natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It will be recalled that, in June 1997 in Amsterdam, the European Council, with a view to completing Economic and Monetary Union, adopted a resolution on the Stability and Growth Pact, the objective of which is to prevent excessive deficits from arising and to ensure sound management of public finances in the euro zone. It was in this context that, in 2003, an excessive deficit procedure was initiated against France and against Germany.
Europeiska rådet, som var angeläget om att fullborda den ekonomiska och monetära unionen, antog i juni 1997, i Amsterdam, en resolution om stabilitets- och tillväxtpakten, som har till syfte att förhindra att alltför stora underskott uppkommer och att säkerställa en sund förvaltning av de offentliga finansernainomeuroområdet.Detärmotbakgrundavdettasomförfaranden vid alltför stora underskott inleddes mot Frankrike och Tyskland.
On a recommendation from the Commission, the Council found that an excessive deficit existed in both those States.
Rådet konstaterade, på rekommendation av kommissionen, att det förelåg ett alltför stort underskott i dessa två medlemsstater.
It therefore adopted two recommendations asking them to reduce their deficits and setting a deadline for the adoption of corrective measures (on the basis of Article 104(7) EC).
Det antog därför två rekommendationer i vilka den anmodade dem att minska sitt underskott och fastställde ett datum då åtgärder för att rätta till situationen senast skulle ha vidtagits (på grundval av artikel 104.7 EG).
After those periods had expired, the Commission recommended to the Council that it adopt decisions establishing that neither France nor Germany had taken adequate measures to reduce their deficit in response to the Council’s recommendations.
Efter att dessa tidsfrister löpt ut rekommenderade kommissionen rådet att besluta att varken Tyskland eller Frankrike hade vidtagit nödvändiga åtgärder för att minska sitt underskott till följd av rådets rekommendationer.
The Commission thus requested the Council to give the two Member States concerned notice to take measures to reduce their deficit (Article 104(9) EC).
Kommissionen anmodade därför rådet att besluta att förelägga de två berörda staterna att vidta åtgärder för att minska sitt underskott (artikel 104.9 EG).
However, on 25 November 2003 the Council, unable to achieve the majority required for taking that decision, merely adopted conclusions in which it decided to hold the excessive deficit procedures in abeyance and declared itself ready to take a decision under Article 104(9) EC should it appear that the relevant Member State was not complying with the commitments entered into by it.
Den 25 november 2003 begränsade sig emellertid rådet, som inte lyckades uppnå tillräcklig majoritet för att anta detta beslut, till att anta slutsatser i vilka det beslutade att skjuta upp förfarandena vid alltför stort underskott och förklarade att det var berett att fatta beslut enligt artikel 104.9 EG, om det skulle framgå att den berörda medlemsstaten inte fullgjorde sina åtaganden.
Faced with what it considered to be a breach of the Treaty rules, in January 2004 the Commission brought an action challenging both the Council’s failure to adopt a decision and its conclusions.
Kommissionen, som ansåg att detta utgjorde ett åsidosättande av bestämmelserna i fördraget, väckte talan i januari 2004.
So far as concerns, first, the Council’s inability to adopt the decision recommended by the Commission, the Court declared this part of the action inadmissible.
Denna talan avsåg såväl rådets underlåtenhet att fatta beslut som dess slutsatser.
Court of Justice adopted by the Council under Article 104(7) EC, it constituted a breach of Article 104(7) and (13) EC, that is to say a breach of the Commission’s right of initiative and of the voting rules.
Vad beträffar det förhållandet att det var omöjligt för rådet att fatta det beslut som kommissionen rekommenderade, avvisade domstolen talan.
The Court stated that ‘… it follows from the wording and the broad logic of the system established by the Treaty that the Council cannot break free from the rules laid down by Article 104 EC and those which it set for itself in Regulation No 1467/97.
Domstolen fastställde att rådets underlåtenhet att anta de rättsakter som föreskrivs i artikel 104.8 och 104.9 EG och vilka kommissionen rekommenderat inte kan anses ge upphov till rättsakter mot vilka talan kan väckas enligt artikel 230 EG.
Thus, it cannot have recourse to an alternative procedure, for example in order to adopt a measure which would not be the very decision envisaged at a given stage or which would be adopted in conditions different from those required by the applicable provisions.’
När kommissionen har rekommenderat rådet att fatta beslut med stöd av artikel 104.8 och 104.9 EG och den majoritet som krävs inte har uppnåtts inom rådet har det nämligen inte fattats något beslut i den mening som avses i dessa bestämmelser.
In Case C-19/03 Verbraucher-Zentrale Hamburg (judgment of 14 September 2004, not yet published in the ECR), the Landgericht München (Regional Court, Munich) submitted a reference for a preliminary ruling on the interpretation of Regulation No 1103/97 17 to the Court of Justice in proceedings between a Germany association responsible for the taking of legal action with regard to breach of consumer protection laws (the Verbraucher-Zentrale) and O2, an undertaking which operates a mobile telephone network.
Domstolen tillade att ”för det fall rådet underlåter att vidta de formella åtgärder som kommissionen har rekommenderat med stöd av artikel 104.8 och 104.9 EG, [kan] kommissionen … väcka en sådan talan som föreskrivs i artikel 232 EG, i enlighet med de villkor som föreskrivs i denna artikel” (punkt 35).
The case involved determining whether the method applied by O2 for converting into euros amounts hitherto expressed in deutschmarks was compatible with that regulation.
De är nämligen avsedda att ha rättsverkningar, i vart fall i den mån de medför att de pågående förfarandena vid alltför stora underskott vilandeförklaras och de rekommendationer som rådet tidigare hade antagit med stöd av artikel 104.7 EG faktiskt ändras.
O2 converted the price per minute of its various tariffs by rounding them to the nearest cent, and in fact rounded the relevant tariff up to the nearest cent.
Domstolen konstaterade att rådet gjort ett eventuellt framtida beslut med stöd av artikel 104.9 EG avhängigt av en bedömning som inte längre skall grundas på innehållet i de rekommendationer som antogs med stöd av artikel 104.7 EG, utan på den berörda medlemsstatens ensidiga åtaganden.
Article 5 of Regulation No 1103/97 states that ‘monetary amounts to be paid or accounted for when a rounding takes place after a conversion into the euro unit … shall be rounded up or down to the nearest cent’.
Domstolen fastställde emellertid att ”[d]et framgår … av lydelsen och systematiken i det system som införts genom fördraget att rådet inte får frångå de regler som föreskrivs i artikel 104 EG och de regler som rådet självt har uppställt i förordning nr 1467/97.
The Court had to decide first whether a tariff, such as the per-minute price at which O2 invoiced its customers’ telephone calls, is a monetary amount to be paid or accounted for within the meaning of the first sentence of Article 5 of Regulation No 1103/97 or whether it is only the final sum for which the consumer is actually invoiced which may constitute such an amount.
Rådet kan således inte använda sig av ett alternativt förfarande, exempelvis för att anta en rättsakt som inte utgör det beslut som föreskrivs för en viss etapp eller som antas på andra villkor än dem som uppställs i gällande bestämmelser” (punkt 81).
Two general principles of law are identifiable in Regulation No 1103/97: the need to protect citizens’ legal certainty at the time of transition to the euro and the correlative requirement that the continuity of contracts and other legal instruments should not be affected, these principles sharing a general objective pursued when introducing the new single currency, namely that the transition to the euro should be neutral for citizens and undertakings.
I-0000), ställde Landgericht München i en begäran om förhandsavgörande, som framställdes inom ramen för en tvist mellan den tyska organisation som är ansvarig för att väcka talan vid överträdelser av konsumentskyddslagstiftning (VerbraucherZentrale) och företaget O2 som driver ett nät för mobiltelefonkommunikation, frågor till domstolen angående tolkningen av förordning nr 1103/97.17
Having regard to those objectives, the Court interpreted Regulation No 1103/97 restrictively and ruled that ‘a tariff, such as the per-minute price at issue in the main proceedings, does not constitute a monetary amount to be paid or accounted for within
I detta mål prövade domstolen huruvida den metod O2 tillämpade för att omräkna belopp som hittills angetts i tyska mark till euro var förenlig med nämnda förordning. När O2 omräknade minutpriset i sina olika taxor avrundade det nämligen till närmaste cent, närmare bestämt till närmaste cent uppåt.
Council Regulation (EC) No 1103/97 of 17 June 1997 on certain provisions relating to the introduction of the euro (OJ 1997 L 162, p. 1).
Rådets förordning (EG) nr 1103/97 av den 17 juni 1997 om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (EGT L 162, s. 1).
Proceedings the meaning of the first sentence of Article 5 of … Regulation … No 1103/97 … and thus is not to be rounded in every case to the nearest cent. …’ (paragraph 1 of the operative part).
Domstolen tolkade med hänsyn till dessa syften artikel 5 i förordningen om euro restriktivt och fann att ”[e]n taxa, såsom det minutpris som är aktuellt i tvisten vid den nationella domstolen, [inte] utgör … ett penningbelopp som skall betalas eller redovisas i den mening som avses i artikel 5 första meningen i … förordning … nr 1103/97 … och … därför inte alltid [skall] avrundas till närmaste cent …” (domslutet, punkt 1).
Second, the question then arose as to whether Regulation No 1103/97, in particular the first sentence of Article 5, must be taken to preclude the rounding to the nearest cent of amounts other than those which must be paid or accounted for.
Nästa fråga som skulle besvaras var huruvida förordning nr 1103/97, och i synnerhet artikel 5 första meningen däri, skall tolkas så att den utgör hinder för att andra belopp än dem som skall betalas eller redovisas avrundas till närmaste cent.
While the Court held that it is not fundamentally precluded, this is, however, only ‘… provided that that rounding practice is consistent with the principle of continuity of contracts … and with the objective … that the transition to the euro should be neutral; in other words, provided that the rounding practice does not affect contractual obligations entered into by economic agents, including consumers, and that it does not have a real impact on the price actually to be paid’ (paragraph 2 of the operative part).
Domstolen ansåg att det inte förelåg något principiellt förbud i detta avseende ”under förutsättning att [en sådan avrundning] sker med iakttagande av principen om avtalskontinuitet … och av det syfte att övergången till euron skall vara neutral … Detta innebär att avrundningen inte får påverka ekonomiska aktörers, däribland konsumenternas, avtalsenliga åtaganden och att den inte får ha någon verklig inverkan på det pris som faktiskt skall betalas” (domslutet, punkt 2).
In the case in point, the Court stated that the conversion in question is ‘liable to have a real impact on the price actually borne by consumers’ (paragraph 54).
Domstolen konstaterade i detta mål att den aktuella omräkningen kunde ”ha en verklig inverkan på det pris som konsumenterna faktiskt får betala” (punkt 54).
It did not take this interpretation beyond that point, leaving it to the national court to ascertain whether there had been a ‘real impact on prices’.
Den gick inte längre i sin tolkning utan överlät åt den nationella domstolen att bedöma denna ”verklig[a] inverkan på priserna”.
B — Composition of the Court of Justice
B — Domstolens sammansättning
(Order of precedence as at 14 October 2004)
(Rangordning den 14 oktober 2004)
First row, from left to right:
Första raden, från vänster till höger:
C. Gulmann, Judge; A. Borg Barthet, President of Chamber; R. Silva de Lapuerta, President of Chamber; A. Rosas, President of Chamber; P. Jann, President of Chamber; V. Skouris, President of the Court; C.W.A. Timmermans, President of Chamber; L.A. Geelhoed, First Advocate General; K. Lenaerts, President of Chamber; F.G. Jacobs, Advocate General.
Domaren C. Gulmann, avdelningsordförandena A. Borg Barthet, R. Silva de Lapuerta, A. Rosas och P. Jann, domstolens ordförande V. Skouris, avdelningsordföranden C. W. A. Timmermans, förste generaladvokaten L. A. Geelhoed, avdelningsordföranden K. Lenaerts, generaladvokaten F. G. Jacobs.
Second row, from left to right:
Andra raden, från vänster till höger:
A. Tizzano, Advocate General; N. Colneric, Judge; D. Ruiz-Jarabo Colomer, Advocate General; J.-P. Puissochet, Judge; A.M. La Pergola, Judge; P. Léger, Advocate General; R. Schintgen, Judge, S. von Bahr, Judge; J.N. Cunha Rodrigues, Judge.
Generaladvokaten A. Tizzano, domaren N. Colneric, generaladvokaten D. Ruiz-Jarabo Colomer, domarna J.-P. Puissochet och A. M. La Pergola, generaladvokaten P. Léger, domarna R. Schintgen, S. von Bahr och J. N. Cunha Rodrigues.
Third row, from left to right:
Tredje raden, från vänster till höger:
G. Arestis, Judge; P. Kuˉris, Judge; K. Schiemann, Judge; J. Kokott, Advocate General; C. Stix-Hackl, Advocate General; L.M. Poiares P. Maduro, Advocate General; J. Makarczyk, Judge; E. Juhász, Judge.
Domarna G. Arestis, P. Kuˉris och K. Schiemann, generaladvokaterna J. Kokott, C. Stix-Hackl och L. M. Poiares P. Maduro, domarna J. Makarczyk och E. Juhász.
Fourth row, from left to right:
Fjärde raden, från vänster till höger:
A. Ó Caoimh, Judge; U. Lõhmus, Judge; J. Malenovský, Judge; M. Ilešicˇ, Judge; J. Klucˇka, Judge; E. Levits, Judge; R. Grass, Registrar.
Domarna A. Ó Caoimh, U. Lõhmus, J. Malenovský, M. Ilešicˇ, J. Klucˇka och E. Levits, justitiesekreteraren R. Grass.
Members of the Court of Justice
Domstolens ledamöter
(in order of their entry into office)
(i rangordning efter tillträde av ämbetet)
Born 1948; graduated in law from the Free University, Berlin (1970); awarded doctorate in constitutional and administrative law at Hamburg University (1973); Assistant Professor at Hamburg University (197277); Professor of Public Law at Bielefeld University (1978); Professor of Public Law at the University of Thessaloniki (1982); Minister of Internal Affairs (1989 and 1996); Member of the Administrative Board of the University of Crete (1983-87); Director of the Centre for International and European Economic Law, Thessaloniki (from 1997); President of the Greek Association for European Law (1992-94); Member of the Greek National Research Committee (1993-95); Member of the Higher Selection Board for Greek Civil Servants (199496); Member of the Academic Council of the Academy of European Law, Trier (from 1995); Member of the Administrative Board of the Greek National Judges’ College (1995-96); Member of the Scientific Committee of the Ministry of Foreign Affairs (1997-99); President of the Greek Economic and Social Council in 1998; Judge at the Court of Justice since 8 June 1999; President of the Court of Justice since 7 October 2003.
Född 1948; juristexamen, Berlins fria universitet (1970); juris doktor i konstitutionell rätt och förvaltningsrätt, Hamburgs universitet (1973); biträdande professor i Hamburg (1972-1977); professor i offentlig rätt, Bielefelds universitet (1978); professor i offentlig rätt, Thessalonikis universitet (1982); inrikesminister (1989 och 1996); ledamot av styrelsen för Kretas universitet (1983-1987); direktör för Centrum för internationell och europeisk ekonomisk rätt, Thessaloniki (från 1997); ordförande i Grekiska föreningen för europeisk rätt (1992-1994); ledamot av Grekiska nationalkommittén för forskning (1993-1995); ledamot av Anställningsenheten för tjänstemän till den offentliga förvaltningen (1994-1996); medlem av Vetenskapliga rådet vid Akademin för europeisk rätt i Trier (sedan 1995); ledamot av styrelsen för den grekiska Nationella domarhögskolan (1995-1996); ledamot av det Vetenskapliga rådet vid utrikesdepartementet (1997-1999); ordförande i det grekiska Ekonomiska och sociala rådet (1998); domare vid Europeiska gemenskapernas domstol sedan den 8 juni 1999 och domstolens ordförande sedan den 7 oktober 2003.
Born 1939; Barrister; Queen’s Counsel; Official in the Secretariat of the European Commission of Human Rights; Legal Secretary to Advocate General J.-P. Warner; Professor of European Law, University of London; Director, Centre of European Law, King’s College London; Author of several works on European law; Advocate General at the Court of Justice since 7 October 1988.
Född 1939; barrister; Queen’s Counsel; tjänsteman vid sekretariatet vid Europakommissionen för de mänskliga rättigheterna; rättssekreterare hos generaladvokat J.P. Warner; professor i europarätt vid Londons universitet; chef för Centre of European Law vid King’s College, London; författare till ett flertalarbetenomeuroparätt;generaladvokatviddomstolen sedan den 7 oktober 1988.
Born 1942; Official at the Ministry of Justice; Legal Secretary to Judge Max Sørensen; Professor of Public International Law and Dean of the Law School of the University of Copenhagen; in private practice; Chairman and member of arbitral tribunals; Member of Administrative Appeal Tribunal; Advocate General at the Court of Justice from 7 October 1991 to 6 October 1994; Judge at the Court of Justice since 7 October 1994.
Född 1942; tjänsteman vid justitieministeriet; rättssekreterare hos domare Max Sørensen; professor i folkrätt och gemenskapsrätt samt dekanus för rättsvetenskapliga fakulteten vid Köpenhamns universitet; advokat; ordförande och ledamot av skiljedomstolar; ledamot av förvaltningsdomstol i andra instans; generaladvokat vid domstolen från den 7 oktober 1991 till den 6 oktober 1994; domare vid domstolen sedan den 7 oktober 1994.
Born 1934; Advocate (Scotland); Queen’s Counsel (Scotland); Clerk, and subsequently Treasurer, of the Faculty of Advocates; President of the Consultative Committee of the Bars and Law Societies of the European Community; Salvesen Professor of European Institutions and Director of the Europa Institute, University of Edinburgh; Special Adviser to the House of Lords Select Committee on the European Communities; Honorary Bencher, Gray’s Inn, London; Judge at the Court of First Instance from 25 September 1989 to 9 March 1992; Judge at the Court of Justice from 10 March 1992 to 7 January 2004.
Född 1934; advokat (Skottland); Queen’s Councel (Skottland); generalsekreterare och därefter skattmästare vid Faculty ofAdvocates; ordförande för den rådgivande kommittén för advokatsamfunden i Europeiska gemenskapen; Salvesenprofessuren rörande europeiska institutioner och direktör för Europainstitutet, University of Edinburgh; rådgivande expert knuten till House of Lords Select Committee on the European Communities; Honorary Bencher, Gray’s Inn, London; domare vid förstainstansrätten från den 25 september 1989 till den 9 mars 1992; domare vid domstolen från den 10 mars 1992 till den 7 januari 2004.
Born 1931; Professor of Constitutional Law and General and Comparative Public Law at the Universities of Padua, Bologna and Rome; Member of the High Council of the Judiciary (1976-78); Member of the Constitutional Court and President of the Constitutional Court (1986-87); Minister for Community Policy (1987-89); elected to the European Parliament (1989-94); Judge at the Court of Justice from 7 October 1994 to 31 December 1994; Advocate General at the Court of Justice from 1 January 1995 to 14 December 1999; Judge at the Court of Justice since 15 December 1999.
Född 1931; professor i författningsrätt, offentlig rätt samt komparativ rätt vid universiteten i Padova, Bologna och Rom; ledamot av domarkårens högsta råd (1976-1978); ledamot av och ordförande i författningsrådet (1986-1987); EG-minister (1987-1989); ledamot av Europaparlamentet (1989-1994); domare vid domstolen från den 7 oktober till den 31 december 1994; generaladvokat vid domstolen från den 1 januari 1995 till den 14 december 1999; domare vid domstolen sedan den 15 december 1999.
Born 1936; State Counsellor (France); Director, subsequently Director-General, of the Legal Service of the Council of the European Communities (1968-73); Director-General of the Agence nationale pour l’emploi (1973-75); Director of General Administration, Ministry of Industry (1977-79); Director of Legal Affairs at the OECD (1979-85); Director of the Institut international d’administration publique (198587); Jurisconsult, Director of Legal Affairs at the Ministry of Foreign Affairs (1987-94); Judge at the Court of Justice since 7 October 1994.
Född 1936; ledamot av Conseil d’Etat (Frankrike); direktör och därefter generaldirektör för rättstjänsten vid Europeiska gemenskapernas råd (1968-1973); generaldirektör för Agence Nationale pour l’Emploi (19731975); administrativ direktör för Industriministeriet (1977-1979); rättschef vid OECD (1979-1985); direktör för Institut International d’Administration Publique (1985-1987); juridisk rådgivare, rättschef vid utrikesministeriet (1987-1994); domare vid domstolen sedan den 7 oktober 1994.
Born 1938; A member of the judiciary serving at the Ministry of Justice (1966-70); Head of, and subsequently Technical Adviser at, the Private Office of the Minister for Living Standards in 1976; Technical Adviser at the Private Office of the Minister for Justice (1976-78); Deputy Director of Criminal Affairs and Reprieves at the Ministry of Justice (1978-83); Senior Member of the Court of Appeal, Paris (198386); Deputy Director of the Private Office of the Minister for Justice (1986); President of the Regional Court at Bobigny (1986-93); Head of the Private Office of the Minister for Justice, and Advocate General at the Court of Appeal, Paris (1993-94); Associate Professor at René Descartes University (Paris V) (1988-93); Advocate General at the Court of Justice since 7 October 1994.
Född 1938; ämbetsman i justitieministeriet (1966-1970); chef och senare sakkunnig i kabinettet för ministern för livskvalitet 1976; sakkunnig i justitieministerns kabinett (1976-1978); byråchef vid justitieministeriets avdelning för brottmål och nådeansökningar (19781983); ledamot av Cour d’appel de Paris (1983-1986); vice kabinettschef i justitieministeriet (1986); ordförande i Tribunal de Grande Instance de Bobigny (1986-1993); direktör för justitieministerns kabinett och generaladvokat i Cour d’Appel de Paris (1993-1994); assisterande professor vid Université de René Descartes (Paris V) från 1988 till 1993; generaladvokat vid domstolen sedan den 7 oktober 1994.
Born 1935; Doctor of Law of the University of Vienna (1957); appointed Judge and assigned to the Federal Ministry of Justice (1961); Judge in press matters at the Straf-Bezirksgericht, Vienna (1963-66); spokesman of the Federal Ministry of Justice (1966-70) and subsequently appointed to the international affairs department of that Ministry; Adviser to the Justice Committee and spokesman at the Parliament (1973-78); appointed as Member of the Constitutional Court (1978); permanent Judge-Rapporteur at that court until the end of 1994; Judge at the Court of Justice since 19 January 1995.
Född 1935; juris doktor vid universitet i Wien (1957); utnämning till domare och tjänstgöring vid det federala justitieministeriet (1961); domare i tryckfrihetsfrågor vid Straf-Bezirksgericht i Wien (1963-1966); presstalesman vid det federala justitieministeriet (1966-1970), därefter tjänstgöring vid ministeriets avdelning för internationella ärenden; rådgivare vid justitieutskottet och presstalesman vid parlamentet (19731978); utnämning till domare i Författningsdomstolen (1978); ständig referent i nämnda domstol till slutet av år 1994; domare vid domstolen sedan den 19 januari 1995.