natgillin/translations-raw huggingface dataset:
They observe that, in paragraph 96 of the contested judgment, the Court of First Instance held that the Commission cannot bring proceedings against an undertaking under Regulation No 17 and Regulation No 99/63 for infringement of Community competition rules or penalise it by the imposition of a fine for anti­competitive conduct which the Court of First Instance or the Court of Justice has already found to be either proven or unproven by the Commission.
Principen om non bis in idem utgör således enbart hinder för att överträdelsen på nytt prövas i sak, vilket skulle medföra att en ny sanktionsåtgärd vidtas utöver den som redan vidtagits, för det fall företaget på nytt hålls ansvarigt, eller att en första sanktionsåtgärd vidtas för det fall företaget inte hölls ansvarigt i det första beslutet men hålls ansvarigt i det andra beslutet.
On the other hand, it does not in itself preclude the resumption of proceedings in respect of the same anti-competitive conduct where the first decision was annulled for procedural reasons without any ruling having been given on the substance of the facts alleged, since the annulment decision cannot in such circumstances be regarded as an 'acquittal' within the meaning given to that expression in penal matters. In such a case, the penalties imposed by the new decision are not added to those imposed by the annulled decision but replace them.
De har påpekat att förstainstansrätten slog fast, i punkt 96 i den överklagade domen, att kommissionen inte kan inleda ett förfarande enligt konkurrensreglerna mot ett företag med stöd av förordningarna nr 17 och nr 99/63 för överträdelse av gemenskapens konkurrensregler eller fastställa sanktionsåtgärder i form av böter, på grund av ett konkurrensbegränsande beteende som förstainstansrätten eller domstolen redan har konstaterat att kommissionen har bevisat, alternativt inte har bevisat.
ICI also submits that the principle of non bis in idem, which is a fundamental principle of Community law applicable to competition law (Case 7/72 Boehringer Mannheim ν Commission [1972]), has been enshrined in Article 4(1) of Protocol No 7 to the ECHR.
ICI har även gjort gällande att principen om non bis in idem, vilken utgör en grundläggande gemenskapsrättslig princip som är tillämplig i konkurrensrättsliga sammanhang (dom av den 14 december 1972 i mål 7/72, Boehringer Mannheim mot kommissionen), fastställs i artikel 4.1 i protokoll nr 7 till Europakonventionen.
That was the position in the present case since no further remedies were available to the appellant following delivery of the Court's judgment of 15 June 1994.
ICI har dessutom gjort gällande att artikel 4 i protokoll nr 7 till Europakonventionen är
(a) The absence of a fresh statement of objections
av den 13 november 1990 i mål C-331/88, Fedesa m.fl., punkt 34).
The plea raised by LVM, DSM, Elf Atochem, Degussa, Enichem and ICI alleging invalidity of the procedural measures taken prior to adoption of the PVC I decision
I överklagandena har klagandena kritiserat förstainstansrätten för att den inte godtog deras grunder avseende dessa olika frågor, vilka domstolen skall pröva i tur och ordning.
Before the Court of First Instance, LVM, DSM, Elf Atochem, Degussa, Enichem and ICI submitted that the annulment of the PVC I decision had affected all of the measures preparatory to that decision.
Vid förstainstansrätten hävdade LVM, DSM, Elf Atochem, Degussa, Enichem och ICI att ogiltigförklaringen av det första PVC-beslutet hade påverkat samtliga åtgärder som hade vidtagits för att förbereda beslutet.
Those measures could not therefore constitute valid measures preparatory to the PVC II decision.
Dessa åtgärder kunde således inte utgöra förberedande åtgärder till det andra PVC-beslutet.
It follows from the consideration above of the plea alleging infringement of the principle of res judicata that the annulment of the PVC I decision by the Court's judgment of 15 June 1994 did not affect the validity of the prior procedural measures, including in particular the statement of objections.
Montedison har hävdat att enligt förordningarna nr 17 och nr 99/63 borde kommissionen ha inlett ett nytt administrativt förfarande och börjat med att upprätta ett nytt meddelande om anmärkningar, innan den antog det andra PVC-beslutet. Det andra PVC-beslutet utgjorde nämligen ett nytt beslut även om dess innehåll var identiskt med innehållet i det första PVC-beslutet.
Annulment of a Community measure does not necessarily affect the preparatory acts (Spain ν Commission, cited above, paragraph 32), since the procedure for replacing such a measure may, in principle, be resumed at the very point at which the illegality occurred (Case C-415/96 Spain ν Commission [1998], paragraph 31).
Eftersom ogiltigförklarandet av en gemenskapsrättsakt inte nödvändigtvis påverkar giltigheten av de förberedande åtgärderna (domen i det ovannämnda målet Spanien mot kommissionen, punkt 32), kan förfarandet i syfte att ersätta den ogiltigförklarade rättsakten i princip återupptas på exakt det stadium där rättsstridigheten uppstod (dom av den 12 november 1998 i mål C-415/96, Spanien mot kommissionen, punkt 31).
The Commission was therefore not obliged, solely as a result of that annulment, to present the undertakings concerned with a new statement of objections.
Kommissionen var således inte skyldig att skicka ett nytt meddelande om anmärkningar till de berörda företagen enbart på grund av denna ogiltigförklaring.
In paragraph 189 of the contested judgment, the Court of First Instance stated that the Court of Justice, by its judgment of 15 June 1994, had annulled the PVC I decision on account of a procedural defect affecting only the manner in which it was finally adopted by the Commission.
I punkt 189 i den överklagade domen påpekade emellertid förstainstansrätten att domstolen, genom domen av den 15 juni 1994, hade ogiltigförklarat det första PVC-beslutet på grund av ett fel i förfarandet som enbart gällde det sätt på vilket beslutet slutligt hade antagits av kommissionen.
It was therefore entitled to conclude that, since the procedural defect had occurred at the final stage of adoption of the PVC I decision, the annulment did not affect the validity of the measures preparatory to that decision which were taken before the stage at which the defect was found (see, with respect to a directive, Case 331/88 Fedesa and Others [1990], paragraph 34).
fast att ett nytt förhör inte krävdes före antagandet av det andra PVC-beslutet.
Each of the appellants submits that the annulment of the PVC I decision meant that a fresh hearing of the undertakings pursuant to Article 19(1) of Regulation No 17 was necessary for the adoption of the PVC II decision.
c) Den omständigheten att det inte hölls något nytt samråd med rådgivande kommittén har hävdat att detta följer av den grundläggande principen om iakttagande av rätten till försvar.
LVM and DSM argue that that requirement arises from the fundamental principle of observance of the rights of the defence, the scope of which cannot be defined or limited by provisions of secondary law on account of the primacy of the fundamental principles of Community law.
Denna princip kan inte avgränsas, och ännu mindre inskränkas, genom bestämmelser i sekundärrätten, eftersom de grundläggande gemenskapsrättsliga principerna har företräde.
The appellants also complain of the Court of First Instance's finding, in paragraphs 251 and 252 of the contested judgment, that a new hearing was not required in the absence of new objections.
Klagandena har även kritiserat förstainstansrätten för att den, i punkterna 251 och 252 i den överklagade domen, slog fast att det inte krävdes något nytt förhör, eftersom beslutet inte innehöll några nya anmärkningar.
In that regard, it should be stated that the Court of First Instance rightly observed, in paragraph 246 of the contested judgment, that, in all
Klagandena har kritiserat förstainstansrätten för att den, i punkterna 256 och 257 i den överklagade domen, fastslog att ett nytt samråd med rådgivande kommittén hade krävts endast om även ett nytt förhör hade varit nödvändigt.
In their appeals, the appellants complain that the Court of First Instance did not accept their pleas on those various points, which it is necessary to consider in turn.
Domstolen konstaterar att förstainstansrätten, i punkt 246 i den överklagade domen, korrekt erinrade om att det utgör en grundläggande gemenskapsrättslig princip att rätten till försvar skall iakttas i varje förfarande som kan leda till sanktionsåtgärder, särskilt böter eller viten.
proceedings in which sanctions, especially fines or penalty payments, may be imposed, observance of the rights of the defence is a fundamental principle of Community law which must be complied with, even if the proceedings in question are administrative proceedings (Case 85/76 Hoffmann-La Roche ν Commission [1979], paragraph 9).
Denna princip skall iakttas även i förfaranden av administrativ karaktär (dom av den 13 februari 1979 i mål 85/76, Hoffmann-La Roche mot kommissionen, punkt 9).
It has already been established in this case that the annulment of the PVC I decision did not affect the validity of the administrative procedural measures preceding the adoption of that decision and that new hearings were not required.
Domstolen har i förevarande dom redan konstaterat att ogiltigförklaringen av det första PVC-beslutet inte påverkade giltigheten av de administrativa åtgärder under förfarandet som vidtogs innan beslutet antogs, och att det inte krävdes några nya förhör.
It also correctly pointed out that Article 19(1) of Regulation No 17 and Article 4 of Regulation No 99/63, which apply that principle, require the Commission to deal in its final decision only with those objections on which the undertakings and associations of undertakings concerned have had the opportunity to put their case.
Det var även korrekt av förstainstansrätten att understryka att i enlighet med den principen föreskrivs i artikel 19.1 i förordning nr 17 och artikel 4 i förordning nr 99/63 att kommissionen i sitt slutliga beslut endast får ta upp sådana anmärkningar mot företag och företagssammanslutningar beträffande vilka de har haft tillfälle att yttra sig.
Thus, in accordance with Article 10(3) of Regulation No 17 and Article 1 of Regulation No 99/63, the PVC II decision in fact 'followed up' a procedure establishing an infringement under Article 85 of the Treaty and was preceded by the hearings of the undertakings concerned and by delivery of the opinion of the Advisory Committee on 1 December 1988.
I enlighet med artikel 10.3 i förordning nr 17 och artikel 1 i förordning nr 99/63 "följde" det andra PVC-beslutet på ett förfarande där det konstaterades att artikel 85 i fördraget hade överträtts och föregicks av förhör med företagen samt ett yttrande från rådgivande kommittén av den 1 december 1988.
In those circumstances, since the PVC II decision did not contain substantial amendments as compared with the PVC I decision, on a draft of which the Advisory Committee had been consulted pursuant to Article 10(5) of Regulation No 17, the Court of First Instance was right to hold that fresh consultation of the Advisory Committee was not required.
Eftersom det andra PVC-beslutet inte innehöll några väsentliga ändringar jämfört med det första PVC-beslutet och eftersom samråd hade ägt rum med rådgivande kommittén angående utkastet till det sistnämnda beslutet med tillämpning av artikel 10.5 i förordning nr 17, var det korrekt av förstainstansrätten att fastslå att det inte krävdes något nytt samråd med kommittén.
(d) The absence of any fresh intervention by the Hearing Officer
d) Den omständigheten att förhörsombudet inte vidtog några nya åtgärder
It was therefore entitled to conclude that observance of the rights of the defence requires that each undertaking or association of undertakings concerned be given the opportunity to be heard as to the objections raised against each of them which the Commission proposes to deal with in the final decision finding infringement of the competition rules.
Förstainstansrätten kunde således dra slutsatsen att iakttagandet av rätten till försvar fordrar att berörda företag och företagssammanslutningar ges tillfälle att yttra sig angående de anmärkningar kommissionen avser att rikta mot dem i sitt slutliga beslut om konstaterande av en överträdelse av konkurrensreglerna.
Having gone on to declare that the PVC II decision did not contain any new objection as compared with the text of the PVC I decision, the Court of First Instance did not err in law in ruling, in paragraph 252 of the contested judgment, that no new hearing was required prior to adoption of the PVC II decision.
Förstainstansrätten fastställde inte därigenom att de sekundärrättsliga bestämmelserna i förordningarna nr 17 och nr 99/63 inskränker den grundläggande principen om iakttagande av rätten till försvar, utan den erinrade på ett korrekt sätt om principens innehåll på konkurrensrättsområdet.
It follows from what was actually involved in the task entrusted to the Hearing Officer who intervened in the procedure prior to adoption of the PVC I decision that the intervention in question was necessarily linked to the hearing of the undertakings with a view to the possible adoption of a decision.
Förstainstansrätten konstaterade sålunda att det andra PVC-beslutet inte innehöll några nya anmärkningar i förhållande till det första PVC-beslutet, och förstainstansrätten gjorde sig inte skyldig till någon felaktig rättstillämpning när den, i punkt 252 i den överklagade domen, slog
Accordingly, having correctly held that a new hearing was not necessary following the annulment of the PVC I decision, the Court of First Instance was right to conclude, in paragraph 253 of the contested judgment, that a fresh intervention by the Hearing Officer in the
Degussa, Enichem och ICI har hävdat att kommissionen även borde ha låtit förhörsombudet vidta nya åtgärder, vars nya funktion under tiden hade definierats genom kommissionens beslut av den 24 november 1990 om förhör inom ramen för förfaranden för tillämpning av artiklarna 85 och 86 i EEG-
circumstances provided for in the decision of 24 November 1990, which had meanwhile become applicable, was no longer required.
samrådet med rådgivande kommittén.
(e) The composition of the file submitted to the college of Commissioners for deliberation
fördraget och artiklarna 65 och 66 i EKSG-fördraget.
According to the appellants, that provision is not applicable to the Commission's final decision on an infringement and the imposition of a fine. From its adoption, such a decision is covered by the rules on the limitation period for the enforcement of sanctions laid down in Articles 5 and 6 of Regulation No 2988/74.
Det framgår av själva innehållet i det uppdrag som förhörsombudet i det förfarande som föregick antagandet av det första PVC-beslutet getts, att dennes ingripande med nödvändighet var knutet till förhöret med företagen, inför antagandet av ett eventuellt beslut.
Therefore, an action brought against such a decision does not suspend the limitation period for penalising infringements.
Under dessa förhållanden var det korrekt av förstainstansrätten att i punkt 253 i den överklagade domen dra slutsatsen, efter att med rätta ha konstaterat att något nytt förhör inte var nödvändigt efter det att det första PVC-beslutet hade ogiltigförklarats, att det inte heller krävdes att förhörsombudet vidtog några nya åtgärder enligt villkoren i beslutet av den 24 november 1990, vilket under tiden hade trätt i kraft.
LVM and DSM claim that the final decision does not interrupt the limitation period, since it does not appear in the exhaustive list contained in Article 2 of Regulation 2988/74.
LVM, DSM, Montedison och ICI har gjort gällande att förstainstansrätten tillämpade förordning nr 2988/74 på ett felaktigt sätt.
They conclude that an action brought against that decision cannot suspend the limitation period. ICI submits that no act subsequent to notification of the statement of objections, which is the last of the interruptive acts listed in Article 2 of Regulation No 2988/74, can have the effect of suspending the limitation period.
Förstainstansrätten gjorde den felaktiga bedömningen att preskriptionstiden på fem år vad gäller rätten att inleda förfaranden enligt konkurrensreglerna tillfälligt hade upphävts under den tid domstolsförfarandena avseende det första PVC-beslutet pågick, enligt artikel 3 i förordningen, där det föreskrivs att preskriptionstiden beträffande förfaranden enligt konkurrensreglerna upphävs så länge "kommissionens beslut" är föremål för prövning vid gemenskapsdomstolen.
It should be noted in that regard that the Court of First Instance correctly pointed out that, after the annulment of the PVC I decision, the Commission did not commit any error in law by not carrying out a fresh hearing of the undertakings concerned before adopting the PVC II decision.
e) Innehållet i den akt som underställdes kommissionsledamöternas kollegium
Accordingly, contrary to what ICI maintains, the file submitted to the college of Commissioners did not have to contain, inter alia, a new report by the Hearing Officer or a fresh report on the consultation of the Advisory Committee.
ICI anser att kommissionsledamöternas kollegium, på grund av de fel som förekom under det administrativa förfarande som föregick antagandet av det första PVC-beslutet, inte hade kunnat ta del av samtliga relevanta handlingar i ärendet och i synnerhet inte en ny rapport från förhörsombudet samt ett nytt protokoll från samråd med rådgivande kommittén.
It should be observed that, according to Article 4(2) of Regulation No 2988/74, the limitation period for the enforcement of sanctions begins to run only on the day on which 'the decision becomes final', that is to say, either from expiry of the period for bringing an action against the decision on the infringement and the fine, where no action has been brought, or from the decision of the Community judicature giving a final ruling on an action which has been brought, where that action is dismissed, since it is clear that the question of the limitation period for enforcement is devoid of purpose where the decision is annulled.
Domstolen noterar i det avseendet att förstainstansrätten korrekt påpekade att kommissionen, efter ogiltigförklaringen av det första PVC-beslutet, inte hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte hålla ett nytt förhör med de berörda företagen innan den antog det andra PVC-beslutet.
Consequently, the rules relating to the interruption and suspension of the limitation period for the enforcement of sanctions, as laid down in Articles 5 and 6 of Regulation No 2988/74, no longer apply once the Commission has adopted the final decision.
I motsats till vad ICI har hävdat behövde inte den akt som underställdes kommissionsledamöternas kollegium under dessa förhållanden innehålla bland annat en ny rapport från förhörsombudet och ett nytt protokoll från
For as long as that decision is not final, the limitation period in proceedings is governed by
Enligt klagandena är sistnämnda bestämmelse inte tillämplig på det slutliga beslut som kommissionen fattade angående överträdelsen och böterna.
LVM, DSM, Montedison and ICI complain that the Court of First Instance misapplied Regulation No 2988/74.
Ett sådant beslut omfattas redan från dess antagande av de preskriptionsregler i fråga om verkställande av påföljder som föreskrivs i artiklarna 5 och 6 i förordning nr 2988/74.
It wrongly ruled that the five-year limitation period applying to the right to penalise infringements had been suspended for the duration of the judicial proceedings against the PVC I decision pursuant to Article 3 of Regulation No 2988/74, which provides that the limitation period in proceedings is to be suspended for as long as 'the decision of the Commission' is the subject of proceedings pending before the Community judicature.
Om talan väcks mot ett sådant beslut medför det inte att preskriptionstiden i fråga om förfaranden enligt konkurrensreglerna tillfälligt upphävs.
the rules on proceedings laid down in Articles 1 to 3 of that regulation.
Artikel 3 i förordning nr 2988/74 är endast tillämplig när talan väcks mot de åtgärder som avbryter preskriptionstiden och som anges i artikel 2 i samma förordning.
Such situations arise both in the case of actions against the interruptive measures listed in Article 2 of Regulation No 2988/74 which are open to challenge and in the case of an action against a decision imposing a fine or penalty.
Närmare bestämt anser LVM och DSM att artikeln endast är tillämplig när talan väcks mot åtgärder som vidtas av kommissionen mot vilka talan kan väckas på grund av att de är utformade som beslut.
In accordance with Articles l(l)(b) and (2) and 2(3) of Regulation No 2988/74, the limitation period in proceedings expires if the Commission has not imposed a fine or a penalty within five years from the date on which it began to run where, during that time, no interruptive action is taken or, at the latest, within ten years from the date on which it began to run where interruptive action has been taken.
LVM och DSM har hävdat att det slutliga beslutet inte avbryter preskriptionstiden i fråga om förfaranden enligt konkurrensreglerna, eftersom beslutet inte anges i uppräkningen i artikel 2 i förordning m 2988/74, vilken således är uttömmande.
Accordingly, the wording and the purpose of Article 3 cover both actions brought against the challengeable measures referred to in Article 2 and actions brought against a final decision of the Commission.
De har därav dragit slutsatsen att talan som väcks mot detta beslut inte medför att preskriptionstiden tillfälligt upphävs.
Consequently, an action brought against a final decision imposing penalties suspends the limitation period in proceedings pending delivery by the Community judicature of a final ruling on that action.
ICI har gjort gällande att ingen åtgärd efter meddelandet om anmärkningar, vilket är den sista av de åtgärder som avbryter preskriptionstiden som anges i artikel 2 i förordning nr 2988/74, medför att preskriptionstiden i fråga om förfaranden enligt konkurrensreglerna tillfälligt upphävs.
Contrary to thé appellants' assertion, it cannot in any way be inferred from the wording of Articles 2 and 3 of Regulation No 2988/74 that 'the decision of the Commission' referred to in Article 3 which is the subject of judicial proceedings before the Community judicature suspending the limitation period can only be one of the acts referred to in Article 2 as interrupting that limitation period or that the list of those acts is exhaustive.
Domstolen konstaterar att enligt artikel 4.2 i förordning nr 2988/74 skall preskriptionstiden i fråga om verkställande av påföljder räknas först från och med den tidpunkt när "beslutet träder i kraft", det vill säga antingen från och med utgången av tidsfristen för väckande av talan mot beslutet där överträdelsen och bötesbeloppet fastställs, när någon talan inte har väckts, eller från och med gemenskapsdomstolens slutliga avgörande när talan har väckts och talan ogillats, eftersom det är uppenbart att frågan om preskriptionstiden i fråga om verkställande av påföljder saknar relevans om beslutet ogiltigförklaras.
In that regard, the Court of First Instance rightly pointed out that some of the measures listed in Article 2(1), in particular written requests for information, inspection authorisations and statements of objections, are preparatory measures and not decisions.
Som förstainstansrätten påpekade i punkt 1098 i den överklagade domen har artiklarna 2 och 3 i förordning nr 2988/74, avseende avbrott i preskriptionstiden respektive tillfälligt upphävande av preskriptionstiden i fråga om förfaranden enligt konkurrensreglerna, framför allt olika syften.
Furthermore, the list contained in that article is prefaced by the adverb 'in particular' and is in no way exhaustive.
Artikel 2 avser konsekvenserna av att det vidtagits undersökningsåtgärder eller ett förfarande enligt konkurrensreglerna, vilka visar att kommissionen gjort ansträngningar för att inleda ett förfarande mot företagen i fråga.