natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It was solely on that basis that the Court noted in Dorsch Consult v Council and Commission, paragraph 19, that if the principle of such liability came to be recognised, at the very least three conditions, comprising the fact of damage, the existence of a causal link between it and the act concerned and the unusual and special nature of the damage, would all have to be satisfied in order for liability to be incurred.
Det är uteslutande i detta syfte som domstolen, i punkt 19 i domen i det ovannämnda målet Dorsch Consult mot rådet och kommissionen, erinrade om att för det fall ett sådant skadeståndsansvar erkändes skulle det i vart fall krävas att tre kumulativa förutsättningar var uppfyllda, vilka utgörs av att den påstådda skadan faktiskt föreligger, att det finns ett orsakssamband mellan skadan och den aktuella handlingen samt att skadan är onormal och av särskild beskaffenhet.
Secondly, as regards the liability regime recognised in Community law, the Court, while noting that it is to the general principles common to the laws of the Member States that the second paragraph of Article 288 EC refers as the basis of the noncontractual liability of the Community for damage caused by its institutions or by its servants in the performance of their duties, has held that the principle of the
Beträffande den form av skadeståndsansvar som är erkänd i gemenskapsrätten har domstolen erinrat om att det är till de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar som artikel 288 andra stycket EG hänvisar i fråga om gemenskapens utomobligatoriska ansvar för skada som har vållats av dess institutioner eller av dess anställda under tjänsteutövning. Domstolen anser emellertid att
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION noncontractual liability of the Community expressly laid down in that article is simply an expression of the general principle familiar to the legal systems of the Member States that an unlawful act or omission gives rise to an obligation to make good the damage caused (Brasserie du pêcheur and Factortame, paragraphs 28 and 29).
FIAMM M.FL. MOT RÅDET OCH KOMMISSIONEN principen om gemenskapens utomobligatoriska ansvar, vilken på detta sätt uttryckligen fastställs i artikel 288 EG, endast är ett uttryck för den allmänna princip som är erkänd i medlemsstaternas rättsordningar, enligt vilken en rättsstridig handling eller underlåtenhet medför en skyldighet att ersätta den skada som har vållats (domen i det ovannämnda målet Brasserie du pêcheur och Factortame, punkterna 28 och 29).
As regards, more specifically, liability for legislative activity, the Court moreover pointed out at a very early stage that, although the principles in the legal systems of the Member States governing the liability of public authorities for damage caused to individuals by legislative measures vary considerably from one Member State to another, it is however possible to state that the public authorities can only exceptionally and in special circumstances incur liability for legislative measures which are the result of choices of economic policy (Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe and Others v Council and Commission, paragraph 5).
Beträffande skadeståndsansvar på grund av normgivning har domstolen mycket tidigt slagit fast att även om de principer som gäller i medlemsstaternas rättssystem för det allmännas ansvar för skador som åsamkats de enskilda genom normativa rättsakter skiljer sig betydligt åt mellan medlemsstaterna, kan det trots detta konstateras att normativa rättsakter som är uttryck för ekonomisk-politiska val inte annat än undantagsvis och under speciella förhållanden kan medföra ansvar för det allmänna (domen i det ovannämnda målet Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe m.fl. mot rådet och kommissionen, punkt 5).
Finally, it is clear that, while comparative examination of the Member States’ legal systems enabled the Court to make at a very early stage the finding recalled in paragraph 170 of the present judgment concerning convergence of those legal systems in the establishment of a principle of liability in the case of unlawful action or an unlawful omission of the authority, including of a legislative nature, that is in no way the position as regards the possible existence of a principle of liability in the case of a lawful act or omission of the public authorities, in particular where it is of a legislative nature.
Domstolen konstaterar att en jämförelse mellan medlemsstaternas rättsordningar gjorde det möjligt att mycket tidigt nå fram till det i punkt 170 i förevarande dom angivna konstaterandet att det råder en överensstämmelse om att det finns en princip om skadeståndsansvar för det allmänna vid en rättsstridig handling eller underlåtenhet, även beträffande normgivning. Det förhåller sig dock inte på samma sätt beträffande förekomsten av en eventuell princip om skadeståndsansvar för det allmänna vid en lagenlig handling eller underlåtenhet, i synnerhet beträffande normgivning.
In the light of all the foregoing considerations, it must be concluded that, as Community law currently stands, no liability regime exists under which the Community can incur liability for conduct falling within the sphere of its legislative competence in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
Mot bakgrund av det ovan anförda finner domstolen att det, på gemenskapsrättens nuvarande stadium, inte finns något skadeståndsansvar för gemenskapen på grund av handlande som faller inom området för gemenskapens normgivningsbehörighet i ett fall där det förhållandet att detta handlande inte står i överensstämmelse med WTO-avtalen inte kan åberopas inför gemenskapsdomstolen.
In the case in point, the conduct which the appellants allege to have caused them damage comes within the context of establishment of a common organisation of the market and clearly falls within the sphere of legislative activity of the Community legislature.
I det föreliggande fallet ingår det handlande som klagandena påstår har orsakat dem skada i genomförandet av en gemensam organisation av marknaden. Det är uppenbart att detta handlande är en del av gemenskapslagstiftarens normgivning.
It is immaterial in this regard whether that conduct is to be regarded as a positive act, namely the adoption of Regulations No 1637/98 and No 2362/98 following the DSB’s decision of 25 September 1997, or as an omission, namely the failure to adopt measures calculated to ensure the correct implementation of that decision.
Det saknar betydelse i detta hänseende huruvida detta handlande ska bedömas som en aktiv handling, nämligen antagandet av förordningarna nr 1637/98 och 2362/98 som en följd av DSB:s utslag av den 25 september 1997, eller som en underlåtenhet, nämligen den omständigheten att det inte antagits några rättsakter som var ägnade att säkerställa att utslaget verkställdes på ett riktigt sätt.
Failure on the part of the Community institutions to act can also fall within the legislative function of the Community, including in the context of actions for damages (see, to this effect, Les Grands Moulins de Paris v EEC, paragraph 9).
Även gemenskapsinstitutionernas passivitet kan nämligen omfattas av gemenskapens lagstiftande behörighet, särskilt i skadeståndsmål (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Les Grands Moulins de Paris mot EEG, punkt 9).
It follows from all of the foregoing that, in affirming in the judgments under appeal the existence of a regime providing for noncontractual liability of the Community on account of the lawful pursuit by it of its activities falling within the legislative sphere, the Court of First Instance erred in law.
Av det ovan anförda följer att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i de överklagade domarna slog fast att det finns ett utomobligatoriskt skadeståndsansvar för gemenskapen på grund av lagenlig verksamhet som innebär normgivning.
First, the finding in paragraph 179 of the present judgment is made without prejudice to the broad discretion which the Community legislature enjoys where appropriate for the purpose of assessing whether the adoption of a given legislative measure justifies, when account is taken of certain harmful effects that are to result from its adoption, the provision of certain forms of compensation (see to this effect, with regard to agricultural policy, Joined Cases C-20/00 and C-64/00 Booker Aquaculture and Hydro Seafood [2003] ECR I-7411, paragraph 85).
Det ska för det första påpekas att konstaterandet i punkt 179 i förevarande dom inte påverkar det betydande utrymme för skönsmässig bedömning som gemenskapslagstiftaren i förekommande fall förfogar över för att, i samband med antagandet av en normativ rättsakt, bedöma huruvida beaktandet av vissa skadliga verkningar som antagandet ger upphov till motiverar att det föreskrivs vissa former av ersättning (se, för ett liknande resonemang, i fråga om jordbrukspolitiken, dom av den 10 juli 2003 i de förenade målen C-20/00 och C-64/00, Booker Aquaculture och Hydro Seafood, REG 2003, s. I-7411, punkt 85).
Second, it is to be remembered that it is settled caselaw that fundamental rights form an integral part of the general principles of law the observance of which the Court ensures.
Det ska för det andra erinras om att enligt fast rättspraxis utgör de grundläggande rättigheterna en del av de allmänna principer, vilkas efterlevnad domstolen ska säkerställa.
With regard, more specifically, to the right to property and the freedom to pursue a trade or profession, the Court has long recognised that they are general principles
Beträffande äganderätten och rätten att fritt utöva näringsverksamhet har domstolen sedan lång tid erkänt att dessa ingår bland gemenskapsrättens allmänna principer.
2008 — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P of Community law, while pointing out however that they do not constitute absolute prerogatives, but must be viewed in relation to their social function.
Domstolen har emellertid funnit att dessa principer inte ska betraktas som absoluta utan att de måste bedömas utifrån sin funktion i samhället.
It follows that a Community legislative measure whose application leads to restrictions of the right to property and the freedom to pursue a trade or profession that impair the very substance of those rights in a disproportionate and intolerable manner, perhaps precisely because no provision has been made for compensation calculated to avoid or remedy that impairment, could give rise to noncontractual liability on the part of the Community.
Av detta följer att det kan föreligga utomobligatoriskt skadeståndsansvar för gemenskapen när tillämpningen av en normativ gemenskapsrättsakt leder till inskränkningar av äganderätten och rätten att fritt utöva näringsverksamhet som innebär ett oproportionerligt och oacceptabelt ingrepp, som påverkar själva kärnan i dessa rättigheter, i förekommande fall utan att någon ersättning som skulle kunna förhindra att skadan uppstår eller kompensera för denna har föreskrivits.
Having regard to the features of the present cases, it should also be noted that it follows from the Court’s caselaw that an economic operator cannot claim a right to property in a market share which he held at a given time, since such a market share constitutes only a momentary economic position, exposed to the risks of changing circumstances (see to this effect, in particular, Germany v Council, paragraph 79, and Alessandrini and Others v Commission, paragraph 88).
Med avseende på vad som är kännetecknande för de förevarande målen framgår det av rättspraxis att en ekonomisk aktör inte kan göra anspråk på äganderätten till en marknadsandel som denne hade vid en viss tidpunkt. En sådan marknadsandel utgör endast en tillfällig ekonomisk ställning som är utsatt för risken att omständigheterna förändras (se, för ett liknande resonemang, bland annat domarna i de ovannämnda målen Tyskland mot rådet, punkt 79, och Alessandrini m.fl. mot kommissionen, punkt 88).
An economic operator whose business consists in particular in exporting goods to the markets of nonmember States must therefore be aware that the commercial position which he has at a given time may be affected and altered by various circumstances and that those circumstances include the possibility, which is moreover
En ekonomisk aktör vars verksamhet består i export till marknader i tredjeländer måste således vara medveten om att den ställning som denne har på marknaden vid en viss tidpunkt kan påverkas och ändras av olika omständigheter. Bland dessa omständigheter ingår den i artikel 22 i tvistlösningsöverenskommelsen uttryckligen
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION expressly envisaged and governed by Article 22 of the DSU, that one of the nonmember States will adopt measures suspending concessions in reaction to the stance taken by its trading partners within the framework of the WTO and will for this purpose select in its discretion, as follows from Article 22(3)(a) and (f) of the DSU, the goods to be subject to those measures.
FIAMM M.FL. MOT RÅDET OCH KOMMISSIONEN föreskrivna och reglerade möjligheten att ett tredjeland upphäver medgivanden som en reaktion på den inställning som dess handelspartners intar i WTO-samarbetet och att det fritt väljer, i enlighet med artikel 22.3 a och f i tvistlösningsöverenskommelsen, vilka varor som ska omfattas av sådana upphävanden.
The Court has held that Community law as it currently stands does not provide for a regime enabling the liability of the Community for its legislative conduct to found an action in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
Domstolen har konstaterat att det, på gemenskapsrättens nuvarande stadium, inte finns något skadeståndsansvar för gemenskapen på grund av handlande som innebär normgivning i ett fall där det förhållandet att detta handlande inte står i överensstämmelse med WTO-avtalen inte kan åberopas inför gemenskapsdomstolen.
The claims for compensation by the applicants sought in particular to put in issue the liability of the Community for such conduct.
Förutsättningen för klagandenas skadeståndsyrkanden var emellertid att gemenskapen var skadeståndsskyldig på grund av ett sådant handlande.
Accordingly, the Court of First Instance could only dismiss those claims, whatever the arguments put forward by the applicants to support them (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 59).
Förstainstansrätten kunde mot denna bakgrund endast ogilla dessa yrkanden, oavsett vilka argument som hade framförts till stöd för dem (se analogt domen i det ovannämnda målet Salzgitter mot kommissionen, punkt 59).
The Court of First Instance would thus have been obliged to dismiss the applicants’ claims on that basis if it had not made the error of law that led it to dismiss them on other grounds (see, by analogy, Finsider v Commission, paragraph 38, and ESC v E, paragraph 18).
Förstainstansrätten skulle således ha varit tvungen att ogilla yrkandena av denna anledning, om den inte hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning och ogillat yrkandena av andra skäl (se analogt domarna i de ovannämnda målen Finsider mot kommissionen, punkt 38, och EESK mot E, punkt 18).
It follows that, although the first plea relied upon in support of the crossappeals is well founded, it is of no consequence and must therefore be dismissed (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 60).
Av detta följer att anslutningsöverklagandena inte kan vinna bifall på den första grunden, på grund av att den saknar verkan, trots att den i sak är riktig (se, analogt, domen i det ovannämnda målet Salzgitter mot kommissionen, punkt 60).
The second plea in the main appeals and the second and third pleas in the crossappeals
Den andra grunden för huvudöverklagandena samt den andra och den tredje grunden för anslutningsöverklagandena
The claims for compensation on account of the duration of the proceedings at first instance
Yrkandena om gottgörelse på grund av handläggningstiden i första instans
In the alternative, FIAMM and Fedon seek fair compensation having regard to the excessive duration of the proceedings at first instance.
FIAMM och Fedon har i andra hand yrkat att de ska tillerkännas skälig gottgörelse på grund av den orimligt långa handläggningstiden i första instans.
Relying on Case C-185/95 P Baustahlgewebe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraphs 26 to 49, FIAMM submits in this regard (i) that the case is of considerable financial importance to it, (ii) that the questions of fact here are very clear, (iii) that the conduct of none of the parties contributed to prolonging the procedure and (iv) that the Court of First Instance did not have to deal with exceptional circumstances.
FIAMM har med hänvisning till dom av den 17 december 1998 i mål C-185/85 P, Baustahlgewebe mot kommissionen (REG 1998, s. I-8417), punkterna 26–49, för det första gjort gällande att målet är av stor ekonomisk betydelse för bolaget, för det andra att de faktiska omständigheterna är i hög grad klara, för det tredje att parternas uppträdande inte har bidragit till att förfarandet dragit ut på tiden och för det fjärde att förstainstansrätten inte ställdes inför några exceptionella omständigheter.
The Commission contends that the forms of order sought by FIAMM and Fedon are inadmissible in this respect.
Kommissionen har yrkat att FIAMM:s och Fedons yrkanden ska avvisas.
In the case of Fedon’s appeal, the inadmissibility is dictated firstly by Article 112(1)(c) of the Rules of Procedure of the Court of Justice, since Fedon has not stated any reasons at all to substantiate the claim.
Med avseende på Fedons överklagande ska yrkandet, enligt kommissionen, avvisas med stöd av artikel 112.1 c i domstolens rättegångsregler, eftersom Fedon inte har motiverat sitt yrkande.
Also, in the case of both appeals, the forms of order sought are necessarily inadmissible ratione materiae.
Med avseende på båda överklagandena ska yrkandena, enligt kommissionen, avvisas på grund av materiella skäl (ratione materiae).
First, as is apparent from Articles 57 and 58 of the Statute of the Court of Justice, an appeal cannot concern new facts that have not already been set out at first instance.
Såsom det framgår av artiklarna 57 och 58 i domstolens stadga kan ett överklagande inte avse nya omständigheter som inte redan åberopats i första instans.
Second, the length of the proceedings before the Court of First Instance cannot be characterised as a breach of procedure, in the absence of any effect on the outcome of the cases.
Handläggningstiden vid förstainstansrätten kan dessutom inte kvalificeras som ett rättegångsfel, eftersom den inte haft någon inverkan på utgången av tvisterna.
Finally, the forms of order sought are also inadmissible ratione personae, since the Community is represented in the present proceedings by the Council and the Commission and not by the Court of Justice, of which the Court of First Instance — to which the conduct giving rise to the liability alleged is attributed here — forms an integral part.
Yrkandena ska även avvisas på grund av det subjekt mot vilket de riktar sig (ratione personae). Gemenskapen företräds i förevarande mål av rådet och kommissionen och inte av domstolen, som förstainstansrätten – som påstås vara ansvarig för den skadeståndsgrundande omständigheten i förevarande fall – utgör en del av.
Furthermore, compensation on grounds of fairness like the compensation granted in Baustahlgewebe v Commission cannot be envisaged here as FIAMM and Fedon are not obliged to pay into the Community budget a sum that is capable of being reduced.
En ersättning grundad på skälighetshänsyn, såsom den som beviljades i domen i det ovannämnda målet Baustahlgewebe mot kommissionen, är enligt kommissionen inte möjlig i förevarande mål, eftersom FIAMM och Fedon inte är skyldiga att betala in ett belopp till gemenskapens budget som kan minskas.
Finally, the length of the proceedings before the Court of First Instance is in any event explained by the complexity of the cases, by the procedural hazards linked to the joinder of a multiplicity of cases brought in five different languages and involving three institutions and an intervener, by the reassignment of those cases to a larger
Den långa handläggningstiden vid förstainstansrätten har i vart fall sin förklaring i att målen var komplicerade, av de processuella komplikationer som uppstod i samband med att ett flertal mål med fem olika rättegångsspråk förenades som inbegrep tre institutioner och en intervenient, av att målet omfördelades till en avdelning i utökad
According to the Kingdom of Spain, the claims of FIAMM and Fedon are inadmissible as they were not relied upon at first instance and therefore could not be dealt with in the judgments under appeal.
Enligt Konungariket Spanien ska FIAMM:s och Fedons yrkanden avvisas, eftersom de inte framställts i första instans och således inte prövats i de överklagade domarna.
The appellants’ claims seeking reasonable satisfaction on account of the fact that the proceedings before the Court of First Instance exceeded a reasonable duration cannot be upheld here.
Klagandenas yrkanden om skälig gottgörelse för att handläggningstiden i förstainstansrätten översteg vad som kan anses vara skälig tid kan i förevarande fall inte bifallas.
As regards Fedon’s claim, suffice it to state that, while the claim is set out in the form of order sought, it is not mentioned at all in the main body of the appeal.
Med avseende på Fedons yrkande är det tillräckligt att konstatera att detta ingår i avsnittet med yrkanden i ansökan, men att det inte nämns i ansökan i övrigt.
As provided in Article 112(1)(c) of the Rules of Procedure, an appeal is to contain the pleas in law and legal arguments relied on.
Enligt artikel 112.1 c i rättegångsreglerna måste ett överklagande emellertid innehålla de rättsliga grunder och argument som åberopas.
Since such pleas and arguments, which are to be distinguished from the form of order sought by the action, referred to in Article 112(1)(d), were here entirely absent from Fedon’s appeal, it follows that the claim for reasonable compensation made by it, for which no reasoning at all is given, must be dismissed as manifestly inadmissible.
Dessa grunder och argument ska skilja sig från yrkandena i överklagandet, vilka avses i artikel 112.1 d. Några sådana grunder och argument finns dock inte i Fedons ansökan och det är därför uppenbart att bolagets yrkande om skälig gottgörelse, vilket saknar motivering, ska avvisas.
As regards FIAMM’s claim, it must be pointed out that, where there is no indication that the length of the proceedings affected their outcome in any way, a plea that the proceedings before the Court of First Instance did not satisfy the requirements concerning completion within a reasonable time cannot as a general rule lead to the setting aside of the judgment delivered by the Court of First Instance (see, to this effect, Baustahlgewebe v Commission, paragraph 49).
Domstolen erinrar, med avseende på FIAMM:s yrkande, om att när det inte finns något som tyder på att handläggningstiden inverkat på utgången i målet, kan en grund avseende att handläggningstiden vid förstainstansrätten inte är förenlig med kravet att talan ska prövas inom skälig tid som huvudregel inte leda till att förstainstansrättens dom upphävs (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Baustahlgewebe mot kommissionen, punkt 49).
In the present case, FIAMM has indeed not asserted that the allegedly excessive duration of the proceedings affected their outcome, or requested that the FIAMM judgment be set aside on this basis.
I förevarande mål har FIAMM inte gjort gällande att den påstått orimligt långa handläggningstiden haft ett inflytande på utgången i målet och inte heller yrkat att domen i FIAMM-målet ska upphävas på denna grund.