natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If not, could he benefit from that right by direct application of Article 18 EC in his capacity merely as a citizen of the Union?
För det fall så inte var fallet kunde han då anses ha denna rätt genom direkt tillämpning av artikel 18 EG, redan på grund av sin ställning som unionsmedborgare?
It was in fact in respect of the right of residence that the Tribunal du travail de Bruxelles (Labour Court, Brussels) questioned the Court, even though the case had been brought before it following the refusal by the Centre public d’aide sociale de Bruxelles (CPAS) to grant Mr Trojani the minimum subsistence allowance (‘minimex’).
Tribunal de travail de Bruxelles begäran om förhandsavgörande rörde uppehållsrätten, trots att talan väckts vid den nationella domstolen till följd av att Centre public d’aide sociale (CPAS) i Bryssel vägrat bevilja den berörde existensminimumbidrag (minimex).
On the issue of the right of residence as a worker, the Court first pointed out the Community scope of the concept of ‘worker’.
Domstolen erinrade inledningsvis, vad beträffar uppehållsrätten i egenskap av arbetstagare, om tolkningen i gemenskapsrätten av begreppet arbetstagare.
The essential feature of an employment relationship is that for a certain period of time a person performs services for and under the direction of another person in return for which he receives remuneration.
Kännetecknande för ett arbetsförhållande är att en person under en viss tid mot ersättning utför arbete åt en annan person under dennes ledning.
Neither the sui generis nature of the employment relationship under national law, nor the level of productivity of the person concerned, the origin of the funds from which the remuneration is paid or the limited amount of that remuneration can have any consequence in that regard.
Anställningsförhållandets sui generis-karaktär enligt nationell rätt, den berördes produktivitetsnivå, varifrån medlen till ersättningen kommer och huruvida lönenivån är låg saknar i detta avseende betydelse.
The Court found that, in this case, the constituent elements of any paid employment relationship, that is to say, the relationship of subordination and payment of remuneration, were present: the benefits in kind and in cash which the Salvation Army provided for Mr Trojani constituted the consideration for the services which he performed for and under the direction of the hostel.
Domstolen påpekade att rekvisiten för ett anställningsförhållande i förevarande fall var uppfyllda, det vill säga att det var fråga om ett lydnadsförhållande och utbetalning av en ersättning.
However, it remained to be determined whether those services were real and genuine or whether, on the contrary, they were on such a small scale as to be regarded as purely marginal and ancillary, with the result that the person concerned could not be classified as a worker.
De förmåner i natura och pengar som den berörde erhöll från Frälsningsarmén utgjorde nämligen ett vederlag för de sysslor som denne utförde åt härbärget under ledning av detta.
In that connection the Court left it to the national court to determine whether those services were real and genuine.
Det återstod emellertid att avgöra huruvida dessa sysslor kunde anses utgöra ett verkligt och faktiskt arbete.
Those limitations and
Om det arbete som utförs har
Court of Justice conditions must, however, be applied in compliance with Community law and, in particular, in accordance with the principle of proportionality.
Domstolen så liten omfattning att det framstår som marginellt och sidoordnat kan den berörde nämligen inte anses vara arbetstagare.
In the present case, the Court found that it was the lack of resources which led Mr Trojani to seek the minimex, a fact which justified application of Directive 90/364 and ruled out reliance on Article 18 EC.
Domstolen överlät åt den nationella domstolen att bedöma huruvida arbetet var verkligt och faktiskt, men gav den viss ledning.
The Court did, however, note that Mr Trojani had a residence permit. It accordingly pointed out, on its own initiative, that, with regard to a social assistance benefit such as the minimex, Mr Trojani could invoke Article 12 EC in order to secure treatment equal to that accorded to Belgian nationals.
Domstolen påpekade för övrigt att bestämmelserna om etableringsrätt inte var tillämpliga, eftersom det i förevarande mål fastställts att det rörde sig om avlönat arbete, och inte heller bestämmelserna om frihet att tillhandahålla tjänster, vilka inte gäller för en verksamhet som utövas permanent eller åtminstone utan någon förutsägbar tidsbegränsning.
The third case, Case C-386/02 Baldinger (judgment of 16 September 2004, not yet published in the ECR), concerned application of the Austrian Law on Compensation for Prisoners of War, adopted in 2000, which provides for the grant of a monthly financial benefit to former prisoners of war but which is also subject to the condition that the recipient is an Austrian national.
Domstolen erinrade, vad beträffar en unionsmedborgares uppehållsrätt enligt artikel 18 EG, om denna bestämmelses direkta effekt, men preciserade samtidigt att rätten att göra anspråk på denna rätt inte är ovillkorlig.
The question referred to the Court for a preliminary ruling asked whether such legislation was compatible with the provisions governing the free movement of workers.
Den kan bli föremål för begränsningar och villkor, bland annat genom artikel 1 i direktiv 90/364,7 i vilken medlemsstaterna ges befogenhet att vägra medborgare i Europeiska unionen rätt till bosättning om de inte förfogar över tillräckliga tillgångar.
In this case, the allowance in question had been refused to a former Austrian national who had been a prisoner of war in the USSR from 1945 to 1947, but who had acquired Swedish nationality in 1967, at the same time forfeiting his Austrian nationality.
Domstolen påpekade att det i förevarande fall var bristen på tillgångar som medförde att den berörde ansökte om minimex, vilket innebär att direktiv 90/364 skall tillämpas och att den berörde inte kan göra anspråk på någon rätt med stöd av artikel 18 EG.
The Court successively examined the legislation in question in the light of Regulation No
Domstolen konstaterade emellertid att den berörde beviljats uppehållstillstånd.
With regard to Regulation No 1408/71, the Court stated that an allowance of this kind was excluded from its scope as it was covered by Article 4(4), which provides that the regulation does not apply to ‘benefit schemes for victims of war or its consequences’.
I-0000), rörde tillämpningen av den österrikiska lagen om ersättning till krigsfångar, som antogs år 2000, i vilken det föreskrivs att en ekonomisk förmån skall utbetalas varje månad till före detta krigsfångar, under förutsättning att sökanden är österrikisk medborgare.
The Court found that the allowance in question was provided to former prisoners of war who proved that they had undergone a long period of captivity, in testimony of national gratitude for the hardships which they had endured and was thus paid as a quid pro quo for the service which they had rendered to their country.
I en begäran om förhandsavgörande frågades domstolen huruvida en sådan lagstiftning är förenlig med bestämmelserna om den fria rörligheten för arbetstagare. Den aktuella förmånen nekades i detta fall en före detta österrikisk medborgare, som varit krigsfånge i Sovjetunionen under åren 1945-1947, men som förvärvat svensk nationalitet år 1967 och därigenom förlorat sitt österrikiska medborgarskap.
The Court reasoned along identical lines in regard to Regulation No 1612/68: an allowance of the kind in issue in the case was excluded from the scope of that regulation as it also did not come within the category of advantages granted to national workers principally because of their status as workers or national residents and, as a result, did not fulfil the essential characteristics of the ‘social advantages’ referred to in Article 7(2) of Regulation No 1612/68.
Domstolen prövade den aktuella lagstiftningen mot bakgrund av i tur och ordning förordning nr 1408/71,8 förordning nr 1612/689 och artikel 39.2 EG.
The Court finally reached the same conclusion with regard to Article 39(2) EC, which covers conditions of employment, remuneration and other working conditions.
Rådets direktiv 90/364/EEG av den 28 juni 1990 om rätt till bosättning (EGT L 180, s. 26; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 58).
Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EC) No 118/97 of 2 December 1996 (OJ 1997 L 28, p. 1).
Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttarinomgemenskapen,idess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (EGT L 28, 1997, s. 1).
Proceedings rendered in wartime by citizens to their own country and the essential aim of which was to provide those citizens with a benefit because of the hardships which they had endured for that country.
Domstolen konstaterade att den aktuella förmånen beviljas för att uttrycka ett nationellt erkännande för de umbäranden vilka före detta krigsfångar, som visar att de har drabbats av en längre fångenskap, har lidit.
The fourth case, Case C-400/02 Merida (judgment of 16 September 2004, not yet published in the ECR), was a reference in a dispute brought before a German court.
Det fjärde målet, mål C-400/02, Merida (dom av den 16 september 2004, REG 2004, s. I-0000), avsåg en tvist inför en tysk domstol.
In Germany, the collective agreement applicable to civilians employed by foreign armed forces stationed in Germany provides, inter alia, for the payment by the German State of ‘interim assistance’ to those workers in the case where their contract of employment has been terminated.
I Tyskland föreskrivs, i det kollektivavtal som gäller för civila arbetstagare vid de utländska militära trupper som är stationerade i Förbundsrepubliken Tyskland, bland annat att den tyska staten skall utbetala ett övergångsstöd till dessa arbetstagare när deras anställningskontrakt har sagts upp.
Mr Merida, a French resident who worked until 1999 for the French forces stationed in Baden-Baden, received that allowance with effect from that time.
Gerard Merida, en fransk medborgare, arbetade vid de franska trupper som var stationerade i Baden-Baden fram till år 1999, varefter han beviljades detta stöd.
However, the method by which it was calculated induced him to bring an action against the German State.
Det sätt på vilket stödet beräknades föranledde honom emellertid att väcka talan mot tyska staten.
That allowance was calculated on the basis of remuneration from which, however, German wage tax had been notionally deducted, even where, as in Mr Merida’s case, the remuneration was subject to tax in the country of residence, in casu France, under a double taxation agreement between the two countries.
Nämnda stöd beräknas nämligen på grundval av lönen, från vilken det görs ett fiktivt avdrag för tysk skatt på inkomst av tjänst, även om lönen, såsom var fallet för Gerard Merida, skall beskattas i bosättningsstaten, i förevarande fall Frankrike, i enlighet med ett dubbelbeskattningsavtal mellan de två länderna.
The German Bundesarbeitsgericht (Federal Labour Court) asked the Court whether the method of calculation in question was compatible with Article 39 EC.
Bundesarbeitsgericht frågade domstolen huruvida det aktuella beräkningssättet var förenligt med artikel 39 EG.
Apart from Article 39 EC, the Court, in order to reply to the question submitted, referred to the prohibition of discrimination set out in Article 7(4) of Regulation No 1612/68. 10 After pointing out that, unless it was objectively justified and proportionate to its aim, a provision of national law was indirectly discriminatory if it was intrinsically liable to affect migrant workers more than national workers and if there was a consequent risk that it would place the former at a particular disadvantage, the Court went on to hold that, in the case before it, the notional deduction of German wage tax in order to determine the basis of assessment of the interim allowance placed frontier workers such as Mr Merida at a disadvantage.
I sitt svar på tolkningsfrågan hänvisade domstolen, förutom till den ovannämnda bestämmelsen i EG-fördraget, till diskrimineringsförbudet i artikel 7.4 i förordning nr 1612/68.10 Domstolen erinrade först om att en bestämmelse i nationell rätt, såvida den inte är objektivt motiverad och står i proportion till sitt syfte, skall anses vara indirekt diskriminerande om den till sin natur är sådan att det finnsriskförattmigrerandearbetstagare drabbas i högre grad än inhemska arbetstagare och det följaktligen föreligger en risk för att bestämmelsen särskilt missgynnar migrerande arbetstagare.
While application of that method of assessment ensured that German residents would, for the first year following the end of their contract of employment, receive an income equivalent to that of an active worker, that was not the case with regard to French residents, whose allowance, in the same way as their remuneration, was subject to tax in France.
Domstolen konstaterade därefter att det fiktivaavdragetförtyskskattpåinkomstavtjänst från lönen vid fastställelsen av beräkningsunderlaget för övergångsstödet i detta fall missgynnade migrerande arbetstagare som Gerard Merida.
Omega, a company established under German law, operated an installation in Bonn (Germany) for the practice of a sport – ‘laser sport’ – inspired by the film Star Wars and using modern laser technology.
Medan tillämpningen av detta beräkningssätt under det första året efter anställningens upphörande tillförsäkrar
Court of Justice thus constituted a danger to public order, the police authorities issued a prohibition order against the company enjoining it to cease operating equipment intended for firing on human targets.
Domstolen personer bosatta i Tyskland en inkomst som motsvarar den som skulle utbetalats till en aktivt verksam, är detta inte fallet för personer som är bosatta i Frankrike och vars stöd – i likhet med vad som tidigare var fallet med deras lön – skall beskattas i Frankrike.
Following dismissal of its administrative complaint and appeals brought against that administrative measure of the police authorities, Omega brought an appeal on a point of law (‘Revision’) before the Bundesverwaltungsgericht (Federal Administrative Court).
Den tyska regeringen gjorde, för att motivera tillämpningen av det ifrågasatta beräkningssättet med avseende på gränsarbetare, gällande att det ledde till en enklare administration och begränsade finansieringskostnaderna.Domstolenunderkändepåetttydligt sätt dessa invändningar, som inte under några omständigheter skulle kunna motivera att de skyldigheter som följer av EG-fördraget inte iakttas.
The Bundesverwaltungsgericht acknowledged in this regard that, while the commercial exploitation of a ‘killing game’ did indeed, as the lower court had ruled, constitute an affront to human dignity contrary to the Grundgesetz (German Basic Law), its prohibition did, none the less, infringe the freedom to provide services guaranteed under Article 49 EC.
Polismyndigheten, som ansåg att underhållningsspel med simulerade handlingar för att döda innebar ett åsidosättande av den mänskliga värdigheten och, således, en risk för den allmänna ordningen, ålade i beslut bolaget att upphöra med att använda de apparater som var avsedda för att beskjuta människor.
It accordingly decided to ask the Court, by way of a reference under Article 234 EC, whether, inter alia, the prohibition of a commercial activity that was at variance with the fundamental values enshrined in the national constitution was compatible with Article 49 EC.
Efter att Omega fått avslag på sin begäran om omprövning av polismyndighetens beslut och på sina överklaganden av detta beslut, överklagade bolaget det senare avslagsbeslutet till Bundesverwaltungsgericht.
The Court held in this regard that, by prohibiting Omega from operating its game installation in accordance with the model developed by a British company and lawfully marketed by that company in the United Kingdom, in particular under the franchising system, the contested order affected the freedom to provide services which Article 49 EC guarantees both to providers and to the persons receiving those services established in another Member State.
Till stöd för sitt överklagande åberopade bolaget bland annat att det omtvistade beslutet strider mot friheten att tillhandahålla tjänster i artikel 49 EG, eftersom den ifrågasatta anläggningen var beroende av den sakkunskap som fanns i ett brittiskt bolag.
However, it continued, as both the Community and its Member States are required to respect fundamental rights, the protection of those rights was a legitimate interest which could, in principle, justify a derogation from the obligations imposed by Community law, even under a fundamental freedom guaranteed by the Treaty such as the freedom to provide services.
Bundesverwaltungsgericht ansåg att även om anordnandet av ”spel med virtuellt dödande”, som de tidigare domstolarna fastställt, innebär ett åsidosättande av den mänskliga värdigheten som strider mot den tyska grundlagen, strider förbudet mot att anordna spel mot friheten att tillhandahålla tjänster i artikel 49 EG.
Measures which restricted the freedom to provide services could, however, be justified on public policy grounds only if they were necessary for the protection of the interests which they were intended to guarantee and only in so far as those objectives could not be attained by less restrictive measures.
Bundesverwaltungsgericht beslutade därför att med stöd av artikel 234 EG fråga domstolen huruvida det är förenligt med artikel 49 EG att förbjuda en näringsverksamhet som strider mot grundläggande nationella konstitutionella värderingar.
None the less, it stressed, the need for, and proportionality of, the provisions adopted could not be excluded merely because one Member State had chosen a system of protection different from that adopted by another State.
Domstolen konstaterade att Omega genom det omtvistade beslutet förbjudits att driva sin spelanläggning enligt den spelvariant som utvecklats av ett brittiskt bolag och lagligen saluförs av detta bolag i Förenade kungariket, bland annat genom franchising.
In other words, therefore, Germany could prohibit that which the United Kingdom authorised if it could be established that the measure imposing the prohibition was both necessary and proportionate, which, as the Court observed, was indeed the situation in the case under examination.
Detta påverkar friheten att tillhandahålla tjänster som enligt artikel 49 EG tillkommer både säljare och köpare av dessa tjänster som är etablerade i en annan medlemsstat.
In the first place, the prohibition of the commercial exploitation of games involving the simulation of acts of violence against persons, in particular the representation of acts of homicide, corresponded to the level of protection of human dignity which the national constitution sought to guarantee within the territory of the Federal Republic of Germany.
Eftersom såväl gemenskapen som medlemsstaterna är skyldiga att iaktta de grundläggande rättigheterna, utgör skyddet av dessa emellertid, enligt domstolen, ett legitimt intresse som kan motivera en inskränkning i de skyldigheter som följer av gemenskapsrätten.
Second, by prohibiting only the variant of the laser game the object of which was to fire on human targets, the contested order did not go beyond what was necessary in order to attain the objective pursued.
Detta gäller även för skyldigheter som följer av en i fördraget garanterad grundläggande frihet, såsom friheten att tillhandahålla tjänster.
For those reasons, the Court concluded, that order could not be regarded as a measure unjustifiably undermining the freedom to provide services.
Åtgärder som begränsar friheten att tillhandahålla tjänster kan emellertid anses vara motiverade med hänsyn till allmän ordning enbart om de är nödvändiga för att skydda de intressen som de avser att säkerställa och enbart om dessa mål inte kan uppnås genom åtgärder med mindre begränsande verkan.
Under that legislation a person holding shares in a domestic company receives, in addition to the dividend, a tax credit in proportion to the corporation tax paid by the undertaking.
I-0000), som rörde de finskabestämmelsernaombeskattning av utdelning, nämnas. I dessa bestämmelser föreskrivs att en aktieägare i ett inhemskt bolag utöver utdelningen skall erhålla ett skattetillgodohavande som motsvarar den bolagsskatt som bolaget har erlagt.
The tax credit is offset against tax on the dividend, so that in practice the shareholder has no further tax to pay on his dividend.
Vid beskattningen av utdelningen skall skattetillgodohavandet inräknas så att aktieägaren i praktiken inte behöver betala någon ytterligare skatt på utdelningen.
By contrast, the right to benefit from a tax credit is excluded in the case where the company is established in another Member State.
Däremot utgår inget skattetillgodohavande om bolaget är etablerat i en annan medlemsstat.
Such a system, the end result of which is that dividends are no longer taxed in the hands of the shareholder, left the Court in no doubt that it involved a restriction on the free movement of capital within the meaning of Article 56 EC inasmuch as it applied solely in favour of dividends paid by companies established in Finland, even though, as the Court pointed out, direct taxation falls within the competence of the Member States.
Domstolen ansåg, trots att frågor om direkta skatter tillhör medlemsstaternas behörighet, att ett sådant system, som innebär att aktieägaren i slutändan inte beskattas för utdelningen, utan tvekan utgör en begränsning av den fria rörligheten för kapital i den mening som avses i artikel 56 EG, eftersom det endast tillämpas på utdelning från bolag som är etablerade i Finland.
That system disadvantaged persons receiving dividends from companies established in other Member States by deterring them from investing in such companies and thereby had a restrictive effect as regards those companies in that it constituted an obstacle to their raising capital in Finland.
Systemet missgynnar därmed personer som erhåller utdelning från bolag som är etablerade i en annan medlemsstat, avskräcker dessa personer från att investera i sådana bolag och har samtidigt en inskränkande verkan på dessa bolag, eftersom det innebär att det blir svårare för dessa bolag att anskaffa kapital i Finland.
As regards possible justification for that restriction, the Court rejected the argument based on Article 58(1)(a) EC, which authorises different treatment of taxpayers who are not in the same situation with regard to the place where their capital is invested.
Vad beträffar frågan huruvida denna begränsning eventuellt är motiverad, underkände domstolen det argument som grundades på artikel 58.1 a EG, enligt vilken det är tillåtet att behandla skattebetalare som har investerat sitt kapital på olika orter på skilda sätt.
That derogation, the Court pointed out, had to be interpreted strictly and was itself limited by Article 58(3) EC, which is directed at arbitrary discrimination and disguised restrictions.
Domstolen erinrade om att detta undantag skall tolkas restriktivt och att det i sig är begränsat genom artikel 58.3 EG, som tar sikte på godtycklig diskriminering och förtäckta begränsningar.