natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Even though the Netherlands Government requested the Commission — in section 5 of the letter of 17 January 2003, headed ‘Conclusions’ — to take a decision, within a short period, on the discretion it had to maintain its national legislation, the fact remains that it also asked the Commission to take a favourable decision on the request that it had submitted under Article 95(4) EC.
Även om det var riktigt att den nederländska regeringen i avdelning 5, kallad ”Slutsats”, i skrivelsen av den 17 januari 2003 begärde att kommissionen skyndsamt skulle fatta beslut om Konungariket Nederländernas utrymme för skönsmässig bedömning avseende möjligheten att behålla sin nationella lagstiftning, är det inte desto mindre så att Konungariket Nederländerna även skulle ha begärt att ett positivt beslut skulle fattas avseende ansökan som det gett in i enlighet med artikel 95.4 EG.
Accordingly, the Commission considers that, having regard to the wording and the presentation of the letter of 17 January 2003, it was logical for it to conclude — irrespective of the Kingdom of the Netherlands’ views on the extent of harmonisation carried out by the SCCPs Directive — that it had made a notification for the purposes of Article 95(4) EC.
Kommissionen anser därför att det med beaktande av formuleringen och upplägget i skrivelsen av den 17 januari 2003 var logiskt att den drog slutsatsen att Konungariket Nederländerna hade ingett en anmälan i enlighet med artikel 95.4 EG oberoende av Konungariket Nederländernas åsikt avseende räckvidden av harmoniseringen som föreskrivs i SCCP-direktivet.
In the third place, the Commission submits that it implicitly replied in its Decision 2003/549 to the request concerning the scope of the SCCPs Directive, by checking the admissibility of the notification, as is customary.
För det tredje anser sig kommissionen underförstått ha besvarat frågan avseende SCCP-direktivets räckvidd i sitt beslut 2003/549, genom att på vanligt vis undersöka om anmälan kunde tas upp till prövning.
The Commission’s views on this issue were clearly set out in recitals 32 to 39 in the preamble to the Decision, and it concluded that the request submitted by the Kingdom of the Netherlands had to be considered admissible.
Kommissionens uppfattning i detta avseende påstås tydligt ha förklarats i skälen 32–39 till det nämnda beslutet, och kommissionen påstår sig ha dragit slutsatsen att Konungariket Nederländernas anmälan kunde tas upp till prövning.
In particular, the Commission stated in recital 34 in the
Den påstår sig särskilt ha uppgivit, i punkt 34 i beslut
2007 — CASE T-234/04 preamble to Decision 2003/549 that the SCCPs Directive had to be interpreted as having introduced harmonisation of all the current uses of SCCPs and that it thus prevented Member States from introducing or maintaining national restrictions on the use of SCCPs going further than those laid down in that Directive .
2003/549, att SCCP-direktivet måste tolkas såsom att en harmonisering införs av alla de nuvarande användningsområden för SCCP och att medlemsstaterna därmed inte får lov att införa eller behålla begränsningar av användningen av SCCP som sträcker sig längre än direktivets bestämmelser.
Contrary to the claims made by the Kingdom of the Netherlands in its application, Decision 2003/549 does not simply extend the period provided for in Article 95(6) EC, which is confirmed by the fact that, in the contested decision, the Commission no longer addresses the issue of the extent of harmonisation carried out by the SCCPs Directive .
I motsats till den ståndpunkt som Konungariket Nederländerna har framhållit i sin ansökan, begränsar sig beslut 2003/549 följaktligen inte till enbart en förlängning av den frist som avses i artikel 95.6 EG, vilket bekräftas av omständigheten att kommissionen inte omprövar räckvidden av den harmonisering som föreskrivs i SCCP-direktivet i det angripna beslutet.
As regards that question, the contested decision is thus only confirmatory and does not have any independent legal effects capable, as such, of being the subject of an action for annulment for the purposes of Article 230 EC.
Avseende denna fråga är det angripna beslutet följaktligen endast av bekräftande natur och medför inte på något sätt självständiga rättsverkningar som, som sådana, kan bli föremål för en ogiltighetstalan i enlighet med artikel 230 EG.
If the Kingdom of the Netherlands did not agree with the Commission’s analysis in respect of the assessment of the admissibility of its notification of 17 January 2003, it ought to have contested Decision 2003/549.
Om Konungariket Nederländerna inte hade delat kommissionens analys avseende bedömningen huruvida dess anmälan av den 17 januari 2003 kunde tas upp till prövning, borde Konungariket Nederländerna ha överklagat beslut 2003/549.
Having failed to do so within the period prescribed by Article 230 EC, it cannot now contest the position on admissibility taken by the Commission in that decision by availing itself of the possibility to bring an action against a later Commission decision.
Eftersom Konungariket Nederländerna inte har gjort detta inom den tidsfrist som fastställts i artikel 230 EG, kan det inte angripa den ståndpunkt som kommissionen framställde i det nämnda beslutet om upptagande till prövning nu, genom att använda de möjligheter till överprövning som finns avseende ett senare kommissionsbeslut.
That would amount to an unjustified extension of the time-limit prescribed by Article 230 EC.
Detta skulle leda till en oberättigad förlängning av den tidsfrist som har fastställts i artikel 230 EG.
The Kingdom of the Netherlands submits in the first place that the contested decision represents far more than a mere confirmation of Decision 2003/549, which concerned only the extension of the time-limit.
Konungariket Nederländerna framhåller för det första att det angripna beslutet är mer än en enkel bekräftelse av beslut 2003/549, vilket endast avser en förlängning av tidsfristen.
The Commission’s position, according to which approval under Article 95(6) EC is required, would entail, first, that national measures could be maintained only for a limited period and, second, that the scope of the prohibition of SCCPs as provided for under Netherlands legislation would be more limited than intended . It is therefore the contested
Kommissionens ståndpunkt, att godkännande enligt artikel 95.6 EG behövs, skulle få till följd dels att nationella åtgärder endast skulle kunna behållas under en begränsad tid, dels att förbudet mot SCCP såsom det föreskrivs i den nederländska lagstiftningen skulle få en mer begränsad räckvidd än den som avses häri.
NETHERLANDS v COMMISSION decision which brought about a distinct change in the legal position of the Netherlands, in that it limited its freedom to maintain its national provisions, both in terms of scope and duration .
Det skulle då följaktligen vara det angripna beslutet som ledde till att medlemsstatens rättsliga läge markant förändrades, eftersom dess utrymme för att behålla sina nationella bestämmelser begränsades, vad gäller räckvidd och tid, i och med detta beslut.
In the second place, the Netherlands Government recalls that it always stated in its contacts with the Commission that it considered that uses of SCCPs to which no reference is made in the SCCPs Directive did not fall within the scope of that directive and that, for that reason, it could maintain them in its national legislation without having to resort to Article 95(4) EC.
För det andra har Konungariket Nederländerna erinrat om att det, i sina kontakter med kommissionen, alltid har uppgett att användningen av de SCCP som inte omnämns i SCCP-direktivet inte omfattas av detta direktivs tillämpningsområde och att Konungariket Nederländerna därför kunde behålla sin nationella lagstiftning utan att behöva tillämpa artikel 95.4 EG.
Therefore, the Netherlands Government submits that it primarily asked the Commission to take a decision on whether a notification under Article 95(4) EC was required, which can be inferred from the fact that, in the letter of 17 January 2003, the Netherlands Government first explained why a notification under Article 95(4) EC was not required in the present case, at the same time expressing hope that the Commission would take a decision, within a short period, on the discretion it had to maintain its national legislation and, further, requested the Commission to adopt a position on the need for such a notification, which was made only ‘so far as relevant and required by law’.
Konungariket Nederländerna har följaktligen gjort gällande att det verkliga föremålet för ansökan var att be kommissionen att uttala sig om behovet av en anmälan i enlighet med artikel 95.4 EG, vilket följer av att Konungariket Nederländerna i sin skrivelse av den 17 januari 2003 inledningsvis förklarade skälen för varför en anmälan i enlighet med artikel 95.4 EG i förevarande fall inte var nödvändig och uttryckte sin förhoppning att kommissionen skyndsamt skulle besluta om det utrymme som Konungariket Nederländerna hade att behålla sin nationella lagstiftning och sedan ombad kommissionen att ta ställning till behovet av en sådan anmälan som endast hade gjorts ”för kännedom och om det rättsligt finns behov därav”.
It was therefore only in the alternative — that is ‘in the event that the Commission consider[ed] that uses prohibited by PARCOM Decision 95/1 which [were] not equally prohibited by the Directive of 25 June 2002 [fell] within the scope of that Directive’ — that it requested the Commission to approve the maintenance of the national measures in question.
Det var följaktligen först i andra hand, nämligen ”för det fall kommissionen [skulle anse] att användningsområdena som är förbjudna enligt Parcombeslut 95/1 och som inte även [var] förbjudna enligt direktivet av den 25 juni 2002 [skulle] omfattas av detta direktivs tillämpningsområde” som Konungariket Nederländerna begärde att kommissionen skulle godkänna att de berörda nationella bestämmelserna fick behållas.
In the third place, while acknowledging that the admissibility of the notification was assessed in recitals 32 to 39 in the preamble to Decision 2003/549, the Netherlands Government stresses that the operative part of the decision concerns only the extension of the period referred to in Article 95(6) EC, so that an action against that decision would not have been admissible.
För det tredje har den nederländska regeringen framhållit, samtidigt som den erkänt att frågan om anmälans upptagande till prövning bedömdes i punkterna 32–39 i beslut 2003/549, att den bindande delen av beslutet endast avser förlängningen av den frist som omnämns i artikel 95.6 EG, varför det inte hade varit möjligt att väcka talan mot detta beslut.
Positions expressed in the statement of reasons on which a measure is based are not the proper subject of actions for annulment unless they constitute the essential basis for the operative part of that measure (Order in Case C-164/02 Netherlands v Commission [2004] ECR I-1177, paragraph 21), which is not the case here.
Bedömningarna i skälen till ett beslut kan inte bli föremål för en talan om ogiltigförklaring såvida de inte utgör ett nödvändigt stöd för den bindande delen av beslutet (domstolens beslut av den 28 januari 2004 i mål C-164/02, Nederländerna mot kommissionen, REG 2004, s. I-1177, punkt 21), vilket inte är fallet i förevarande mål.
In the fourth place, there is no doubt that, in relation to the contested decision, Decision 2003/549 is a provisional decision.
För det fjärde råder det inget tvivel om att beslut 2003/549 är ett mellanliggande beslut i förhållande till det angripna beslutet.
In addition, the Kingdom of the Netherlands submits that — assuming that Decision 2003/549 was a measure against which actions may be brought — the fact that it was not challenged cannot constitute an impediment to the admissibility of the action brought against the contested decision.
Konungariket Nederländerna har vidare gjort gällande att även om det antas att talan skulle ha kunnat väckas mot beslut 2003/549, utgör omständigheten att talan inte har väckts mot det beslutet inte hinder för att den talan som har väckts mot det angripna beslutet skall kunnas tas upp till sakprövning.
According to consistent case-law, a measure producing binding legal effects capable of affecting the interests of the applicant is an act or decision which may be the subject of an action for annulment under Article 230 EC (Case 60/81 IBM v Commission [1981] ECR 2639, paragraph 9, and Case C-147/96 Netherlands v
I enlighet med fast rättspraxis är det endast sådana åtgärder som har tvingande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen, som utgör rättsakter och beslut som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring i den mening som avses i artikel 230 EG (domstolens dom av den 11 november 1981 i mål 60/81, IBM mot kommissionen, REG 1981, s.
Commission [2000] ECR I-4723, paragraph 25; Order in Netherlands v Commission, cited in paragraph 44 above, paragraph 18; Order of 30March 2006 in Case T-2/04 Korkmaz and Others v Commission, not published in the ECR, paragraph 33).
NEDERLÄNDERNA MOT KOMMISSIONEN i punkt 44 nämnda målet Nederländerna mot kommissionen, punkt 18, och förstainstansrättens beslut av den 30 mars 2006 i mål T-2/04, Korkmaz m.fl. mot kommissionen, ej publicerat i rättsfallssamlingen, punkt 33).
Moreover, it is not disputed that a mere written expression of opinion by an institution cannot constitute a decision of such a nature as to form the basis of an action for annulment since it is neither capable of producing nor intended to produce any legal effects (Case C-308/95 Netherlands v Commission [1999] ECR I-6513, paragraph 27).
Det är dessutom utrett att en gemenskapsinstitutions skriftliga meningsyttring inte kan utgöra ett beslut som är av den karaktären att det kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring, eftersom det inte är ägnat att medföra några rättsverkningar och inte heller är avsett att medföra sådana verkningar (domstolens dom av den 5 oktober 1999 i mål C-308/95, kommissionen mot Nederländerna,REG 1999, s. I-6513, punkt 27).
In the present case, by letter of 17 January 2003, the Netherlands Government submitted two requests to the Commission .
I förevarande fall skickade den nederländska regeringen i skrivelse av den 17 januari 2003 två förfrågningar till kommissionen.
First, it requested the Commission to adopt a position on the question of the scope of the SCCPs Directive, by putting forward the view that uses prohibited by PARCOM Decision 95/1 that were not expressly prohibited by the SCCPs Directive were not within the field of harmonisation under the Directive, so that they could be authorised or prohibited by national legislation without a Commission decision being required for that purpose.
Den ombad dels kommissionen att fatta beslut i frågan om räckvidden av SCCP-direktivets tillämpningsområde och framhöll ståndpunkten att användande som förbjuds enligt Parcombeslut 95/1 men inte uttryckligen enligt SCCP-direktivet inte omfattas av direktivets harmoniseringsområde och på så sätt kan tillåtas eller förbjudas i nationell lagstiftning utan att ett kommissionsbeslut behövs i detta avseende.
Second, it requested that — should the Commission find that the notified national provisions fell within the scope of the SCCPs Directive — the Commission take a view on their maintenance in accordance with the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC.
Den bad dels kommissionen, i det fall denna skulle anse att de anmälda nationella bestämmelserna ingick i SCCP-direkti-vets tillämpningsområde, att besluta om bestämmelserna kunde behållas i enlighet med förfarandet som föreskrivs i artikel 95.4 EG och 95.6 EG.
The Kingdom of the Netherlands used the same letter to ask the Commission to decide on the need for approval under Article 95(6) EC, which it disputes, and formally to request such approval because — as explained by
Att Konungariket Nederländerna i samma skrivelse ombad kommissionen att besluta om behovet av godkännande enligt artikel 95.6 EG, vilket Konungariket Nederländerna ifrågasätter, och att formellt ansöka om ett sådant godkännande beror, som den nederländska
It is apparent from the letters sent to the Commission and the Council on 25 June 2001 that the Netherlands Government had expressed concerns during the procedure for adopting the SCCPs Directive that the draft directive did not provide the same level of protection as that provided for in PARCOM Decision 95/1, and that it had questioned the appropriateness of adopting a Community harmonisation measure which would prevent it, as a party to the OSPAR Convention, from complying with its international obligations.
Det skall tilläggas att den nederländska regeringen, såsom följer av skrivelser av den 25 juni 2001 till kommissionen och rådet, under SCCP-direktivets antagningsförfarande uttryckte sin oro över omständigheten att direktivförslaget befann sig under den skyddsnivå som föreskrevs i Parcombeslut 95/1 och väckte frågan om det var lämpligt att anta en harmoniserande gemenskapsåtgärd som skulle förhindra att landet, i egenskap av medlem i Ospar-konventionen, uppfyllde sina internationella åtaganden.
That position was confirmed at the time of adoption of the SCCPs Directive, with the Netherlands delegation voting against that directive and stating in a voting declaration made on 24 April 2002 that the implementation of a directive on SCCPs would make it impossible for the Kingdom of the Netherlands to discharge its international obligations under the Paris Convention and PARCOM Decision 95/1.
Denna ståndpunkt bekräftades när SCCP-direktivet antogs och den nederländska delegationen röstade emot direktivet. I en röstförklaring av den 24 april 2002 motiverades detta med att genomförandet av direktivet om SCCP skulle göra det omöjligt för Nederländerna att fullgöra sina internationella skyldigheter enligt Pariskonventionen och Parcombeslut 95/1.
The question of how those obligations are to be fulfilled was raised once more in Section 5(6) of the letter of 17 January 2003.
Frågan om fullgörande av dess skyldigheter erinrades även om i punkt 6 i avdelning 5 i skrivelsen av den 17 januari 2003.
By requesting that the contested decision be annulled only insofar as the Commission took the view that the maintenance of the national provisions at issue required its approval under Article 95(6) EC, the Kingdom of the Netherlands seeks to contest the position adopted by the Commission in relation to the first request set out in the letter of 17 January 2003, namely the request concerning the extent of harmonisation under the SCCPs Directive .
Konungariket Nederländerna har endast yrkat att det angripna beslutet skall ogiltigförklaras i den del kommissionen slog fast att de ifrågavarande nationella bestämmelserna måste godkännas av kommissionen enligt artikel 95.6 EG. Talan riktar sig därför mot kommissionens beslut avseende dess första anmälan, såsom den formulerades i skrivelse av den 17 januari 2003, nämligen anmälan avseende räckvidden av den harmonisering som föreskrivs i SCCP-direktivet.
In other words, the Commission’s assessment of the merits of the grounds put forward by the Kingdom of the Netherlands for maintaining notified national provisions in force is not part of the subjectmatter of the proceedings, which concern only the interpretation by the Commission of the extent of harmonisation under the SCCPs Directive .
Kommissionens bedömning av huruvida Konungariket Nederländernas skäl för att behålla de anmälda nationella bestämmelserna är välgrundade är inte föremål för talan. Talan gäller endast kommissionens tolkning av räckvidden av den harmonisering som föreskrivs i SCCP-direktivet.
It must therefore be determined whether the position which the Commission adopted and which the Kingdom of the Netherlands contests — insofar as it implied that authorisation for the purposes of Article 95(6) EC was required to maintain in force the notified national provisions — constitutes a challengeable act.
Det skall således fastställas huruvida kommissionens beslut som Konungariket Nederländerna har ifrågasatt, i det avseende det innebär att ett godkännande enligt artikel 95.6 EG behövdes för att de anmälda nationella åtgärderna skulle få behållas, utgör en rättsakt mot vilken talan kan väckas.
In the first place, the terms of and the rationale for the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC should be recalled.
Det skall för det första erinras om ordalydelsen och syftet med det förfarande som föreskrivs i artikel 95.4 EG och 95.6 EG.
First, Article 95(4) EC provides that if, after the adoption of a Community harmonisation measure, a Member State deems it necessary to maintain national provisions on grounds of major needs referred to in Article 30 EC, or relating to the protection of the environment or the working environment, it is to notify the Commission of these provisions as well as the grounds for maintaining them.
För det första föreskrivs i artikel 95.4 EG att om en medlemsstat efter att det har beslutats om en harmoniseringsåtgärd anser det nödvändigt att behålla nationella bestämmelser som grundar sig på väsentliga behov enligt artikel 30 eller som avser miljö- eller arbetsmiljöskydd, skall den till kommissionen anmäla dessa bestämmelser samt skälen för att behålla dem.
It is therefore apparent from the wording of that provision that it is the Member State which has to decide to make a notification and thereby to start the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC, which presupposes that the Member State establishes beforehand whether the national provisions in issue have to be authorised by the Commission in order to be maintained in force.
Det följer således av denna bestämmelses ordalydelse att det ankommer på medlemsstaten att besluta om att göra en anmälan och på detta sätt inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 95.4 EG och 95.6 EG, vilket förutsätter att den i förväg bestämmer om det behövs ett godkännande från kommissionen för att den skall kunna behålla de nationella bestämmelserna i fråga.
In addition, the grounds referred to in Article 95(4) EC which the Member State is required to provide in support of its request confirm that this procedure is intended to give the Member State concerned the opportunity to obtain authorisation to maintain national provisions that are incompatible with the harmonisation measure.
Omständigheten att detta förfarande har till syfte att det skall godkännas att den berörda medlemsstaten behåller sina nationella bestämmelser som strider mot harmoniseringsåtgärden bekräftas för övrigt av de skäl som anges i artikel 95.4 EG, den rättsliga grund som denna medlemsstat skall stödja sin ansökan på.
Second, that interpretation is supported by the case-law, the Court of Justice having already held that the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC is initiated not by a Community institution but by a Member State, with the decision of the Community institution being adopted merely in response to that initiative.
För det andra bekräftas denna tolkning av rättspraxis. Domstolen har redan fastslagit att förfarandet som föreskrivs i artikel 95.4 EG och 95.6 EG inte inleds av en gemenskapsinstitution utan av en medlemsstat, och gemenskapsinstitutionens beslut har endast tillkommit som ett svar på detta initiativ.
The Court of Justice has moreover explained that following notification by a Member State of derogating national provisions to the Commission, the procedure continues with a phase during which the Commission carries out an assessment of the facts in the file to determine whether the requisite conditions are fulfilled, and ends with the final decision approving or prohibiting those national provisions.
Domstolen har för övrigt framhållit att det, efter det att medlemsstaten anmäler de nationella bestämmelserna för vilka undantag söks till kommissionen, följer ett skede då kommissionen skall bedöma omständigheterna i ärendet i syfte att kontrollera om villkoren är uppfyllda. Förfarandet avslutas sedan genom att kommissionen antar ett slutligt beslut i vilket de nationella bestämmelserna antingen godkänns eller förbjuds.