natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Even on the assumption that Chisso received no warning from the Commission, that has no impact on the complaint that the Commission in any event declared that it was prepared to give such a warning.
Även om det skulle antas att Chisso inte underrättades av kommissionen, påverkar inte detta anmärkningen att kommissionen i vilket fall som helst förklarat sig beredd att lämna en sådan underrättelse.
That breach of the principle of sound administration is in itself sufficient to justify granting Hoechst greater access to the file in order to preserve its rights of defence.
Detta åsidosättande av principen om god förvaltningssed skulle i sig vara tillräckligt för att rättfärdiga att Hoechst beviljas en mer vidsträckt rätt att få tillgång till handlingarna i målet för att kunna säkerställa sin rätt till försvar.
In those circumstances, all the documents dealing with the contacts between Chisso’s lawyers and the Commission officials responsible for the case are important for Hoechst’s defence, as exculpatory documents.
Samtliga handlingar som avser kontakterna mellan Chissos advokater och de tjänstemän vid kommissionen som var ansvariga för ärendet var således, i egenskap av friande material, av betydelse för Hoechsts försvar.
Hoechst explained that point of view on several occasions, both in writing (for the attention of the hearing officer and the head of division of the Commission responsible for the case) and at the hearing on 24 April 2003.
Hoechst påstår sig ha uttryckt detta synsätt flera gånger, både i skrift (till förhörsombudet och den avdelningschef vid kommissionen som var ansvarig för ärendet) och vid hearingen den 24 april 2003.
However, the hearing officer rejected those requests by letter of 24 February 2003 to counsel for Hoechst and Nutrinova, stating, in particular, the following:
Förhörsombudet avvisade emellertid Hoechsts förfrågningar genom skrivelse av den 24 februari 2003 till ombuden för Hoechst och Nutrinova. Förhörsombudet påpekade bland annat följande:
‘In the absence of strong evidence to the contrary, it has to be presumed that the Commission made an objective assessment of the information which is useful to [your clients] in this regard.
”Det ska i avsaknad av avgörande motbevisning antas att kommissionen på ett objektivt sätt bedömde vilken information som är användbar för er[a] klient[er] i detta hänseende.
No strong evidence to the contrary is conveyed in your letter.
Er skrivelse innehåller inte någon övertygande motbevisning.
Moreover, the reason given (quoted above), for requesting additional access is not an appropriate basis upon which to consider granting access and, more specifically, it is not relevant to the issue of the application of the Leniency Notice in this case.’
Motiveringen (se ovan) bakom denna begäran om ytterligare tillgång till handlingarna i ärendet är dessutom inte ändamålsenlig för att tillgång till handlingarna ska beviljas, närmare bestämt är den inte relevant för frågan om meddelandet om samarbete är tillämpligt i förevarande fall.”
Those arguments show that the hearing officer, whose actions are attributable to the Commission, misunderstood her powers and her duties to ensure respect for the rights of the defence.
Dessa argument visar enligt Hoechst att förhörsombudet, vars agerande kan tillskrivas kommissionen, överskred sin behörighet och sina skyldigheter såsom väktare av att rätten till försvar iakttas.
In accordance with the case-law, all that can be expected of a party which seeks wider access to the file is that it should establish by relevant arguments what documents may be of interest for its defence, and for what reason (Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraph 335).
Det kan i enlighet med rättspraxis enbart förväntas att en part, som begär ytterligare tillgång till handlingarna i ärendet, genom relevanta argument klargör vilka handlingar som kan vara av intresse för vederbörandes försvar och av vilken anledning (domen i de ovan i punkt 70 nämnda förenade målen Atlantic Container Line m.fl. mot kommissionen, punkt 70 ovan, punkt 335).
Whether a particular document is of interest for the defence must be assessed from the viewpoint of the party defending itself and neither the Commission’s agent responsible for the case nor the hearing officer is competent to decide what documents may serve for the defence as exculpatory documents.
Bedömningen av intresset för försvaret bör göras utifrån den parts perspektiv som har att försvara sig. Varken den för ärendet ansvariga tjänstemannen vid kommissionen eller förhörsombudet är behöriga att avgöra vilka handlingar som kan vara till nytta för försvaret i form av friande material.
The applicant also refers to Case T-30/91 Solvay v Commission [1995] ECR II-1775, paragraphs 81 and 83, and submits that where a case calls for difficult and complex economic assessments, the Commission must ensure that the addressees of a decision have the same knowledge of the facts as the Commission itself and the other parties concerned do.
Hoechst har även hänvisat till förstainstansrättens dom av den 29 juni 1995 i mål T-30/91, Solvay mot kommissionen (REG 1995, s. II-1775), punkterna 81 och 83, och har påpekat att då det i ett mål är nödvändigt att utföra svåra och komplicerade ekonomiska bedömningar måste kommissionen se till att de som ett beslut riktats till erhåller samma information om de faktiska omständigheterna som kommissionen själv och de andra berörda parterna.
That principle also applies for the Commission’s internal documents relating to the contacts with Chisso, to which Hoechst requested access in order to protect its rights.
Denna princip gäller även för kommissionens interna handlingar avseende kontakterna med Chisso, till vilka Hoechst begärde att få tillgång för att kunna säkerställa sina rättigheter.
Referring to Case T-9/99 HFB and Others v Commission [2002] ECR II-1487, paragraph 40, the applicant states that the Commission’s internal documents must be communicated where circumstances of the case are exceptional and the applicant makes out a plausible case for the need to communicate them.
Hoechst har hänvisat till förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T-9/99, HFB m.fl. mot kommissionen (REG 2002, s. II-1487), punkt 40, och påpekat att tillgång ska beviljas till kommissionens interna handlingar då avgörande bevisning visar att detta är nödvändigt med hänsyn till de särskilda omständigheterna i målet.
Access to the Commission’s internal documents must be authorised
Tillgång till kommissionens interna handlingar ska beviljas då det med stöd av sådana handlingar är möjligt att bevisa att
As regards the hearing officer’s reference to the application of the 1996 Leniency Notice in the present case, Hoechst observes that it cannot be for the hearing officer to predict the future reasoning in the Commission’s decision and to base her procedural decisions on that reasoning.
Hoechst har gjort gällande, vad avser förhörsombudets hänvisning till tillämpningen av 1996 års meddelande om samarbete, att det inte ankommer på förhörsombudet att förutse hur kommissionen kommer att motivera sitt beslut och grunda sina förfarandebeslut på denna framtida motivering.
The hearing officer can neither know nor decide what grounds will be adopted by the College of Members of the Commission and has neither the power nor the right to decide alone on the interest which potentially exculpatory documents might have for the defence (Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraph 339).
Förhörsombudet kan varken känna till eller bestämma vilken motivering som kommissionsledamöternas kollegium kommer att anta, och har varken behörighet eller rätt att ensam bedöma vilket intresse försvaret kan ha av handlingar som potentiellt utgör friande material (domen Atlantic Container Line m.fl. mot kommissionen, punkt 70 ovan, punkt 339).
In that context, Hoechst requests the Court to adopt measures of organisation of procedure consisting in ordering the Commission to put it and the Court in a position to consult, in their integral version, all the documents in the file, or otherwise in the Commission’s possession, showing the content of the contacts between Chisso’s lawyers and the Commission’s representatives between September 1998 and April 1999.
Hoechst har i detta sammanhang yrkat att förstainstansrätten ska anta åtgärder för processledning genom att förplikta kommissionen att möjliggöra för Hoechst och förstainstansrätten att ta del av samtliga handlingar i ärendet, och i övrigt i kommissionens förvar, i deras fullständiga version och därmed göra det möjligt att få kännedom om vad kontakterna mellan Chissos advokater och tjänstemännen vid kommissionen mellan september 1998 och april 1999 avsåg.
Furthermore, by way of measure of inquiry, Hoechst requests that the two Commission officials then responsible for the case be called as witnesses.
Hoechst har för övrigt begärt att de två tjänstemän vid kommissionen som då ansvarade för ärendet kallas att vittna, såsom åtgärd för bevisupptagning.
The refusal of access to a letter of 17 December 2002 from Chisso, together with the annexes thereto
Nekad tillgång till en skrivelse från Chisso av den 17 december 2002 med bilagor
Hoechst states that it has already claimed, before the adoption of the Decision, that a letter of 17 December 2002 from Chisso’s lawyers which was in the file but the content of which was almost entirely concealed ought to have been in an unconcealed form in the file.
Hoechst har anfört att det, redan innan beslutet antogs, hade gjort gällande att en skrivelse från Chissos advokater av den 17 december 2002, vilken fanns bland handlingarna i ärendet men vars innehåll nästan var helt dolt, borde ha gjorts tillgänglig utan dolda delar.
Hoechst emphasised that the annexes to that letter, including a letter of 26 March 1999, which, according to the summary of its content, dealt with Chisso’s cooperation with the Commission, was of great interest for its defence.
Hoechst påpekade då även att bilagorna till denna skrivelse, inbegripet en skrivelse av den 26 mars 1999 som enligt sammanfattningen av dess innehåll avsåg samarbetet mellan Chisso och kommissionen, var av stort intresse för dess försvar.
In so far as that document, as may be inferred from the file to which access was granted, related only to contents or to legal points relating to Chisso’s cooperation and to its assessment, Hoechst contends that there is no valid reason for precluding consultation of it.
Hoechst anser att det inte fanns någon rimlig motivering för att neka företaget tillgång till denna handling, eftersom den, vilket framgår av de handlingar i ärendet som var tillgängliga, enbart avser innehållet i eller juridiska frågeställningar avseende samarbetet med Chisso och bedömningen av detta.
Hoechst adds that Chisso’s letter might contain inculpatory evidence (for example, if Chisso accused the applicant of having been a leader of the cartel) and the Commission ought therefore to have given the applicant immediate access without any prompting.
Hoechst har tillagt att skrivelsen från Chisso skulle kunna innehålla fällande omständigheter (till exempel för det fall Chisso anklagade företaget för att ha en ledande roll i kartellen).
Conversely, should there be any sign of discrimination such as the procedural irregularities on the part of the Commission noted above, Chisso’s letter might have an exculpatory effect.
Kommissionen borde i detta fall ha beviljat omedelbar och spontan tillgång till handlingen. Skrivelsen från Chisso kan omvänt, vid fall av tecken på diskriminering, såsom de oegentligheter avseende kommissionens förfarande som tidigare framhölls, ha varit av friande karaktär.
In that case, the letter ought to have been transmitted when Hoechst requested it, at the latest.
I det fallet borde denna skrivelse ha utlämnats till Hoechst senast då företaget begärde det.
In that context, it is immaterial whether or not one of the parties to the procedure requested confidential treatment for the documents in question.
Det är i detta sammanhang oväsentligt huruvida en av parterna i förfarandet har ansökt om att handlingarna i fråga ska behandlas konfidentiellt.
The Commission ought to examine of its own motion, and objectively, the confidential nature of the documents in its file.
Kommissionen ska på eget initiativ och objektivt bedöma konfidentialiteten av handlingarna i ärendet.
Hoechst submits in that regard that Article 21(2) of Regulation No 17 provides that the Commission can grant only valid requests for confidential treatment for business secrets.
Hoechst har i detta hänseende påpekat att det framgår av artikel 21.2 i förordning nr 17 att kommissionen enbart kan godkänna berättigade ansökningar om konfidentiell behandling av affärshemligheter.
Hoechst contends that only business data such as turnover or market shares in nonhistorical periods could have constituted a ground for concealing — and only in part — Chisso’s letter.
Enligt Hoechst skulle enbart icke-historisk information om företaget, såsom omsättning eller markandsandelar, ha kunnat motivera – dock enbart delvis – att innehållet i skrivelsen från Chisso doldes.
Referring to Endemol v Commission, paragraph 70 above (paragraph 65), Hoechst submits that the protection of confidential information must be weighed up against the rights of defence of the addressees of the statement of objections.
Hoechst har hänvisat till domen i det ovan i punkt 70 nämnda målet Endemol mot kommissionen (punkt 65), och har påpekat att rätten till skydd för konfidentiell information måste vägas mot rätten till försvar för de företag till vilka meddelandet om invändningar riktades.
The addressees of the statement of objections should be in a position to determine, in full knowledge of the facts, whether the documents described are relevant for their defence (ICI v Commission, paragraph 70 above, paragraph 104).
Dessa företag ska, med full kännedom om sakförhållandena, kunna avgöra huruvida handlingarna i fråga kan vara relevanta för deras försvar (domen i det ovan i punkt 70 nämnda målet ICI mot kommissionen, punkt 104).
In the present case, Hoechst maintains that its opportunity to defend itself was restricted in so far as it was unable to clarify certain decisive procedural and factual points.
Hoechst har i förevarande fall gjort gällande att dess möjlighet till försvar var begränsad, eftersom företaget inte gavs möjlighet att klargöra vissa avgörande frågor avseende förfarandet och de faktiska omständigheterna.
In particular, in so far as Hoechst disputes the fact that Chisso was the first to supply decisive evidence, Chisso’s letter of 26 March 1999, which, as the summary shows, concerned the latter’s cooperation with the Commission, might have enabled conclusions to be drawn as to the content and date of the acts of such cooperation, in particular before 29 October 1998.
Närmare bestämt och mot bakgrund av att Hoechst har invänt mot att Chisso var först med att tillföra avgörande bevisning, skulle skrivelsen från Chisso av den 26 mars 1999, vilken enligt sammanfattningen av denna avsåg Chissos samarbete med kommissionen, eventuellt ha gjort det möjligt att dra slutsatser vad avser skrivelsens innehåll och datumen för samarbetet i fråga, i synnerhet före den 29 oktober 1998.
In that context, Hoechst requests the Court to adopt measures of organisation of procedure consisting in ordering the Commission to make available to the Court and to Hoechst Chisso’s lawyers’ letter of 17 December 2002 to the Commission, in the full version, together with the annexes.
Hoechst har i detta sammanhang yrkat att förstainstansrätten ska anta åtgärder för processledning genom att förplikta kommissionen att möjliggöra för Hoechst och förstainstansrätten att ta del av skrivelsen från Chissos advokater till kommissionen av den 17 december 2002 i dess fullständiga version med bilagor.
Furthermore, by way of measure of inquiry, Hoechst requests that the two Commission officials then responsible for the case be called as witnesses.
Hoechst har för övrigt, såsom åtgärd för bevisupptagning, begärt att de två tjänstemän vid kommissionen som då ansvarade för ärendet kallas att vittna.
In its letter of 16 June 2006, in answer to a written question from the Court inviting it to submit further observations on the documents previously transmitted by the Commission, including, in particular, Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes thereto (see paragraph 34 above), Hoechst claims that certain evidence has been rejected and that a number of irregularities vitiated the administrative procedure.
Hoechst har i skrivelse av den 16 juni 2006, som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten genom vilken Hoechst uppmanades att inkomma med kompletterande synpunkter avseende de handlingar som tidigare hade överlämnats av kommissionen, bland annat skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 samt bilagor (se punkt 34 ovan), gjort gällande att bevisning avvisats och att det administrativa förfarandet varit föremål för oegentligheter.
As regards the evidence which it claims to have been rejected, first, Hoechst contends that the letter of 11 January 1999 from Chisso’s counsel to the Commission, which is now available for consultation for the first time, constitutes an exculpatory document.
Hoechst anser, med avseende på den bevisning som ska ha avvisats, för det första att skrivelsen från Chissos advokater till kommissionen av den 11 januari 1999, vilken numera är tillgänglig för första gången, utgör friande material.
That letter shows that on 3 November 1998, or several days after Hoechst requested immunity, Chisso sought confirmation that no other undertaking had offered to cooperate with the Commission.
Av denna skrivelse framgår att Chisso den 3 november 1998, det vill säga flera dagar efter Hoechsts ansökan om immunitet, hade försökt att erhålla bekräftelse på att inte något annat företag hade erbjudit sig att samarbeta innan Chisso gjorde det.
That proves that on that date Chisso had not requested immunity from the Commission.
Detta visar att Chisso före detta datum inte hade framställt någon ansökan om immunitet till kommissionen.
Chisso requested immunity only after 11 January 1999, as shown in the very terms of the letter. It is not possible to make good a failure to request immunity.
Chisso inkom inte med någon ansökan om immunitet förrän den 11 januari 1999, såsom framgår av själva ordalydelsen i denna skrivelse.
That
Det är
HOECHST v COMMISSION element was not mentioned in the Decision and is of such a kind as to confirm that Hoechst had been the first undertaking to cooperate with the Commission.
HOECHST MOT KOMMISSIONEN emellertid inte möjligt att kompensera för avsaknaden av en ansökan om immunitet. Genom denna omständighet, vilken inte omnämndes i beslutet, bekräftas att Hoechst var först med att samarbeta med kommissionen.
Second, Hoechst maintains that Chisso’s letter to the Commission of 26 March 1999 is also an exculpatory document.
Hoechst anser för det andra att även skrivelsen från Chisso till kommissionen av den 26 mars 1999 utgör friande material.
According to Hoechst, that letter shows that, at the time when it was sent, the written statements which the Commission had requested from Chisso had still not been submitted.
Enligt Hoechst framgår det av denna skrivelse att Chisso, vid den tidpunkt då skrivelsen skickades, ännu inte hade lämnat in de skriftliga förklaringar som kommis -sionen hade bett Chisso att inkomma med.
First of all, Hoechst observes, in that regard, that Chisso was informally granted extra time, for which there is no provision in the 1996 Leniency Notice.
Hoechst har i detta hänseende först påpekat att Chisso på ett informellt sätt beviljades ytterligare tidsfrister, vilket inte har stöd i 1996 års meddelande om samarbete.
Next, if certain documents were still missing on 26 March 1999, it is impossible to consider, contrary to what is stated at recital 458 to the Decision, that the Commission had proof of the existence of the cartel on the basis of the cooperation provided by Chisso.
Även om det den 26 mars 1999 fortfarande saknades handlingar, var det inte möjligt att anse, i motsats till vad som anges i punkt 458 i beslutet, att kommissionen hade bevisning för att kartellen fanns på grundval av Chissos samarbete.
The Commission therefore gave unlawful commitments to Chisso and also adhered to them by subsequently granting Chisso immunity from a fine.
Kommissionen lämnade således rättsstridiga löften till Chisso, vid vilka den stod fast genom att senare bevilja Chisso immunitet från böter.
Hoechst also observes that it provided the Commission with documentary evidence on 19 March 1999, even though its personnel still faced the risk of criminal proceedings in the United States and though the 1996 Leniency Notice required only evidence of the existence of the cartel, which Hoechst provided as early as 29 October 1998.
Hoechst har även påpekat att det inkom med skriftlig bevisning den 19 mars 1999 till kommissionen, trots att företagets anställda fortfarande riskerade att bli åtalade i Förenta staterna och att det enligt 1996 års meddelande om samarbete enbart krävdes att det bevisades att kartellen fanns, vilket Hoechst redan hade gjort den 29 oktober 1998.
As regards the irregularities which are alleged to vitiate the administrative procedure, Hoechst emphasises that the Commission, at recital 461 to the Decision, refused to accept that the applicant had been the first to cooperate, on the ground that it had documents without producing them, when it was agreed that, in view of the proceedings pending in the United States, Hoechst could provide those documents at a later stage.
Hoechst har vad avser de oegentligheter som det administrativa förfarandet varit föremål för påpekat att kommissionen inte medgav, i punkt 461 i beslutet, att företaget hade varit först med att samarbeta, med motiveringen att det förfogade över handlingar som det inte lämnade in, trots att Hoechst och kommissionen hade kommit överens om att Hoechst, med beaktande av det pågående förfarandet i Förenta staterna, kunde lämna in dessa handlingar i ett senare skede.
At the same time, as shown by the letter of 26 March 1999, the Commission clearly allowed Chisso ‘extra time’ to submit documents.
Kommissionen beviljade uppenbarligen samtidigt, vilket framgår av skrivelsen av den 26 mars 1999, Chisso ”ytterligare tidsfrister” för att tillhandahålla handlingar.
Furthermore, the documents produced by Chisso in April 1999 could have been provided earlier.
De handlingar som Chisso lämnade in i april 1999 kunde dessutom ha lämnats in tidigare.
Accordingly, Chisso’s cooperation should have been rejected on the same grounds as those used against Hoechst.
Samarbetet med Chisso borde därför ha upphört av samma orsaker som dem som gjordes gällande i förhållande till Hoechst.
In fact, no lack of cooperation was alleged on Chisso’s part in spite of a strictly comparable situation.
Kommissionen fann emellertid inte att Chisso brast i samarbetet, trots att det företaget befann sig i en praktiskt taget jämförbar situation.
That constitutes unequal treatment to the detriment of Hoechst.
Detta utgör en olikhet i behandling till Hoechsts nackdel.
The request to carry out further investigations
Begäran om utförande av nya undersökningar
Hoechst states that, in its letter of 22 January 2003 to the hearing officer, it had requested that further investigations be carried out at the Commission’s premises in the form of questioning of witnesses.
Hoechst begärde i skrivelse av den 22 januari 2003 till förhörsombudet att ytterligare undersökningar skulle utföras i kommissionens lokaler i form av vittnesförhör.
Although that request was not refused by either the hearing officer or the Commission, no action was taken, since the requested investigation was clearly not carried out.
Denna begäran föranledde inte, trots att den varken avvisades av förhörsombudet eller kommissionen, att några åtgärder vidtogs, eftersom den begärda undersökningen tydligen inte utfördes.