natgillin/translations-raw huggingface dataset:
those rules of national law is consistent with the principle of non-discrimination, as recognised by the Community legal order, in accordance with which comparable situations must not be treated differently unless such difference in treatment is objectively justified.
i enlighet med icke-diskriminerings-principen, såsom den har slagits fast i gemenskapens rättsordning och enligt vilken lika situationer inte får behandlas olika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling.
Where Directive 2002/74 amending Directive 80/987 on the approximation of the laws of the Member States relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer has not been transposed into national law by the deadline for its transposition, the possible direct effect of the first paragraph of Article 3 of Directive 80/987 cannot be relied upon in relation to a state of insolvency which occurred before that date.
Om direktiv 2002/74 om ändring av direktiv 80/987 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens inte har införlivats med nationell rätt dagen för utgången av fristen för att införliva direktivet, kan den eventuella direkta effekten av artikel 3 första stycket i direktiv 80/987 under alla omständigheter inte med framgång åberopas vid insolvens som har uppkommit före nämnda dag.
In that regard, workers who have been unfairly dismissed are in a comparable situation in so far as they are entitled to compensation in the event that they are not reinstated.
I detta hänseende befinner sig rättsstridigt uppsagda arbetstagare i lika situationer försåvitt de har rätt till ersättning om de inte återinsätts i tjänst.
Therefore, rules of national law which exclude from the responsibilities of the guarantee institutions claims corresponding to compensation for unfair dismissal established by conciliation procedure, are contrary to that principle of equal treatment, unless a difference in treatment for those claims as compared to claims for unfair dismissal, awarded by judgment, or administrative decision, may be objectively justified.
En nationell lagstiftning som innebär att garantiinstitutionen inte skall svara för fordringar avseende ersättning för rättsstridig uppsägning som fastställts efter ett förlikningsförfarande vid domstol, utan att det finns sakliga skäl för att behandla nämnda fordringar på ett annat sätt än dem avseende ersättning för rättsstridig uppsägning som fastställts genom dom eller förvaltningsbeslut, strider följaktligen mot likhetsprincipen.
Where rules of national law fall within the scope of Directive 80/987, relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer, as amended by Directive 2002/74, the national courts are bound, as regards a state of insolvency occurring between the date of the entry into force of Directive 2002/74 and the deadline for transposition of that directive into national law, to ensure that the application of
Om en nationell lagstiftning omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 80/987 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens, i dess lydelse enligt direktiv 2002/74, är den nationella domstolen skyldig att, vid insolvens som har uppkommit mellan dagen då direktiv 2002/74 trädde i kraft och dagen då fristen för att införliva detta direktiv löpte ut, säkerställa att den nationella lagstiftningen tillämpas
(see paras 36, 37, 39, operative part 2)
(se punkterna 36, 37 och 39 samt punkt 2 i domslutet)
JUDGMENT OF THE COURT (Fourth Chamber)17 January 2008 *
DOMSTOLENS DOM (fjärde avdelningen) den 17 januari 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spain), made by decision of 7 April 2006, received at the Court on 2 June 2006, in the proceedings
I mål C-246/06, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spanien) genom beslut av den 7 april 2006, som inkom till domstolen den 2 juni 2006, i målet
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts, President of the Chamber, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, J. Malenovský and T. von Danwitz (Rapporteur), Judges,
DOMSTOLEN (fjärde avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden K. Lenaerts samt domarna R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, J. Malenovský och T. von Danwitz (referent),
* Language of the case: Spanish.
* Rättegångsspråk: spanska.
Advocate General: P. Mengozzi, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
DOM AV DEN 17.1.2008 — MÅL C-246/06 generaladvokat: P. Mengozzi, justitiesekreterare: R. Grass, efter det skriftliga förfarandet, med beaktande av de yttranden som avgetts av:
— the Slovenian Government, by M. Remic, acting as Agent,
— Sloveniens regering, genom M. Remic, i egenskap av ombud,
— the Commission of the European Communities, by J. Enegren and R. Vidal Puig, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
— Europeiska gemenskapernas kommission, genom J. Enegren och R. Vidal Puig, båda i egenskap av ombud, med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande, följande
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Council Direct ive 80/987/EEC of 20 October 1980 relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer (OJ 1980 L 283, p.
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av rådets direktiv 80/987/EEG av den 20 oktober 1980 om skydd för arbetstagare vid arbetsgivarens insolvens (EGT L 283, s. 23; svensk specialutgåva, område 5, volym 2, s.
23), as amended by Directive 2002/74/EC of the European Parliament and of the Council of 23 September 2002 (OJ 2002 L 270, p.
121), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/74/EG av den 23 september 2002 (EGT L 270, s. 10) (nedan kallat direktiv 80/987).
The reference has been made in the course of proceedings brought by Ms Velasco Navarro against the Fondo de Garantía Salarial (Wages Guarantee Fund; ‘Fogasa’) concerning its refusal to pay her, by virtue of its secondary liability, compensation for unfair dismissal, the payment of that compensation having been agreed under a judicial conciliation settlement between Ms Velasco Navarro and her former employer.
Begäran har framställts i ett mål mellan Josefa Velasco Navarro och Fondo de Garantía Salarial (Fogasa) (lönegarantifonden, nedan kallad Fogasa) angående Fogasas beslut att, såsom subsidiärt ansvarig, inte betala ut ersättning till den berörda på grund av den rättsstridiga uppsägning som hon har varit föremål för. Villkoren för betalningen av ersättningen framgår av ett vid domstol träffat förlikningsavtal mellan Josefa Velasco Navarro och hennes arbetsgivare.
Legislative framework
Tillämpliga bestämmelser
Article 1(1) of Directive 80/987 provides that ‘[t]his Directive shall apply to employees’ claims arising from contracts of employment or employment relationships and existing against employers who are in a state of insolvency within the meaning of Article 2(1)’.
I artikel 1.1 i direktiv 80/987 föreskrivs att ”[d]etta direktiv skall tillämpas på fordringar som arbetstagare på grund av anställningsavtal eller anställningsförhållanden har gentemot arbetsgivare som är att anse som insolventa enligt artikel 2.1”.
Article 2(2) of Directive 80/987 states that the directive is without prejudice to national law as regards the definition of the terms ‘employee’, ‘employer’, ‘pay’, ‘right conferring immediate entitlement’ and ‘right conferring prospective entitlement’.
I artikel 2.2 i nämnda direktiv anges att detta direktiv inte påverkar den definition som följer av nationell rätt beträffande termerna arbetstagare, arbetsgivare, lön, omedelbar rätt till och framtida rätt till.
Article 3(1) of Directive 80/987, in its initial version, provided:
I den ursprungliga lydelsen av artikel 3.1 i direktiv 80/987 föreskrevs följande:
‘Member States shall take the measures necessary to ensure that guarantee institutions guarantee, subject to Article 4, payment of employees’ outstanding claims resulting from contracts of employment or employment relationships and relating to pay for the period prior to a given date.’
”Medlemsstaterna skall, om inte annat följer av artikel 4, vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att garantiinstitutioner garanterar betalning av arbetstagarnas utestående fordringar som grundar sig på anställningsavtal eller anställningsförhållanden och som gäller lön för tiden före ett visst datum.”
Article 3(1) of Directive 80/987, in its initial version, has become the first paragraph of Article 3 in the version following the amendment by Directive 2002/74 and is now worded as follows:
Artikel 3.1 i direktiv 80/987, i dess ursprungliga lydelse, betecknas numera som artikel 3 första stycket i den version av detta direktiv som följer av direktiv 2002/74. Bestämmelsen har numera följande lydelse:
‘Member States shall take the measures necessary to ensure that guarantee institutions guarantee, subject to Article 4, payment of employees’ outstanding claims resulting from contracts of employment or employment relationships, including, where provided for by national law, severance pay on termination of employment relationships.’
”Medlemsstaterna skall, om inte annat följer av artikel 4, vidta nödvändiga åtgärder för att tillförsäkra att garantiinstitutionerna säkerställer betalning av arbetstagarnas utestående fordringar som grundar sig på anställningsavtal eller anställningsförhållanden, inbegripet betalning av avgångsvederlag, förutsatt att nationell lagstiftning föreskriver det, när anställningsförhållandet upphör.”
The first and second subparagraphs of Article 2(1) of Directive 2002/74 state:
I artikel 2.1 första och andra styckena i direktiv 2002/74 föreskrivs följande:
‘Member States shall bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive before 8 October 2005.
”Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 8 oktober 2005.
They shall apply the provisions referred to in the first subparagraph to any state of insolvency of an employer occurring after the date of entry into force of those provisions.’
Medlemsstaterna skall tillämpa de bestämmelser som avses i första stycket på alla former av insolvens som drabbar en arbetsgivare efter den dag då dessa bestämmelser har trätt i kraft.”
In accordance with Article 3 thereof, Directive 2002/74 entered into force on 8 October 2002.
I enlighet med artikel 3 i direktiv 2002/74 trädde detta direktiv i kraft den 8 oktober 2002.
Spanish legislation
Den spanska lagstiftningen
Article 33(1) and (2) of Legislative Royal Decree 1/1995 of 24 March 1995 approving the amended text of the Workers’ Statute (Estatuto de los Trabajadores, BOE No 75 of 29 March 1995, p.
I artikel 33.1 och 33.2 i kungligt lagstiftningsdekret 1/1995 av den 24 mars 1995 om godkännande av den omarbetade lydelsen av lagen om arbetstagare (Estatuto de los Trabajadores, BOE nr 75 av den 29 mars 1995, s.
9654), in the version following from Law 60/1997 of 19 December 1997 (BOE No 304 of 20 December 1997, p.
9654), i dess lydelse enligt lag 60/1997 av den 19 december 1997 (BOE nr 304 av den 20 december 1997, s.
37453) (‘the Workers’ Statute’) provides:
37453) (nedan kallad lagen om arbetstagare), föreskrivs följande:
The Wages Guarantee Fund … shall pay to workers the remuneration owed to them in the event of insolvency, suspension of payments, bankruptcy or judicial administration of their employers.
Lönegarantifonden … skall till arbetstagarna betala ut belopp som avser deras utestående fordran på lön vid arbetsgivarens insolvens, inställda betalningar eller konkurs.
For the purposes of the preceding subparagraph, remuneration shall include the amount which the conciliation settlement or the judicial decision recognises as such on the basis of the definition laid down in Article 26(1), as well as supplementary compensation in respect of “salarios de tramitación” [wages for the period between the dismissal and disposal of proceedings], awarded where appropriate by the competent court …
Vid tillämpning av föregående stycke skall med lön förstås vad som erkänts som lön i en förlikningshandling eller i ett domstolsavgörande i alla de fall som avses i artikel 26.1, samt tilläggsersättning i form av ’salarios de tramitacíon’ [lön under förfarandet], som i förekommande fall beslutats av behörig domstol …
The Wages Guarantee Fund, in the cases referred to in the previous paragraph, shall pay the compensation fixed by judgment or administrative decision in favour of workers on account of their dismissal or of the cancellation of their contracts in accordance with Articles 50, 51 and 52(c) of this Law, up to a maximum of one year’s pay, it being understood that the daily wage taken as the basis for that computation may not exceed twice the minimum interprofessional wage.
Lönegarantifonden skall, i de fall som anges i föregående punkt, betala ut ersättning som har fastställts genom dom eller förvaltningsbeslut till förmån för arbetstagare vars avtal har sagts upp eller upphört att gälla i enlighet med artiklarna 50, 51 och 52 c i denna lag, med maximalt ett årsbelopp, med förbehåll för att den dagslön som ligger till grund för beräkningen inte kan vara högre än det belopp som erhålls om den för alla yrken gemensamma minimilönen dubbleras.
Compensation for unfair dismissal, as provided for in Article 56(1) of the Workers’ Statute, is included in the types of compensation to be paid by Fogasa pursuant to Article 33(2) of the Workers’ Statute, under the following conditions:
Till de ersättningar som Fogasa skall betala ut, i enlighet med artikel 33.2 i lagen om arbetstagare, hör de ersättningar för rättsstridig uppsägning som föreskrivs i artikel 56.1 i samma lag och för vilka följande villkor gäller:
(a) compensation equivalent to 45 days of remuneration per year of service, periods shorter than a year being calculated pro rata on a monthly basis up to 42 monthly payments;
När en uppsägning förklaras rättsstridig har arbetsgivaren möjlighet att inom fem dagar från delgivning av domen välja mellan att återinsätta arbetstagaren i tjänst, och då betala denne ’salarios de tramitacíon’ enligt b nedan, eller att betala följande belopp, som skall fastställas i domen: a) Ersättning motsvarande 45 dagars lön per år som arbetstagaren varit anställd, varvid ersättning för kortare perioder än ett år skall utgå proportionerligt per månad upp till 42 månader.
(b) an amount equivalent to the remuneration payable with effect from the date of dismissal up to the date of notification of the judgment holding the dismissal to be unfair or up to the date on which the worker finds another job, if he is recruited before the delivery of the judgment and if the employer provides evidence of the sums paid so that they can be deducted from the “salarios de tramitación”.
b) Ett belopp motsvarande fordran på lön från uppsägningen fram till delgivning av den dom i vilken det fastställts att uppsägningen var rättsstridig eller tills arbetstagaren funnit annan anställning, om detta inträffar innan nämnda dom meddelas och arbetsgivaren visar hur mycket arbetstagaren erhållit på grund av denna anställning och som skall dras av från ’salarios de tramitacíon’.
The employer shall continue to register the worker with the social security authorities during the period corresponding to the remuneration referred to in point (b) of the first subparagraph.’
Arbetsgivaren skall se till att arbetstagaren alltjämt omfattas av systemet för social trygghet under den period som de löner som avses i föregående stycke hänför sig till.”
The dispute in the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Ms Velasco Navarro, the claimant in the main proceedings, was a member of the staff of Camisas Leica SL (‘Camisas Leica’) for the period from 28 May 1998 until 27 December 2001, when she was dismissed by that company.
Josefa Velasco Navarro, kärande i målet vid den nationella domstolen, var anställd vid bolaget Camisas Leica SL (nedan kallat Camisas Leica) under perioden den 28 maj 1998–27 december 2001, vid vilket datum hon sades upp av bolaget.
On 13 May 2002, Ms Velasco Navarro and Camisas Leica reached a judicial conciliation settlement, under which Camisas Leica acknowledged that Ms Velasco Navarro had been unfairly dismissed and agreed to pay her compensation for dismissal and the ‘salarios de tramitación’, as provided for in Article 56 of the Workers’ Statute.
Den 13 maj 2002 träffade Josefa Velasco Navarro och Camisas Leica ett förlikningsavtal vid domstol, enligt vilket bolaget dels medgav att uppsägningen av Josefa Velasco Navarro var rättsstridig, dels förband sig att betala henne den ersättning för uppsägning och ”salarios de tramitación” som föreskrivs i artikel 56 i lagen om arbetstagare.
On the basis of a provisional insolvency order concerning Camisas Leica, made on 5 March 2003 by the same court at the company’s request, Ms Velasco Navarro sought payment from Fogasa of the sum, due by way of compensation for dismissal and ‘salarios de tramitación’, that her former employer had not paid her.
Med åberopande av ett preliminärt beslut om insolvens avseende Camisas Leica, meddelat av samma domstol den 5 mars 2003 på ansökan av bolaget, begärde Josefa Velasco Navarro att Fogasa skulle utge det belopp motsvarande denna ersättning och ”salarios de tramitación” som hennes tidigare arbetsgivare inte hade betalat till henne.
Fogasa agreed to pay Ms Velasco Navarro the sum of EUR 3 338.88 by way of ‘salarios de tramitación’, but took the view that she was not entitled to the amount of EUR 2 696.89 that she claimed as compensation for dismissal, on the ground that that compensation had not been awarded by judgment or other judicial decision.
Fogasa accepterade att betala ut 3 338,88 euro till käranden i målet vid den nationella domstolen avseende ”salarios de tramitación”, men ansåg att Josefa Velasco Navarro inte hade rätt till de 2 696,89 euro som hon hade begärt i form av ersättning för uppsägning, eftersom denna ersättning inte hade fastställts i en dom eller ett annat domstolsavgörande.
Ms Velasco Navarro challenged Fogasa’s refusal to pay her compensation for dismissal before the Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Single Social Court, Algeciras).
Josefa Velasco Navarro överklagade Fogasas beslut att inte lämna henne nämnda ersättning för uppsägning till Juzgado de lo Social Único de Algeciras.
According to the explanation submitted by the national court in the grounds for the order for reference, by Article 33(2) of the Workers’ Statute, Spanish law provides for the payment of severance pay, but only where entitlement to such compensation is recognised by a judgment or administrative decision in favour of the workers on account of their dismissal or the termination of the contract.
Enligt de förklaringar som den nationella domstolen har lämnat i skälen till beslutet om hänskjutande föreskrivs i spansk rätt, i artikel 33.2 i lagen om arbetstagare, att ersättning skall betalas ut på grund av att anställningsförhållandet har upphört, dock endast om ersättningen har fastställts i dom eller förvaltningsbeslut med anledning av att anställningsavtalet har sagts upp eller upphört att gälla.
The referring court regards that provision of national law as contrary to the Community principle of equal treatment as enshrined in the caselaw of the Court, and, in particular, in paragraph 30 of the order of 13 December 2005 in Case C-177/05 Guerrero Pecino [2005] ECR I-10887.
Den nationella domstolen anser att nämnda bestämmelse strider mot den gemenskapsrättsliga likhetsprincipen, såsom den har slagits fast i domstolens rättspraxis och, däribland, i punkt 30 i beslutet av den 13 december 2005 i mål C-177/05, Guerrero Pecino (REG 2005, s. I-10887).
According to that caselaw, compensation of the same type, determined by a judicial conciliation procedure, must also be regarded as severance pay within the meaning of the first paragraph of Article 3 of Directive 80/987.
Enligt denna rättspraxis skall ersättning av samma art, som fastställts i ett förlikningsförfarande vid domstol, även betraktas som avgångsvederlag i den mening som avses i artikel 3 första stycket i direktiv 80/987.
The referring court points out that Directive 2002/74 was already in force on 5 March 2003, the date on which it declared Camisas Leica insolvent.
Nämnda domstol har påpekat att direktiv 2002/74 redan hade trätt i kraft när den fastställde att Camisas Leica var insolvent, det vill säga den 5 mars 2003.
It considers that, even though the period allowed for transposition expired on 8 October 2005, the Spanish legislature took no steps to implement Directive 2002/74 because of its conviction that the Spanish domestic legislation, in force since 21 December 1997, fully complied with that directive.
Den anser att den spanska lagstiftarens passivitet med avseende på genomförandet av direktivet, trots att fristen för dess införlivande hade löpt ut den 8 oktober 2005, berodde på lagstiftarens övertygelse att den spanska lagstiftningen, som är i kraft sedan den 21 december 1997, är fullt förenlig med direktivet.
The referring court concludes that it cannot therefore be maintained that the Kingdom of Spain had transposed Directive 2002/74 by 8 October 2005 because, in fact, the national legislation is not yet complete.
Den nationella domstolen har av detta dragit slutsatsen att det följaktligen inte var möjligt att, den 8 oktober 2005, hävda att Konungariket Spanien redan hade införlivat direktiv 2002/74, eftersom den nationella lagstiftningen var ofullständig.
The referring court also states that, at the hearing before it, Fogasa argued that Ms Velasco Navarro could not rely upon Directive 2002/74 — or on the interpretation of that directive which results from the order in Guerrero Pecino — since in any event the date of the provisional insolvency order against Camisas Leica, albeit later than the date of the entry into force of Directive 2002/74 (8 October 2002), falls before the date on which the Member States were to have taken the measures to transpose that directive (8 October 2005).
Den nationella domstolen har även framhållit att Fogasa, vid den förhandling som hölls vid nämnda domstol, gjorde gällande att Josefa Velasco Navarro inte med fog kunde åberopa vare sig direktiv 2002/74 eller dess tolkning enligt beslutet i det ovannämnda målet Guerrero Pecino. Även om det preliminära beslut genom vilket Camisas Leica förklarades vara insolvent meddelades efter det att direktivet hade trätt i kraft, det vill säga den 8 oktober 2002, meddelades det nämligen under alla omständigheter före den dag då medlemsstaterna skulle ha vidtagit åtgärder för att införliva direktivet, det vill säga den 8 oktober 2005.
It is in those circumstances that the Juzgado de lo Social Único de Algeciras decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Juzgado de lo Social Único de Algeciras beslutade mot denna bakgrund att förklara målet vilande och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: