natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is apparent from that wording that the applicant challenges the Council decision in that it refuses to provide him with the documents of either the Committee of Governors or the Monetary Committee, insofar as the Council’s silence in respect of those documents amounts to a rejection decision.
Av denna skrivning framgår att sökanden har angripit rådets beslut i den del som beslutet innebär ett avslag på hans ansökan om att handlingarna från såväl Centralbankschefernas kommitté som Monetära kommittén skall lämnas ut. Beträffande handlingarna från Monetära kommittén har rådets beslut angripits, såvitt rådets tystnad i fråga om dessa handlingar är att likställa med ett beslut om avslag.
The Council’s allegedly misleading conduct
Rådets påstått bedrägliga handlande
It is apparent from the written pleadings lodged by the applicant that the Council’s misleading conduct necessarily implies an infringement, first, of the principles of sound administration and the protection of legitimate expectations, second, of the duty to give reasons, and, third, of the right laid down in Decision 93/731 of access to documents.
Det framgår av de inlagor som sökanden har gett in att det bedrägliga handlande som rådet skulle ha gjort sig skyldigt till med nödvändighet innebär ett åsidosättande av principerna om god förvaltningssed och om skydd för berättigade förväntningar, av motiveringsskyldigheten och av rätten till tillgång till handlingar enligt beslut 93/731.
According to the applicant, the infringement of the principles of sound administration and the protection of legitimate expectations has been indirectly yet clearly acknowledged by the Court of Justice, which — in Pitsiorlas, cited in paragraph 38 above — established that an excusable error had been brought about as a result of the Council’s concealment of the report of the Monetary Committee.
Enligt sökanden slog domstolen, i den ovan i punkt 38 nämnda domen i Pitsiorlasmålet, indirekt, men tydligt, fast att ett ursäktligt misstag var för handen på grund av att rådet hade undanhållit att Monetära kommitténs rapport existerade.
Those arguments cannot be upheld insofar as they are based on an incorrect premiss in that the wording of the documents submitted to the Court of First Instance does not support a finding that the Council concealed the nature or the accessibility of the documents which constitute the Basle/Nyborg Agreement.
Denna argumentation kan inte vinna framgång, eftersom den grundar sig på ett felaktigt antagande. Det finns ingenting i handlingarna i målet som gör det möjligt att dra slutsatsen att rådet har sökt undanhålla vilket slags handlingar som Basel/Nyborg-avtalet består av, eller att rådet har sökt undanhålla någonting beträffande tillgången till dessa handlingar.
The applicant’s allegations of misleading or collusive conduct clearly originate from an abusive development of the approach adopted by the Court of Justice in Pitsiorlas, cited in paragraph 38 above.
Det är uppenbart att sökandens påståenden om bedrägligt handlande och sveklig samverkan grundar sig på en orimlig tolkning av vad domstolen funnit i den ovan i punkt 38 nämnda domen i Pitsiorlasmålet.
In Pitsiorlas, the Court of Justice annulled an order of the Court of First Instance declaring inadmissible, because it was out of time, the action for annulment brought by the applicant against the Council decision on the ground that the Court of First Instance had misinterpreted the concept of excusable error by favouring a restrictive interpretation of that concept .
I den domen ogiltigförklarade domstolen ett beslut i vilket förstainstansrätten hade avvisat sökandens talan mot rådets beslut som för sent väckt. Domstolen fann att förstainstansrätten hade tolkat begreppet ursäktligt misstag fel genom att ge detta begrepp en restriktiv innebörd.
The Court of Justice stated that, according to settled case-law, full knowledge of the finality of a decision and of the time-limit for bringing an action under Article 230 EC does not, in itself, prevent an individual
Domstolen slog fast att full kännedom om att ett beslut är slutgiltigt samt om vilken frist för överklagande som är tillämplig enligt artikel 230 EG inte i sig utesluter att en enskild kan åberopa ett ursäktligt misstag som kan motivera att hans överklagande väckts för sent. Enligt fast rättspraxis
The Court of Justice pointed out that, in the light of the information provided by the Council, the applicant had no reason to challenge a ‘decision preventing him from having access to a document the very existence of which was essentially denied’ and that it was only on 13 November 1999, almost four weeks after the expiry of the time-limit for bringing an action against the Council decision, that the ECB informed the applicant that the Basle/Nyborg Agreement consists of reports and minutes prepared both by the Committee of Governors and the Monetary Committee (Pitsiorlas, cited in paragraph 38 above, paragraph 34).
Domstolen konstaterade att sökanden, mot bakgrund av de uppgifter som rådet hade lämnat, inte hade något skäl ”att överklaga ett beslut som nekade tillgång till en handling, vars själva existens i huvudsak förnekades”. Det var först den 13 november 1999, eller nästan fyra veckor efter det att tidsfristen för att väcka talan avseende rådets beslut hade löpt ut, som sökanden underrättades av ECB om att Basel/Nyborg-avtalet består av rapporter och protokoll som upprättats av både kommittén för centralbankscheferna och av Monetära kommittén (domen i det ovan i punkt 38 nämnda Pitsiorlasmålet, punkt 34).
Since the applicant brought his action against the Council decision on 20 January 2000, that is to say, within a reasonable time after he was apprised of that information provided by the ECB, the Court found that the delay in bringing the action must be regarded as excusable (Pitsiorlas, cited in paragraph 38 above, paragraph 35).
Med hänsyn till att sökanden hade väckt talan mot rådets beslut den 20 januari 2000, det vill säga inom skälig tid efter det att han tagit del av de upplysningar som hade meddelats av ECB, ansåg domstolen att den omständigheten att talan hade väckts för sent skulle anses vara ett ursäktligt misstag (domen i det ovan i punkt 38 nämnda Pitsiorlasmålet, punkt 35).
It cannot be inferred from the terms of Pitsiorlas, cited in paragraph 38 above, that the Court recognised that the Council had intentionally concealed the existence of the report of the Monetary Committee and that, consequently, the principles of sound administration and the protection of legitimate expectations had been infringed by that institution .
Det går inte att utläsa av domskälen i domen i det ovan i punkt 38 nämnda Pitsiorlasmålet att domstolen har funnit att rådet uppsåtligen har låtit bli att berätta om Monetära kommitténs rapport, och att rådet därigenom åsidosatte principerna om god förvaltningssed och om skydd för berättigade förväntningar.
Admittedly, the Court held that the Council decision of 30 July 1999 sought to mislead the applicant, because it did not mention a document included in the Basle/
Domstolen ansåg visserligen att rådets beslut av den 30 juli 1999 var vilseledande, eftersom en handling som ingick i Basel/Nyborg-avtalet inte nämndes. Att denna
PITSIORLAS v COUNCIL AND ECB
PITSIORLAS MOT RÅDET OCH ECB handling existerade framkom senare i ECB:s skrivelse av den 8 november 1999.
Nyborg Agreement whose existence was later revealed in the ECB’s letter of 8 November 1999, and thus gave rise to a pardonable confusion in the mind of the applicant justifying his failure to challenge that decision within the time-limit prescribed.
Därigenom skapades en förklarlig förvirring hos sökanden, vilket innebar att denne inte väckte talan mot det nämnda beslutet inom den föreskrivna tidsfristen.
Thus, although it was found that the delay in bringing the action against the Council decision had been brought about by the provision of information which later turned out to be partially inaccurate, the Court did not confirm, in that regard, that the Council had, as supposed, acted in bad faith, even though the applicant had argued in support of his appeal that the Council and the ECB had acted in collusion.
Det framgår således att den omständigheten att talan mot rådets beslut hade väckts för sent hade orsakats av att en uppgift hade lämnats, som i efterhand visade sig vara delvis oriktig. Domstolen konstaterade därigenom inte någon påstådd ond tro hos rådet, trots att sökanden i sitt överklagande hade fört en argumentation med innebörden att rådet och ECB hade handlat i samförstånd.
The fact that the Council’s reply was described as misleading does not necessarily mean that it purposely intended to mislead the applicant .
Det faktum att rådets svar kvalificerades som vilseledande betyder inte nödvändigtvis att beslutet föranleddes av en uppsåtlig vilja att vilseleda sökanden.
From this, the Court drew all the inferences material to the appeal before it, in finding that the delay in bringing the action had to be regarded as excusable, without in any way addressing the basis of the dispute, on which it was not in a position to give judgment (Pitsiorlas, cited in paragraph 38 above, paragraph 32).
Domstolen gav, inom ramen för det överklagande som den hade att pröva, verkan åt detta faktum genom att finna att det var fråga om ett ursäktligt misstag att talan hade väckts för sent. Domstolen berörde inte på något sätt den materiella tvisten, vilken den inte var behörig att pröva (domen i det ovan i punkt 38 nämnda Pitsiorlasmålet, punkt 32).
The fact that the concept of excusable error arises directly out of concern for respect of the principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations does not mean that the Court found, in Pitsiorlas, that those principles were infringed by the Council when adopting its decision.
Det faktum att begreppet ursäktligt misstag är direkt grundat på rättssäkerhetsprincipen och på principen om skydd för berättigade förväntningar betyder inte att domstolen, i domen i Pitsiorlasmålet, fann att rådet hade åsidosatt dessa principer när det antog beslutet.
Quite apart from the interpretation of the wording in Pitsiorlas, cited in paragraph 38 above, the reality of the facts before the Court of First Instance is that they support the conclusion that the Council did not engage in misleading conduct.
Slutsatsen att det inte har förelegat något bedrägligt handlande vinner, vid sidan av tolkningen av domskälen i den ovan i punkt 38 nämnda domen i Pitsiorlasmålet, ytterligare stöd i de faktiska omständigheterna.
It is apparent from the ECB’s pleadings that it is indeed the ECB which is physically in possession of the report of the Monetary Committee, held in the archives of the Committee of Governors.
Det framgår nämligen av ECB:s inlagor att det är ECB som är i omedelbar besittning av Monetära kommitténs rapport. Rapporten förvaras i arkivet för Centralbankschefernas kommitté.
Since the Council did not have the document at issue in its possession, it is conceivable and understandable that it could have overlooked its existence .
Eftersom rådet inte är i besittning av den aktuella handlingen är det tänkbart att rådet inte kände till att den existerade.
Accordingly, the plea alleging infringement — as a result of allegedly misleading conduct on the part of the Council — of the principles of sound administration and the protection of legitimate interests, of the duty to give reasons and of the right laid down in Decision 93/731 of access to documents must be rejected.
Förstainstansrätten konstaterar mot denna bakgrund att vad som har anförts om ett åsidosättande av principerna om god förvaltningssed och om skydd för berättigade förväntningar, av motiveringsskyldigheten och rätten till tillgång till handlingar enligt beslut 93/371, till följd av ett bedrägligt handlande från rådets sida, inte kan leda till att talan bifalls.
However, the rejection of that plea does not resolve all of the problems raised by the three pleas in law on the basis of which annulment is sought, alleging infringement of the principles, the duty and the decision referred to above.
Detta innebär emellertid inte att samtliga frågor i anledning av de tre grunder som sökanden har åberopat till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring är besvarade.
Infringement of the right laid down in Decision 93/731 of access to documents
Åsidosättande av rätten till tillgång till handlingar enligt beslut 93/731
It should be pointed out that the Council and the Commission approved, on 6 December 1993, a code of conduct seeking to lay down the principles governing access to the documents held by them.
Rådet och kommissionen antog den 6 december 1993 en uppförandekodex, vilken hade till syfte att fastställa principerna för tillgången till de handlingar som förvaras hos dessa institutioner.
The code of conduct states, in particular, the following principle:
I uppförandekodexen anges bland annat följande princip:
‘The public will have the widest possible access to documents held by the Commission and the Council.’
”Allmänheten skall ha största möjliga tillgång till de handlingar som förvaras av kommissionen och rådet.”
It also states:
I uppförandekodexen stadgas dessutom följande:
‘The Commission and the Council will severally take steps to implement these principles before 1 January 1994.’
”Kommissionen och rådet skall var för sig vidta nödvändiga åtgärder för att genomföra dessa principer före den 1 januari 1994.”
In order to put that commitment into effect, the Council adopted Decision 93/731 on 20 December 1993.
I syfte att genomföra den 20 december 1993.
Article 1 of Decision 93/731 provides as follows:
I artikel 1 i beslut 93/731 föreskrivs följande:
“Council document” means any written text, whatever its medium, containing existing data and held by the Council, subject to Article 2(2).’
Om inte annat följer av artikel 2.2 avses med rådets handlingar all skriven text med befintlig information, oavsett form av medium, som är i rådets besittning.”
Article 2(2) of Decision 93/731 provides:
I artikel 2.2 i beslut 93/731 stadgas följande:
‘Where the requested document was written by a natural or legal person, a Member State, another Community institution or body, or any other national or international body, the application must not be sent to the Council, but direct to the author.’
”Om den handling som efterfrågas har upprättats av en fysisk eller juridisk person, en medlemsstat, en annan gemenskapsinstitution eller ett annat gemenskapsorgan eller något annat nationellt eller internationellt organ, skall ansökningen inte göras till rådet utan direkt till den som har upprättat handlingen.”
It is apparent from the wording of Article 1 of Decision 93/731 that the Council may accede to a request for access only if the documents envisaged in that request exist (Case T-123/99 JT’s Corporation v Commission [2000] ECR II-3269, paragraph 58, and British American Tobacco (Investments) v Commission, cited in paragraph 109 above, paragraph 35), and only if they are held by the Council .
Det framgår av lydelsen i artikel 1 i beslut 93/731 att för att rådet skall kunna bifalla en ansökan om tillgång till handlingar krävs det inte endast att de handlingar som ansökan avser existerar (förstainstansrättens dom av den 12 oktober 2000 i mål T-123/99, JT’s Corporation mot kommissionen, REG 2000, s. II-3269, punkt 58, och domen i det ovan i punkt 109 nämnda målet British American Tobacco (Investments) mot kommissionen, punkt 35), utan det krävs även att handlingarna förvaras hos den institutionen.
As regards, first, the documents of the Monetary Committee, the existence of which was not mentioned in the Council decision of 30 July 1999, their material existence became apparent as of the ECB’s letter of 8 November 1999 and is not the subject of any discussion between the parties.
Beträffande handlingarna från Monetära kommittén konstaterar förstainstansrätten att dessa handlingar inte nämndes i rådets beslut av den 30 juli 1999, men att de nämndes i ECB:s skrivelse av den 8 november 1999. Det är ostridigt att dessa handlingar existerar.
The issue of who is in possession of the documents is, however, disputed by the parties and must be resolved in order to deal with the plea alleging infringement of the applicant’s right of access laid down in Decision 93/731.
Frågan huruvida dessa handlingar förvaras hos rådet är däremot inte ostridig. Denna fråga måste avgöras av förstainstansrätten vid dess prövning av det påstådda åsidosättandet av sökandens rätt till tillgång till handlingar enligt beslut 93/731.
The conclusion that there was no misleading conduct on the part of the Council is not such as to resolve the problems relating to that plea.
Det faktum att förstainstansrätten har funnit att det inte förelåg något bedrägligt handlande från rådets sida innebär inte att samtliga frågor, vilka har samband med rätten till tillgång till handlingar enligt beslut 93/731, är besvarade.
The fact that the Council’s silence in respect of the documents of the Monetary Committee must be interpreted as reflecting its ignorance of their existence does not necessarily mean that it did not hold those documents.
Det faktum att rådet inte nämnde handlingarna från Monetära kommittén skall tolkas som att rådet inte kände till att dessa handlingar existerade. Detta innebär inte med nödvändighet att rådet inte var i besittning av handlingarna.
It is conceivable that a less than thorough search by the Council services may have led to the Council to conclude, sincerely but wrongly, that the documents did not exist even though they were held in its archives .
Det är teoretiskt möjligt att rådets tjänsteavdelningar gjorde ofullständiga efterforskningar, vilka ledde till att rådet uppriktigt, men felaktigt, antog att de aktuella handlingarna inte existerade, trots att de förvarades i rådets arkiv.
Such a situation could amount to an infringement of Decision 93/731.
Detta skulle kunna utgöra ett åsidosättande av beslut 93/731.
As has already been stated, the Council maintains that it is not even in possession of the relevant documents of the Monetary Committee or the Committee of Governors.
Rådet har påstått att det inte förvarar de aktuella handlingarna från Monetära kommittén.
That assertion is supported by the ECB’s statements that the documents covered by the request for access, including the report of the Monetary Committee, are held in the archives of the Committee of Governors, governed by Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure.
Detta påstående styrks av vad ECB har anfört om att de handlingar som avsågs i ansökan, inbegripet Monetära kommitténs rapport, förvaras i arkivet för Centralbankschefernas kommitté. Artikel 23.3 i ECB:s arbetsordning är tillämplig på handlingar som förvaras i arkivet för Centralbankschefernas kommitté.
In response to those statements, the applicant states that ‘one of the two institutions, the Council or the ECB, or even both of them, continues to conceal the truth’.
Sökanden har genmält att ”rådet eller ECB alltjämt döljer sanningen”.
The applicant points out that the Council asserts that it applied the authorship rule but ‘that [the Council] avoided … stating who currently holds the report of the Monetary Committee’.
Sökanden har anfört att rådet har uppgett att upphovsmannaregeln har tillämpats, men att ”rådet undviker … att säga vem som för närvarande innehar Monetära kommitténs rapport”.
The applicant adds that, in declaring that all the documents of that committee are to be regarded as Council documents insofar as that committee effectively prepared that institution’s work, the Council ‘recognises that it holds the report of the Monetary Committee’.
Sökanden har tillagt att rådet har medgett att samtliga handlingar från Monetära kommittén är att anse som handlingar från rådet, eftersom Monetära kommittén har förberett rådets arbete. Rådet har därigenom ”medgett att det innehar Monetära kommitténs rapport”.
In order to resolve the present difficulty regarding proof of possession — or not — of the documents covered by the request for access, it is necessary to apply, by analogy, the caselaw on arguments challenging the very existence of the documents applied for .
Frågan är således huruvida det är styrkt att rådet innehade de handlingar som avsågs i ansökan. För att besvara denna fråga är det lämpligt att göra en analog tillämpning av praxis i fråga om överklaganden av beslut i vilka en gemenskapsinstitution har funnit att de handlingar som har begärts ut inte existerar.
In that regard, it is apparent from the caselaw that, in accordance with the presumption of legality attaching to Community acts, where the institution concerned asserts that a particular document to which access has been sought
Det framgår härvidlag av rättspraxis att det enligt den presumtion om lagenlighet som gäller för gemenskapsrättsakter antas att en handling, vilken har begärts ut, inte existerar när den berörda institutionen har påstått att det förhåller sig på detta sätt.
That, however, is a simple presumption that the applicant may rebut in any way by relevant and consistent evidence (JT’s Corporation v Commission, cited in paragraph 131 above, paragraph 58, and British American Tobacco (Investments) v Commission, cited in paragraph 109 above, paragraph 35).
Det är emellertid endast fråga om en presumtion som sökanden kan bryta genom att åberopa relevanta och samstämmiga uppgifter (den ovan i punkt 131 nämnda domen JT’s Corporation mot kommissionen, punkt 58, och den ovan i punkt 109 nämnda domen British American Tobacco (Investments) mot kommissionen, punkt 35).
The Council decision does not contain an express assertion that the Council was not in possession of documents of the Monetary Committee, the explanation for which lies in the particular nature of the present case and, specifically, in the fact that the Council identified only one document as corresponding to the request for access and thus reasoned its reply in respect of that document.
Det anges inte uttryckligen i beslutet att rådet inte innehar handlingarna från Monetära kommittén. Detta förklaras av de särskilda omständigheterna i det föreliggande fallet, nämligen att rådet hade funnit att ansökan endast avsåg en handling och att beslutets motivering utformades med hänsyn till den handlingen.
The fact none the less remains that the Council decision is tacitly predicated on the assertion that there was no other document corresponding to the request for access and thus conveys — by implication, but unavoidably — the objective information that the Council was not in possession of such a document.
Rådets beslut innehåller emellertid ett underförstått konstaterande att det inte fanns någon annan handling som ansökan om tillgång till handlingar kunde avse. I beslutet anges därför underförstått det objektiva och nödvändiga konstaterandet att rådet inte innehade någon sådan handling.
In the present case, it must be found that the applicant has not provided, in his written pleadings, relevant and consistent evidence capable of establishing that the Council was in possession of documents of the Monetary Committee.
Förstainstansrätten konstaterar emellertid att sökanden i sina inlagor inte har åberopat några relevanta och samstämmiga uppgifter som visar att rådet innehade Monetära kommitténs handlingar.
It should be pointed out in that regard that:
Förstainstansrätten finner i detta sammanhang anledning att påpeka följande:
— the bald assertion that the Council concealed the truth clearly has no probative value;
— Det är uppenbart att endast ett kategoriskt påstående att rådet har undanhållit sanningen saknar bevisvärde.
— the allegation that the Council states that it applied the authorship rule but ‘that [the Council] avoided … stating who currently holds the report of the Monetary Committee’ is irrelevant, given that, in addition, the Council claims to have applied the authorship rule in respect of the report of the Committee of Governors;
— Påståendet att rådet har uppgett att upphovsmannaregeln har tillämpats, men att ”rådet undviker … att säga vem som för närvarande innehar Monetära kommitténs rapport”, saknar relevans. Rådet har nämligen dessutom påstått att det tillämpade upphovsmannaregeln på rapporten från Centralbankschefernas kommitté.