natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 133 § 1provides for exclusive Community competence essentially for trade in goods, cross-border services and some very specific aspects of intellectual property rights.
I artikel 133.1 föreskrivs exklusiv gemenskapsbehörighet särskilt för handel med varor, gränsöverskridande tjänster och några mycket speciella aspekter av immateriella rättigheter.
However, there is provision for its scope to be extended to include the full range of trade in services, and intellectual property, should the Council decide unanimously to do so (this widening of exclusive powers is further extended under the Nice Treaty).
Det finns dock en bestämmelse om att räckvidden kan utvidgas till att omfatta hela skalan av handel med tjänster och immateriella rättigheter om rådet enhälligt skulle besluta om detta (denna utvidgning av den exklusiva behörigheten utsträcks ytterligare genom Nicefördraget).
The main trade policy instruments are trade cooperation agreements with one or more states or international organisations, and a number of autonomous legal instruments such as the Anti-dumping Regulation and the Generalised System of Preferences (GSP).
De viktigaste handelspolitiska instrumenten är avtal om handelssamarbete med en eller flera stater eller internationella organisationer och ett antal autonoma rättsinstrument, exempelvis antidumpningsförordningen och det allmänna preferenssystemet (GSP).
In the case of formal agreements, draft negotiating directives are normally submitted by the Commission to the Council for approval.
När det gäller formella avtal, hänskjuter kommissionen normalt utkast till förhandlingsdirektiv till rådet för godkännande.
Once agreed, these constitute the basis for the negotiations which are conducted by the Commission in consultation with a Committee designated by the Council under the Treaty (the Article 133 Committee).
När de har godkänts ligger de till grund för förhandlingarna som förs av kommissionen i samråd med en kommitté som utses av rådet enligt fördraget (Artikel 133-kommittén).
The Council is responsible for concluding agreements.
Rådet ansvarar för ingåendet av avtalen.
Responsibility for the day-to-day management of trade policy lies with the Commission, in close contact with the Council.
Ansvaret för den löpande förvaltningen av handelspolitiken ligger på kommissionen i nära kontakt med rådet.
The Commission is assisted in this task by the Article 133 Committee, which meets on a regular basis.
Kommissionen biträds i denna uppgift av Artikel 133-kommittén som sammanträder regelbundet.
The European Parliament, although regularly briefed on trade policy issues and consulted on key questions, has no formal role.
Europaparlamentet informeras regelbundet om handelsfrågor och hörs i viktiga frågor men har ingen formell roll.
The European Court of Justice has developed an important case law in trade matters.
EG-domstolen har utarbetat viktig rättspraxis i handelsfrågor.
The establishment of the World Trade Organisation and the inclusion within the multilateral trading rules of areas which fall outside the scope of the common commercial policy led to a pragmatic arrangement based on a duty of cooperation between the Member States and the Community institutions, but allowing the Commission to maintain responsibility for negotiating across all sectors and for use of WTO dispute settlement mechanisms.
Att Världshandelsorganisationen upprättades och att områden som inte omfattas av den gemensamma handelspolitiken togs med i de multilaterala handelsreglerna har lett till ett pragmatiskt arrangemang som bygger på skyldighet att samarbeta mellan medlemsstaterna och gemenskapens institutioner, där kommissionen dock får behålla ansvaret för sektorsövergripande förhandlingar och för användningen av WTO:s tvistlösningsmekanismer.
The influence of the Community within the WTO reflects its position as the world's largest trading bloc.
Gemenskapens inflytande i WTO återspeglar dess ställning som världens största handelsblock.
For discussion: what lessons can one draw from the relative effectiveness of the Community's external trade policy?
Att diskutera: Vad kan man lära sig av den relativa effektiviteten i gemenskapens utrikeshandelspolitik?
How could it be made still more effective?
Hur kan den göras ännu effektivare?
And could the factors which contribute to its effectiveness be of wider application?
Kan de faktorer som bidrar till dess effektivitet tillämpas i ett vidare perspektiv?
The Treaty provides for Community action in the area of development cooperation (Articles TCE 177 - 181).
I fördraget föreskrivs gemenskapsåtgärder på området utvecklingssamarbete (artiklarna 177181 i EG-fördraget).
This action is in addition to the development and cooperation programmes run by the Member States.
Åtgärderna skall komplettera de bistånds- och samarbetsprogram som medlemsstaterna driver.
As well as these provisions, another important aspect of Community development cooperation is the longstanding relationship between the EC and the African, Caribbean and Pacific countries, which is regulated by the Cotonou Convention between the ACP, the EC and the Member States (a self-standing multilateral agreement on the basis of TCE Article 310).
Tillsammans med dessa bestämmelser är en annan viktig aspekt av gemenskapens utvecklingssamarbete de långvariga förbindelserna mellan EG och länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet som regleras i Cotonouavtalet mellan AVS, EG och medlemsstaterna (ett självständigt multilateralt avtal på grundval av artikel 310 i EG-fördraget).
In addition, there are a number of autonomous technical assistance programmes (i.e. MEDA, TACIS) which have been developed on the basis of Article 308.
Dessutom finns det ett antal autonoma program för tekniskt bistånd (dvs. Meda, Tacis) som har utarbetats på grundval av artikel 308.
Other Community policies can have important development aspects.
Det kan finnas betydande utvecklingsaspekter inom andra områden av gemenskapspolitiken.
The Community is the world's largest provider of development and cooperation assistance.
Gemenskapen är världens största biståndsgivare för utvecklingssamarbete.
Its development assistance budget amounts to over Euro 6 billion annually (excluding preaccession aid), including about Euro 1 billion for emergency and humanitarian aid.
Dess budget för utvecklingsbistånd uppgår till över 6 miljarder euro årligen (föranslutningsstöd ej medräknat), inklusive 1 miljard euro för humanitär nödhjälp.
There is in addition a separate fund for assistance to ACP countries (European Development Fund) which falls outside the Community budget and is subject to its own distinct procedures.
Dessutom finns en separat fond för stöd till AVS-länderna (Europeiska utvecklingsfonden) som ligger utanför gemenskapsbudgeten och omfattas av egna särskilda förfaranden.
Loans to third countries are provided by the European Investment Bank.
Lån till tredje land tillhandahålls av Europeiska investeringsbanken. Arrangemangen för gemenskapens utvecklingssamarbete kan också omfattas av interna rättsinstrument och avtal med tredje land eller internationella organisationer.
The Council is responsible, on the basis of a Commission proposal and in codecision with the European Parliament, for establishing the legal framework for the allocation of Community development and cooperation assistance, as well as for setting the overall financial envelope.
Rådet ansvarar, på grundval av ett förslag från kommissionen och genom medbeslutande med Europaparlamentet, för upprättandet av den rättsliga ramen för beviljande av gemenskapsbistånd för utvecklingssamarbete och för fastställandet av den totala finansieringsramen.
The codecision procedure does not apply to the conclusion of International agreements, which are concluded by the Council.
Medbeslutandeförfarandet gäller inte ingåendet av internationella avtal vilka ingås av rådet.
The Commission is responsible for implementation and management, for which the rules are set out in the legal framework, and which normally include some degree of Member State oversight under the comitology procedure.
Kommissionen ansvarar för genomförandet och förvaltningen. Reglerna för detta fastställs i den rättsliga ramen och de inbegriper vanligen en viss grad av medlemsstatskontroll enligt kommittéförfarandet.
For discussion: could one improve the effectiveness of Development Policy by some fusion of the different instruments?
Att diskutera: Kan man effektivisera biståndspolitiken genom sammansmältning av de olika instrumenten?
Noting recent Seville decisions, could one further improve coherence between Development Policy and other External Policies by structural changes within (a) the Commission and/or (b) the Council, and/or by increasing the role of the Parliament?
Kan man, med hänsyn till besluten i Sevilla nyligen, ytterligare öka samstämmigheten mellan biståndspolitiken och annan utrikespolitik genom organisationsförändringar inom a) kommissionen och/eller b) rådet, och/eller genom att förstärka parlamentets roll?
OTHER ASPECTS OF COMMUNITY EXTERNAL RELATIONS
ANDRA ASPEKTER AV GEMENSKAPENS UTRIKESPOLITIK
The Treaty explicitly provides for shared Community/Member State external competence in the following areas: monetary policy (TCE Article 111), research (TCE Article 170) and environment (TCE Article 174).
I fördraget föreskrivs uttryckligen delad yttre behörighet mellan gemenskapen och medlemsstaterna på följande områden: Den monetära politiken (artikel 111 i EG-fördraget), forskning (artikel 170 i EG-fördraget) och miljöfrågor (artikel 174 i EG-fördraget).
In addition to these areas, the ECJ has recognised an implicit Community competence externally if international agreements are necessary for the realisation of internal objectives under the Treaty or if they affect internal community legislation, e.g. fisheries, transport and agriculture.
Utöver dessa området har EG-domstolen erkänt en underförstådd gemenskapsbehörighet om internationella avtal är nödvändiga för att genomföra interna mål enligt fördraget eller om de påverkar intern gemenskapslagstiftning, t.ex. fiske, transport och jordbruk.
Article 310 provides for the negotiation and conclusion of Association agreements.
I artikel 310 regleras förhandlingar om och ingående av associeringsavtal.
The main legal instruments for managing the external aspects of Community policies are agreements with one or more states or international organisations, for which the procedures are set out in TCE Article 300.
Det främsta rättsliga instrumentet för förvaltning av de yttre aspekterna av gemenskapspolitiken är avtal med ett eller flera stater eller internationella organisationer.
These agreements frequently bring together in one document a wide range of tools for managing the relationship (e.g. trade, development cooperation, environment policies, research cooperation, and political dialogue).
Förfarandena för dessa fastställs i artikel 300 i EG-fördraget. Dessa avtal sammanför ofta en lång rad redskap för förvaltning av förbindelserna (t.ex. handel, utvecklingssamarbete, miljöpolitik, forskningssamarbete och politisk dialog).
Over the years the Community has developed a network of agreements with individual countries, groups of countries, and international organisations.
Under årens lopp har gemenskapen utarbetat ett nät av avtal med enskilda länder, grupper av länder och internationella organisationer.
The early agreements have in many cases been updated, their scope extended, and in some cases replaced by association agreements which involve reciprocal rights and obligations, common action and special procedures.
De tidiga avtalen har i många fall uppdaterats, deras räckvidd har utvidgats och de har i vissa fall ersatts av associeringsavtal som inbegriper ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, gemensamma åtgärder och särskilda förfaranden.
The result is that the Community has an extensive and heterogeneous network of contractual relationships spanning the globe.
Resultatet är att gemenskapen har ett vidsträckt och brokigt nät av avtalsförbindelser som omfattar hela världen.
These agreements almost invariably include obligations for regular consultations at both ministerial and official level, differing depending on the agreement as to frequency, level, and type of EC/EU representation (i.e. Council or Commission), as well as provisions on dispute settlement.
Avtalen innehåller nästan alltid skyldigheter att regelbundet samråda både på minister- och tjänstemannanivå, där frekvensen, nivån och typen av EG/EU-representation (dvs. rådet eller kommissionen) är olika beroende på avtal samt bestämmelser om tvistlösning.
The management of external aspects of these policy areas is in practice shared between the Commission, Council and Member States.
Förvaltningen av de yttre aspekterna av dessa politikområden delas i praktiken mellan kommissionen, rådet och medlemsstaterna.
The Commission is responsible for negotiating international agreements, on the basis of an authorisation and directive agreed by the Council, and the Council concludes them, after consulting or receiving the assent of the European Parliament.
Kommissionen ansvarar för förhandlingar om internationella avtal på grundval av ett bemyndigande och direktiv som beslutas av rådet, och rådet ingår avtalen efter att ha hört Europaparlamentet eller med dess samtycke.
International agreements frequently include some provisions falling inside, and some outside, the competence of the Community ("mixed" agreements).
Internationella avtal innehåller ofta några bestämmelser som omfattas och några som inte omfattas av gemenskapens behörighet (blandade avtal).
They are signed jointly by the Community and by the Member States and are subject, prior to conclusion, to national ratification procedures as regards those provisions coming under the competence of the Member States.
De undertecknas av gemenskapen och medlemsstaterna gemensamt och är före ingåendet föremål för nationella ratificeringsförfaranden med avseende på de bestämmelser som omfattas av medlemsstaternas behörighet.
This means that common accord of the Member States is required even for provisions covered by Community competence and approved by qualifiedmajority voting: failure by one Member State to ratify the provisions falling within its competence means that the entire agreement, including the provisions falling inside Community competence, cannot enter into force.
Detta innebär att det krävs samförstånd mellan medlemsstaterna också för bestämmelser som omfattas av gemenskapens behörighet och godkänns genom omröstning med kvalificerad majoritet. Om en medlemsstat underlåter att ratificera de bestämmelser som omfattas av dess kompetens innebär detta att hela avtalet, inbegripet de bestämmelser som omfattas av gemenskapens behörighet, inte kan träda i kraft.
Interim agreements can be used to implement the Community aspects of these agreements on a provisional basis.
Interimsavtal kan användas för att tillfälligt genomföra gemenskapsaspekterna av dessa avtal.
For discussion: could one improve coherence between the external aspects of Community policies (e.g. environment, agriculture) and other external policies by structural changes within (a) the Commission and/or (b) the Council?
Att diskutera: Kan man öka samstämmigheten mellan de externa aspekterna av gemenskapens politik (t.ex. miljö, jordbruk) och övrig externpolitik genom organisatoriska förändringar inom a) kommissionen och/eller b) rådet?
Could one simplify procedures for mixed agreements?
Kan man förenkla förfarandena för blandade avtal?
The objectives of the common foreign and security policy, as defined in the Treaty, include the safeguarding of the Union's common values, its interests and integrity, the strengthening of peace and security both within the Union and on the international stage; and the promotion of international cooperation, democracy, the rule of law and human rights (TEU, title V).
Bland målen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken ingår, enligt definitionen i fördraget, att skydda unionens gemensamma värden, intressen och integritet, stärka fred och säkerhet både inom unionen och internationellt samt främja det internationella samarbetet, demokratin, rättsstatsprincipen och de mänskliga rättigheterna (avdelning V i EU-fördraget).
Member States are bound by the Treaty to support the Union's CFSP actively and without reserve, to enhance mutual political solidarity and to abstain from any action that runs against the interests of the Union or that undermines its efficiency on the international scene.
Medlemsstaterna är genom fördraget skyldiga att aktivt och förbehållslöst stödja unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP), förstärka sin ömsesidiga politiska solidaritet och avstå från varje handling som strider mot unionens intressen eller kan minska dess effektivitet på den internationella arenan.
In order to formulate and implement this common policy, instruments such as the "common action" and the "common position" were created, in addition to the existing mechanisms for coordination and consultation.
För att utforma och genomföra den gemensamma politiken upprättades instrument som den gemensamma åtgärden och den gemensamma ståndpunkten utöver de befintliga mekanismerna för samordning och samråd.
The Treaty of Amsterdam further reinforced the CFSP by creating the post of High Representative; defining more explicitly the Union's competence in crisis management; and adding the instrument of the "common strategy", which covers both Community and CFSP dimensions and extends the possibility of voting by qualified majority.
I Amsterdamfördraget förstärks GUSP ytterligare genom inrättandet av en tjänst som hög representant, unionens behörighet när det gäller krishantering fastställdes mer explicit och instrumentet gemensam strategi lades till. Det omfattar både gemenskaps- och GUSP-dimensioner och ökar möjligheten till omröstning med kvalificerad majoritet.
Within the fields of foreign affairs and security there are no limits on the potential scope and intensity of a common policy.
På området utrikes- och säkerhetspolitik finns det inga gränser för den gemensamma politikens räckvidd och styrka.
The decision whether and how far to use the existing options provided for in the Treaty depends entirely on the political will of the different actors involved.
Beslutet om och hur långt de befintliga alternativ som anges i fördraget skall användas beror helt på de olika berörda aktörernas politiska vilja.
In other words, there are no impediments deriving from the delimitation of competence between the Union and Member States.
Med andra ord finns det inga hinder som härrör från avgränsningen av behörighet mellan unionen och medlemsstaterna.
(The only constraint on Union action is of a different kind: the division of competences with the EC must be respected (Article 47 TEU).)
(Den enda restriktionen för unionens agerande är av ett annat slag: behörighetsfördelningen med EG måste respekteras (artikel 47 i EU-fördraget).)
The instruments used in CFSP are of a different nature to those used in the Community area.
De instrument som används i GUSP är annorlunda än dem som används på gemenskapsområdet.
Not all activities under CFSP are the result of legally binding acts.
Alla GUSP-åtgärder följer inte av bindande rättsakter.
In fact, the driving force of CFSP is the political will of Member States to coordinate their positions and to reach a common view in order to be able collectively to exercise more influence on the international stage.
Den drivande kraften i GUSP är medlemsstaternas politiska vilja att samordna sina ståndpunkter, och att nå fram till ett gemensamt synsätt för att tillsammans kunna utöva större inflytande på den internationella arenan.
It is for this reason that Member States agreed in the Treaty to strengthen systematic cooperation on foreign affairs issues (without however any obligation to reach an agreed position).
Det är därför medlemsstaterna i fördraget beslutade att förstärka det systematiska samarbetet inom utrikespolitiken (dock utan skyldighet att enas om en ståndpunkt).
Once an agreed position has been reached, it can be put into effect through a legal CFSP act, although this is not always necessary.
Så snart man har enats om en ståndpunkt kan denna få verkan genom en GUSP-rättsakt, även om detta inte alltid är nödvändigt.
Legal acts: common strategies, joint actions, common positions and decisions
Rättsakter: gemensamma strategier, gemensamma åtgärder, gemensamma ståndpunkter och beslut
Legal acts require a formal decision by either the European Council or the Council.
Rättsakter kräver ett formellt beslut av antingen Europeiska rådet eller rådet.
Common strategies are decided by the European Council, on the basis of unanimity, with respect to those countries/regions or themes where Member States share a strong common interest, and cover both Community and CFSP aspects.
Gemensamma strategier beslutas av Europeiska rådet genom enhällighet, när det gäller länder/regioner eller ärenden där medlemsstaterna delar starka gemensamma intressen, och omfattar både gemenskaps- och GUSP-aspekter.
Once a common strategy has been adopted, the Council can take decisions on follow-up measures on the basis of QMV.
Så snart en gemensam strategi har antagits kan rådet fatta beslut om uppföljningsåtgärder genom omröstning med kvalificerad majoritet.
Three common strategies have so far been agreed: Russia, Ukraine and the Mediterranean region.
Tre gemensamma strategier har hittills antagits: Ryssland, Ukraina och Medelhavsområdet.
Joint actions are used in cases where operational activity by the Union is considered necessary.
Gemensamma åtgärder används när unionen anser att en operativ åtgärd är nödvändig.
They are decided upon by unanimity (except in the framework of a common strategy) and are binding on Member States.
De beslutas med enhällighet (utom inom ramen för en gemensam strategi) och är bindande för medlemsstaterna.
The Council can also adopt common positions
Rådet kan också anta gemensamma ståndpunkter om internationella eller
on international, regional or thematic issues.
regionala frågor eller frågor av tematisk karaktär.
They require unanimity, except in the framework of an existing common strategy.
De kräver enhällighet utom inom ramen för en befintlig gemensam strategi.
Member States are obliged to bring their national policies in line with a common position, and to defend it, including in the framework of international organisations.
Medlemsstaterna är skyldiga att rätta sin nationella politik efter en gemensam ståndpunkt och att försvara den också inom internationella organisationer.
The Council adopts decisions mainly to extend or modify existing common positions or joint actions.
Rådet antar beslut främst för att utvidga eller ändra befintliga gemensamma ståndpunkter eller gemensamma åtgärder.
Member States who do not wish either to join or to block consensus can use their right of constructive abstention (art. 23).
Medlemsstater som antingen inte vill ansluta sig eller vill blockera konsensus kan använda sin rätt till konstruktiv röstnedläggning (artikel 23).
Systematic cooperation: coordination, consultation and information
Systematiskt samarbete: samordning, samråd och information
The Treaty stipulates that Member States coordinate their positions in international organisations and during international conferences.
I fördraget fastställs att medlemsstaterna skall samordna sina ståndpunkter inom internationella organisationer och vid internationella konferenser.
Such coordination in many cases results in a common EU approach.
Denna samordning leder i många fall till en gemensam strategi från EU:s sida.
Coordination and consultation also take place in third countries, through the diplomatic representation of Member States, and the delegations of the Commission.
Samordning och samråd äger också rum i tredje land genom medlemsstaternas diplomatiska beskickningar och kommissionens delegationer.
Regular meetings allow for exchange of information and the preparation of joint analyses of political issues, which can subsequently serve as an input to the discussions in the Council.
Genom regelbundna möten är det möjligt att utbyta information och utarbeta gemensamma analyser av politiska frågor som därefter kan bidra till rådets diskussioner.