natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the latter case, Articles 31 and 36 of Regulation No 1408/71, as amended and updated by Regulation No 2001/83, as amended by Regulation No 3096/95, and Articles 31 and 93 of Regulation No 574/72, as amended and updated by Regulation No 2001/83, as amended by Regulation No 3096/95, preclude national legislation from subjecting such reimbursement to the obtaining of ex post facto authorisation which L· granted only in so far as it is shown that the illness which necessitated the treatment in question manifested itself suddenly during the stay, making that treatment immediately necessary.'
Artiklarna 31 och 36 i förordning nr 1408/71, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt förordning nr 2001/83, i dess lydelse enligt förordning nr 3096/95, och artiklarna 31 och 93 i förordning nr 574/72, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt förordning nr 2001/83, i dess lydelse enligt förordning nr 3096/95, utgör således hinder mot att en medlemsstat som villkor för en sådan återbetalning föreskriver att den endast skatt ske efter ett godkännande i efterhand, som i sin tur endast ges när det visas att den sjukdom som nödvändiggjort ifrågavarande vård uppstått plötsligt under vistelsen och därmed förorsakat ett omedelbart vårdbehov.'
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 15 October 2002.
Generaladvokaten D. Ruiz-Jarabo Colomer har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 15 oktober 2002.
He proposed that the Court should answer that:
Han föreslog att domstolen skulle svara på följande sätt:
'Article 31 of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons and their families moving within the Community, and Article 31 of Regulation (EEC) No 574/72 of the Council of 21 March 1972 fixing the procedure for implementing Regulation (EEC) No 1408/71, preclude national legislation which requires, as an additional requirement, before the social security institution refunds the costs of treatment which has already taken place in hospital abroad, a special authorisation which is granted on condition that the illness of the insured, who is a pensioner, has manifested itself suddenly during a stay abroad and that medical care has been required immediately.'
Artikel 31 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, och artikel 31 i rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpningen av förordning (EEG) nr 1408/71 utgör hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken det, för att den behöriga institutionen skall betala kostnaderna för en sjukhusvistelse i utlandet, som ett extra rekvisit krävs ett särskilt tillstånd som endast beviljas under förutsättning att den sjukdom som den berörde, tillika pensionär, lider av har uppkommit plötsligt under en vistelse i utlandet och att behovet av vård var akut.
Case C-59/01 Commission of the European Communities ν Italian Republic Freedom to provide services
Mål C-59/01 Europeiska gemenskapernas kommission mot Republiken Italien Frihet att tillhandahålla tjänster
(Failure by a Member State to fulfil obligations — Directive 92/49/EEC — Freedom to set premiums and abolition of prior or systematic controls over premiums and contracts — Gathering of information) (Full Court)
"Fördragsbrott — Direktiv 92/49/EEG — Frihet att fastställa priser och avskaffande av förhandskontroller eller löpande kontroller av tariffer och avtal — inhämtande av uppgifter" (domstolen i plenum)
(a) the principle of the freedom to set premiums and the abolition of prior or systematic controls over premiums and contracts, as dealt with in Articles 6, 29 and 39 of Council Directive 92/49/EEC of 18 June 1992 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct insurance other than life assurance and amending Directives 73/239/EEC and 88/357/EEC (third nonlife insurance Directive) (OJ 1992 L 228, p. 1);
Europeiska gemenskapernas kommission har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 12 februari 2001 väckt talan om fastställelse av att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) genom att inrätta och bibehålla ett system för frysning av priser, vilket är tillämpligt på alla avtal om ansvarsförsäkring för motorfordonstrafik som täcker den risk som är belägen i Italien, utan åtskillnad mellan de försäkringsbolag som har säte i Italien och de försäkringsbolag som där bedriver verksamhet genom filialer eller med stöd av friheten att tillhandahålla tjänster, i strid med a) principen om frihet att fastställa priser och om avskaffande av förhandskontroller och löpande kontroller av tariffer och avtal enligt artiklarna 6, 29, och 39 i nämnda direktiv, b) bestämmelserna i artikel 44 i nämnda direktiv om systemet för inhämtande av uppgifter om summan av premier, försäkringsersättningar och provisioner, om skadefrekvens och genomsnittliga försäkringsersättningar och om utbytet mellan tillsynsmyndigheterna i ursprungsmedlemsstaten och tillsynsmyndigheterna i värdmedlemsstaten.
Alleged infringement of Articles 6, 29 and 39 of Directive 92/49
Anmärkningen avseende överträdelse av artiklarna 6, 29 och 39 i direktiv 92149
The rules on premium rates at issue involve selective intervention in a specific field of nonlife insurance, that is to say, compulsory motor vehicle insurance, and they cannot therefore of themselves satisfy the criterion that a control system should be of a general nature if a derogation from the freedom of undertakings to fix rates is to be justified, a fortiori because, as the Commission has observed without being contradicted by the Italian Republic, insurance premiums in the sector concerned represent only 0.22% of the basket of goods and services used in calculating movements in Italian inflation.
Domstolen konstaterar att de omtvistade tariffbestämmelserna utgör ett enstaka ingripande i en särskild sektor för annan direkt försäkring än livförsäkring, nämligen obligatorisk bilförsäkring, och att de därmed inte i sig uppfyller kriteriet avseende den allmängiltighet som ett kontrollsystem måste uppvisa för att ett undantag från principen om frihet att fastställa priser skall vara motiverat. Det sagda gäller i än högre grad då försäkringspremierna inom sektorn i fråga, såsom kommissionen har anfört utan att motsägas av Republiken Italien, endast utgör 0,22 procent av de varor och tjänster som används för att beräkna inflationsutvecklingen i Italien.
As regards the other measures relied on by the Italian Government to prove the existence of a general price-control system, it is sufficient to note that while they concern economic sectors other than that of insurance covering third-party liability arising from the use of motor vehicles, they are none the less very specific, heterogenous measures, not wholly binding and without any direct connection either between themselves or between them and the rules relating to premium rates laid down by the Decree-Law.
Vad beträffar de övriga åtgärder som den italienska regeringen har åberopat till stöd för påståendet att det finns ett allmänt priskontrollsystem behöver domstolen endast konstatera att det, även om ingripandena förvisso rör andra ekonomiska sektorer än sektorn för ansvarsförsäkring för biltrafik, dock rör sig om enstaka, icke homogena och delvis icke tvingande ingripanden, som inte har något direkt samband vare sig med varandra eller med tariffbestämmelserna i lagdekretet.
Accordingly, the rules relating to premium rates at issue cannot be regarded as forming part of a general price-control system within the meaning of the third subparagraph of Article 8(3) of Directive 73/239, the second paragraph of Article 29 and Article 39(3) of Directive 92/49 and they are not therefore covered by the exception provided for by those provisions, irrespective of the extent to which the various components of those rules form part of a system of 'increases in premium rates' for the purposes of those provisions.
De omtvistade tariffbestämmelserna kan därför inte betraktas som en del av allmänna priskontrollsystem i den mening som avses i artikel 8.3 tredje stycket i direktiv 73/239 samt artiklarna 29 andra stycket och 39.3 i direktiv 92/49, och de omfattas därmed inte av undantaget i artiklarna, oavsett i vilken mån de olika delarna av tariffbestämmelserna avser ett system för "premiehöjningar" i den mening som avses i artiklarna.
As regards, second, the various public-interest considerations relied upon by the Italian Republic in order to justify the rules relating to premium rates at issue on the basis of Article 28 of Directive 92/49, the general good referred to in that provision cannot in any case be relied upon for the purpose of conferring legitimacy on the introduction or retention of national provisions which prejudice the principle of freedom to set rates, the exceptions to which have been specified in the harmonised rules laid down by Articles 6, 29 and 39 of that directive.
Vad för det andra beträffar de olika hänsyn till allmänintresset som Republiken Italien har åberopat för att motivera de omtvistade tariffbestämmelserna med stöd av artikel 28 i direktiv 92/49, att det allmänintresse som avses i artikeln inte under några omständigheter kan åberopas till stöd för rätten att införa eller bibehålla nationella bestämmelser som strider mot den princip om frihet att fastställa priser som har varit föremål för harmoniserade undantagsbestämmelser genom artiklarna 6, 29 och 39 i samma direktiv.
The allegation of infringement of Article 44 of Directive 92/49
Anmärkningen avseende överträdelse av artikel 44 i direktiv 92/49
It is apparent from the documents before the Court that the gathering of individualised information referred to in Article 2(5)c of the Decree-Law pursues an anti-fraud objective different from that pursued by Article 44 of Directive 92/49.
Det framgår av handlingarna i målet att inhämtandet av enskilda uppgifter enligt artikel 2.5c i lagdekretet är ägnat att bekämpa bedrägeri och därmed har ett annat syfte än artikel 44 i direktiv 92/49.
Furthermore, as regards, first, the obligation imposed on insurance undertakings to contribute to the funding of the data-bank set up by the Decree-Law and, second, the penalties provided for in case of non-compliance with the obligation to communicate information, the Commission mentions them only to add that they reinforce the machinery set up by the Decree-Law and to conclude that they must for the same reason be declared invalid.
Vad vidare beträffar dels de berörda försäkringsbolagens skyldighet att bidra till finansieringen av den databas som har upprättats med stöd av lagdekretet, dels de sanktioner som föreskrivs för det fall uppgiftsskyldigheten inte iakttas, har kommissionen endast nämnt dessa för att tillägga att de förstärker det system som har inrättats genom lagdekretet och för att dra slutsatsen att de av samma anledning skall avskaffas.
Since the Commission has challenged the compatibility of that machinery with Community law only in relation to Article 44 of Directive 92/49, the second complaint must be rejected.
Den andra anmärkningen är således ogrundad, eftersom kommissionen endast har gjort gällande att nämnda system strider mot gemenskapsrätten med avseende på artikel 44 i direktiv 92/49.
Declares that, by introducing and maintaining in force rate-freezing rules applicable to all contracts of insurance in respect of third-party liability arising from the use of motor vehicles in relation to risks situated within Italian territory, without distinguishing between insurance companies having their head office in Italy and those conducting their business in Italy through branch offices or under the freedom to provide services, in breach of the principle of freedom to set premiums referred to in Articles 6, 29 and 39 of Council Directive 92/49/EEC of 18 June 1992 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct insurance other than life assurance and amending Directives 73/239/EEC and 88/357/EEC (third nonlife insurance Directive), the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under that directive;
"1) Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiven 73/239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) genom att i strid med principen om frihet att fastställa priser enligt artiklarna 6, 29 och 39 i nämnda direktiv inrätta och bibehålla ett system forfrysning av priser, vilket är tillämpligt på alla avtal om ansvarsförsäkring för motorfordonstrafik som täcker den risk som är belägen i Italien, utan åtskillnad mellan de försäkringsbolag som har säte i Italien och de försäkringsbolag som där bedriver verksamhet genom filialer etter med stöd av friheten att tillhandahålla tjänster.
Dismisses the remainder of the application;
Talan ogulas i övrigt.
Orders each party to bear its own costs.*
Vardera parten skatt bära sin rättegångskostnad'
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 4 July 2002.
Generaladvokaten S. Alber har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 4 iuli 2002.
Case C-373/00 Adolf Truley GmbH ν Bestattung Wien GmbH Company law
Mål C-373/00 Adolf Truley GmbH och Bestattung Wien GmbH Bolagsrätt
Preliminary ruling (Directive 931361EEC — Public supply contracts — Concept of contracting authority — Publiclaw body — Funeral undertaking) (Fifth Chamber)
Förhandsavgörande "Direktiv 93136/EEG — Offentlig upphandling av varor—Begreppet upphandlande — Organ som lyder under offentlig rätt — Begravningsbyrå" (femte avdelningen)
By order of 14 September 2000 the Vergabekontrollsenat des Landes Wien (Public Procurement Review Chamber of the Land of Vienna) referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Article 1(b) of Council Directive 93/36/EEC of 14 June 1993 coordinating procedures for the award of public supply contracts.
Vergabekontrollsenat des Landes Wien (nämnden för kontroll av upphandlingar i delstaten Wien) har, genom beslut av den 14 september 2000 ställt tre frågor om tolkningen av artikel 1 b i rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor.
According to the order for reference, the provisions governing the business of funeral undertaker in Vienna have undergone significant amendments over the past few years.
Såsom framgår av begäran om förhandsavgörande har de tillämpliga bestämmelserna om begravningsverksamhet i Wien ändrats i väsentlig utsträckning under de senaste åren.
Until 1999, those services were performed by Wiener Bestattung (Vienna Funerals), a component undertaking of the Wiener Stadtwerke (Vienna Public Utilities), which were themselves an undertaking of the City of Vienna within the meaning of Paragraph 71 of the WStV.
Fram till år 1999 bedrevs denna verksamhet av Wiener Bestattung (Wiens begravningsbyrå), en enhet inom Wiener Stadtwerke (Wiens kommunala verk), som i sig utgjorde ett företag i staden Wien i den mening som avses i 71 § WStV.
As such, Wiener Bestattung — like Wiener Stadtwerke — lacked legal personality and formed part of the Magistrat of the City of Vienna.
I denna egenskap var Wiener Bestattung — liksom Wiener Stadtwerke — inte en egen juridisk person utan utgjorde en del av Magistrat der Stadt Wien.
In connection with its activities, Wiener Bestattung had, on several occasions, organised calls for tenders in which Truley, which is a licensed funeral undertaker, had apparently participated successfully.
Inom ramen för sin verksamhet anordnade Wiener Bestattung vid ett flertal tillfällen anbudsförfaranden i vilka Truley, som är ett företag som tillhandahåller begravningstjänster, verkade ha deltagit med framgång.
Shortly after its creation, Bestattung Wien organised a tendering procedure, published both in theAmtlicher Lieferanzeiger (Official Bulletin of calls for tenders for supply contracts) and the Amstblatt der Stadt Wien (Official Journal of the City of Vienna), for the award of a public contract for the supply of coffin fittings.
Den 17 december 1998 beslutade Wiens stadsfullmäktige att skilja Wiener Stadtwerke från stadsförvaltningen och att bilda ett nytt bolag som är en juridisk person, Wiener Stadtwerke Holding AG (nedan kallad WSH), vars aktier till 100 procent ägs av staden Wien. Detta bolag består av sex verksamma dotterbolag och ett av dessa är Bestattung Wien.
Truley submitted a tender during that procedure but was informed, by letter of 6 June 2000, that the contract had not been awarded to it on the ground that the price which it had quoted was too high.
Av handlingarna i målet framgår att detta bolag, vars kapital i sin helhet ägs av WSH, är en juridisk person. Startdatumet för bolagets verksamhet fastställdes av Magistrat der Stadt Wien till den 12 juni 1999.
Taking the view that the tender submitted by it was the only one which complied with the specifications in the call for tenders, Truley brought proceedings for review of the contract award procedure before the Vergabekontrollsenat des Landes Wien.
En kort tid efter bildandet inledde Bestattung Wien ett upphandlingsförfarande som offentliggjordes i såväl Amtlicher Lieferanzeiger (officiell tidning för meddelanden om upphandling av varor) som Amtsblatt der Stadt Wien (staden Wiens officiella tidning).
In those proceedings, Bestattung Wien claimed that it was no longer subject to the rules in Directive 93/36 and in the WLVergG as it had its own legal personality and was completely independent of the Magistrat of the City of Vienna, while Truley submitted that that directive and the WLVergG remained fully applicable by reason of the close ties which continued to bind that company to the City of Vienna.
Inom ramen för detta förfarande hävdade Bestattung Wien att företaget inte längre omfattades av direktiv 93/36 och av WLVergG, eftersom det hade blivit en juridisk person och var helt oberoende av Magistrat der Stadt Wien. Truley gjorde gällande att nämnda direktiv och WLVergG fortfarande var tillämpliga fullt ut på grund av den nära anknytning som finns mellan Bestattung Wien och staden Wien.
In that regard, Truley pointed out, inter alia, that all the shares in Bestattung Wien were held by WSH, which itself was wholly owned by the City of Vienna.
Truley anförde därvid att samtliga aktier i Bestattung Wien ägdes av WSH som i sin tur ägs till 100 procent av staden Wien.
As it formed the view, in those circumstances, that the solution to the dispute pending before it depended on the interpretation of the concept of 'contracting authority' in Article 1(b) of Directive 93/36, particularly in light of the judgments in Case C-44/96 Mannesmann Anlagenbau Austria and Others [1998] and Case C-360/96 GemeenteArnhem and Gemeente Rheden ν BFlHolding [1998], the Vergabekontrollsenat des Landes Wien decided to stay proceedings and refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Vergabekontrollsenat des Landes Wien ansåg under dessa omständigheter att utgången i det aktuella målet berodde på tolkningen av begreppet "upphandlande myndighet" i artikel 1 b i direktiv 93/36, bland annat mot bakgrund av domarna av den 15 januari 1998 i mål C-44/96, Mannesmann Anlagenbau Austria m.fl., och av den 10 november 1998 i mål C-360/96, BFI Holding, och beslutade därför att vilandeförklara målet och ställa tolkningsfrågor till domstolen.
By its first question, which can be divided into two limbs, the national court essentially raises the question of the scope of the term 'needs in the general interest' in the second subparagraph of Article 1(b) of Directive 93/36.
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan, som består av två delar, för att få klarhet i hur stor räckvidd begreppet "allmänna intressen" i artikel 1 b andra stycket i direktiv 93/36 har.
The first limb of the first question
Den första delen av den första frågan
By the first limb of its first question, the national court asks whether the term 'needs in the general interest' is to be defined by Community law or by the national legal system of each Member State.
Den hänskjutande domstolen har ställt den första delen av den första frågan för att få klarhet i huruvida begreppet "allmänna intressen" skall definieras i gemenskapsrätten eller i varje medlemsstats rättsordning.
The term 'needs in the general interest' in Article 1(b) of Directive 93/36 is a Community-law concept and must be interpreted in the light of the context of that article and the purpose of that directive.
Begreppet "allmänna intressen" i artikel 1 b i direktiv 93/36 omfattas av gemenskapsrätten och skall tolkas med hänsyn till det sammanhang som artikeln ingår i och till syftet med nämnda direktiv.
The second limb of the first question
Den andra delen av den första frågan
By the second limb of its first question, the national court asks essentially whether the activity of funeral undertaker meets a need in the general interest.
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra delen av den första frågan för att få klarhet i huruvida begravningsverksamhet tillgodoser allmänna intressen.
In that regard, it asks more specifically whether the fact that a regional or local authority is under a statutory obligation to arrange funerals — and, if necessary, to bear the costs of those funerals — where they have not been arranged within a certain period after a death certificate has been issued is sufficient, in itself, to establish a presumption that there is a need in the general interest.
I detta avseende söker den nationella domstolen närmare bestämt få klarhet i huruvida den omständigheten att en regional eller lokal myndighet har en lagstadgad skyldighet att ombesörja begravningar — och i förekommande fall ersätta kostnaderna —, för den händelse att de inte äger rum inom en viss tid efter det att dödsbeviset har utfärdats, i sig är tillräcklig för att dylika allmänna intressen skall skall anses föreligga.
services sector in Austria but that, according to the applicant in the main proceedings, there is no competition on the local market in Vienna, the national court asks essentially whether the existence of significant competition is itself sufficient to justify the conclusion that there is no need in the general interest, not having an industrial or commercial character, or whether account must be taken of all the relevant legal and factual circumstances in each individual case.
Mot bakgrund av att det i Österrike finns fler än 500 begravningsbyråer men att konkurrensen, enligt sökanden i den nationella domstolen, är obefintlig på den lokala marknaden i Wien, söker den nationella domstolen få klarhet i huruvida förekomsten av en utvecklad konkurrens i sig gör det möjligt att fastslå att det inte föreligger allmänna intressen som inte har industriell eller kommersiell karaktär, eller om det i varje enskilt fall skall tas hänsyn till samtliga relevanta faktiska och rättsliga omständigheter.
In the present case, it is common ground that the activity of funeral undertaker is not reserved in Austria to specific legal persons and that the exercise of that activity is not, in principle, subject to any territorial restriction.
I förevarande fall är det utrett att begravningsentreprenörsverksamhet i Österrike inte endast är förbehållen särskilda juridiska personer och att dess utövande i princip inte begränsas till ett visst område.