natgillin/translations-raw huggingface dataset:
While that principle was indeed applied in cases concerning professions for the practice of which there were no harmonisation or coordination measures in existence at the time, its legal ambit cannot be reduced as a result of the adoption of directives on mutual recognition of diplomas.
Syftet med direktiv som uppställer gemensamma regler och kriterier för ömsesidigt erkännande av utbildningsbevis är således att införa ett system som förpliktar medlemsstaterna att godkänna vissa utbildningsbevis som likvärdiga, utan att medlemsstaterna kan kräva att de berörda skall uppfylla andra villkor än dem som föreskrivs i tillämpliga direktiv på området.
If that comparative examination of diplomas and professional experience results in the finding that the knowledge and qualifications certified by the diploma awarded abroad correspond to those required by the national provisions, the competent authorities of the host Member State must recognise that diploma, and if appropriate also the professional experience, as fulfilling the requirements laid down by its national provisions.
Om det av jämförelsen av utbildningsbevisen och yrkeserfarenheten framgår att de kunskaper och kvalifikationer som garanteras genom det utländska utbildningsbeviset motsvarar dem som krävs enligt de nationella bestämmelserna, är värdmedlemsstatens behöriga myndigheter skyldiga att erkänna att utbildningsbeviset och eventuellt yrkeserfarenheten uppfyller de villkor som landets myndigheter föreskriver.
If, on the other hand, the comparison reveals that the knowledge and qualifications correspond only partially, those authorities are entitled to require the person concerned to show that he has acquired the knowledge and qualifications not attested.
Om jämförelsen däremot visar att kunskaperna och kvalifikationerna bara delvis motsvarar dem som krävs, har värdlandets myndigheter rätt att kräva att den berörda personen bevisar att han har förvärvat de kunskaper och kvalifikationer som inte intygas.
The object of such directives is, as appears from Article 57(1) of the Treaty, to make it easier for persons to take up and pursue activities as self-employed persons, and hence to make the existing possibilities of taking up those activities easier for nationals of other Member States.
Då sådana villkor som de i direktiv 93/16 är uppfyllda, innebär ett dylikt ömsesidigt erkännande av dessa utbildningsbevis att ett eventuellt erkännande av nämnda utbildningsbevis med tillämpning av ovannämnda princip.
In that context the Court has held that, if the freedom of establishment provided for by Article 52 can be ensured in a Member State either under the laws and regulations in force or by virtue of the practices of the public administration or professional associations, a person subject to Community law cannot be denied the practical benefit of that freedom solely because, for a particular profession, the directives provided for by Article 57 of the Treaty have not yet been adopted.
Denna princip är emellertid av fortsatt intresse för sådana situationer som inte omfattas av dylika direktiv, vilket är fallet för Hugo Fernando Hocsman.
It is for the national court, or if appropriate the competent national authorities, to assess in the light of all the evidence in the case and the above considerations, whether Dr Hocsman's diploma is to be accepted as equivalent to the corresponding French diploma. In particular, it will be necessary to verify whether recognition in Spain of Dr Hocsman's diploma from Argentina as equivalent to the Spanish university degree in
Det ankommer på den nationella domstolen och i förekommande fall på de behöriga nationella myndigheterna att med beaktande av samtliga omständigheter i målet och vad som ovan anförts bedöma om Hugo Fernando Hocsmans examensbevis skall erkännas som likvärdigt med motsvarande franska utbildningsbevis.
The function of directives which lay down common rules and criteria for mutual recognition of diplomas is thus to introduce a system in which Member States are obliged to accept the equivalence of certain diplomas and cannot require the persons concerned to comply with requirements other than those laid down by the relevant directives.
Det skall särskilt undersökas huruvida Hugo Fernando Hocsmans argentinska examensbevis erkänts i Spanien som likvärdigt med ett spanskt examensbevis för medicin och kirurgi på grundval av kriterier jämförliga med de kriterier som inom ramen för direktiv 93/16 har som mål att garantera medlemsstaterna att de kan lita på kvaliteten på de utbildningsbevis för läkare som utfärdats av de andra medlemsstaterna.
Where the requirements such as those set out in Directive 93/16 are satisfied, mutual recognition of the diplomas in question renders superfluous their recognition under the principle referred to. However, that principle unquestionably remains relevant in situations not covered by such directives, as in Dr Hocsman's case.
I en dylik situation, vilket konstaterats i punkt 23 i denna dom, skall myndigheterna i en medlemsstat, som har att ta ställning till en medborgares inom gemenskapen ansökan om tillstånd att utöva ett yrke som, enligt den nationella lagstiftningen, för tillträde förutsätter innehav av ett utbildningsbevis eller yrkesmässiga kvalifikationer eller praktiska erfarenheter, beakta de utbildningsbevis, examensbevis och
'Article 52 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 43 EC) is to be interpreted as meaning that where, in a situation not regulated by a directive on mutual recognition of diplomas, a Community national applies for authorisation to practise a profession access to which depends, under national law, on the possession of a diploma or professional qualification, or on periods of practical experience, the competent authorities of the Member State concerned must take into consideration aü the diplomas, certificates and other evidence of formal qualifications of the person concerned and his relevant experience, by comparing the specialised knowledge and abilities certified by those diplomas and that experience with the knowledge and qualifications required by the national rules.'
"Artikel 52 i EG-fördraget (nu artikel 43 EG i ändrad lydelse) skall tolkas så att när en medborgare inom gemenskapen, i en situation som inte regleras av ett direktiv om ömsesidigt erkännande av utbildningsbevis, ger in en ansökan om tillstånd att utöva ett yrke som, enligt den nationella lagstiftningen, för tillträde förutsätter innehav av ett utbildningsbevis eller yrkesmässiga kvalifikationer, ellerpraktisk erfarenhet, skall de behöriga myndigheterna i den berörda medlemsstaten beakta de utbildningsbevis, examensbevis och andra behörighetsbevis, samt den relevanta yrkeserfarenhet som sökanden har, och avgöra om den kompetens som intygas genom dessa behörighetsbevis och denna yrkeserfarenhet motsvarar de kunskaper och kvalifikationer som krävs enligt den nationella lagstiftningen."
Advocate General EG. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 16 September
Generaladvokaten F.G. Jacobs har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför femte avdelningen den 16 september 1999.
Preliminary ruling (Compulsory insurance against civil liability in respect of motor vehicles — Directives 84/5/EEC and 90/232/EEC — Minimum amounts of cover — Type of civil liability — Injury caused to a member of the family of the insured person or driver) (Fifth Chamber)
Förhandsavgörande "Obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon —Direktiven 84/5/EEG och 90/232/EEG -Garanterade minimibelopp System för civilrättsligt ansvar - Skador som orsakats familjemedlemmar till försäkringstagaren eller till föraren" (femte avdelningen)
Mr Mendes Ferreira and his wife brought an action before the national court seeking an order requiring Mundial Confiança to compensate them for their loss.
Vitorio Manuel Mendes Ferreira hade genom försäkringsavtal tecknat en ansvarsförsäkring för fordonet hos Mundial Confiança.
By order of 15 July 1998, the Tribunal da Comarca de Setúbal (District Court, Setúbal) referred to the Court for a preliminary ruling seven questions on the interpretation of the Second Council Directive (84/5/EEC) of 30 December 1983 on the approximation of the laws of the Member States relating to insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles and the Third Council Directive (90/232/EEC) of 14 May 1990 on the approximation of the laws of the Member States relating to insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles.
Tribunal da Comarca de Setúbal har genom beslut av den 15 juli 1998 ställt sju frågor om tolkningen av rådets andra direktiv 84/5/EEG av den 30 december 1983 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om ansvarsförsäkring för motorfordon och rådets tredje direktiv 90/232/EEG av den 14 maj 1990 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon.
Those questions were raised in proceedings between Mr Mendes Ferreira and Mrs Delgado Correia Ferreira and the insurance company Companhia de Seguros Mundial Confiança SA concerning compensation for losses which Mr and Mrs Ferreira sustained as a result of a road­traffic accident.
Vitorio Manuel Mendes Ferreira och hans maka väckte talan vid den nationella domstolen om att Mundial Confiança skulle förpliktas att till dem utge ersättning för de skador de lidit. Försäkringsbolaget bestred yrkandet med motiveringen att det enligt då gällande portugisisk rätt inte fanns någon ersättningsskyldighet för dessa skador.
It appears from the order for reference that Article 504(2) of the Portuguese Civil Code, in the version in force at the time of the accident, provided that, in the case of transport provided free of charge, the party providing the transport was generally liable only for damage or loss caused by fault on his part.
Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Vitor Manuel Mendes Ferreira och hans hustru Maria Clara Delgado Correia Ferreira, å ena sidan, och försäkringsbolaget Companhia de Seguros Mundial Confiança SA å andra sidan, rörande ersättning för den skada de har lidit till följd av en trafikolycka.
The main proceedings and the relevant national legislation
Målet vid den nationella tillämplig nationell lagstiftning
The national court states that, in order to bring Portuguese law into fine with the Third Directive, and in particular with Article 1 thereof, Article 504 of the Portuguese Civil Code was amended by Decree­Law No 14/96 of 6 March 1996, paragraph 3 of which now enables passengers carried free of charge to bring civil liability actions based on materialisation of risk, albeit only in respect of personal injury.
Det framgår härvid av begäran om förhandsavgörande att det i artikel 504.2 i den portugisiska civillagen (nedan kallad civillagen), i dess lydelse vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna, föreskrevs att transportören vid gratistransporter i allmänhet endast var ansvarig för skador som uppkommit på grund av dennes culpa. De portugisiska domstolarna har tolkat denna bestämmelse så, att en passagerare som transporteras gratis är tvungen att bevisa att föraren av det skadevållande fordonet har handlat culpöst för att få ersättning.
The order for reference states that on 12 February 1995 a road­traffic accident occurred involving a motor vehicle belonging to Mr Mendes Ferreira and driven by one of his sons in which another of his sons, aged 12, travelling in the same vehicle, was fatally injured.
Enligt den nationella domstolen har artikel 504 i civillagen ändrats genom lagdekret 14/96 av den 6 mars 1996 i syfte att anpassa nationell rätt till det tredje direktivet, och särskilt till artikel 1 i detsamma.
No other vehicle was involved in the accident and, according to the order for reference, the driver of the vehicle was not at fault.
I artikel 504.3 i civillagen föreskrivs framdeles en möjlighet för passagerare som transporteras gratis att göra gällande strikt ansvar, om än endast för personskada.
By a contract of insurance, Mr Mendes Ferreira had transferred any civil liability in respect of the use of the vehicle to Mundial Confiança.
Det framgår av begäran om förhandsavgörande att en bil som tillhörde Vitor Manuel Mendes Ferreira, och som kördes av ett av hans barn, den 12 februari 1995 råkade ut för en olycka som ledde till att ett annat av hans barn, som var 12 år och var passagerare i bilen, avled. Inget annat fordon var inblandat i olyckan.
The national court also points out that, even if Portuguese law as it stood at the time of the accident recognised the right of passengers carried free of charge to obtain compensation in the case of liability for materialisation of risk, the fact remains that, under Article 508(1) of the Portuguese Civil Code, the maximum amount of
Det preciseras i begäran om förhandsavgörande att föraren inte hade begått något fel (handlat culpöst).
compensation payable to the victim of a roadtraffic accident, in the absence of any fault on the part of the person responsible, was twice the figure that may be awarded by Portuguese courts of second instance.
I detta syfte har man genom det första direktivet infört ett system som bygger på förutsättningen att alla motorfordon som är normalt hemmahörande inom gemenskapens territorium är försäkrade (åttonde övervägandet).
Since that figure, which was fixed in 1987 and has not been revised since that time, is PTE 2 000 000, the maximum amount of compensation payable in the absence of fault is PTE 4 000 000.
I artikel 3.1 i nämnda direktiv föreskrivs att varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att fordon som är normalt hemmahörande inom dess territorium skall omfattas av en ansvarsförsäkring.
For that purpose, the First Directive established a system based on the presumption that vehicles normally based on Community territory are covered by insurance (see the eighth recital).
Den nationella domstolen har vidare förklarat att även om passagerare som transporteras gratis enligt den nationella lagstiftningen vid den tidpunkten skulle ha tillerkänts rätt till ersättning vid strikt ansvar, begränsar artikel 508.1 i civillagen storleken på ersättningen vid trafikolyckor, om den ansvarige inte har handlat culpöst, till två gånger det belopp som de portugisiska domstolar som dömer i andra instans kan fastställa.
In those circumstances, the Tribunal da Comarca de Setúbal stayed the proceedings and referred a number of questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Tribunal da Comarca de Setúbal har därför vilandeförklarat målet och ställt tolkningsfrågor till domstolen.
However, the original version of that article left it to the Member States to determine the damage covered and the terms and conditions of the compulsory insurance against civil liability.
Enligt den ursprungliga lydelsen av denna artikel ankom det på medlemsstaterna att bestämma vilka skador som skulle omfattas och de närmare villkoren för obligatorisk ansvarsförsäkring.
In order to reduce the disparities which continued to exist between the laws of the Member States as regards the extent of the obligation to insure (third recital in the preamble to the Second Directive), Article 1 of the Second Directive required civil liability for damage to property and personal injuries to be compulsorily covered up to specified sums and Article 3 of that directive provided that, as regards personal injuries, the members of the family of the insured person or of the driver may not be excluded from cover on the ground of their family relationship.
I syfte att minska kvarvarande skillnader mellan de olika medlemsstaternas lagstiftning rörande omfattningen av denna obligatoriska försäkring (tredje övervägandet i det andra direktivet) föreskrevs i artikel 1 i det andra direktivet att försäkringen obligatoriskt skulle omfatta både sakskador och personskador upp till vissa belopp, och i artikel 3 preciserades att familjemedlemmar till försäkringstagaren eller till föraren inte fick undantas från försäkringsskydd för personskador, på grund av detta släktskap.
Article 1 of the Third Directive extended that obligation to provide cover for personal injuries to passengers other than the driver.
Genom artikel 1 i det tredje direktivet utsträcktes detta obligatoriska skydd till att även omfatta personskador hos alla passagerare med undantag av föraren.
By its first question the national court is essentially asking whether Article 3 of the Second Directive requires compulsory civil liability motorvehicle insurance to cover personal injury to passengers who are members of the family of the insured person, of the driver of the vehicle or of any other person who incurs civil liability for an accident and whose liability is covered by compulsory motorvehicle insurance (hereinafter 'members of the family of the insured person or of the driver'), where they are carried free of charge, irrespective of any fault on the part of the driver of the vehicle which caused the accident.
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 3 i det andra direktivet innebär att den obligatoriska ansvarsförsäkringen för motorfordon skall täcka personskador hos familjemedlemmar till försäkringstagaren, till föraren av fordonet eller till annan person som är civilrättsligt ansvarig vid en trafikolycka, och vars ansvarighet omfattas av den obligatoriska motorfordonsförsäkringen (nedan kallade familjemedlemmar till försäkringstagaren eller föraren), även när dessa familjemedlemmar transporteras gratis och utan hänsyn till huruvida föraren har vållat olyckan.
On this point, it should be observed first of all that it is clear from the aim of the three directives governing insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles and from their wording that they do not seek to harmonise the rules of the Member States governing civil liability.
Domstolen konstaterar härvid inledningsvis att det framgår av föremålet för de tre direktiven om ansvarsförsäkring för motorfordon, och av ordalydelsen i dessa direktiv, att direktiven inte syftar till att harmonisera medlemsstaternas lagstiftning om civilrättsligt ansvar.
Article 3(1) of the First Directive, as amplified and supplemented by the Second and Third Directives, thus requires the Member States to ensure that civil liability in respect of the use of vehicles normally based in their territory is covered by insurance, and specifies, inter alia, the types of loss or injury and the third-party victims to be covered by that insurance.
Artikel 3.1 i det första direktivet, såsom denna artikel har preciserats och kompletterats genom det andra och det tredje direktivet, innebär således en skyldighet för medlemsstaterna att garantera att fordon som är normalt hemmahörande inom deras territorium omfattas av ansvarsförsäkring, varvid det har preciserats vilka typer av skador och vilka skadelidande som denna försäkring skall omfatta.
On the other hand, that provision does not state what type of civil liability, for risk or for fault, is to be covered.
I bestämmelsen anges däremot inte vilken typ av civilrättsligt ansvar — strikt ansvar eller ansvar för culpa som försäkringen skall täcka.
The preambles to the directives in question show that their aim is, first, to ensure the free movement of vehicles normally based on Community territory and of persons travelling in those vehicles and, second, to guarantee that the victims of accidents caused by those vehicles receive comparable treatment irrespective of where in the Community the accident occurred (see, more particularly, the fifth recital in the preamble to the Second Directive and the fourth recital in the preamble to the Third Directive).
Av ingresserna till direktiven i fråga framgår att syftet med dessa är dels att säkerställa fri rörlighet såväl för fordon som är normalt hemmahörande inom gemenskapen som för personer som färdas i dessa, dels att säkerställa att personer som lider förlust eller skada vid olyckor som orsakas av dessa fordon behandlas på ett likvärdigt sätt, oavsett på vilken plats inom gemenskapen som olyckan inträffat (se närmare det femte övervägandet i det andra direktivet och det fjärde övervägandet i det tredje direktivet).
It follows that, as Community law stands at present, the Member States are free to determine the type of civil liability applicable to roadtraffic accidents. However, they must ensure that the civil liability arising under their domestic law is
I avsaknad av gemenskapslagstiftning i vilken det preciseras vilken typ av civilrättsligt ansvar för motorfordon som skall omfattas av den obligatoriska försäkringen är medlemsstaterna i princip behöriga att själva välja vilket system för civilrättsligt ansvar som skall tillämpas vid trafikolyckor.
therefore be relied on by individuals before national courts.
Enskilda kan därför inte åberopa detta direktiv vid nationella domstolar.
However, although Article 1 of the Third Directive extended the compulsory insurance cover imposed by Article 3(1) of the First Directive, as amplified and supplemented by the Second Directive, to personal injuries to passengers other than the driver, it is clear that it does not specify the type of civil liability to be covered by the compulsory motorvehicle insurance.
Av detta följer att medlemsstaterna, på gemenskapsrättens nuvarande stadium, är fria att bestämma vilket system för civilrättsligt ansvar som skall tillämpas vid trafikolyckor, men att de samtidigt är skyldiga att säkerställa att det civilrättsliga ansvar som är tillämpligt enligt inhemsk rätt omfattas av en försäkring som överensstämmer med bestämmelserna i de tre ovannämnda direktiven.
Next, as far as concerns compensation for losses or injuries caused to members of the family of the insured person or of the driver, Article 3 of the Second Directive provides that those persons are not to be excluded from insurance in respect of their personal injuries by virtue of that relationship. It is clear from the ninth recital of the preamble to the Second Directive that Article 3 aims to provide the members of the family of the insured person or of the driver with protection comparable to that afforded to other third-party victims.
Domstolen vill dock erinra om att även om det obligatoriska skydd som föreskrivs i artikel 3.1 i det första direktivet, såsom den har preciserats och kompletterats i det andra direktivet, genom artikel 1 i det tredje direktivet har utsträckts till att omfatta personskador som andra personer än föraren råkar ut för, framgår det i förevarande dom att nämnda artikel inte innehåller regler om vilken typ av civilrättsligt ansvar som den obligatoriska motorfordonsförsäkringen måste täcka.
By its second question, the national court asks whether Articles 1(2) and 5(3) of the Second Directive, as amended by the Act of Accession, preclude national laws laying down maximum amounts of compensation that are lower than the minimum amounts of cover laid down by those provisions where, in the absence of fault on the part of the driver of the vehicle which caused the accident, only civil-law liability for materialisation of risk arises.
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida artiklarna 1.2 och 5.3 i det andra direktivet, i dess lydelse enligt anslutningsakten, utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver högsta ersättningsbelopp, vilka understiger de garanterade minimibelopp som har fastställts i dessa bestämmelser, i fall där föraren som har vållat olyckan inte har handlat culpöst, varför endast strikt ansvar kan komma i fråga.
Third-party victims of an accident cannot, therefore, be excluded from compulsory motorvehicle insurance for the simple reason that they are members of the family of the insured person or of the driver.
Härav följer att skadelidande inte får uteslutas från skydd enligt den obligatoriska motorfordonsförsäkringen endast av det skälet att de är familjemedlemmar till försäkringstagaren eller till föraren.