natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission refers to the first paragraph of Article 15 of Commission Decision 2001/462/EC, ECSC of 23 May 2001 on the terms of reference of hearing officers in certain competition proceedings (OJ 2001 L 162, p.
Kommissionen har hänvisat till artikel 15 första stycket i kommissionens beslut 2001/462/EG, EKSG av den 23 maj 2001 om kompetensområdet för förhörs -ombudet i vissa konkurrensförfaranden (EGT L 162, s.
21; ‘the terms of reference’) and submits that in the present case the hearing officer’s final report fully complied with its function.
21) (nedan kallat beslutet om kompetensområde) och anfört att syftet med förhörsombudets slutrapport i förevarande fall var uppfyllt.
The report shows that the parties’ right to be heard was not infringed from any aspect whatsoever.
Detta visar att parternas rätt att yttra sig inte i någon bemärkelse åsidosattes.
Referring, moreover, to the judgment of 29 April in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above (paragraph 53), the Commission contends that in the final report the hearing officer was not required to address the details of the complaints of a procedural order.
Kommissionen har för övrigt hänvisat till domen av den 29 april 2004 i de ovan i punkt 165 nämnda förenade målen Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen (punkt 53) och påpekat att förhörsombudet inte var skyldigt att i sin slutrapport i detalj redogöra för anmärkningar avseende förfarandet.
In the final report, the hearing officer even went further than was strictly necessary by referring to those complaints and stating why they were not decisive.
Förhörsombudet gick till och med längre än vad som är strikt nödvändigt genom att i slutrapporten hänvisa till de nämnda anmärkningarna och ange varför de inte var avgörande.
Thus, the report states that ‘procedural defects’ were alleged, in particular ‘discrimination by comparison with Chisso on a whole series of points linked with cooperation’. In
I rapporten nämns således att ”procedurfel” hade gjorts gällande, bland annat genom ”missgynna[nde] på ett antal specifika sätt i samarbetet med kommis -sionen i jämförelse med Chisso”.
It would have been pointless to provide further detail in the final report, particularly since the Decision itself also deals with the criticisms in question (recitals 453 and 458).
Det var inte nödvändigt att lämna mer detaljerad information i slutrapporten, eftersom kritiken i fråga även skulle behandlas i själva beslutet (skälen 453 och 458).
Under Article 1 of the terms of reference, the Commission is to appoint one or more hearing officers ‘who shall ensure that the effective exercise of the right to be heard is respected in competition proceedings before the Commission’.
Kommissionen ska enligt artikel 1 i beslutet om kompetensområde utnämna ett eller flera förhörsombud ”som ska se till att det faktiska utövandet av rätten att bli hörd iakttas i konkurrensförfaranden vid kommissionen”.
Article 13(1) of the terms of reference provides:
Artikel 13.1 i beslutet om kompetensområde har följande lydelse:
‘The hearing officer shall report to the competent member of the Commission on the hearing and the conclusions he draws from it, with regard to the respect of the right to be heard.
”Förhörsombudet ska lämna en rapport till den behörige kommissionsledamoten om förhöret och de slutsatser han dragit av detta när det gäller iakttagandet av rätten av att bli hörd.
The observations in this report shall concern procedural issues, including disclosure of documents and access to the file, time-limits for replying to the statement of objections and the proper conduct of the oral hearing.’
Synpunkterna i denna rapport ska avse procedurfrågor, bl.a. utlämnande av handlingar och tillgång till akten, tidsfristerna för att besvara meddelandet om invändningar samt själva genomförandet av det muntliga förhöret.”
According to the first paragraph of Article 15 of the terms of reference:
Artikel 15 första stycket i beslutet om kompetensområde har följande lydelse:
‘The hearing officer shall, on the basis of the draft decision to be submitted to the Advisory Committee in the case in question, prepare a final report in writing on the respect of the right to be heard, as referred to in Article 13(1).
”Förhörsombudet ska på grundval av utkastet till det beslut som ska lämnas till den rådgivande kommittén i ärendet i fråga utarbeta en skriftlig slutrapport om iakttagandet av rätten att bli hörd i enlighet med artikel 13.1.
This report will also consider whether the draft decision deals only with objections in respect of which the parties have been afforded the opportunity of making known their views, and, where appropriate, the objectivity of any enquiry within the meaning of Article 14.’
Denna rapport ska också beröra frågan om huruvida utkastet till beslut behandlar endast invändningar om vilka parterna har fått tillfälle att yttra sig.”
Under Article 16(1) of the terms of reference, ‘[t]he hearing officer’s final report shall be attached to the draft decision submitted to the Commission, in order to ensure that, when it reaches a decision on an individual case, the Commission is fully apprised of all relevant information, as regards the course of the procedure and respect of the right to be heard’.
I artikel 16.1 i beslutet om kompetensområde föreskrivs följande: ”Förhörsombudets slutrapport ska bifogas det utkast till beslut som lämnas till kommissionen, så att denna, när den fattar beslut i ett enskilt ärende, ska ha full kännedom om alla relevanta uppgifter om förfarandet och iakttagandet av rätten att yttra sig.”
In the present case, it is sufficient to note that the arguments put forward by Hoechst in support of its plea, which reiterate those already invoked in the context of the first plea on the right of access to the file, do not support the view that Hoechst’s right to be heard was not respected in the administrative procedure conducted by the Commission.
Det är i förevarande fall tillräckligt att konstatera att de argument som Hoechst har åberopat till stöd för denna grund, genom vilka argumenten som redan har åberopats till stöd för den första grunden avseende rätten att få tillgång till handlingarna i målet upprepas, inte gör det möjligt att anse att Hoechsts rätt att yttra sig inte iakttogs under det av kommissionen ledda administrativa förfarandet.
As regards the breach of the principles of sound administration and equal treatment found at paragraph 137 above, it must be emphasised that that breach did not relate to Hoechst’s right to be heard within the meaning of the terms of reference.
Förstainstansrätten påpekar vad avser åsidosättandet av principerna om god förvaltningssed och likabehandling, som konstateras i punkt 137 ovan, att nämnda åsidosättande inte avser Hoechsts rätt att yttra sig i den mening som avses i beslutet om kompetensområde.
The hearing officer stated, moreover, in her final report that ‘the actions of the Commission services vis-à-vis the parties have had no impact on the outcome of the case on [leniency]’.
Förhörsombudet påpekade för övrigt i sin slutrapport att ”de åtgärder som vidtagits av kommissionens tjänsteenheter visavi parterna i denna fråga inte har haft någon inverkan på resultatet av [frågan om förmånlig behandling]”.
That is consistent with the finding of the Court, in the context of the examination of the first plea, that the illegality found at paragraph 137 above is not of such a kind as to affect the validity of the Decision so far as concerns, in particular, the determination of the undertaking that was the first to cooperate.
Detta påstående är förenligt med förstainstansrättens slutsats avseende den första grunden enligt vilken den rättsstridighet som konstateras i punkt 137 ovan inte kan påverka beslutets giltighet vad avser, bland annat, bedömningen av vilket företag som var först med att samarbeta.
It should further be noted that in the Decision the Commission sets out, at recital 453, the procedural objections put forward by Hoechst and that it responds to them, in particular, at recital 458.
Förstainstansrätten påpekar dessutom att kommissionen i skäl 453 i beslutet återgav de anmärkningar rörande förfarandet som Hoechst hade åberopat och besvarade dem, särskilt i skäl 458.
In those circumstances, it cannot be maintained, as Hoechst contends, that the College of Members of the Commission was not sufficiently informed.
Det kan under dessa förhållanden inte göras gällande, såsom Hoechst har gjort, att kommissionsledamöternas kollegium inte erhöll tillräckligt med information.
For all of those reasons, the fourth plea must be rejected.
Talan kan mot bakgrund av samtliga dessa anledningar inte vinna bifall såvitt avser den fjärde grunden.
II — The 13th plea, seeking annulment of Article 2 of the Decision in so far as it concerns Hoechst
II — Den trettonde grunden avseende att artikel 2 i beslutet ska ogiltigförklaras i den del den avser Hoechst
Hoechst maintains that the findings of the Commission set out at recital 298 to the Decision, namely that the cartel came to an end in November 1996 at the latest, deprive the order set out in Article 2 of the Decision of its factual basis.
Hoechst har gjort gällande att kommissionens konstateranden i skäl 298 i beslutet, att kartellen upphörde att existera senast i november 1996, innebär att den faktiska grunden för åläggandet i artikel 2 i beslutet bortfaller.
If, seven years after the end of the cartel, the Commission still wished to make an order that the infringement should cease, there must be sufficient indicia that the infringement is continuing.
Om kommissionen, sju år efter det att kartellen upphörde att existera, fortfarande önskar ålägga kartellen att upphöra med överträdelsen måste den vara i besittning av tillräckligt många tecken på överträdelsens fortskridande.
Otherwise, the measure in question would be based on mere suspicion, which would be contrary to Article 3 of Regulation No 17.
Det är i annat fall fråga om en åtgärd grundad på en ren misstanke, vilket är oförenligt med artikel 3 i förordning nr 17.
Apart from the adverse effect that that would have on the reputation of the addressee of the Decision, it might cause problems linked with civil actions that third parties might bring against it.
Detta kan, förutom att skada anseendet hos den till vilket beslutet riktas, medföra svårigheter i förhållande till civilrättsliga förfaranden som tredje man kan inleda mot vederbörande.
Furthermore, the illegality of Article 2 of the Decision is clear, since Hoechst gave up its sorbates business in 1996, when it transferred that business in its entirety to a third company wholly unconnected with its group, Celanese AG.
Det är även uppenbart att artikel 2 i beslutet är rättsstridig, eftersom Hoechst år 1996 avskiljde sin verksamhet inom sorbatsektorn och, år 1997, överlät denna verksamhet i dess helhet till Celanese AG, ett företag fullständigt fristående från Hoechstkoncernen.
Hoechst concludes that Article 2 of the Decision must be annulled in so far as it relates to it.
Hoechst har av ovanstående dragit slutsatsen att artikel 2 i beslutet ska ogiltigförklaras i den del den avser detta företag.
The Commission submits that, as in Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 153 above, Article 2 of the Decision contains an express reservation, namely ‘in so far as they have not already done so’.
Kommissionen har påpekat att artikel 2 i beslutet, i likhet med vad som var fallet i de ovan i punkt 153 nämnda förenade målen Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, innehåller ett uttryckligt förbehåll, nämligen ”om så inte redan har skett”.
The Court held in that case that, ‘[as regards the plea raised] by Hoechst … it [was] sufficient to note that Article 2 of the decision [was] expressly addressed to undertakings “which [were] still involved in the PVC sector”’ and that ‘[t]he argument in support of [that] claim [was] manifestly devoid of all foundation, (paragraph 1247).
Kommissionen har erinrat om att förstainstansrätten i det målet fann att det ”[v]ad beträffar den grund som Hoechst har anfört är … tillräckligt att påpeka att artikel 2 i beslutet … uttryckligen är riktad till de företag ’som fortfarande är verksamma inom PVC-branschen’”, och att ”[det f]öljaktligen är uppenbart att argumentationen till stöd för detta yrkande helt saknar grund” (punkt 1247).
In the present case, the Commission maintains that it was not required to establish definitively whether the infringement which had taken place at a certain time was still continuing at the time when the Decision was adopted or whether it had already come to an end.
Kommissionen har i förevarande fall gjort gällande att den inte var skyldig att slutligt fastställa om överträdelsen, som hade ägt rum under en viss tidsperiod, fortfarande pågick, eller om den redan hade upphört, vid den tidpunkt då beslutet antogs.
The Commission emphasises, moreover, that the parties had managed to act in the greatest secrecy for almost two decades (recital 306 to the Decision) and that Article 2 of the Decision was a preventive ‘cease and desist’ order (recital 307 to the Decision).
Kommissionen har i övrigt påpekat att parterna lyckades hemlighålla sitt agerande under nästan två decennier (skäl 306 i beslutet) och att åläggandet att upphöra med överträdelsen i artikel 2 i beslutet var preventivt (skäl 307 i beslutet).
The fact that Hoechst had transferred its sorbates business did not prevent the Commission from addressing an injunction in terms such that the obligation to bring the infringements to an end affected the undertaking only ‘in so far as [it had] not already done so’.
Den omständigheten att Hoechst överlät sin verksamhet inom sorbatsektorn utgjorde inte hinder för kommissionen att besluta om ett åläggande enligt vilket skyldigheten att upphöra med överträdelsen enbart avsåg företaget ”om så inte redan ha[de] skett”.
B — Findings of the Court
B — Förstainstansrättens bedömning
By way of preliminary observation, the Court notes that it is clear from the application that, by its 13th plea, Hoechst seeks annulment of Article 2 of the operative part of the Decision in so far as it concerns the applicant.
Förstainstansrätten påpekar inledningsvis att det klart framgår av undersökningen att Hoechst har åberopat den trettonde grunden till stöd för att artikel 2 i beslutet ska ogiltigförklaras i den del den berör företaget.
On the substance, it must be held that Article 2 of the operative part of the Decision actually contains two orders.
Förstainstansrätten konstaterar i sak att artikel 2 i beslutet i själva verket innehåller två ålägganden.
First, that provision requires that the undertakings concerned immediately bring to an end the infringements referred to in Article 1 of the operative part of the Decision, in so far as they have not already done so.
Enligt denna artikel krävs för det första att de berörda företagen omedelbart upphör med den överträdelse som avses i artikel 1 i beslutet, om så inte redan har skett.
On that point, in so far as Hoechst was no longer involved in the sorbates sector at the time of adoption of the Decision, the argument raised against that provision is manifestly devoid of all foundation, since although Hoechst was among the undertakings named in Article 1 of the operative part of the Decision, it was not concerned by the injunction in question (see, to that effect, Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 153 above, paragraph 1247).
De argument som i detta avseende har lagts fram mot denna artikel saknar, i den mån Hoechst inte längre bedrev verksamhet inom sorbatsektorn vid den tidpunkt då beslutet antogs, uppenbarligen helt grund. Hoechst berördes i själva verket nämligen inte av åläggandet i fråga, även om företaget fanns med bland de företag som räknas upp i artikel 1 i beslutet (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 153 nämnda förenade målen Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, punkt 1247).
That circumstance also renders inoperative Hoechst’s arguments as to the slur on its reputation or the possibility that third parties might bring civil actions against it.
Denna omständighet medför även att Hoechsts argument avseende skada för företagets anseende och avseende att utomstående eventuellt inleder civilrättsliga förfaranden mot företaget saknar verkan.
Second, Article 2 of the operative part of the Decision requires that the named undertakings refrain from repeating any act or conduct described in Article 1 and from adopting any measure having equivalent object or effect.
I artikel 2 i beslutet anges för det andra att de uppräknade företagen ska avhålla sig från att upprepa varje handlande och agerande som beskrivs i artikel 1, samt från att vidta åtgärder med motsvarande syfte eller följder.
It must be borne in mind, in that regard, that the application of Article 3(1) of Regulation No 17 may include a prohibition on continuing certain activities, practices or situations which have been found to be unlawful, but also a prohibition on adopting similar future conduct.
Förstainstansrätten påminner i detta hänseende om att tillämpningen av artikel 3.1 i förordning nr 17 kan föranleda ett förbud mot att fortsätta med vissa verksamheter eller förfaranden, eller att upprätthålla vissa förhållanden, om dessa har konstaterats vara rättsstridiga, men även förbud mot att i framtiden ägna sig åt ett liknande agerande.
Such obligations on undertakings must not however exceed the limits of what is appropriate and necessary to achieve the aim pursued (see Cement, paragraph 153 above, paragraphs 4704 and 4705 and the caselaw cited).
Sådana förpliktelser för företagen får emellertid inte överskrida gränserna för vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet (se domen i det ovan i punkt 153 nämnda målet Cement, punkterna 4704 och 4705, och där angiven rättspraxis).
In the present case, the Commission found, at Article 1 of the operative part of the Decision, that Hoechst, with other undertakings, had infringed Article 81(1) EC and, from 1 January 1994, Article 53(1) of the EEA Agreement, by participating, during what, moreover, was a very long period, in a complex, single and continuous
Kommissionen konstaterade i förevarande fall i artikel 1 i beslutet att Hoechst tillsammans med andra företag har överträtt artikel 81.1 EG och, från och med den 1 januari 1994, artikel 53.1 i EES-avtalet, genom att under en mycket lång tidsperiod medverka i ett enda, fortlöpande och komplext avtal samt samordnade förfaranden inom sorbatsektorn, inom ramen för vilka de beslutade att fastställa målpriser och
HOECHST v COMMISSION agreement and concerted practice in the sorbates sector, in which they had agreed to fix target prices and to allocate volume quotas, to define a reporting and monitoring system and not to supply technology to potential market entrants.
HOECHST MOT KOMMISSIONEN fördela volymmässiga kvoter, att definiera ett system för information och kontroll, samt att inte tillhandahålla teknik till eventuella nya aktörer på marknaden.
Hoechst does not challenge the Decision in that regard.
Hoechst har inte invänt mot beslutet i detta hänseende.
In those circumstances, by enjoining the undertakings concerned to refrain in future, in the sorbates market, from any measure capable of having equivalent object or effect, the Commission did not exceed the powers conferred on it by Article 3(1) of Regulation No 17.
Kommissionen har därför inte, genom att ålägga de berörda företagen att i framtiden avhålla sig från att, på sorbatmarknaden, vidta åtgärder som kan ha motsvarande syfte eller följder, överskridit den behörighet som den har enligt artikel 3.1 i förordning nr 17.
The fact that Hoechst was no longer involved in the sorbates sector on the date of adoption of the Decision, or that the Commission states at recital 298 to the Decision that the cartel had ended in November 1996 at the latest, cannot call that conclusion in question.
Den omständigheten att Hoechst inte längre utövade verksamhet inom sorbatsektorn då beslutet antogs eller att kommissionen påpekade i skäl 298 i beslutet att kartellen hade upphört att existera senast i november 1996 påverkar inte denna slutsats.
An injunction such as that issued in the present case is by nature preventive and does not depend on the situation of the undertakings concerned at the time of adoption of the Decision.
Ett åläggande som det som är i fråga i förevarande fall är i sig preventivt och beror inte av den situation i vilken de berörda företagen befann sig då beslutet antogs.
For all of those reasons, the 13th plea must be rejected.
Talan kan, mot bakgrund av det ovan anförda, inte vinna bifall såvitt avser den trettonde grunden.
III — The pleas aimed at securing a reduction in Hoechst’s fine
III — Grunderna avseende nedsättning av Hoechsts böter
The Court considers that the pleas whereby Hoechst seeks a reduction in its fine should be examined in a different order from that followed in the application.
Förstainstansrätten anser att grunderna avseende en nedsättning av de böter som Hoechst ålades lämpligen ska prövas i en annan ordning än den i vilken de har åberopats i ansökan.
Likewise, certain pleas have been grouped together, for the purposes of analysis, since they concern the same substantive problem.
Vissa grunder har även med avseende på dess prövning grupperats om, eftersom de i sak avser samma problem.
A — The 12th plea, alleging that the procedure was excessively long
A — Den tolfte grunden: förfarandet tog orimligt lång tid
Summary of the administrative procedure
Sammanfattning av det administrativa förfarandet
It follows from the facts set out in the Decision, and not disputed by Hoechst, that the first request for information pursuant to Article 11 of Regulation No 17 was sent by the Commission on 26 May 1999 to Daicel, Nippon Synthetic and Ueno (recital 6 to the Decision).
Det framgår av de faktiska omständigheterna som beskrivs i beslutet, och som Hoechst inte har invänt mot, att kommissionen den 26 maj 1999 skickade den första begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 till Daicel, Nippon Synthetic och Ueno (skäl 6 i beslutet).
Further requests for information pursuant to Article 11 of Regulation No 17 were subsequently sent, notably between May and November 2002 (recitals 12 to 18 to the Decision).
Andra begäranden om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 skickades därefter, bland annat mellan maj 2002 och november 2002 (skälen 12–18 i beslutet).
On 20 December 2002 the Commission sent a statement of objections to the undertakings to which the Decision is addressed (recital 22 to the Decision).
Kommissionen skickade den 20 december 2002 ett meddelande om invändningar till de företag som beslutet riktades till (skäl 22 i beslutet).
On 24 April 2003 the undertakings to which the Decision was addressed took part in the hearing before the Commission (recital 29 to the Decision).
De företag som beslutet riktades till deltog den 24 april 2003 i hearingen vid kommissionen (skäl 29 i beslutet).
On 1 October 2003 the Commission adopted the Decision.
Kommissionen antog beslutet den 1 oktober 2003.
Hoechst criticises the Commission for having breached the principle that the procedure must take place within a reasonable time.
Hoechst har gjort gällande att kommissionen har åsidosatt principen om att förfarandet ska äga rum inom en rimlig tidsfrist.
It refers to Joined Cases C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P to C-252/99 P and C-254/99 P Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission [2002] ECR I-8375, paragraph 170, and submits that that principle forms part of the general principles of Community law and has its origin (through Article 6(2) EU) in Article 6(1) of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms.
Hoechst har hänvisat till domstolens dom av den 15 oktober 2002 i de förenade målen C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P–C-252/99 P och C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen (REG 2002, s. I-8375), punkt 170, och har påpekat att denna princip är en av gemenskapsrättens allmänna principer och härstammar från (via artikel 6.2 EU) artikel 6.1 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.