natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The requirement referred to above concerns a matter which is not mentioned in the list in the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71.
Domstolen vill understryka att ovannämnda föreskrift rör en fråga som inte omnämns i förteckningen i artikel 3.1 första stycket i direktiv 96/71.
It is not disputed that the obligations arising from point 8 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, having regard to the accompanying constraints, are likely to hinder the exercise of freedom to provide services by undertakings wishing to post workers to Luxembourg.
Det är ostridigt att skyldigheterna enligt artikel 1.1 punkt 8 i lag av den 20 december 2002, med hänsyn till de begränsningar som de medför, kan göra det svårare för företag som önskar utstationera arbetstagare i Luxemburg att utnyttja sin frihet att tillhandahålla tjänster.
In that connection it is clear that, pursuant to Articles 2(1) of Directives 97/81 and 1999/70, the Member States were to implement the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with those directives.
Domstolen konstaterar härvid att enligt artikel 2.1 i direktiv 97/81 respektive 1999/70 ska medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa dessa direktiv.
Therefore, as compliance with the requirement laid down by the contested national provision is monitored in the Member State in which the undertaking wishing to post workers to Luxembourg is established, the Grand Duchy of Luxembourg cannot rely on the public policy exception in the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71 in
Eftersom det i medlemsstaten där det företag som önskar utstationera arbetstagare i Luxemburg är etablerat kontrolleras om detta företag uppfyller det krav som anges i den omtvistade nationella föreskriften, kan Storhertigdömet Luxemburg, av samma skäl som anges i punkterna 41–43 i denna dom, inte åberopa undantaget avseende
It follows that point 8 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 does not comply with the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Av detta följer att artikel 1.1 punkt 8 i lag av den 20 december 2002 inte är förenlig med artikel 3.10 första strecksatsen i direktiv 96/71.
— The requirement relating to imperative provisions of national law in respect of collective agreements in point 11 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002
— Föreskriften om tvingande bestämmelser i nationell lagstiftning angående kollektivavtal i artikel 1.1 punkt 11 i lag av den 20 december 2002
The first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 defines the instruments by which the terms and conditions of employment of the host Member State are laid down covering the matters referred to in points (a) to (g) thereof and which are guaranteed to posted workers.
I artikel 3.1 första stycket i direktiv 96/71 definieras vilka instrument som kan användas för att fastställa vilka arbets- och anställningsvillkor som gäller i värdmedlemsstaten vad avser de frågor som tas upp i punkterna a–g i samma bestämmelse och som utstationerade arbetstagare ska garanteras.
The second indent of that provision refers in particular to collective agreements which have been declared universally applicable.
Den andra strecksatsen i bestämmelsen rör särskilt kollektivavtal med allmän giltighet.
Likewise, Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 states that measures resulting, in particular, from collective agreements which have been declared universally applicable concerning the matters referred to in points 1 to 14 thereof constitute mandatory provisions falling under national public policy.
I likhet med denna bestämmelse i direktivet anger artikel 1.1 i lag av den 20 december 2002 att bestämmelser som bland annat följer av kollektivavtal som förklarats ha allmän giltighet och som rör de områden som anges i punkterna 1–14 i samma bestämmelse utgör tvingande regler som rör grunderna för den nationella rättsordningen (ordre public).
Point 11 mentions provisions concerning collective agreements.
I punkt 11 omnämns bestämmelser som rör kollektivavtal.
Such a provision cannot, however, constitute a public policy exception within the meaning of the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
En sådan bestämmelse kan emellertid inte anses utgöra ett undantag som rör ordre public, i den mening som aves i artikel 3.10 första strecksatsen i direktiv 96/71.
First, there is no reason why provisions concerning collective agreements, namely provisions which encompass their drawing up and implementation, should per se and without more fall under the definition of public policy.
För det första finns det inget som motiverar att bestämmelser som rör kollektivavtal, närmare bestämt bestämmelser som anger ramarna för hur dessa avtal ska ingås och verkställas, i sig och utan närmare precisering ska anses ingå i begreppet ordre public.
Second, such a finding must be made as regards the actual provisions of such collective agreements themselves, which in their entirety and for the simple reason that they derive from that type of measure, cannot fall under that definition either.
Samma konstaterande gör sig för det andra gällande för själva bestämmelserna i kollektivavtalen. Begreppet ordre public kan inte heller anses omfatta samtliga dessa bestämmelser endast av det skälet att de har sin grund i denna typ av rättsakter.
Third, the Grand Duchy of Luxembourg cannot argue that point 11 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 ultimately reflects the discretion granted to Member States under the second indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
För det tredje har Storhertigdömet Luxemburg inte stöd för sitt påstående att artikel 1.1 punkt 11 in fine i lag av den 20 december 2002 konkretiserar den möjlighet som medlemsstaterna har givits enligt artikel 3.10 andra strecksatsen i direktiv 96/71.
Article 3(10) relates exclusively to the terms and conditions of employment laid down in collective agreements which have been declared universally applicable.
Faktum är att denna bestämmelse endast gäller arbets- och anställningsvillkor som fastställts genom kollektivavtal som förklarats ha allmän giltighet.
That is not the case with respect to point 11 of Article 1(1) which expressly refers, in contrast with the introduction to of Article 1, to mere collective labour agreements.
Så är dock inte fallet med nämnda artikel 1.1 punkt 11, som uttryckligen, och tvärtemot vad som anges i inledningen till samma artikel 1, gäller för vanliga kollektivavtal.
Accordingly, point 11 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is not in compliance with the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Artikel 1.1 punkt 11 i lag av den 20 december 2002 är således inte förenlig med artikel 3.10 första strecksatsen i direktiv 96/71.
Consequently, it follows from the foregoing that the Commission’s first complaint is well founded.
Av det ovanstående följer att kommissionens talan ska bifallas såvitt avser den första anmärkningen.
The second complaint: incomplete transposition of Article 3(1)(a) of Directive 96/71 relating to compliance with maximum work periods and minimum rest periods
Den andra anmärkningen: Ofullständigt införlivande av artikel 3.1 första stycket a i direktiv 96/71, som rör längsta tillåtna arbetstid och minsta tillåtna vilotid
By its second complaint, the Commission criticises the Grand Duchy of Luxembourg for incomplete transposition of point (a) of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 relating to compliance with maximum work periods and minimum rest periods.
Kommissionen har som andra anmärkning gjort gällande att Storhertigdömet Luxemburg inte fullständigt har införlivat artikel 3.1 första stycket a i direktiv 96/71, som rör längsta tillåtna arbetstid och minsta tillåtna vilotid.
The Grand Duchy of Luxembourg has acknowledged that this complaint is well founded and has stated that it has adopted Article 4 of the Law of 19 May 2006 amending the Law of 20 December 2002 (Mémorial A 2006, p. 1806) in order to bring its national legislation into line with the relevant Community provisions.
Storhertigdömet Luxemburg har erkänt att denna anmärkning är grundad och har förklarat att Luxemburg har antagit artikel 4 i lag av den 19 maj 2006 om ändring av lag av den 20 december 2002 (Mémorial A 2006, s.1806) för att den nationella lagstiftningen ska bli förenlig med relevanta bestämmelser i gemenskapsrätten.
In this case it is not disputed that when the period prescribed in the reasoned opinion expired the Grand Duchy of Luxembourg had not adopted the measures necessary to ensure that point (a) of the first subparagraph of Article 3(1) had been fully transposed in its national law.
I förevarande fall är det ostridigt att Storhertigdömet Luxemburg vid utgången av den tidsfrist som beviljats i det motiverade yttrandet inte hade vidtagit nödvändiga åtgärder för att fullständigt införliva artikel 3.1 första stycket a i direktiv 96/71 med nationell rätt.
Therefore, the Commission’s second complaint is well founded.
Kommissionens talan ska således bifallas såvitt avser den andra anmärkningen.
The third complaint: infringement of Article 49 EC on account of the lack of clarity of the monitoring arrangements laid down in Article 7(1) of the Law of 20 December 2002
Den tredje anmärkningen: Åsidosättande av artikel 49 EG på grund av att det är oklart hur tillsyn ska ske enligt artikel 7.1 i lag av den 20 december 2002
By its third complaint, the Commission claims that, on account of its lack of clarity, Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 is likely to give rise to legal uncertainty for undertakings wishing to post workers to Luxembourg.
Kommissionen har som tredje anmärkning gjort gällande att artikel 7.1 i lag av den 20 december 2002 är oklar och att den därför kan komma att medföra rättsosäkerhet för företag som vill skicka arbetstagare till Luxemburg.
Thus, the obligation for all undertakings to make available to the Labour and Mines Inspectorate on demand and within as short a period as possible the basic information necessary for monitoring purposes amounts, in the case of a posting, to a prior notification procedure incompatible with Article 49 EC.
Skyldigheten för alla företag att innan arbetet påbörjas, på förfrågan och snarast möjligt, förse yrkesinspektionen med de uppgifter som denna behöver för sin tillsyn liknar, vid en utstationering, en del av ett förfarande för förhandsförklaring, vilket strider mot artikel 49 EG.
However, if that should not be the case, the text of the contested provision should nevertheless be amended in order to remove any legal ambiguity.
Även om så inte skulle vara fallet, måste den omtvistade bestämmelsen ändras, för att undanröja samtliga rättsliga oklarheter.
The Grand Duchy of Luxembourg takes the view that the text of Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 is sufficiently clear and that, in any event, it does not impose any prior notification requirement.
Storhertigdömet Luxemburg anser att ordalydelsen i artikel 7.1 i lag av den 20 december 2002 är tillräckligt klar och att bestämmelsen i vilket fall som helst inte innebär ett krav på förhandsförklaring.
In that connection, it takes the view that
Luxemburg anser i detta sammanhang
First it must be noted that, since the Law of 20 December 2002 does not provide for any other communication of information between an undertaking which posts workers and the Labour and Mines Inspectorate, it is difficult to understand how the latter can request information from that undertaking before the commencement of the work, in so far as it cannot be aware of the presence of that undertaking in Luxembourg unless the latter has previously announced its arrival in some way.
Domstolen konstaterar till att börja med att eftersom lag av den 20 december 2002 inte föreskriver att det företag som utstationerar arbetstagare ska lämna några andra uppgifter till yrkesinspektionen, är det svårt att föreställa sig hur den senare skulle kunna kräva uppgifter från företaget innan arbetet påbörjas, med tanke på att yrkesinspektionen inte kan veta om att detta företag befinner sig i Luxemburg om företaget inte på något sätt på förhand har meddelat att det kommer att anlända.
Therefore, as the Advocate General notes in point 76 of her Opinion, the question arises as to the role accorded to an undertaking wishing to post workers, necessarily prior to any request for information from the Labour and Mines Inspectorate, and which, in any event, is not defined by the Law of 20 December 2002.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 76 i sitt förslag till avgörande är det avgörande vilken roll som företaget som önskar utstationera arbetstagare har tilldelats, varvid företaget med nödvändighet måste ha tilldelats denna roll innan yrkesinspektionen begär upplysningar. Denna roll definieras i vilket fall som helst inte i lag av den 20 december 2002.
On that basis, the interpretation of the expression ‘prior to the commencement of the work’ in Article 7(1) of that law, adopted by the Grand Duchy of Luxembourg, cannot be relevant.
Storhertigdömet Luxemburgs tolkning av uttrycket ”innan arbetet påbörjas” i artikel 7.1 i nämnda lag kan inte anses rimlig.
It is clear that such an expression means not only that the information must be provided on the actual day on which the work commences, but that it would also cover a somewhat longer period preceding that date.
Det står nämligen klart att ett sådant uttryck inte har den inskränkta innebörden att uppgifterna ska lämnas den dag som arbetet påbörjas, utan även kan omfatta en kortare eller längre tid före denna dag.
Second, as the Advocate General noted, in point 74 of her Opinion, it follows from the provisions of the Law of 4 April 1974 on the Reorganisation of the Labour
Såsom generaladvokaten har anfört i punkt 74 i sitt förslag till avgörande framgår det för det andra av bestämmelserna i lag av den 4 april 1974 om yrkesinspektionens omorganisering (loi du 4 avril 1974 portant réorganisation de l’Inspection du travail
486), to which reference is made in Article 9(2) of the Law of 20 December 2002 in respect of the definition of the monitoring powers of that authority, and, in particular from Articles 13 to 17 of the Law of 4 April 1974, that the Labour and Mines Inspectorate may order the immediate cessation of the posted worker’s activities if his employer does not comply with an order addressed to the employer to provide information.
486) – som det hänvisas till i artikel 9.2 i lag av den 20 december 2002, vad avser definitionen av denna myndighets kontrollbefogenheter, och särskilt artiklarna 13–17 i denna lag av den 4 april 1974 – att yrkesinspektionen har rätt att med omedelbar verkan stoppa arbete som utförs av utstationerade arbetstagare, om deras arbetsgivare inte efterföljer ett föreläggande om att lämna upplysningar.
Furthermore, Article 28 of that law provides that failure to comply with that obligation may give rise to criminal proceedings against the undertaking concerned.
I artikel 28 i nämnda lag föreskrivs vidare att om denna skyldighet inte iakttas, kan straffrättsliga åtgärder vidtas mot det berörda företaget.
Having regard to those factors, it must be acknowledged that the prior notification procedure to be followed by an undertaking wishing to post workers to Luxembourg territory is not without ambiguities.
Med hänsyn till dessa omständigheter ska det understrykas att det förfarande med förhandsförklaring som ett företag som önskar utstationera arbetstagare på Luxemburgs territorium måste följa inte är fritt från oklarheter.
The ambiguities which characterise Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 are likely to dissuade undertakings wishing to post workers to Luxembourg from exercising their freedom to provide services.
De oklarheter som kännetecknar artikel 7.1 i lag av den 20 december 2002 kan avskräcka företag som önskar utstationera arbetstagare i Luxemburg från att utnyttja sin frihet att tillhandahålla tjänster.
On the one hand, the extent of the rights and obligations of those undertakings is not clearly apparent from that provision.
För det första framgår det av denna bestämmelse inte klart hur omfattande rättigheter och skyldigheter dessa företag har.
On the other hand, undertakings which have failed to comply with the obligations laid down in that provision incur not inconsiderable penalties.
För det andra riskerar de företag som inte iakttar sina skyldigheter enligt nämnda bestämmelse långtgående sanktioner.
Accordingly, since Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 is incompatible with Article 49 EC on account of its lack of clarity and the ambiguities that it contains, the Commission’s third complaint is well founded.
Artikel 7.1 i lag av den 20 december 2002 är så oklar och tvetydig att den inte är förenlig med artikel 49 EG. Kommissionens talan ska således bifallas såvitt avser den tredje anmärkningen.
The fourth complaint: infringement of Article 49 EC by reason of the requirement that the undertakings designate an ad hoc agent residing in Luxembourg to retain the documents necessary for monitoring by the competent national authorities
Den fjärde anmärkningen: Åsidosättande av artikel 49 EG genom att de berörda företagen åläggs att utse ett ad hocombud som är bosatt i Luxemburg som förvarar de handlingar som behöriga nationella myndigheter behöver för sin tillsyn
By its fourth complaint, the Commission takes the view that, by requiring undertakings whose registered office is outside Luxembourg territory and which post workers there to deposit, before the start of the posting, with an ad hoc agent residing in Luxembourg, the documents necessary for monitoring compliance with their obligations under the Law of 20 December 2002 and to leave them there for an indeterminate period after the provision of services has ceased, Article 8 of that Law constitutes a restriction on freedom to provide services.
Kommissionen anser i sin fjärde anmärkning att artikel 8 i lag av den 20 december 2002 inskränker friheten att tillhandahålla tjänster genom att det i denna bestämmelse föreskrivs att företag som har sitt säte utanför Luxemburg, och som utstationerar arbetstagare i detta land, innan arbetstagarna utstationeras måste överlämna de handlingar som behövs, för att det ska kunna kontrolleras om de uppfyller sina skyldigheter enligt nämnda lag, hos ett ad hocombud som är bosatt i Luxemburg och som förvarar dessa handlingar för en obestämd tid efter det att arbetet har avslutats.
The system of cooperation and exchange of information provided for in Article 4 of Directive 96/71 makes such an obligation superfluous.
I artikel 4 i direktiv 96/71 föreskrivs nämligen ett system för samarbete och informationsutbyte som gör att denna skyldighet är överflödig.
The Grand Duchy of Luxembourg states, first of all, that the cooperation mechanism to which the Commission refers does not enable the competent administrative authorities to carry out ordinary checks with the necessary effectiveness.
Storhertigdömet Luxemburg har inledningsvis angett att det system för samarbete som kommissionen hänvisar till inte gör det möjligt för behöriga nationella myndigheter att på ett effektivt sätt genomföra vanliga kontroller.
Next, it contends that the contested national provision does not require any specific legal form with respect to the role of agent.
Luxemburg har vidare anfört att den omtvistade nationella bestämmelsen inte innehåller något särskilt juridiskt formkrav vad avser ombudets uppgifter.
Lastly, apart from the deposit of the documents necessary for monitoring with the agent for a period following the posting, the documents do not have to be lodged until the day on when the provision of services concerned begins.
Luxemburg har slutligen påpekat att utöver förvaring av de handlingar som är nödvändiga för tillsynsändamål under en viss tid efter utstationeringen, gäller kravet om förvaring av sådana handlingar endast från och med den dag då arbetet påbörjas.
It is not disputed that the obligation provided for in Article 8 of the Law of 20 December 2002 involves an additional administrative and financial burden for undertakings established in another Member State, so that the latter are not on an equal footing, from the point of view of competition, with employers established in the host Member State and they may be dissuaded from providing services in the latter Member State.
Det är ostridigt i målet att artikel 8 i lag av den 20 december 2002 medför extra utgifter och en extra administrativ och ekonomisk börda för de företag som är etablerade i en annan medlemsstat, så att dessa företag i konkurrensmässigt avseende inte är likställda med arbetsgivare som är etablerade i värdmedlemsstaten, vilket kan medföra att de avhålls från att tillhandahålla tjänster i sistnämnda medlemsstat.
First, the contested provision requires that the agent with whom the documents are lodged reside in Luxembourg.
För det första föreskrivs nämligen i den omtvistade bestämmelsen att det ombud som förvarar nödvändiga handlingar måste vara bosatt i Luxemburg.
Second, that provision lays down an obligation to retain the documents relating inter alia to the information referred to in Article 7 of the Law of 20 December 2002, without, however, defining the period over which those documents must be retained or specifying whether that obligation concerns only the period after the service is provided or whether it also concerns a period prior to its commencement.
För det andra medför nämnda bestämmelse en skyldighet att bevara handlingar som bland annat innehåller de uppgifter som anges i artikel 7 i lag av den 20 december 2002, utan att det har bestämts hur länge dessa handlingar måste bevaras eller om detta krav endast rör den närmaste tiden efter arbetets utförande eller om det i stället även omfattar tiden innan arbetet påbörjas.
In order to justify such a restriction on freedom to provide services, the Grand Duchy of Luxembourg cites the need to ensure effective monitoring by the Labour and Mines Inspectorate of compliance with employment legislation.
Storhertigdömet Luxemburg har som motiv för denna inskränkning av friheten att tillhandahålla tjänster anfört att yrkesinspektionen effektivt måste kunna kontrollera om arbetsrätten följs.
In that connection, the Court has held that the effective protection of workers may require that certain documents are kept at the place where the service is provided, or at least in an accessible and clearly identified place in the territory of the host Member State, so that they are available to the authorities of that State responsible for carrying out checks (see, to that effect, Arblade and Others, paragraph 61).
Domstolen har i detta avseende fastställt att ett verksamt skydd för arbetstagare kan kräva att vissa handlingar ställs till förfogande på den plats där arbetet utförs eller åtminstone på en åtkomlig och klart angiven plats i värdmedlemsstaten för de myndigheter som i denna stat har ansvar för att utöva tillsyn (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovannämnda förenade målen Arblade m.fl., punkt 61).