natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The question of what constitutes direct discrimination within the meaning of Di -rective 2000/43 must be distinguished from that of the legal procedures provided for in Article 7 of that directive for a finding of failure to comply with the principle of equal treatment and the imposition of sanctions in that regard.
Frågan vad som utgör direkt diskriminering i den mening som avses i direktiv 2000/43 måste skiljas från frågan om de rättsliga förfaranden som föreskrivs i artikel 7 i samma direktiv för att fastställa, och vidta sanktionsåtgärder vid, överträdelser av likabehandlingsprincipen.
Those legal procedures must, in accordance with the provisions of that article, be available to persons who consider that they have suffered discrimination.
Dessa rättsliga förfaranden måste enligt vad som föreskrivs i artikeln vara tillgängliga för alla personer som anser sig vara utsatta för diskriminering.
However, the requirements of Article 7 of Directive 2000/43 are, as stated in Article 6 thereof, only minimum requirements and the Directive does not preclude Member States from introducing or maintaining provisions which are more favourable to the protection of the principle of equal treatment.
Såsom framgår av artikel 6 i detta direktiv utgör föreskrifterna i artikel 7 i direktivet emellertid endast minimiregler, och direktivet förbjuder inte medlemsstaterna att anta eller vidhålla bestämmelser som är mer fördelaktiga när det gäller att upprätthålla principen om likabehandling.
Consequently, Article 7 of Directive 2000/43 does not preclude Member States from laying down, in their national legislation, the right for associations with a legitimate interest in ensuring compliance with that directive, or for the body or bodies designated pursuant to Article 13 thereof, to bring legal or administrative proceedings to enforce the obligations resulting therefrom without acting in the name of a specific
Således utgör artikel 7 i direktiv 2000/43 inte något hinder för att medlemsstaterna i sin nationella lagstiftning ger föreningar med ett berättigat intresse av att säkerställa att detta direktiv efterlevs, eller organ som utsetts i enlighet med artikel 13 i direktivet, rätt att anhängiggöra rättsliga eller administrativa förfaranden med syfte att säkerställa efterlevnaden av skyldigheterna enligt detta direktiv, utan att de agerar för en bestämd klagandes räkning och även om det inte finns några identifierbara
It is, however, solely for the national court to assess whether national legislation allows such a possibility.
Det ankommer dock på den nationella domstolen att bedöma om det finns en sådan möjlighet enligt den nationella lagstiftningen.
In the light of the foregoing, the answer to the first and second questions must be that the fact that an employer states publicly that it will not recruit employees of a certain ethnic or racial origin constitutes direct discrimination in respect of recruitment within the meaning of Article 2(2)(a) of Directive 2000/43, such statements being likely strongly to dissuade certain candidates from submitting their candidature and, accordingly, to hinder their access to the labour market.
Mot bakgrund av ovanstående ska den första och den andra tolkningsfrågan besvaras så, att den omständigheten att en arbetsgivare offentligen uttalar att han inte kommer att anställa arbetstagare med visst etniskt ursprung eller av viss ras utgör direkt diskriminering avseende anställning i den mening som avses i artikel 2.2 a i direktiv 2000/43, eftersom sådana uttalanden starkt kan avskräcka vissa arbetssökande från att anmäla sitt intresse för ett arbete och följaktligen utgöra ett hinder för deras tillträde till arbetsmarknaden.
The third to fifth questions
Den tredje, den fjärde och den femte tolkningsfrågan
The third to fifth questions concern the application of the rule of the reversal of the burden of proof laid down in Article 8(1) of Directive 2000/43 to a situation in which the existence of a discriminatory recruitment policy is alleged by reference to remarks made publicly by an employer concerning its recruitment policy.
Den tredje, den fjärde och den femte tolkningsfrågan avser hur regeln om omvänd bevisbörda i artikel 8.1 i direktiv 2000/43 ska tillämpas. I en situation där ett påstående om förekomsten av en diskriminerande anställningspolitik baserar sig på hänvisningar till offentliga uttalanden av en arbetsgivare angående dennes anställningspolitik.
Article 8 of Directive 2000/43 states in that regard that, where there are facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination, it is for the defendant to prove that there has been no breach of the principle of equal treatment.
I detta hänseende framgår av artikel 8 i direktiv 2000/43 att det åligger den svarande parten att bevisa att det inte förekommit något åsidosättande av principen om likabehandling när det föreligger omständigheter som ger anledning att anta att det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering.
The precondition of the obligation to adduce evidence in rebuttal which thus arises for the alleged perpetrator of the discrimination is a simple finding that a presumption of discrimination has arisen on the basis of established facts.
Skyldigheten att framlägga motbevisning, som på detta sätt åligger den som antas vara ansvarig för diskriminering, är endast avhängig av konstaterandet av en presumtion om diskriminering då denna bygger på omständigheter som har styrkts.
Statements by which an employer publicly lets it be known that, under its recruitment policy, it will not recruit any employees of a certain ethnic or racial origin may constitute facts of such a nature as to give rise to a presumption of a discriminatory recruitment policy.
Det faktum att en arbetsgivare offentligen uttalat att han inom ramen för sin anställningspolitik inte anställer arbetstagare med visst etniskt ursprung eller av viss ras kan utgöra sådana omständigheter som ger anledning att anta en diskriminerande anställningspolitik.
It is, thus, for that employer to adduce evidence that it has not breached the principle of equal treatment, which it can do, inter alia, by showing that the actual recruitment practice of the undertaking does not correspond to those statements.
Det åligger därefter denne arbetsgivare att inkomma med bevis för att han inte har åsidosatt principen om likabehandling, vilket han främst kan göra genom att visa att företagets faktiska anställningspolitik inte motsvarar dessa uttalanden.
It is for the national court to verify that the facts alleged against that employer are established and to assess the sufficiency of the evidence which the employer adduces in support of its contentions that it has not breached the principle of equal treatment.
Det ankommer på den hänskjutande domstolen dels att kontrollera huruvida de omständigheter som läggs den nämnda arbetsgivaren till last är styrkta, dels att bedöma huruvida de uppgifter som arbetsgivaren har inkommit med till stöd för sitt påstående att han inte har åsidosatt principen om likabehandling är tillräckliga.
Consequently, the answer to the third to fifth questions must be that public statements by which an employer lets it be known that under its recruitment policy it will not recruit any employees of a certain ethnic or racial origin are sufficient for a presumption of the existence of a recruitment policy which is directly discriminatory within the meaning of Article 8(1) of Directive 2000/43.
Svaret på den tredje, den fjärde och den femte tolkningsfrågan är således att offentliga uttalanden genom vilka en arbetsgivare låter ge till känna att han inom ramen för sin anställningspolitik inte kommer att anställa arbetstagare med visst etniskt ursprung eller av viss ras ger anledning att anta, i den mening som avses i artikel 8.1 i direktiv 2000/43, att det föreligger en direkt diskriminerande anställningspolitik.
It is then for that employer to prove that there was no breach of the principle of equal treatment.
Det åligger därmed arbetsgivaren att visa att principen om likabehandling inte har åsidosatts.
The sixth question
Den sjätte tolkningsfrågan
The sixth question asks, essentially, what sanctions may be considered to be appropriate for employment discrimination established on the basis of the employer’s public statements.
Den sjätte tolkningsfrågan avser huvudsakligen vilka sanktioner som kan anses lämpliga att tillämpa i anledning av diskriminering avseende anställning, vilken fastställts på grundval av offentliga uttalanden från arbetsgivaren.
Article 15 of Directive 2000/43 confers on Member States responsibility for determining the rules on sanctions for breaches of national provisions adopted pursuant to that directive.
Artikel 15 i direktiv 2000/43 överlåter åt medlemsstaterna att bestämma vilka sanktioner som ska tillämpas på överträdelser av de nationella bestämmelser som antagits i enlighet med direktivet.
Article 15 specifies that those sanctions must be effective, propor-
Av artikeln framgår att sanktionerna måste vara effektiva,
Article 15 of Directive 2000/43 thus imposes on Member States the obligation to introduce into their national legal systems measures which are sufficiently effect- ive to achieve the aim of that directive and to ensure that they may be effectively relied upon before the national courts in order that judicial protection will be real and effective.
Medlemsstaterna är således enligt artikel 15 i direktiv 2000/43 skyldiga att anta bestämmelser i sina rättsordningar som är tillräckligt effektiva för att uppnå direktivets mål och att säkerställa att berörda personer rent faktiskt kan åberopa dessa bestämmelser vid nationella domstolar, så att ett faktiskt och effektivt rättsligt skydd erhålls.
Directive 2000/43 does not, however, prescribe a specific sanction, but leaves Member States free to choose between the different solutions suitable for achieving its objective.
I direktiv 2000/43 föreskrivs dock inte några bestämda sanktionsåtgärder, utan medlemsstaterna ges frihet att välja mellan de olika lösningar som är lämpliga för att uppnå direktivets mål.
In a case such as that referred by the national court, where there is no direct victim of discrimination but a body empowered to do so by law seeks a finding of discrim -ination and the imposition of a penalty, the sanctions which Article 15 of Direct- ive 2000/43 requires to be laid down in national law must also be effective, proportionate and dissuasive.
Även i ett sådant fall som det som den hänskjutande domstolen har underställt EG-domstolens prövning, där det inte finns något direkt offer för diskriminering men ett organ med lagstadgad rätt att väcka talan angående diskriminering yrkar att diskriminering fastställs och att sanktionsåtgärder vidtas, måste de sanktioner som enligt artikel 15 i direktiv 2000/43 ska föreskrivas i nationell rätt vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.
If it appears appropriate to the situation at issue in the main proceedings, those sanctions may, where necessary, include a finding of discrimination by the court or the competent administrative authority in conjunction with an adequate level of publicity, the cost of which is to be borne by the defendant.
Sanktionerna kan, om det synes lämpligt mot bakgrund av omständigheterna i det nationella målet, i förekommande fall bestå i att domstolen eller den behöriga administrativa myndigheten fastställer att diskriminering förekommit, vilket publiceras på adekvat sätt och på bekostnad av den svarande parten.
They may also take the form of a prohibitory injunction, in accordance with the rules of national law, ordering the employer to cease the discriminatory practice, and, where appropriate, a fine.
Sanktionerna kan också bestå i ett föreläggande mot arbetsgivaren, i enlighet med de regler som uppställs i den nationella lagstiftningen, i förekommande fall knutet till ett löpande vite.
They may, moreover, take the form of the award of damages to the body bringing the proceedings.
Sanktionerna kan även innefatta utdömandet av skadestånd till den organisation som drivit processen.
The answer to the sixth question must therefore be that Article 15 of Direct- ive 2000/43 requires that rules on sanctions applicable to breaches of national provisions adopted in order to transpose that directive must be effective, proportionate and dissuasive, even where there is no identifiable victim.
Svaret på den sjätte tolkningsfrågan är således att enligt artikel 15 i direktiv 2000/43 krävs det, även när det inte finns någon identifierbar person som har utsatts för diskriminering, att de sanktioner som ska tillämpas på överträdelser av de nationella bestämmelser som antagits i enlighet med detta direktiv ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.
It can do so by showing that the undertaking’s actual recruitment practice does not correspond to those
Arbetsgivaren kan göra detta genom att visa att företagets faktiska anställningspolitik inte motsvarar dessa uttalanden. Det ankommer på den hänskjutande
Case C-156/07
Mål C-156/07
(Reference for a preliminary ruling — Directive 85/337/EEC — Assessment of the effects of certain public and private projects on the environment — Construction of a road in Milan)
”Begäran om förhandsavgörande — Direktiv 85/337/EEG — Bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt — Byggande av en väg i Milano”
Order of the Court (Sixth Chamber), 10 July 2008 . . . . . . . . . . . . . .
Domstolens beslut (sjätte avdelningen) av den 10 juli 2008 . . . . . . . . . .
Environment — Assessment of the effects of certain projects on the environment — Directive 85/337 — Obligation of the Member States to ensure that projects likely to have a significant impact on the environment are made subject to an environmental assessment — Scope
Miljö — Bedömning av vissa projekts inverkan på miljön — Direktiv 85/337 — Skyldighet för medlemsstaterna att företa en miljökonsekvensbedömning av projekt som kan ha en betydande inverkan på miljön — Räckvidd
(Council Directive 85/337, as amended by Directive 97/11, Art. 2(1))
(Rådets direktiv 85/337, i dess lydelse enligt direktiv 97/11, artikel 2.1)
SUMMARY — CASE C-156/07
SAMMANFATTNING — MÅL C-156/07
Environment — Assessment of the effects of certain projects on the environment — Directive 85/337 — Determination by the Member States of the projects in the classes listed in Annex II requiring to be made subject to an environmental assessment
Miljö — Bedömning av vissa projekts inverkan på miljön — Direktiv 85/337 — Medlemsstaternas beslut om vilka projekt som omfattas av bilaga II som ska bli föremål för en miljökonsekvensbedömning
(Council Directive 85/337, as amended by Directive 97/11, Art. 4 and Annexes II and III)
(Rådets direktiv 85/337, i dess lydelse enligt direktiv 97/11, artikel 4 och bilagorna II och III)
in respect of the projects in the classes listed in Annex II thereto, either on the basis of case-by-case assessments, or on the basis of thresholds or criteria fixed by the Member State, whether the projects concerned must be subject to the environmental impact assessment procedure.
som omfattas av bilaga II till direktivet – antingen genom en granskning från fall till fall eller genom gränsvärden eller kriterier som de fastställt beslutar om det berörda projektet ska bli föremål för en miljökonsekvensbedömning.
Article 2(1) of Directive 85/337 on the assessment of the impact of certain public and private projects on the environment, as amended by Direct- ive 97/11, must be interpreted as not requiring that any project likely to have a significant effect on the environment be made subject to the environmental impact assessment provided for in that directive, but only those referred to in Annexes I and II to that directive, under the conditions set out in Article 4 thereof and subject to Articles 1(4) and (5) and 2(3) thereof.
Artikel 2.1 i direktiv 85/337 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, i dess lydelse enligt rådets direktiv 97/11, ska tolkas så, att den inte innebär ett krav på att varje projekt som kan antas medföra betydande miljöpåverkan ska bli föremål för den bedömning som föreskrivs i detta direktiv, utan att detta krav endast gäller de projekt som anges i bilagorna I och II till nämnda direktiv, under de förutsättningar som föreskrivs i artikel 4 i direktivet och med förbehåll för vad som föreskrivs i artiklarna 1.4 och 1.5 samt 2.3 i direktivet.
Under Article 4(2) of the directive, it is for the Member States to determine themselves in which cases the projects in the classes listed in Annex II to the directive must be made subject to an environmental impact assessment.
Enligt artikel 4.2 i nämnda direktiv ankommer det på medlemsstaterna att besluta i vilka fall de projekt som uppräknas i bilaga II till direktivet ska bli föremål för en miljökonsekvensbedömning.
That provision leaves the Member States two options.
Enligt denna bestämmelse har medlemsstaterna två alternativ.
The first is to decide on a case-by-case basis whether a project covered by Annex II must be made subject to the assessment.
För det första kan de från fall till fall besluta om ett projekt som avses i nämnda bilaga II ska bli föremål för en bedömning.
The second is to determine, in a general and abstract manner and according to thresholds or criteria, the projects in that annex which must be made subject to the assessment.
För det andra kan de på ett generellt och abstrakt sätt fastställa, utifrån gränsvärden eller andra kriterier, vilka av de projekt som förekommer i denna bilaga som ovillkorligen ska bli föremål för en sådan bedömning.
Directive 85/337 on the assessment of the impact of certain public and private projects on the environment, as amended by Directive 97/11, requires the Member States to take account of the relevant selection criteria listed in Annex III to Directive 85/337 when they determine,
Medlemsstaterna är skyldiga att beakta de relevanta urvalskriterier som anges i bilaga III till direktiv 85/337 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, i dess lydelse enligt rådets direktiv 97/11, när de – med avseende på sådana projekt
It stems from the actual wording of Article 4(3) of the directive that it re-
Det framgår av själva ordalydelsen i artikel 4.3 i nämnda direktiv att
AIELLO AND OTHERS quires Member States, in both cases, to take into account the relevant selection criteria set out in Annex III to the directive, that is to say, those of the criteria which must be applied in the light of the characteristics of the project concerned.
medlemsstaterna enligt direktivet, i båda fallen, är skyldiga att beakta de relevanta urvalskriterier som definieras i bilaga III till direktivet, det vill säga de kriterier som, med hänsyn till karaktären av det aktuella projektet, är tillämpliga.
(see paras 37-40, 46, operative part 2) be made subject to an environmental impact assessment, it must, either by referring in its national rules to Annex III to that directive or by reproducing in its national rules the criteria listed there, ensure that all of those criteria can in fact be taken into account where one or more of them is relevant for the purposes of the project concerned, and cannot expressly or impliedly exclude them.
(se punkterna 37–40 och 46 samt punkt 2 i domslutet) ska bli föremål för en miljökonsekvensbedömning, ska den antingen genom en hänvisning i de nationella reglerna till bilaga III till detta direktiv eller genom en upprepning av direktivets kriterier i de nationella reglerna tillse att vart och ett av dem verkligen kan beaktas när något av dem är relevant för det berörda projektet, och medlemsstaten får därvid inte uttryckligen eller underförstått utelämna något kriterium.
Depending on the characteristics of the national legal order in question, such an exclusion might dissuade or even prevent the competent national authority from taking into account the criterion or criteria in question.
Ett sådant utelämnande skulle nämligen, alltefter vilken nationell rättsordning det gäller, kunna avskräcka eller till och med hindra den behöriga nationella myndigheten från att beakta det eller de ifrågavarande kriterierna.
ORDER OF THE COURT (Sixth Chamber)
DOMSTOLENS BESLUT (sjätte avdelningen) den 10 juli 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Consiglio di Stato (Italy), made by decision of 24 October 2006, received at the Court on 21 March 2007, in the proceedings
I mål C-156/07, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Consiglio di Stato (Italien) genom beslut av den 24 oktober 2006, som inkom till domstolen den 21 mars 2007, i målet
Advocate General: J. Mazák, Registrar: R. Grass, having informed the referring court that the Court proposes to give its decision by reasoned order in accordance with the second subparagraph of Article 104(3) of its Rules of Procedure, after hearing the Advocate General, makes the following
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden L. Bay Larsen samt domarna J.-C. Bonichot, (referent) och C. Toader, generaladvokat: J. Mazák, justitiesekreterare: R. Grass, efter att ha meddelat den hänskjutande domstolen att domstolen har för avsikt att avgöra frågorna genom motiverat beslut enligt artikel 104.3 andra stycket i rättegångsreglerna, och efter att ha hört generaladvokaten, följande
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the impact of certain
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (EGT L 175, s. 40; svensk specialutgåva, område 15, volym 6, s.
The reference was made in the course of proceedings between Salvatore Aiello and Others and the Comune di Milano (Municipality of Milan) and Others concerning the construction of a road linking certain districts in the north of Milan.
Begäran har framställts i ett mål mellan Salvatore Aiello m.fl. och Comune di Milano m.fl. rörande byggandet av en väg mellan vissa stadsdelar i norra Milano.
Article 1(2) of Directive 85/337 states:
Artikel 1.2 i direktiv 85/337 har följande lydelse:
‘For the purposes of this Directive:
”I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:
“development consent” means: the decision of the competent authority or authorities which entitles the developer to proceed with the project.’
Tillstånd: den ansvariga myndighetens eller de ansvariga myndigheternas beslut, som ger exploatören rätt att genomföra projektet.”
Article 1(4) of Directive 85/337 provides:
Artikel 1.4 i direktiv 85/337 har följande lydelse:
‘Projects serving national defence purposes are not covered by this Directive.’
”Detta direktiv gäller inte projekt som avser det nationella försvaret.”
Article 1(5) of Directive 85/337 states:
Artikel 1.5 i direktiv 85/337 innehåller följande föreskrifter:
‘This Directive shall not apply to projects the details of which are adopted by a specific act of national legislation, since the objectives of this Directive, including that of supplying information, are achieved through the legislative process.’
”Detta direktiv skall inte tillämpas på projekt som i detalj regleras genom särskild nationell lagstiftning, i de fall syftena med detta direktiv, däribland att tillhandahålla uppgifter, uppnås genom lagstiftningen.”
Article 2(1) of Directive 85/337 provides:
I artikel 2.1 i direktiv 85/337 föreskrivs följande:
‘Member States shall adopt all measures necessary to ensure that, before consent is given, projects likely to have significant effects on the environment by virtue, inter alia, of their nature, size or location are made subject to a requirement for development consent and an assessment with regard to their effects.
”Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bland annat på grund av sin art, storlek eller lokalisering blir föremål för krav på tillstånd och en bedömning av deras påverkan innan tillstånd ges.
These projects are defined in Article 4.’
Dessa projekt anges i artikel 4.”
Article 2(3) of Directive 85/337 provides:
I artikel 2.3 i direktiv 85/337 föreskrivs följande: