natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Admittedly, as Ireland submitted, that provision includes, in relation to the principle of nondiscrimination there laid down, a qualification concerning justification on objective grounds.
Såsom Irland har gjort gällande anges det i och för sig i nämnda klausul att undantag kan göras från den föreskrivna principen om ickediskriminering när objektiva grunder föreligger härför.
The precision and unconditionality of Clause 4(1) of the framework agreement are not affected by Clause 4(2) either.
Precisionen och den ovillkorliga karaktären i klausul 4.1 i ramavtalet påverkas inte heller av punkt 2 i klausulen.
As the Advocate General noted at point 101 of her Opinion, Clause 4(2) simply articulates one of the consequences which may be associated, where appropriate, subject to judicial control, with the application of the principle of nondiscrimination in favour of fixedterm workers, without in any way undermining the substance of that principle.
Såsom generaladvokaten har anfört i punkt 101 i förslaget till avgörande, understryker punkt 2 bara en av konsekvenserna av, eventuellt efter en domstolsprövning, tillämpningen av principen om ickediskriminering till förmån för visstidsanställda, utan att på något sätt underminera innehållet i denna princip.
As regards Clause 4(3) of the framework agreement, upon which Ireland also relied in order to deny Clause 4(1) direct effect, it must be observed that Clause 4(3) entrusts the Member States and/or the social partners with the definition of the arrangements for facilitating the ‘application’ of the principle of nondiscrimination laid down by that clause.
Vad avser klausul 4.3 i ramavtalet, vilken Irland också har åberopat till stöd för att klausul 4.1 saknar direkt effekt, ska det noteras att det i denna punkt överlåts på medlemsstaterna och/eller arbetsmarknadens parter att definiera föreskrifterna för att underlätta ”tillämpningen” av icke-diskrimineringsprincipen i nämnda klausul.
Such arrangements cannot therefore in any way relate to the actual substance of that principle (see, by analogy, Case 8/81 Becker [1982] ECR 53, paragraphs 32 and 33).
Dylika föreskrifter kan således inte under några omständigheter avse definitionen av själva innehållet i principen (se analogt dom av den 19 januari 1982 i mål 8/81, Becker, REG 1982, s.
It follows that Clause 4(1) of the framework agreement appears, so far as its subjectmatter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise for individuals to be able to rely upon it before a national court.
Av detta följer att klausul 4.1 i ramavtalet, med avseende på innehållet, är ovillkorlig och tillräckligt precis för att kunna åberopas av en enskild inför nationell domstol.
Clause 5(1) of the framework agreement requires Member States to adopt one or more of the measures listed where domestic law does not include equivalent legal measures, in order to prevent abuse arising from the use of successive fixedterm employment contracts or relationships.
I klausul 5.1 i ramavtalet åläggs medlemsstaterna, för att förhindra missbruk som uppstår genom användandet av på varandra följande visstidsanställningskontrakt eller visstidsanställningsförhållanden, att införa en eller fler av de uppräknade åtgärderna när det inte finns likvärdiga lagliga åtgärder för att förhindra missbruk.
The measures listed, of which there are three, relate, respectively, to objective reasons justifying the renewal of such contracts or relationships, the maximum total duration of successive fixedterm employment contracts or relationships, and the number of renewals of such contracts or relationships.
De tre åtgärder som räknas upp rör objektiva grunder för förnyad visstidsanställning, den övre sammanlagda tidsgränsen för flera på varandra följande visstidsanställningar respektive det antal gånger som en visstidsanställning får förnyas.
Under Clause 5(1), it is effectively left to the discretion of the Member States to rely to that end on one or more of the measures listed in that clause, or even on existing equivalent legal measures, while taking account of the needs of specific sectors and/or categories of workers.
Enligt denna bestämmelse omfattas det nämligen av medlemsstaternas skönsmässiga bedömning att i detta syfte avgöra huruvida en eller flera av de i klausulen uppräknade åtgärderna ska tillämpas eller huruvida redan existerande likvärdiga lagliga åtgärder ska utnyttjas, på ett sätt som tar hänsyn till behoven i särskilda branscher och/eller till kategorier av arbetstagare.
Admittedly, as the Commission contended when referring to the judgment in Francovich and Others (paragraph 17), the right of the Member States to choose among several possible means of achieving the result required by a directive does not preclude the possibility for individuals of enforcing before the national courts rights the content of which can be determined sufficiently precisely on the basis of the provisions of that directive alone (see also, to that effect, Case C-271/91 Marshall [1993] ECR I-4367, paragraph 37, and Pfeiffer and Others, paragraph 105).
Såsom kommissionen har gjort gällande med stöd av domen i de ovannämnda förenade målen Francovich m.fl. (punkt 17) är den omständigheten att medlemsstaterna kan välja mellan flera möjliga tillvägagångssätt för att uppnå det resultat som föreskrivs i ett direktiv inte av beskaffenhet att utesluta enskildas möjlighet att vid nationella domstolar göra gällande sådana rättigheter vars innehåll kan bestämmas tillräckligt exakt enbart på grundval av direktivets bestämmelser (se också, för ett liknande resonemang, dom av den 2 augusti 1993 i mål C-271/91, Marshall, REG 1993, s. I-4367, punkt 37, och domen i de ovannämnda förenade målen Pfeiffer m.fl., punkt 105).
However, it must be held that, unlike the provisions at issue in the case giving rise to the judgment in Francovich and Others, Clause 5(1) of the framework agreement does not contain any unconditional and sufficiently precise obligation capable of being relied upon, in the absence of transposing measures taken within the requisite period, by an individual before a national court.
Det ska emellertid konstateras att klausul 5.1 i ramavtalet, till skillnad från de bestämmelser som var föremål för prövning i domen i de ovannämnda förenade målen Francovich m.fl., inte innehåller någon ovillkorlig och tillräckligt precis skyldighet som en enskild kan åberopa inför nationell domstol när införlivandeåtgärder inte har vidtagits inom fristen.
In the present case, however, the Court cannot accept the Commission’s suggestion that Clause 5(1) of the framework agreement also establishes such minimum material protection in that, in the absence of any other measure intended to combat abuse or at least of any sufficiently effective, objective and transparent measure to that end, it requires objective reasons to justify the renewal of successive fixedterm employment contracts or relationships.
I förevarande fall godtar domstolen emellertid inte kommissionens ståndpunkt enligt vilken klausul 5.1 i ramavtalet också föreskriver ett sådant materiellt minimiskydd genom att kräva, när andra åtgärder för att bekämpa missbruk eller tillräckligt effektiva, objektiva och transparenta åtgärder saknas, att förnyandet av på varandra följande anställningskontrakt eller anställningsförhållanden motiveras på objektiva grunder.
First, while it is true, as the Court stated in paragraph 67 of the judgment in Adeneler and Others, that, according to paragraph 7 of the general considerations in the framework agreement, the signatory parties to that agreement took the view that ‘the use of fixedterm employment contracts founded on objective reasons is a way to prevent abuse’, the fact remains that the construction advocated by the Commission effectively introduces a hierarchy between the various measures referred to in Clause 5(1) of the framework agreement, whereas the terms of that provision themselves unequivocally show that the various measures envisaged are intended to be ‘equivalent’.
Även om det är riktigt att ramavtalets parter enligt punkt 7 i de allmänna övervägandena i nämnda avtal, såsom domstolen har betonat i punkt 67 i domen i det ovannämnda målet Adeneler m.fl., bedömt att ”tillämpningen av visstidsanställning på objektiva grunder är ett sätt att förhindra att denna anställningsform missbrukas”, kvarstår likväl att den av kommissionen förespråkade tolkningen lägger grunden till en rangordning mellan de olika åtgärder som avses i klausul 5.1 i nämnda ramavtal, trots att det tydligt framgår av lydelsen av denna bestämmelse att de olika åtgärderna förutsätts vara ”likvärdiga”.
Second, as the Advocate General also noted at point 116 of her Opinion, the interpretation proposed by the Commission would have the effect of rendering meaningless the choice of means allowed by Clause 5(1) of the framework agreement, since
Såsom också generaladvokaten har anfört i punkt 116 i förslaget till avgörande innebär den tolkning som föreslagits av kommissionen att den valmöjlighet med avseende på åtgärder som ges i klausul 5.1 i ramavtalet helt förlorar sin mening. Enligt
Contrary to what was accepted in the cases giving rise to the judgments cited in paragraph 72 of the present judgment, it is therefore not possible, in the present case, to determine sufficiently the minimum protection which should, on any view, be implemented pursuant to Clause 5(1) of the framework agreement.
Till skillnad från vad som medgavs i de domar som citeras i punkt 72 i förevarande dom är det i förevarande fall således inte möjligt att i tillräcklig utsträckning fastställa det minimiskydd som under alla omständigheter ska genomföras enligt klausul 5.1 i ramavtalet.
It follows that that provision does not appear, so far as its subjectmatter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise for individuals to be able to rely upon it before a national court.
Av detta följer att nämnda bestämmelse, med avseende på dess innehåll, inte är ovillkorlig och tillräckligt precis för att kunna åberopas av en enskild inför nationell domstol.
In the light of the foregoing, the answer to the second question must be that Clause 4(1) of the framework agreement is unconditional and sufficiently precise for individuals to be able to rely upon it before a national court; that is not the case, however, as regards Clause 5(1) of the framework agreement.
Men hänsyn till vad som angetts ovan ska den andra frågan besvaras så, att klausul 4.1 i ramavtalet är ovillkorlig och tillräckligt precis för att kunna åberopas av en enskild inför nationell domstol, vilket däremot inte är fallet med klausul 5.1 i nämnda ramavtal.
By its third question the referring court asks, in essence, having regard to the answers to the first question and to the second question in so far as it relates to Clause 5(1) of the framework agreement, whether Clause 5(1) of the framework agreement precludes a Member State, acting in its capacity as an employer, from renewing a
Den nationella domstolen har ställt sin tredje fråga för att, med hänsyn till svaren på den första frågan och på den andra frågan vad avser klausul 5.1 i ramavtalet, få klarhet i huruvida denna bestämmelse i ramavtalet utgör ett förbud mot att en
IMPACT fixedterm employment contract for up to eight years in the period between the deadline for transposing Directive 1999/70 and the date on which the legislation transposing that directive enters into force.
IMPACT medlemsstat, i egenskap av arbetsgivare, förnyar ett avtal om visstidsanställning med upp till åtta år, under perioden från det att införlivandefristen för direktiv 1999/70 löpt ut till ikraftträdandet av den lag genom vilken direktivet införlivats.
In relation to that third question the referring court explains that, on previous occasions, the contract in question had always been renewed for shorter periods; that the employer requires the services of the employee for a period exceeding the usual term on renewal; that the renewal for an extended period has the effect of circumventing the application to an employee of Clause 5 of the framework agreement when transposed into domestic law; and that there are no objective reasons unrelated to the employee’s status as a fixedterm worker for such a renewal.
Den nationella domstolen har inom ramen för den tredje frågan preciserat att det aktuella avtalet vid alla tidigare tillfällen har förnyats för kortare tidsperioder, att arbetsgivaren behöver den berördas tjänster under en period som är längre än förlängningens vanliga tidslängd, att förnyandet av anställningsavtalet för en längre period innebär att arbetstagaren inte kan dra fördel av tillämpningen av klausul 5 i ramavtalet när klausulen har införlivats med den nationella rätten och att det inte föreligger några objektiva grunder för en sådan förnyad anställning, vilka inte har ett samband med den berördas ställning som visstidsanställd.
In the event that, having regard to the answer given to its first question, the referring court must declare that it has jurisdiction to hear and determine the claims of the complainants in the main proceedings based directly on Directive 1999/70, it must be stated that while, in accordance with the answer to the second question, the subjectmatter of Clause 5(1) of the framework agreement is not unconditional and sufficiently precise for individuals to be able to rely upon it before a national court, the fact none the less remains that, under the third paragraph of Article 249 EC, the directive leaves to the national authorities the choice of form and methods but is binding, as to the result to be achieved, upon each Member State to which it is addressed (see von Colson and Kamann, paragraph 15).
För det fall den nationella domstolen, med beaktande av de data som anges i svaret på den första frågan, är skyldig att förklara sig behörig att pröva de av klagandenas krav som direkt grundar sig på direktiv 1999/70, finner EG-domstolen det lämpligt att precisera att även om innehållet i klausul 5.1 i ramavtalet, såsom domstolen har uppgett i sitt svar på den andra frågan, inte är ovillkorligt eller tillräckligt precist för att en enskild ska kunna åberopa den inför nationell domstol, är det inte desto mindre så att direktivet i enlighet med artikel 249 tredje stycket EG, med avseende på det resultat som ska uppnås, är bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat, samtidigt som det överlåter åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (se domen i det ovannämnda målet von Colson och Kamann, punkt 15).
The first paragraph of Article 2 of Directive 1999/70 thus provides that the Member States are required to take any necessary measures to enable them at any time to be in a position to guarantee the results imposed by the directive.
I artikel 2 första stycket i direktiv 1999/70 föreskrivs att medlemsstaterna är skyldiga att vidta alla nödvändiga åtgärder för att när som helst kunna garantera de resultat som åläggs genom detta direktiv.
As has already been observed in paragraph 41 of this judgment, the Member States’ obligation to achieve the result envisaged by a directive and, under Article 10 EC, to take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure the fulfilment of that obligation, is binding on all the authorities of the Member States (see von Colson and Kamann, paragraph 26).
Såsom domstolen redan har erinrat om i punkt 41 i förevarande dom åligger den skyldighet för medlemsstaterna att uppnå det resultat som föreskrivs i ett direktiv och deras förpliktelse enligt artikel 10 EG att vidta alla lämpliga åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att denna skyldighet fullgörs, alla myndigheter i dessa medlemsstater (se domen i det ovannämnda målet von Colson och Kamann, punkt 26).
Such obligations devolve on those authorities, including, where appropriate, in their capacity as a public employer.
I förekommande fall åligger sådana skyldigheter också dessa myndigheter i deras egenskap av offentliga arbetsgivare.
As regards the objective laid down by Directive 1999/70 and the framework agreement, the latter proceeds — as is apparent from paragraphs 6 and 8 of the general considerations in the framework agreement — on the premiss that employment contracts of indefinite duration are the general form of employment relationship, while recognising that fixedterm employment contracts are a feature of employment in certain sectors or in respect of certain occupations and activities (see Adeneler and Others, paragraph 61).
Vad avser det syfte som föreskrivs i direktiv 1999/70 och i ramavtalet är utgångspunkten i det sistnämnda att tillsvidareanställning är det generella anställningsförhållandet, såsom framgår av punkterna 6 och 8 i de allmänna övervägandena i nämnda avtal, medan det medges att tidsbegränsade anställningsavtal är en kännetecknande anställningsform inom vissa branscher, yrken och verksamheter (se domen i det ovannämnda målet Adeneler m.fl., punkt 61).
Consequently, the benefit of stable employment is viewed as a major element in the protection of workers (see Case C-144/04 Mangold [2005] ECR I-9981, paragraph 64), whereas — as is apparent from the second paragraph of the preamble to the framework agreement and paragraph 8 of the general considerations — it is only in certain circumstances that fixedterm employment contracts are liable to respond to the needs of both employers and workers (see Adeneler and Others, paragraph 62).
Anställningstryggheten anses följaktligen utgöra en betydande del av skyddet för arbetstagare (se dom av den 22 november 2005 i mål C-144/04, Mangold, REG 2005, s. I-9981, punkt 64), medan visstidsanställningar, såsom framgår av andra stycket i ingressen till och punkt 8 i de allmänna övervägandena i ramavtalet, endast under vissa omständigheter svarar mot både arbetsgivarnas och arbetstagarnas behov (se domen i det ovannämnda målet Adeneler m.fl., punkt 62).
From this angle, the framework agreement seeks to place limits on successive recourse to the latter category of employment relationship, a category regarded as a potential source of abuse to the disadvantage of workers, by laying down as a minimum a number of protective provisions designed to prevent the status of employees from being insecure (see Adeneler and Others, paragraph 63).
I enlighet med detta synsätt syftar ramavtalet till att begränsa möjligheterna att använda på varandra följande tidsbegränsade anställningsförhållanden, vilka anses vara en potentiell källa till missbruk till arbetstagarnas nackdel. I ramavtalet har det därför föreskrivits vissa minimiskyddsbestämmelser för att undvika försämringar av arbetstagarnas situation (se domen i det ovannämnda målet Adeneler m.fl., punkt 63).
As is apparent from Clause 1(b) of the framework agreement, its purpose is to establish a framework to prevent abuse arising from the use of successive fixedterm employment contracts or relationships.
Såsom framgår av klausul 1 b i ramavtalet är syftet med nämnda avtal att upprätta ett ramverk för att förhindra missbruk som uppstår vid tillämpningen av på varandra följande anställningskontrakt eller anställningsförhållanden.
According to its own terms, Clause 5(1) of the framework agreement specifically pursues that objective of prevention.
I klausul 5.1 i ramavtalet anges uttryckligen att ramavtalet har detta specifika skyddssyfte.
It follows that the Member States are required under Article 10 EC and the third paragraph of Article 249 EC, as well as under Directive 1999/70 itself, to take any appropriate measure, whether general or particular, to achieve the objective of that directive and of the framework agreement of preventing the abusive use of fixedterm contracts.
Av detta följer att medlemsstaterna, enligt såväl artiklarna 10 EG och 249 tredje stycket EG som direktiv 1999/70, är skyldiga att vidta alla lämpliga åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att syftet med nämnda direktiv och ramavtal, vilket består i att förhindra missbruk av visstidsanställningskontrakt, uppnås.
However, that obligation would be rendered ineffective if an authority of a Member State, acting in its capacity as a public employer, were authorised to renew contracts for an unusually long term in the period between the deadline for transposing Directive 1999/70 and the date on which the transposing legislation entered into force, thereby depriving the persons concerned for an unreasonable period of time of the benefit of the measures adopted by the national legislature for the purpose of transposing Clause 5 of the framework agreement.
Denna skyldighet skulle emellertid berövas sin ändamålsenliga verkan om en myndighet i en medlemsstat, som agerar i egenskap av offentlig arbetsgivare, hade rätt att förnya avtal för ovanligt långa perioder under perioden från det att införlivandefristen för direktiv 1999/70 löpt ut till ikraftträdandet av den lag genom vilken direktivet införlivats, vilket skulle innebära att de berörda under en orimligt lång tid inte skulle komma i åtnjutande av åtgärder som den nationella lagstiftaren vidtagit för att införliva klausul 5 i ramavtalet.
In the light of the foregoing, the answer to the third question must be that Article 10 EC, the third paragraph of Article 249 EC, and Directive 1999/70 must be interpreted as meaning that an authority of a Member State acting in its capacity as a public employer may not adopt measures contrary to the objective pursued by that directive and the framework agreement as regards prevention of the abusive use of fixedterm contracts, which consist in the renewal of such contracts for an unusually long term in the period between the deadline for transposing Directive 1999/70 and the date on which the transposing legislation entered into force.
Med hänsyn till vad som har anförts ovan ska den tredje frågan besvaras på följande sätt: Artiklarna 10 EG och 249 tredje stycket EG samt direktiv 1999/70 ska tolkas så, att en myndighet i en medlemsstat som agerar i egenskap av offentlig arbetsgivare inte har rätt att, i strid med det syfte som eftersträvas med nämnda direktiv och ramavtalet, vilket består i att förhindra missbruk av visstidsanställningsavtal, vidta åtgärder bestående i att sådana avtal förnyas för ovanligt långa perioder under perioden från det att införlivandefristen för direktiv 1999/70 löpt ut till ikraftträdandet av den lag genom vilken direktivet införlivats.
In the event that, having regard to the answer given to its first question, the referring court is not required to declare that it has jurisdiction to hear and determine the claims of the complainants in the main proceedings based directly on Direct- ive 1999/70, it is necessary to answer the fourth question, by which the referring court queries, in essence, whether it is under an obligation, by virtue of its obligation to interpret domestic law in conformity with Community law, to give the 2003 Act retrospective effect to the date by which that directive should have been transposed.
För det fall den nationella domstolen, med beaktande av de data som anges i svaret på den första frågan, inte är skyldig att förklara sig behörig att pröva de av klagandenas krav som direkt grundar sig på direktiv 1999/70, besvarar EG-domstolen den fjärde frågan. Denna fråga har ställts för att få klarhet i huruvida den nationella domstolen, på grundval av skyldigheten att tolka den nationella rätten i överensstämmelse med gemenskapsrätten, är skyldig att tillerkänna 2003 års lag retroaktiv verkan från det datum då införlivandefristen för direktiv 1999/70 löpt ut.
As a preliminary point, it must be noted that the fourth question relates only to section 6 of the 2003 Act, which is the measure that transposes Clause 4 of the framework agreement.
Det ska inledningsvis noteras att den fjärde frågan endast berör Section 6 i 2003 års lag, vilken utgör den bestämmelse genom vilken klausul 4 i ramavtalet införlivades med nationell rätt.