natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Treatment services are, therefore, likely to be faced with offering care to three populations, which can be characterised in simple terms as: first, socially more integrated cocaine users who may also have a history of regular ‘recreational’ polydrug use including alcohol; secondly, cocaine users who may also have opioid problems; and thirdly, highly marginalised and problematic crack cocaine users.
Behandlingsvården kommer därför sannolikt att ställas inför uppgiften att erbjuda vård till tre grupper som enkelt uttryckt kan beskrivas på följande sätt: dels socialt mer integrerade kokainmissbrukare som även kan ha ägnat sig åt regelbundet blandmissbruk av bl.a. alkohol i nöjessyfte, dels kokainmissbrukare som även kan ha opiatproblem, dels i hög grad marginaliserade personer med ett problematiskt missbruk av crack-kokain.
Recreational cocaine users are at risk not only of developing a dependent drug habit, but also through the interaction of cocaine use with other drugs or with coexisting cardiovascular problems.
Personer som använder kokain i nöjessyfte riskerar inte bara att bli beroende av drogen utan löper också risk att drabbas av problem som beror på att kokainet samspelar med andra droger eller med befintliga hjärt-kärlproblem.
Most European countries report that cocaine users can access information about cocaine and the risks of cocaine use through various information sources such as websites, helplines and through other media.
De flesta europeiska länderna uppger att personer som använder kokain kan få information om drogen och riskerna med att använda den från olika källor, bl.a. webbplatser, hjälptelefonlinjer och andra medier.
It is interesting to note that the European Foundation of Drug Helplines reports an increase in the number of calls related to cocaine during 2005 and 2006 (114).
Det är intressant att notera att den europeiska stiftelsen för hjälptelefonlinjer på narkotikaområdet (FESAT) redovisar en ökning av antalet samtal om kokain under 2005 och 2006 (114).
The needs of these three groups are likely to be different and require different approaches from service providers.
Behoven hos dessa tre grupper lär vara olika och kräva att vårdgivarna arbetar på olika sätt.
Most reported cocaine treatment in Europe takes place in outpatient settings, which in many cases will be orientated to the needs of opioid users.
Det mesta av den rapporterade kokainbehandlingen i Europa sker inom öppenvården, som i många fall lär vara inriktad mot behoven hos opiatmissbrukare.
It is questionable how attractive such services are to relatively well-integrated cocaine users who have developed problems through their recreational use of the drug.
Det kan ifrågasättas hur attraktiv sådan vård är för relativt välintegrerade kokainmissbrukare som har utvecklat problem genom sin användning av kokain i nöjessyfte.
And it is likely that a proportion of this group will seek help either through generic healthcare providers, such as general practitioners or counsellors or, if they are able, through private specialised clinics.
Dessutom är det sannolikt att en del personer i den här gruppen kommer att söka hjälp antingen via allmänna vårdinrättningar som allmänläkare eller kuratorer och liknande eller – om de kan – via privata specialistkliniker.
In contrast to opioid treatment, pharmacological options for cocaine treatment are limited, although prescribing can be helpful in providing relief for related symptoms.
Användningen av kokain kan också vara knuten till sexuella högriskaktiviteter eller till verksamhet i sexindustrin.
At present no pharmacological agent is available to help users to achieve or manage cocaine abstinence — though there may be some future options in this direction.
I nuläget finns det inget läkemedel som kan hjälpa missbrukare att sluta använda kokain eller låta bli att börja på nytt – även om det kan tänkas komma fram några sådana alternativ i framtiden.
The emphasis in Europe is put on the provision of psychosocial interventions, which are mostly based on cognitive behavioural approaches.
Fokus i Europa läggs på att göra psykosociala insatser, som huvudsakligen bygger på kognitiva och beteenderelaterade arbetsmetoder.
An in-depth detailed review of options for cocaine treatment can be found in the 2007 selected issue on cocaine and in an EMCDDA technical review (EMCDDA, 2007b).
En ingående och utförlig genomgång av alternativen för kokainbehandling finns i temakapitlet om kokain i årsrapporten för 2007 och i en litteraturgenomgång som ECNN har gjort (ECNN, 2007b).
Although small in number, crack cocaine users are likely to be at particularly high risk of experiencing problems and may be difficult to engage in treatment and other services.
De som använder crack-kokain är visserligen få, men de löper sannolikt en särskilt hög risk att drabbas av problem, och det kan vara svårt att få dem att acceptera behandling och andra insatser.
In some cities where significant crack cocaine problems exist, harm-reduction programmes have attempted to intervene by providing outreach, crisis intervention, assistance for acute medical problems as well as referral to structured services.
I några städer med betydande crackproblem har man i program för att minska skadeverkningarna försökt ingripa genom att erbjuda uppsökande verksamhet, insatser i krislägen, hjälp vid akuta medicinska problem och remittering till strukturerad vård.
For example, in Vienna, rooms are available through outpatient services to provide a safe space for cocaine and crack users who are often suffering from anxiety, and basic healthcare and referral to other services are offered.
I Wien tillhandahåller exempelvis öppenvården rum där kokain- och crackmissbrukare som ofta lider av ångest kan känna sig trygga, och man erbjuder också grundläggande sjukvård och remittering till annan vård.
In those countries that provide consumption rooms for injecting drug users, this kind of provision has sometimes been extended to crack cocaine users, for example, in Germany, special facilities are provided for crack smokers in both Frankfurt and Hamburg.
I de länder som erbjuder konsumtionsrum för injektionsmissbrukare har man ibland utökat denna tjänst till att även omfatta crackmissbrukare; i Tyskland finns det exempelvis särskilda lokaler för crackrökare i både Frankfurt och Hamburg.
The low prevalence and highly geographically restricted nature of crack cocaine problems in Europe means that experience of responding to the needs this group of drug users is far more limited.
Att problemen med crack-kokain har så låg prevalens och är så geografiskt begränsade i Europa innebär att erfarenheterna av att tillgodose behoven hos denna grupp av narkotikamissbrukare är avsevärt mindre.
There is a large amount of literature based on the US experience of crack cocaine problems, but the extent to which this can be directly applied to the European context remains unclear.
Det finns en omfattande vetenskaplig litteratur som bygger på de amerikanska erfarenheterna av problemen med crack-kokain, men det är fortfarande oklart i vilken mån dessa erfarenheter kan överföras direkt till europeiska förhållanden.
The United Kingdom, which compared to other European countries reports a relatively high level of problematic crack use, has produced guidelines for professionals suggesting that crack treatment should be provided in the context of a structured programme
I Storbritannien, som jämfört med andra europeiska länder redovisar ett relativt omfattande problematiskt crackmissbruk, har man utarbetat riktlinjer för behandlingspersonal där det rekommenderas att crackbehandling bör ges inom ramen för strukturerade program för missbruksbehandling som innefattar avhållsamhet och åtgärder för att minimera
Harm-reduction approaches to cocaine injectors are, in general, no different to those provided to other injectors (see Chapter 8), although some studies have suggested that stimulant users will inject more and, therefore, be potentially at greater risk.
De metoder som används för att minska skadeverkningarna bland injektionsmissbrukare av kokain skiljer sig i allmänhet inte från de metoder som används när det gäller andra injektionsmissbrukare (se kapitel 8), även om det finns några undersökningar som tyder på att missbrukare av stimulantia injicerar oftare och därför kan löpa större risk.
In addition, there are specific risks related to the injection of crack cocaine if it has been incorrectly prepared.
Det finns också särskilda risker med att injicera crack-kokain om det har beretts på ett felaktigt sätt.
) See Table TDI-17 (part ii) and (part vi) and Table TDI-110 in the 2007 statistical bulletin.) http://www.fesat.org/
) Se tabell TDI-17 (del ii) och (del vi) samt tabell TDI-110 i statistikbulletinen 2007. ) Se Internet (http://www.fesat.org/).
Cocaine and crack cocaine: a growing public health issue — EMCDDA 2007 selected issue given to the health consequences of cocaine, which are often not well recognised in existing reporting systems.
Kokain och crack-kokain: ett växande folkhälsoproblem– ECNN:s årsrapport 2007, temakapitel diskuteras. Särskild uppmärksamhet ägnas åt kokainets hälsoeffekter, som ofta inte täcks in på ett bra sätt av de befintliga rapporteringssystemen.
The selected issue looks in detail at the challenges to providing effective treatment for cocaine and crack cocaine dependence, which has proved to be particularly difficult, not least because of the very varied types of cocaine users and their differing needs.
Temakapitlet behandlar utförligt de problem som finns när det gäller att tillhandahålla effektiv behandling för beroende av kokain och crack-kokain, något som har visat sig vara särskilt svårt inte minst på grund av att det finns så olikartade kategorier av kokainmissbrukare med olika behov.
In recent years, there have been signs that cocaine use is a growing problem in Europe.
På senare år har det framkommit tecken på att användningen av kokain är ett växande problem i Europa.
This selected issue shows that, in some European countries, there has been a marked increase in the use of cocaine, in treatment demands for cocaine and in seizures of the drug.
Detta temakapitel visar att det i vissa europeiska länder har skett en markant ökning av kokainanvändningen, av efterfrågan på behandling för kokainmissbruk och av kokainbeslagen.
Chapter 6Opioid use and drug injection
Kapitel 6Opiatmissbruk och injektionsmissbruk
Heroin supply and availability (115
Tillgången på och tillgängligheten för heroin (115
In Europe, historically, two forms of imported heroin have been used: the commonly available brown heroin (its chemical base form) mainly from Afghanistan, and the less common and more expensive white heroin (a salt form) which typically originates from south-east Asia — although this form of the drug is now becoming increasingly rare.
I Europa har importerat heroin historiskt sett uppträtt i två former: det vanligt förekommande bruna heroinet (den kemiska basformen), som främst kommer från Afghanistan, och det ovanligare och dyrare vita heroinet (en saltform), som brukar ha sitt ursprung i sydöstra Asien. Det vita heroinet förekommer dock nu allt mer sällan.
A small amount of opioid drugs are also produced within Europe, but manufacture is mainly confined in 2005 to small-scale production of home-made poppy products (e.g. poppy straw, poppy concentrate from crushed poppy stalks or heads) in a number of eastern European countries (Latvia, Lithuania, Poland).
Det framställs också en mindre mängd opiatdroger i Europa, men år 2005 inskränkte sig detta i huvudsak till småskalig produktion av hemmagjorda vallmoprodukter (t.ex. ”poppy straw”, ett vallmokoncentrat som framställs av krossade stjälkar eller frukter av vallmo) i ett antal östeuropeiska länder (Lettland, Litauen och Polen).
Production and trafficking the mid-1990s, heroin has been increasingly (but to a lesser extent than through the Balkan route) smuggled to Europe through the ‘silk route’ via central Asian Republics, the Caspian Sea and the Russian Federation, Belarus or Ukraine, to Estonia, Latvia, some of the Nordic countries, Germany and Bulgaria.
Produktion och handel centrum för sekundärdistribution till andra västeuropeiska länder. Sedan mitten av 1990-talet har allt mer heroin (men mindre än via Balkanrutten) smugglats till Europa längs ”silkesvägen” via de centralasiatiska republikerna, Kaspiska havet och Ryssland, Vitryssland eller Ukraina till Estland, Lettland, vissa av de nordiska länderna, Tyskland och Bulgarien.
Although these routes are the most important, countries in the Arabian peninsula (Oman, United Arab Emirates) have become transit sites for heroin consignments from south-west and south-east Asia (INCB, 2006), with some of it being then smuggled through eastern Africa (Ethiopia, Kenya, Mauritius), and sometimes through western Africa as well (Nigeria), to be shipped to illicit markets in Europe and to a lesser extent North America (INCB, 2007a).
Även om dessa rutter är de viktigaste har också en del länder på Arabiska halvön (Oman och Förenade Arabemiraten) blivit transitländer för heroinleveranser från sydvästra och sydöstra Asien (INCB, 2006), och en del av heroinet smugglas sedan vidare genom östra Afrika (Etiopien, Kenya och Mauritius), och ibland även genom västra Afrika (Nigeria), för att därefter transporteras till de illegala marknaderna i Europa och, i mindre utsträckning, Nordamerika (INCB, 2007a).
There are also reports of heroin from south-west Asia being smuggled to Europe via countries in south and east Asia (India, Bangladesh, Sri Lanka, China).
Det finns också rapporter om att heroin från sydvästra Asien smugglas till Europa via länder i södra och östra Asien (Indien, Bangladesh, Sri Lanka och Kina).
In 2005, 342 tonnes of opium, 32 tonnes of morphine and 58 tonnes of heroin were seized worldwide.
År 2005 beslagtogs 342 ton opium, 32 ton morfin och 58 ton heroin i världen som helhet.
Asia (China, Afghanistan, Iran, Pakistan) continued to account for the greatest quantities of heroin (54 %) seized worldwide, followed by Europe (38 %) (UNODC, 2007).
Asien (Kina, Afghanistan, Iran och Pakistan) stod även detta år för de största beslagtagna heroinmängderna på global nivå (54 %), med Europa på andra plats (38 %) (UNODC, 2007).
Heroin consumed in Europe is predominantly manufactured in Afghanistan, which remains the world leader in illicit opium supply, followed by Myanmar.
Största delen av det heroin som konsumeras i Europa framställs i Afghanistan, som fortfarande är världens ledande leverantör av illegalt opium, med Myanmar på andra plats.
It is estimated that about 6 610 tonnes of opium was produced in 2006, 92 % of which in Afghanistan.
Man uppskattar att omkring 6 610 ton opium producerades 2006, varav 92 % framställdes i Afghanistan.
This represents a 43 % increase compared to the 2005 estimate, due to a substantial increase in the area under cultivation.
Detta motsvarar en ökning med 43 % jämfört med skattningen för 2005, något som beror på att odlingsarealen har ökat väsentligt.
Global potential production of heroin was estimated at 606 tonnes in 2006, up from 472 tonnes in 2005 (UNODC, 2007).
Den potentiella globala heroinproduktionen år 2006 uppskattades till 606 ton, att jämföra med bara 472 ton år 2005 (UNODC, 2007).
Opioid seizures and laboratories dismantled seem to indicate that opium produced in Afghanistan is increasingly being converted into morphine or heroin before being exported (CND, 2007).
Opiatbeslagen och oskadliggörandet av laboratorier verkar tyda på att det opium som produceras i Afghanistan i allt större utsträckning omvandlas till morfin eller heroin innan det exporteras (CND, 2007).
An estimated 52 000 seizures resulted in the interception of about 16.8 tonnes of heroin in the EU Member States and candidate countries and Norway in 2005.
Uppskattningsvis 52 000 beslag i EU-medlemsstaterna, kandidatländerna och Norge under 2005 resulterade i att omkring 16,8 ton heroin beslagtogs.
The United Kingdom (based on 2004 data) continued to account for the highest number of seizures made in Europe, followed by Spain, Germany and Greece, while Turkey seized the largest quantities (followed by the United Kingdom, Italy and the Netherlands), accounting for nearly half of the total amount intercepted in 2005 (116).
Storbritannien (baserat på uppgifter för 2004) fortsatte att svara för det största antalet heroinbeslag i Europa, och därefter kom Spanien, Tyskland och Grekland. Den största mängden beslagtogs i Turkiet, som stod för nästan hälften av den totala beslagtagna mängden 2005 (med Storbritannien, Italien och Nederländerna på platserna därefter) (116).
Seizures of heroin show an overall decline between 2000 and 2003 and, based on data available, have been increasing since then.
Heroinbeslagen uppvisar totalt sett en minskning mellan 2000 och 2003 men har, att döma av de tillgängliga uppgifterna, ökat sedan dess.
Over the period 2000–05, total quantities of heroin seized in EU Member States have been fluctuating within a slightly downward trend, whereas a large increase is reported in Turkey over the
Under perioden 2000–2005 har de sammanlagda heroinmängder som beslagtagits i EU-medlemsstaterna fluktuerat inom ramen för en svagt nedåtgående trend, samtidigt som det rapporteras om en stor ökning i Turkiet under samma period (117).
) See ‘Interpreting seizures and other market data’, p. 37. )
) Se ”Tolkning av uppgifter om beslag och annan marknadsinformation”, s. 37. )
See Tables SZR-7 and SZR-8 in the 2007 statistical bulletin.
Se tabellerna SZR-7 och SZR-8 i statistikbulletinen 2007.
Price and purity
Pris och renhetsgrad hög prevalens (5,8–6,7 fall per tusen invånare i åldern 15–64 år) (figur 8).
From the limited data available, an average prevalence of problem opioid use of between four and five cases per 1 000 of the population aged 15–64 can be derived.
Utifrån de begränsade uppgifter som finns kan man räkna fram en genomsnittlig prevalens för problematiskt opiatmissbruk på 4–5 fall per tusen invånare i åldern 15–64 år.
This translates into some 1.5 million (1.3–1.7 million) problem opioid users in the EU and Norway.
Detta motsvarar omkring 1,5 miljoner (1,3–1,7 miljoner) personer med ett problematiskt opiatmissbruk i EU och Norge.
However, these estimates are far from robust and more extensive data are required.
Detta är dock skattningar som är långt ifrån säkra; det behövs mer omfattande uppgifter.
Time trends in problem opioid use
Tidstrender för det problematiska opiatmissbruket
Detecting trends in both price and purity is hampered by a lack of consistent data, and estimates are therefore based on only a limited range of countries (118).
Möjligheterna att se trender i fråga om såväl pris som renhetsgrad begränsas av att det råder brist på enhetliga uppgifter. Därför bygger skattningarna på information från ett begränsat antal länder (118).
Most countries reported average or typical street price of brown heroin in the range EUR 35–80 per gram.
De flesta länderna rapporterade ett genomsnittligt eller typiskt pris på brunt heroin i missbrukarledet på 35–80 euro per gram.
Between 2000 and 2005 mean heroin prices, corrected for inflation, appear to have decreased in most of the 18 countries providing comparable data.
Mellan 2000 och 2005 förefaller de inflationsjusterade genomsnittliga heroinpriserna ha minskat i de flesta av de 18 länder som har redovisat jämförbara uppgifter.
The average or typical purity of brown heroin at street level was reported to vary considerably, with most countries reporting values between 15 % and 50%; figures for white heroin tended to be higher (30–70%), where it was available.
Den genomsnittliga eller typiska renhetsgraden för brunt heroin i missbrukarledet uppgavs variera betydligt; de flesta länderna redovisade värden i intervallet 15–50 %. Renhetsgraden för vitt heroin, i de länder där denna form av drogen fanns att tillgå, tenderade att vara högre (30–70 %).
The mean purity of heroin products has been fluctuating in most of the 18 reporting countries since 2000.
Den genomsnittliga renhetsgraden för heroinprodukter har fluktuerat i de flesta av de 18 uppgiftslämnande länderna sedan 2000.
A lack of reliable historical data complicates the assessment of trends over time in problem opioid use and trends should thus be interpreted with caution.
Eftersom det saknas tillförlitliga uppgifter avseende längre tidsperioder är det svårt att bedöma trenderna för det problematiska opiatmissbruket, och de trender som beskrivs bör därför tolkas med försiktighet.
Reports from some countries suggest that problem opioid use may, on average, have stabilised somewhat in recent years.
Rapporterna från vissa länder tyder på att det problematiska opiatmissbruket i genomsnitt kan ha stabiliserats i någon mån under senare år.
Data from repeated estimates on problem opioid use for the period between 2001 and 2005 are only available from eight countries and provide a relatively stable picture with only one country (Austria) showing a clear increase (120).
Uppgifter från upprepade skattningar av det problematiska opiatmissbruket under perioden 2001–2005 finns bara från åtta länder, men de visar en relativt stabil bild; bara ett land (Österrike) uppvisar en tydlig ökning (120).
Prevalence estimates of problem opioid use
Skattningar av prevalensen för problematiskt opiatmissbruk
Data in this section are derived from the EMCDDA problem drug use (PDU) indicator, which includes mainly estimates of injecting drug use and the use of opioids, although in a few countries, users of amphetamines are also an important component (119
Uppgifterna i detta avsnitt har hämtats från ECNN:s indikator på problematiskt narkotikamissbruk, som främst omfattar skattningar av injektionsmissbruk och opiatmissbruk även om också amfetaminmissbruk är en viktig komponent i några länder (119).
Moreover, as most studies are based on a localised geographical area, such as a city or district, extrapolation to generate national estimates is difficult.
Eftersom de flesta undersökningar som har gjorts avser ett begränsat geografiskt område, t.ex. en stad eller ett distrikt, är det svårt att extrapolera till landsomfattande skattningar.
Estimation is also complicated as patterns of problem drug use in Europe appear to be becoming more diverse.
Dessutom försvåras skattningsarbetet av att mönstren för det problematiska narkotikamissbruket i Europa förefaller vara på väg att bli mer olikartade.
For example, polydrug use problems have become progressively more important in most countries, and some countries where opioid problems (almost exclusively heroin problems) have historically predominated now report changes towards other drugs, such as cocaine.
Blandmissbruksproblem har exempelvis blivit allt mer framträdande i de flesta länderna, och från vissa länder där opiatproblem (nästan uteslutande heroinproblem) har brukat dominera rapporteras nu om förändringar i riktning mot andra droger, t.ex. kokain.
Recent estimates of the prevalence of problem opioid use at national level range roughly between one and six cases per 1 000 population aged 15–64.
De nyare skattningarna av prevalensen för problematiskt opiatmissbruk på nationell nivå ligger grovt räknat i intervallet 1–6 fall per tusen invånare i åldern 15–64 år.
In comparison, the full PDU prevalence is estimated to be between one and eight cases per 1 000.
Som jämförelse kan nämnas att den totala prevalensen för problematiskt narkotikamissbruk uppskattas ligga i intervallet 1–8 fall per tusen invånare.
Some of the lowest well-documented estimates available are from the new countries of the EU, although this is not the case for Malta, where a relatively high prevalence has been reported (5.8–6.7 cases per 1 000 aged 15–64) (Figure 8).
Några av de lägsta väldokumenterade skattningarna kommer från nya EU-medlemsstater. Malta har dock redovisat en relativt