natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Moreover, the three-month timelimit is also intended to protect the interests of the principal by allowing him sufficient time in which to furnish, where appropriate, proof of the regularity of the transit operation or the place where the offence or irregularity was actually committed (SPKR,
Tremånadersfristen har vidare till syfte att skydda den huvudansvariges intressen genom att denne ges tillräcklig tid att, i förekommande fall, lägga fram bevis för att transiteringen genomförts på ett regelmässigt sätt eller avseende
Finally, that three-month timelimit is intended to encourage the principal to produce the evidence available to him within a mandatory time-limit, with a view to determining without delay the State with jurisdiction to recover duty (Case C-233/98 Lensing & Brockhausen [1999] ECR I-7349, paragraph 30). 41
Tremånadersfristen har även till syfte att förmå den huvudansvarige att inom en tvingande tidsfrist lägga fram de uppgifter som denne förfogar över – för att skyndsamt kunna bestämma vilken stat som är behörig att besluta om uppbörd av tullarna (dom av den 21 oktober 1999 i mål C-233/98, Lensing & Brockhausen, REG 1999, s. I-7349, punkt 30). 41
It follows from the wording itself of Articles 378 and 379 of the implementing regulation that it is for the office of departure alone to make the notification required within those 11-month and 3-month timelimits where a consignment has not been presented at the office of destination and the place of the offence or irregularity cannot be established.
Det framgår av lydelsen i artiklarna 378 och 379 i tillämpningsförordningen att det endast är avgångskontoret som är skyldigt att lämna den föreskrivna underrättelsen med iakttagande av tidsfristerna om elva och tre månader, när en försändelse inte har uppvisats för avgångskontoret och den plats där överträdelsen eller oegentligheten begåtts inte kan fastställas.
The answer to the first part of the first question and to the second question must therefore be that, where a consignment has not been presented at the office of destination and the place of the offence or irregularity cannot be established, it is for the office of departure alone to make the notification required within the 11-month and 3-month timelimits laid down by Article 379(1) and (2) of the implementing regulation.
Den första tolkningsfrågans första delfråga och den andra tolkningsfrågan ska således besvaras på följande sätt. När en försändelse inte har uppvisats för avgångskontoret och den plats där överträdelsen eller oegentligheten begåtts inte kan fastställas, är det endast avgångskontoret som är skyldigt att lämna den föreskrivna underrättelsen, med iakttagande av de i artikel 379.1 och 379.2 i tillämpningsförordningen angivna tidsfristerna om elva och tre månader.
The second part of the first question
Den första tolkningsfrågans andra delfråga
The Corte Suprema di Cassazione is uncertain whether it is compatible with the principle of proportionality for a customs clearance agent, in his capacity as principal, to be held liable for the consequences of an external Community transit operation which is vitiated by a forgery that is not attributable to him, in so far as the customs debt may, as in the case in the main proceedings, be considerably in excess of the remuneration received by the principal for his services.
Den nationella domstolen söker få klarhet i huruvida det är förenligt med proportionalitetsprincipen att ett tullombud, i egenskap av huvudansvarig, är ansvarig för följderna av en extern gemenskapstransitering vid vilken det förekommit bedrägeri som denne inte haft del i, eftersom tullskulden, såsom i målet vid den nationella domstolen, kan vara betydligt större än den ersättning som den huvudansvarige får för sina tjänster.
The Commission questions the relevance of that question in so far as customs legislation does not provide for any limitations on the liability of the principal.
Kommissionen har ifrågasatt huruvida denna fråga är relevant, eftersom det inte föreskrivs någon begränsning av den huvudansvariges ansvar i tullbestämmelserna.
It suggests that the question should be understood as referring to a situation in which it might be inequitable to hold the principal liable for a forgery in which he had no part and in the commission of which the customs employees of the office of destination were in all likelihood involved.
Kommissionen anser att denna fråga ska förstås så, att den avser en situation där det skulle kunna vara oskäligt att låta den huvudansvarige bära ansvaret för ett bedrägeri i vilket denne inte haft någon del och vilket sannolikt begåtts av anställda vid bestämmelsekontoret.
It therefore proposes that the Court should widen the terms of the question referred for a preliminary ruling and take account of the criteria which permit duties to be remitted on equitable grounds, in accordance with the procedure laid down in Article 239 of the Customs Code and Articles 899 to 999 of the implementing regulation.
Kommissionen har därför föreslagit att domstolen ska gå utöver lydelsen av tolkningsfrågan och ta i beaktande kriterier som gör det möjligt att medge eftergift av tullarna på grund av skälighetshänsyn, enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 239 i tullkodexen och artiklarna 899–909 i tillämpningsförordningen.
It therefore submits that, faced with a ‘special situation’, the Italian authorities should have referred the application for remission of duties to the Commission, pursuant to Article 905 of the implementing regulation.
De italienska myndigheterna stod inför en ”särskild situation” och borde därför ha överlämnat ansökan om eftergift till kommissionen i enlighet med artikel 905 i tillämpningsförordningen.
M & M and the Commission add that the uniform application and interpretation of Community law requires that the decisions by which customs authorities refuse to allow such an application should be subject to effective judicial review and call upon the Court in that regard to adopt a position on the judgment of the Corte Suprema di Cassazione of 27 September 2002.
M & M och kommissionen har tillagt att gemenskapsrättens enhetliga tillämpning och tolkning kräver att tullmyndigheternas beslut om avslag på ansökningar om eftergift kan bli föremål för en verksam domstolsprövning. De har därför hemställt att domstolen prövar den dom som meddelades av Corte suprema di cassazione av den 27 september 2002.
The Italian Government is of the view that it is not contrary to the principle of proportionality to hold the principal liable (Case C-97/95 Pascoal & Filhos [1997] ECR I-4209, and Case C-293/04 Beemsterboer Coldstore Services [2006] ECR I-2263). It submits that the task of the Court is not to adopt a position on the judgment of the Corte Suprema di Cassazione of 27 September 2002, since no question requiring a preliminary ruling has been submitted to it in that regard. 47
Den italienska regeringen anser att det inte strider mot proportionalitetsprincipen att den huvudansvarige görs ansvarig (dom av den 17 juli 1997 i mål C-97/95, Pascoal & Filhos, REG 1997, s. I-4209, och av den 9 mars 2006 i mål C-293/04, Beemsterboer Coldstore Services, REG 2006, s. I-2263). Den italienska regeringen har hävdat att det inte ankommer på domstolen att pröva den dom som meddelades av Corte suprema di cassazione den 27 september 2002, eftersom det inte ställts någon tolkningsfråga angående den domen. 47
According to settled caselaw, the principle of proportionality, which is one of the general principles of Community law, requires that measures implemented through Community provisions be appropriate for attaining the objective pursued and must
Enligt fast rättspraxis krävs enligt proportionalitetsprincipen, som ingår bland gemenskapsrättens allmänna rättsprinciper, att de åtgärder som föreskrivs i en gemenskapsbestämmelse är ägnade att leda till att det eftersträvade målet uppnås
The principal, in his capacity as holder under the external Community transit procedure, is the debtor of the customs debt arising from the failure to observe the provisions governing that procedure.
Den huvudansvarige är ansvarig för förfarandet för extern gemenskapstransitering och är i denna egenskap gäldenär för den tullskuld som är följden av att föreskrifterna för detta förfarande inte har iakttagits.
The liability thus imposed upon the principal is intended to ensure the diligent and uniform application of the provisions relating to the recovery of customs debts in order to protect the financial interests of the Community and its Member States.
Syftet med att ålägga den huvudansvarige ett sådant ansvar är att säkerställa att bestämmelserna om uppbörd av tullskulder tillämpas skyndsamt och enhetligt till skydd för gemenskapens och medlemsstaternas ekonomiska intressen.
The fact that the principal is thus made liable for the payment of the customs debt, regardless of the extent of that debt in relation to the fees he receives when acting, as in the case in the main proceedings, as customs clearance agent, is not contrary to the principle of proportionality.
Att ålägga den huvudansvarige ansvaret att betala tullskulden strider inte mot proportionalitetsprincipen, oavsett hur stor denna är i förhållande till den ersättning som den huvudansvarige får när denne, såsom i målet vid den nationella domstolen, är tullombud.
Nor is the fact that the principal acted in good faith and that the breach of the external Community transit procedure was the result of a forgery in which he had no part capable of constituting an infringement of the principle of proportionality.
Den omständigheten att den huvudansvarige är i god tro och att överträdelsen av bestämmelserna för extern gemenskapstransitering är följden av ett bedrägeri i vilket den huvudansvarige inte har del medför inte heller ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen.
If that were the case, the principal would no longer have so great an incentive to ensure that transit operations were properly conducted (see, by analogy, Pascoal & Filhos, paragraphs 51 to 55). 50
I annat fall skulle den huvudansvarige inte ha ett lika starkt incitament att se till att transiteringen genomförs på ett riktigt sätt (se analogt domen i det ovannämnda målet Pascoal & Filhos, punkterna 51–55). 50
It must, nevertheless, be borne in mind that, where the customs debt arises as a result of circumstances in which neither deception nor obvious negligence may be attributed to the principal, Article 239 of the Customs Code, which is a general equitable provision, permits the principal to apply for the remission of duties.
Domstolen erinrar om att enligt artikel 239 i tullkodexen, vilken utgör generalklausul för skälighetsbedömning, kan den huvudansvarige ansöka om eftergift av tullarna när tullskulden följer av omständigheter där varken oriktigheter eller uppenbar vårdslöshet kan tillskrivas denne.
To that end, Articles 899 to 905 of the implementing regulation provide for a procedure for administrative cooperation between the customs authorities and the Commission.
I detta syfte införs i artiklarna 899–905 i tillämpningsförordningen ett förfarande för administrativt samarbete mellan tullmyndigheterna och kommissionen.
The answer to the second part of the first question must therefore be that it is not contrary to the principle of proportionality to hold a customs clearance agent, in his capacity as principal, liable for a customs debt.
Den första tolkningsfrågans andra delfråga ska således besvaras på följande sätt. Det strider inte mot proportionalitetsprincipen att ett tullombud, i egenskap av huvudansvarig, är ansvarigt för tullskulden.
If that is the case, the Member State in which the first offence or irregularity capable of being classified as a removal from customs surveillance was committed can be identified as the State with jurisdiction to recover the customs debt, pursuant to Articles 203(1) and 215(1) of Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code.
Om detta är fallet, följer det av bestämmelserna i artiklarna 203.1 och 215.1 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen att den medlemsstat som är behörig att besluta om uppbörd av tullarna är den medlemsstat på vars territorium den första överträdelse eller oegentlighet som kan kvalificeras som undandragande från tullövervakning har begåtts.
On the other hand, if the place where the offence or irregularity was committed cannot be thus established,
Om platsen där den första överträdelsen eller oegentligheten begåtts inte kan fastställas på ovan angivet sätt, är den medlemsstat
Case C-306/06
Mål C-306/06
(Directive 2000/35/EC — Combating of late payment in commercial transactions — Article 3(1)(c)(ii) — Late payment — Bank transfer — Date on which payment is to be regarded as having been made)
”Direktiv 2000/35/EG — Bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner — Artikel 3.1 c ii — Sena betalningar — Banköverföring — Datum från vilket en betalning ska anses vara gjord”
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 18 October 2007 . .
Förslag till avgörande av generaladvokat M. Poiares Maduro föredraget den 18 oktober 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
SUMMARY — CASE C-306/06
SAMMANFATTNING — MÅL C-306/06
Approximation of laws — Combating of late payment in commercial transactions — Directive 2000/35
Tillnärmning av lagstiftning — Bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner — Direktiv 2000/35
(European Parliament and Council Directive 2000/35, Art. 3(1)(c)(ii)) the sum due be credited to the account of the creditor within the period for payment.
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/35, artikel 3.1 c ii) bringas att upphöra, att det förfallna beloppet krediteras borgenärens konto i tid.
Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35/EC on combating late payment in commercial transactions is to be interpreted as meaning that it requires, in order that a payment by bank transfer may avoid or put an end to the application of interest for late payment, that
Artikel 3.1 c ii i direktiv 2000/35 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner ska tolkas så, att det enligt denna bestämmelse krävs, för att en betalning som sker via banköverföring ska medföra att rätt till uttag av dröjsmålsränta avvärjs eller
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 18 October 2007 1
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKATM. POIARES MADURO föredraget den 18 oktober 2007 1
Let us be clear from the outset that, although this question may be surprising in the light of some language versions 3 in which there is not always a reference to receipt of the amount due on time, that does not call into question the main issue in this case, which remains that relating to the distribution of risk between the creditor and the debtor where the latter is not directly responsible for the late payment.
Oberlandesgericht Köln (Tyskland) har genom denna begäran om förhandsavgörande hänskjutit en fråga till domstolen avseende tolkningen av artikel 3.1 c ii i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/35/EG av den 29 juni 2000 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner. 2 alltid hänvisas till mottagande av det förfallna beloppet i tid.
I — The dispute in the main proceedings, legal background and the question referred for a preliminary ruling
I — Målet vid den nationella domstolen, tillämpliga bestämmelser och tolkningsfrågan
The dispute in the main proceedings is between 01051 Telecom GmbH (‘the claimant’) and Deutsche Telekom AG (‘Deutsche Telekom’) concerning the payment of interest for late payment.
Målet vid den nationella domstolen gäller en tvist mellan 01051 Telecom GmbH (nedan kallad klaganden) och Deutsche Telekom AG (nedan kallad Deutsche Telekom) rörande betalning av dröjsmålsränta.
Essentially, the Court is asked whether the above provision, according to which, in a number of language versions and, in particular, in the German version, the creditor is entitled to claim interest for late payment where ‘he has not received the amount due on time, unless the debtor is not responsible for the delay’, implies, where payment is made by bank transfer, that the sum payable should be credited to the creditor’s account on time, or whether it is sufficient, to avoid or put an end to interest for late payment, for the transfer order to be executed within the period for payment.
Den hänskjutande domstolen har frågat domstolen om den ovannämnda bestämmelsen enligt vilken, i flera språkversioner, bland annat den tyska versionen, en borgenär är berättigad till dröjsmålsränta då ”han inte har mottagit det förfallna beloppet i tid, dock inte om gäldenären inte är ansvarig för dröjsmålet” innebär, då betalningen görs genom banköverföring, att det förfallna beloppet krediteras borgenärens konto i tid eller är det tillräckligt, för att undvika dröjsmålsränta eller få debiteringen av denna att upphöra, att gäldenären har lämnat överföringsuppdraget inom tidsfristen.
3 — See, inter alia, the Portuguese version in which Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35 reads merely ‘O atraso seja imputável ao devedor’.
3 — Se bland annat den portugisiska versionen, i vilken det i artikel 3.1 c ii i direktiv 2000/35 enbart stadgas ”O atraso seja imputável ao devedor”.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-306/06 or set off at the latest 30 days after receipt of the invoice.’ addition, Deutsche Telekom offers invoicing services to other operators such as the claimant.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT POIARES MADURO — MÅL C-306/06 som fakturerbara, jämte mervärdesskatt. Det fakturerade beloppet skall 30 dagar efter det att fakturan har tagits emot krediteras det konto som anges i fakturan eller kvittas.” tillhandahåller telekommunikationstjänster avsedda för allmänheten och nätoperatörer.
Since 1998, the two operators have been linked by an interconnection contract, according to which the parties invoice each other for services supplied in the context of that contract and on that basis calculate the sums due.
Sedan år 1998 är de två operatörerna bundna av ett avtal om samtrafik, enligt vilket parterna fakturerar varandra för de tjänster som var och en tillhandahåller inom ramen för det avtalet och kvittar de förfallna beloppen sinsemellan.
The contract has been subject to a number of amendments.
Detta avtal har ändrats flera gånger.
The most recent version, dated 26 June 2002, provides, with regard to late payment, in Article 17.5:
I artikel 17.5 i den senaste versionen av avtalet från den 26 juni 2002 anges avseende sena betalningar följande:
The claimant argues that the abovementioned provision of the invoicing and debt recovery contract should be applied in the context of the interconnection contract, so that the prevention or end of late payment and the obligation to pay interest for late payment depends, inter alia, on receipt or entry on the account of the amount invoiced.
Klagandebolaget har anfört att den ovannämnda bestämmelsen i fakturerings- och inkassoavtalet även borde tillämpas inom ramen för avtalet om samtrafik. Huruvida en sen betalning och betalning av dröjsmålsränta kan förhindras eller bringas att upphöra, skulle därmed bland annat bero på den tidpunkt då det fakturerade beloppet tas emot eller krediteras kontot.
Thus it took the view that it was entitled to claim interest for late payment from Deutsche Telekom for the sum outstanding after set-off inasmuch as, on the 30th day following receipt of the invoice, the total amount payable had not been credited to its account.
Klagandebolaget anser sig även ha rätt att begära betalning av dröjsmålsränta från Deutsche Telekom med avseende på restbeloppet efter kvittning, i den mån det belopp som skall betalas inte helt har krediterats bolagets konto den trettionde dagen efter det att fakturan togs emot.
‘Payment shall be deemed to be late, so far as this is not already established by written demand, 30 days after it has become due and the invoice has been received.’
”Dröjsmål föreligger, såvida det inte redan har framställts betalningskrav, 30 dagar efter förfallodagen och efter det att fakturan har tagits emot.”
In addition, during 2001 the parties concluded an invoicing and debt recovery agreement providing, in paragraph 8, that:
Parterna ingick för övrigt år 2001 ett fakturerings- och inkassoavtal, i vilket det i punkt 8 anges följande:
The defendant, on the contrary, argues that the alleged agreement has not been implemented.
Motparten har tvärtom anfört att den påstådda överenskommelsen aldrig har genomförts.
It submits that it has already paid the sums due under the interconnection contract by sending, in time, to its bank, orders for transfer which the bank received.
Det bolaget har gjort gällande att det redan har betalat de belopp som var utestående enligt avtalet om samtrafik genom att, inom tidsfristen, lämna överföringsuppdrag till sin bank, vilka banken tog emot.
‘At the middle and at the end of a calendar month the contracting partner may issue an invoice for the net remuneration, including value added tax, recognised by Deutsche Telekom as capable of being invoiced for services supplied by it to Deutsche Telekom … The amount of the invoice must be credited to the account identified in the invoice
”En avtalspart kan den 15:e eller den sista dagen i varje kalendermånad, fakturera Deutsche Telekom nettovederlaget för de tjänster som detta bolag har tillhandahållit, och som Deutsche Telekom har godkänt
The courts at first instance and on appeal both excluded the transposition of the invoicing and debt recovery contract to the
Domstolarna i de två första instanserna ansåg båda att fakturerings- och inkassoavtalet inte kunde tillämpas inom ramen för
Paragraph 270 of the BGB states as follows: interconnection contract.
270 § i BGB har följande lydelse: avtalet om samtrafik.
In those circumstances and in the absence of any stipulation in the interconnection contract as to the time from which interest for late payment starts to run where payment is made by transfer it is national law which applies.
Under dessa förutsättningar och i avsaknad av preciseringar i avtalet om samtrafik av den tidpunkt då dröjsmålsränta börjar löpa vid fall av betalning genom överföring, skall nationell lagstiftning tillämpas.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-306/06
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT POIARES MADURO — MÅL C-306/06
performance must be preceded by an event and a reasonable period of time for performance has been specified in such a way that it can be calculated, starting from the event, according to the calendar, that in the case of payment by transfer, as in the present case, performance is considered to be on time where (i) the transfer order is received by the debtor’s financial establishment before expiry of the period for payment, (ii) the debtor’s account is covered or enjoys a line of credit in a sufficient amount and (iii) the debtor’s financial establishment accepts the transfer order.
tillhandahållande av prestationen skall föregås av en viss händelse och en lämplig tidsperiod har fastställts för prestationens tillhandahållande, vilken kan beräknas enligt kalendern från och med den nämnda händelsen, att vid betalning genom överföring, såsom är fallet i förevarande mål, anses prestationen ha tillhandahållits i tid då i) överföringsuppdraget före fristens utgång lämnats till gäldenärens finansinstitut, ii) det finns täckning på gäldenärens konto eller när ett kreditlöfte till ett tillräckligt högt belopp har lämnats och iii) gäldenärens finansinstitut godkänner överföringsuppdraget.
In other words, it is not necessary for the sum physically to be credited to the creditor’s account for the payment to be made.
Det är med andra ord inte nödvändigt att beloppet faktiskt skall ha krediterats borgenärens konto för att betalningen skall anses ha verkställts.
the obligor seriously and definitively refuses performance,
gäldenären vägrar bestämt och definitivt att fullgöra sin skyldighet,
Finally, as amended in order to implement Directive 2000/35, Paragraph 286 of the BGB provides:
I 286 § BGB, i dess lydelse efter införlivandet av direktiv 2000/35, föreskrivs fö l -jande: