to run, but rather when the limitation period expires.
Det målet rörde inte fastställandet av när en preskriptionsfrist börjar löpa, utan när den går ut.
Moreover in Adams the Court took account of the lack of awareness of the event giving rise to the damage, not the illegality of that fact.
Dessutom behandlade domstolen i målet Adams bristande kännedom om den händelse genom vilken skadan uppkommit och inte rättsstridigheten av denna omständighet.
The Court of First Instance took no account of the fact that, since 1983, Regulation No 2499/82 objectively caused harm to the applicants.
Förstainstansrätten beaktade inte den omständigheten att förordning nr 2499/82, sedan 1983, objektivt sett åsamkade skada för sökandena.
Instead, it concentrated on the applicants’ perception of those harmful effects.
Förstainstansrätten fokuserade i stället på sökandenas uppfattning av dessa skadebringande verkningar.
In effect, the Court of First Instance considered that the fact that the applicants knew that they had suffered harm flowing from the application of Regulation No 2499/82 was insufficient.
Förstainstansrätten ansåg att den omständigheten att sökandena visste att de hade åsamkats skada till följd av tillämpningen av förordning nr 2499/82 inte räckte.
It added to the test a wholly subjective element, namely that the applicants should be aware that they could obtain redress only by way of an action for compensation against the Commission.
Den tillade till detta test ett totalt subjektivt kriterium, nämligen att sökandena skulle ha vetskap om att de endast kunde erhålla ersättning genom att väcka skadeståndstalan mot kommissionen.
According to the Commission, such an approach cannot be justified on the basis that account must be taken of any doubts which the applicants might have had concerning the legality of Regulation No 2499/82 or the misconceived choices they made in seeking to obtain payment of the aid by appropriating the security provided in favour of AIMA.
Enligt kommissionen kan ett sådant resonemang inte motiveras av sökandenas tvivel angående lagligheten av förordning nr 2499/82 eller deras olämpliga val i syfte att försöka erhålla utbetalning av stödet genom att utnyttja den säkerhet som ställts till förmån för AIMA.
It is clear from the caselaw that such errors of assessment by the persons concerned have no relevance in determining when time starts to run.
Det framgår av rättspraxis att sådana felaktiga bedömningar av de berörda personerna inte är relevanta för bestämmandet av när preskriptionstiden skall börja löpa.
33 perfectly clear to the applicants once they had entered into contracts with DAI that the aid would be granted to them on the conditions and in accordance with the procedure laid down by Regulation No 2499/82.
33 endet av avtalen med DAI stod fullständigt klart för sökandena att stödet skulle beviljas dem på de villkor och enligt det förfarande som föreskrevs i förordning nr 2499/82.
The applicants did not prove before the Court of First Instance that they had been prevented from the outset from obtaining repayment of the sums due by way of aid by claiming payment from, for example, AIMA or the Commission.
Sökandena frambringade inte inför förstainstansrätten någon bevisning om att de från början skulle ha hindrats från att erhålla återbetalning av kravbeloppen i form av stöd genom att till exempel behöva kräva betalning från till exempel AIMA eller kommissionen.
The errors of interpretation which led them to believe that they could have recourse to the security if the distiller became insolvent, and hence to undertake long and fruitless proceedings before the national courts, cannot amount to justification in this context.
De felaktiga tolkningar som ledde dem att tro att de kunde utnyttja säkerheten om destillatören gick i konkurs, och således att inleda långa och fruktlösa förfaranden inför de nationella domstolarna, kan inte anses utgöra en motivering i detta sammanhang.
The applicants cannot therefore allege involuntary ignorance of the fact giving rise to the damage.
Sökandena kan följaktligen inte med framgång göra gällande att de ofrivilligt saknade kännedom om den omständighet genom vilken skadan uppkom.
The Commission also argues that the approach taken in the judgment of the Court
Kommissionen har även gjort gällande att det resonemang som förstainstansrätten
In the view of the Commission, the criterion used by the Court of First Instance
Enligt kommissionens uppfattning kan inte det kriterium som förstainstansrätten
34 — Case 145/83 [1985] ECR 3539.35 — See paragraphs 139 and 140 of the judgment.
35 — Se punkterna 139–140 i domen.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS cannot be based on the concept of imminent and foreseeable damage within the meaning of the caselaw of the Court.
har använt grunda sig på begreppet omedelbart förestående skada som kan förutses i den mening som avses i domstolens rättspraxis. 36
It cannot justify delaying the moment when time starts to run on the basis of a subjective assessment of the imminent and foreseeable nature of damage which has already occurred.
Det kan inte anses motivera en förskjutning av den tidpunkt vid vilken preskriptionsfristen börjar löpa med stöd av en subjektiv bedömning av huruvida den skada som redan har inträffat var omedelbart förestående och kunde förutses.
of the approach taken by the Court of First Instance, that court’s assessment of when time started to run is in part erroneous because it is based on a manifest distortion of the facts.
bedömning av när preskriptionsfristen började löpa, även mot bakgrund av den rättens resonemang, delvis är felaktig, eftersom den grundar sig på en uppenbar missuppfattning av omständigheterna.
As the Court of First Instance itself noted, only four out of the five applicants appealed against the judgment of the Tribunale civile di Roma.
Som förstainstansrätten själv har påpekat överklagade endast fyra av de fem sökandena domen från Tribunale civile di Roma.
There is therefore no reason to consider that time started to run vis-à-vis the fifth applicant (Cantina sociale del Vermentino) at the date of the judgment of the Corte di Cassazione.
Det saknas därför anledning att anse att preskriptionsfristen började löpa med avseende på den femte sökanden (Cantina sociale del Vermentino) på dagen för meddelandet av domen från Corte di Cassazione.
On the basis of the criterion adopted by the Court of First Instance, time would start to run on the date of the judgment of the Tribunale civile di Roma, namely on 27 January 1989.
Mot bakgrund av det kriterium som förstainstansrätten har antagit skulle preskriptionsfristen börja löpa när domen från Tribunale civile di Roma meddelades, det vill säga den 27 januari 1989.
That applicant’s action would therefore have been timebarred when it commenced proceedings before the Court of First Instance on 12 October 1998.
Sökandens talan skulle följaktligen ha varit preskriberad när den inledde förfarandet inför förstainstansrätten den 12 oktober 1998.
The approach of the Court of First Instance is moreover, the Commission argues, incompatible with the fundamental requirements of legal certainty to which timelimits are subject.
Förstainstansrättens resonemang är dessutom, enligt kommissionen, oförenligt med de grundläggande rättssäkerhetskrav som gäller för preskriptionsfrister.
It is obvious that if the moment when time starts to run for the purposes of Article 46 of the Statute of the Court of Justice were to depend on the applicant’s subjective perception of the certainty of damage, the injured party would be able to decide when an action for damages was finally timebarred.
Det är uppenbart att om den tidpunkt då preskriptionsfristen börjar löpa i den mening som avses i artikel 46 i domstolens stadga skulle bero på sökandens subjektiva uppfattning av huruvida skadan var säker, skulle den skadelidande parten kunna bestämma när en skadeståndstalan var slutligt preskriberad.
In a case such as the present, a litigant could simply bring several sets of proceedings, even wholly speculatively, and could then claim that he did not consider the damage sufficiently certain.
I ett fall som det förevarande, skulle en part helt enkelt kunna inleda flera förfaranden, till och med fullständigt spekulativt, och sedan göra gällande att han inte ansåg att skadan var tillräckligt säker.
He could thereby artificially extend, even by several years, the timelimit for bringing an action for damages.
Han skulle på detta sätt artificiellt kunna förlänga preskriptionsfristen för att väcka skadeståndstalan, till och med flera år.
The applicants submit, first, that they did not themselves bring the national proceedings.
Sökandena har för det första gjort gällande att de inte själva inledde de nationella förfarandena.
Rather, they intervened in the proceedings brought by DAI against AIMA seeking a declaration that the amount guaranteed by the security provided in favour of AIMA could be paid to them.
De intervenerade endast i det förfarande som DAI hade inlett mot AIMA för att få fastställt att det belopp som garanterats genom den säkerhet som ställts till förmån för AIMA kunde betalas till dem.
The applicants accordingly had to await the outcome of that litigation before bringing proceedings before the Community judicature.
Sökandena var följaktligen tvungna att invänta utgången av den tvisten innan de kunde inleda ett förfarande vid gemenskapsdomstolarna.
The Court of First Instance would certainly have dismissed an earlier application on the ground that domestic rights of action had not been exhausted.
Förstainstansrätten skulle med säkerhet ha avvisat en tidigare ansökan på den grunden att nationella rättsmedel inte hade uttömts.
Finally and in the alternative the Commission submits that even on the basis
Kommissionen har slutligen och i andra hand gjort gällande att förstainstansrättens har för
The applicants submit, second, that the Commission’s alternative ground of appeal
Sökandena gjort gällande det andra kommissionens att
Preliminary observations is both inadmissible and unfounded.
Inledande anmärkningar andrahandsgrund för överklagandet inte kan upptas till sakprövning och saknar fog.
It is inadmissible because it was not raised before the Court of First Instance.
Den kan inte upptas till sakprövning, eftersom den inte gjordes gällande i målet inför förstainstansrätten.
It is unfounded because, as a matter of Italian procedure, whatever the outcome of the appeal to the Corte di Cassazione, all five applicants would have been affected in the same way.
Den saknar fog, eftersom alla fem sökandena, oavsett utgången av överklagandet till Corte di Cassazione, skulle ha påverkats på samma sätt av det italienska förfarandet.
If the appeal had been dismissed, the judgment at first instance would have become res judicata in respect of all parties to the proceedings before the Tribunale.
Om överklagandet hade avvisats skulle förstainstansrättens dom ha blivit res judicata i förhållande till alla parterna i förfarandet inför Tribunale.
Likewise, if the appeal had been allowed, the judgment of the Corte d’appello would have been quashed and the case remitted to the Tribunale, which would have had to rule on the substance vis-à-vis all parties to the proceedings before it.
På samma sätt skulle, om överklagandet hade bifallits, domen från Corte d’appello ha upphävts och målet återförvisats till Tribunale, vilken skulle ha varit tvungen att uppta målet till sakprövning gentemot alla parter i målet inför den.
In the proceedings before the Court of First Instance, the Commission tried (successively) to argue that the conduct in question could not be attributed to the Commission, that there were effective domestic remedies, and that the applicants’ action was timebarred.
Kommissionen försökte i målet inför förstainstansrätten successivt argumentera att handlandet i fråga inte kunde tillskrivas kommissionen, att det fanns verkningsfulla nationella rättsmedel och att sökandens talan var preskriberad.
The Court of First Instance dealt with each point with considerable care.
Förstainstansrätten behandlade noggrant varje punkt.
It dismissed each in turn and went on to examine the merits.
Den underkände i turordning var och en av dessa och prövade sedan grunderna för talan.
It concluded that the conditions were met for the Community to incur liability as regards the unlawfulness of the conduct complained of, the existence of the damage and the causal link between that conduct and the damage pleaded.
Förstainstansrätten slog fast att villkoren för att göra gällande gemenskapens ansvar, såvitt avsåg det rättsstridiga handlande som åberopades, den faktiska förekomsten av en skada samt orsakssambandet mellan det rättsstridiga handlandet och den åberopade skadan, var uppfyllda.
37 Accordingly, the Court of First Instance made an interlocutory decision that the Commission was required to compensate the applicants for the damage which had resulted for them from the total or partial absence of payment of the share represented by the Community aid — which they were entitled to claim under Regulation No 2499/82 — forming part of the unpaid debts owed to them by DAI. 38
37Förstainstansrätten fastställde följaktligen, genom en mellandom, att kommissionen var skyldig att ersätta sökandena för den skada som följde av att de inte, eller endast delvis, hade fått betalt för den del av sina obetalda fordringar mot DAI som motsvarades av det gemenskapsstöd som de hade rätt till med tillämpning av förordning nr 2499/82. 38
In addressing the limitation point, I should make it clear that I share the analysis of the Court of First Instance of the merits
Det skall, beträffande fristen, klargöras att jag delar förstainstansrättens bedömning i sak. Det står klart att gemenskaps-
37 — Paragraph 178 of the judgment of the Court of First Instance.
37 — Punkt 178 i förstainstansrättens dom.38 — Punkt 179.
In the event that the Court accepts some of the Commission’s arguments based on the timelimit for bringing proceedings before the Court of First Instance, the applicants put forward, in the alternative, a [so-called] cross-appeal.
För det fall domstolen godtar några av kommissionens argument grundade på preskriptionsfristen för väckande av talan inför förstainstansrätten, har sökandena i andra hand anfört ett [så kallat] anslutningsöverklagande.
In essence, their argument here is that the Court of First Instance ruled, in paragraphs 159 to 162 of its judgment, that the Community had been unjustly enriched because the aid had not been paid in full to the applicants, but (rather) the security had been entered by AIMA in the EAGGF accounts.
Deras huvudsakliga argument är att förstainstansrätten i punkterna 159–162 i sin dom angav att gemenskapen hade gjort en obehörig vinst till följd av att den inte betalat ut hela det berörda stödet till sökandena, utan att säkerheten av AIMA hade bokförts till förmån för EUGFJ.
Time could accordingly not start to run before that unjust enrichment occurred (in 1991).
Fristen kunde följaktligen inte börja löpa förrän denna obehöriga vinst inträffade (år 1991).
However, the applicants could not have known that had happened until 1997, when the Commission notified them of the relevant facts.
Sökandena kunde emellertid inte ha haft kännedom om detta förrän 1997, när kommissionen informerade dem om de relevanta omständigheterna.
It is clear that Community law does not intend a wine producer who has complied with his obligations under Regulation No 2499/82 to be deprived of his aid through an error of the distiller’s for which he can in no way be held to blame.
rätten inte avser att en vinproducent som har uppfyllt sina skyldigheter enligt förordning nr 2499/82 skall gå miste om sitt stöd till följd av en destillatörs misstag, för vilket han inte på något sätt kan hållas ansvarig.
In that connection, I also recall that in Lingenfelser 39the Court declared the third subparagraph of Article 9(2) of Regulation No 2499/82 invalid because it penalised with total loss of the aid any failure by the distiller to meet the timelimit for paying the producer.
I samband med detta vill jag också erinra om att domstolen i domen i målet Lingenfelser 39ogiltigförklarade den tredje underpunkten i artikel 9.2 i förordning nr 2499/82, eftersom den innebar en total förlust av stödet för en destillatör som inte kunde betala producenten inom utsatt frist.
In so doing, the Court clearly attached considerable importance to the fact that the purpose of Regulation No 2499/82 in general and Article 9(1) in particular is to ensure that the producer can obtain a profit comparable to that which he would have obtained from a commercial sale. 40
Domstolen fäste därigenom stor vikt vid den omständigheten att syftet med förordning nr 2499/82 i allmänhet och artikel 9.1 i synnerhet, är att säkerställa att producenten kan erhålla en vinst som är jämförbar med den som han skulle ha erhållit vid en kommersiell försäljning. 40
In the specific circumstances of the present case, I do not accept that the damage suffered by the applicants at the end of June 1983 as a result of DAI’s failure to pay them can be regarded as being certain (that is to say, imminent and foreseeable) from that date on.
Jag godtar inte, under de specifika omständigheterna i målet, att den skada som sökandena led i slutet av juni 1983 till följd av DAI inte betalade dem kan anses vara säker (det vill säga nära förestående och kunna förutses) från den dagen.
It seems to me, rather, that — in the context of their quasi-contractual relations with AIMA — the applicants had what an outside observer would have characterised as an objective legitimate expectation that the national court would appreciate that they were intended to be the beneficiaries of the Community aid and would make some appropriate order to ensure that they got paid.
Enligt min uppfattning hade sökandena snarare, i samband med deras kvasikontraktuella relation med AIMA, vad en utomstående åskådare skulle ha kvalificerat som en objektivt berättigad förväntning på att den nationella domstolen skulle anse att de var avsedda som mottagare av gemenskapsstödet och skulle fatta något lämpligt beslut för att tillse att de erhöll betalning.
They had, after all, complied with all their obligations under Regulation No 2499/82 and preventive distillation had duly been carried out.
De hade ju uppfyllt samtliga sina skyldigheter enligt förordning nr 2499/82 och den förebyggande destillationen hade genomförts inom de föreskrivna fristerna.
41In consequence, I reject the idea that time began to run against the applicants even before the proceedings in which they were subsequently involved had started before the national court.
41Jag avvisar följaktligen argumentet att preskriptionsfristen skulle börja löpa mot sökandena redan innan det förfarande som de senare blev inblandade i hade inletts vid den nationella domstolen.
In the present case, it is similarly an omission on the part of the distiller that gives rise to the applicants’ action.
I förevarande mål är det på liknande sätt destillatörens försummelse som har gett upphov till sökandenas talan.
Indeed, the failure to pay them the aid to which they were entitled lay at the heart of all three breaches of the regulation identified by the national court in dismissing DAI’s action.
Underlåtenheten att till dessa utbetala det stöd som de hade rätt till utgjorde kärnan i alla de tre åsidosättanden av förordningen som den nationella domstolen fastställde när den ogillade DAI:s talan.
The applicants failed before the national court because there is a lacuna in Regulation No 2499/82, inasmuch as wine producers are, without objective justification, treated differently depending upon whether their Member State has opted for the procedure under Article 9 or Article 10 of Regulation No 2499/82. That
Sökandena tappade målet vid den nationella domstolen, på grund av att det finns en brist i förordning nr 2499/82, i det att vinproducenter, utan objektiv motivering, behandlas olika beroende på huruvida deras medlemsstat har valt ett förfarande enligt artikel 9 respektive artikel 10 i förord-
In order to decide what is the correct point from which the fiveyear timelimit for bringing this action started to run, it is therefore in my view essential to analyse with some care the decision of the national court at first instance (the Tribunale civile di Roma).
För att kunna bestämma vilken som är den korrekta tidpunkten vid vilken femårsfristen för att väcka denna talan började löpa, är det följaktligen enligt min uppfattning viktigt att noggrant analysera den nationella domstolens dom i första instans (Tribunale civile di Roma).
I have set out above (at point 29) the central passage from its judgment.
Jag har ovan i punkt 29 återgett den centrala delen i den domen.
41 — See paragraph 141 of the judgment of the Court of First Instance.
39 — Se fotnot 9 ovan.40 — Se exempelvis punkterna 11 och 13.
The national court first observed that ‘Regulation No 2499/82 confers entitlement to aid on condition that the strictly-imposed time limits and conditions are observed; failure to observe those timelimits and conditions entails recovery in whole or in part of the aid paid in advance.
Den nationella domstolen påpekade inledningsvis att ”[e]n rätt till stöd ges således i förordning … nr 2499/82 under förutsättning att tvingande frister och villkor iakttas. Ett åsidosättande av dessa frister och villkor medför att hela eller delar av det stöd som utbetalats i förskott skall betalas tillbaka.
The distillers are … the intended recipients of the aid whilst the wine and grape producers are the intended ultimate recipients’.
Destillatörerna är avsedda mottagare av stödet medan producenterna av vin och druvor är avsedda mottagare i sista led.”