natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is in such circumstances for the employer to prove that that which is true as a general rule, namely that length of service goes hand in hand with experience and that experience enables the worker to perform his duties better, is also true as regards the job in question.
I sådana fall skall arbetsgivaren bevisa att vad som stämmer i allmänhet, nämligen att anställningstid och erfarenhet går hand i hand och att erfarenhet i allmänhet gör att arbetstagaren blir bättre på att utföra sina arbetsuppgifter, även stämmer för den aktuella tjänsten.
Also, where a job classication system based on an evaluation of the work to be carried out is used in determining pay, there is no need to show that an individual worker has acquired experience during the relevant period which has enabled him to perform his duties better.
När ett arbetsvärderingssystem, vilket grundar sig på en bedömning av det arbete som skall utföras, används för att bestämma lön, så är arbetsgivaren inte skyldig att visa att en enskild arbetstagare under den aktuella perioden har tillägnat sig erfarenhet som gör att han kan utföra sina arbetsuppgifter bättre.
By contrast, the nature of the work to be carried out must be considered objectively.
Däremot skall en objektiv bedömning göras av det arbete som skall utföras.
While stating that the framework agreement does not lay down a general
I dom av den 4 juli 2006 i mål C-212/04, Adeneler m.fl.
Proceedings obligation on the Member States to provide for the conversion of fixed-term employment contracts into contracts of indenite duration, it held that the use of successive fixed-term employment contracts where the justication advanced for their use is solely that it is provided for by a general provision of statute or secondary legislation of a Member State is contrary to clause 5(1)(a) of the framework agreement.
Utveckling och verksamhet är bilagt rådets direktiv 1999/70 om ramavtalet om visstidsarbete undertecknat av EFF, UNICE och CEEP.36 Domstolen framhöll att det i ramavtalet inte föreskrivs någon allmän skyldighet för medlemsstaterna att föreskriva att avtal om tidsbegränsad anställning skall övergå i avtal om tillsvidareanställning, och slog fast att användningen av på varandra följande tidsbegränsade anställningar som enbart motiveras av att den föreskrivs i en allmän bestämmelse i en medlemsstats lag eller annan författning, strider mot klausul 5.1 a i ramavtalet.
The concept of‘objective reasons’, within the meaning of that clause, which justify the renewal of successive fixed-term employment contracts or relationships requires recourse to this particular type of employment relationship, as provided for by national legislation, to be justied by the presence of specic factors relating in particular to the activity in question and the conditions under which it is carried out.
Begreppet objektiva grunder i den mening som avses i nämnda klausul, och som kan motivera förnyad visstidsanställning, innebär att användning av denna särskilda anställningsform på det sätt som anges i den nationella lagstiftningen måste vara motiverad av konkreta omständigheter som särskilt hänger samman med den aktuella verksamheten och villkoren för dess utövande.
In addition, a national rule under which only fixed-term employment contracts or relationships that are not separated from one another by a period of time longer than 20 working days are to be regarded as ‘successive’ within the meaning of that clause is contrary to the framework agreement.
På samma sätt strider en nationell lagstiftning vari det föreskrivs att endast tidsbegränsade anställningsavtal eller anställningsförhållanden mellan vilka det inte förflyter mer än 20 arbetsdagar skall anses vara ”på varandra följande”, i den mening som avses i nämnda klausul, mot nämnda avtal.
Such a national provision compromises the object, the aim and the practical eect of the framework agreement inasmuch as it allows insecure employment of a worker for years since, in practice, the worker would as often as not have no choice but to accept breaks in the order of 20 working days in the course of a series of contracts with his employer.
En sådan bestämmelse innebär att ramavtalets syfte, ändamål och ändamålsenliga verkan äventyras, i den mån som den gör det möjligt att anställa arbetstagare tillfälligt under flera års tid, eftersom arbetstagaren i praktiken sällan skulle ha något annat val än att godta avbrott på ungefär 20 arbetsdagar mellan vart och ett av de många avtal som denne ingår med arbetsgivaren.
Finally, the framework agreement precludes the application of national legislation which, in the public sector alone, prohibits absolutely the conversion into an employment contract of indenite duration of a succession of fixed-term contracts that, in fact, have been intended to cover ‘xed and permanent needs’ of the employer and must therefore be regarded as constituting an abuse.
Nämnda ramavtal utgör slutligen hinder för tillämpning av nationell lagstiftning enligt vilken det inom enbart den offentliga sektorn är ovillkorligen förbjudet att omvandla flera på varandra följande avtal om tidsbegränsad anställning, vilka i själva verket ingåtts för att tillgodose ett ”konstant och varaktigt behov” hos arbetsgivaren och skall anses utgöra missbruk, till avtal om tillsvidareanställning.
Cooperation in civil and judicial matters
Civilrättsligt och rättsligt samarbete
In this field, the Court had to interpret the Brussels Convention of 1968 and Regulation (EC) No 1346/2000 on insolvency proceedings.
Domstolen föranleddes på detta område att tolka 1968 års Brysselkonvention och förordning nr 1346/2000 om insolvensförfaranden.
Within the framework of the Protocol of 3 June 1971 on the interpretation by the Court of Justice of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters 37, the Court ruled on the scope of the rule of exclusive jurisdiction, laid down in Article 16(4) of the Convention, for proceedings concerning the registration or validity of patents.
Domstolen uttalade sig inom ramen för protokollet av den 3 juni 1971 om domstolens tolkning av konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område37 om hur stor räckvidd den exklusiva behörigheten enligt artikel 16.4 har i tvister om registrering eller giltighet av patent. I dom av den 13 juli 2006 i mål C-4/03, GAT (REG 2006, s.
In Case C-4/03 GAT (judgment of 13 July 2006, not yet published in the ECR) the question referred to the Court was whether the jurisdiction of the courts of the Contracting State in which the deposit or registration has been applied for, has taken place or is under the terms of an international convention deemed to have taken place concerns all proceedings regarding the registration or validity of a patent, irrespective of whether the issue is raised by way of an action or a plea in objection, or solely those cases in which the issue is raised by way of an action.
I-0000), besvarade domstolen frågan huruvida den exklusiva behörighet för domstolarna i den konventionsstat där deposition eller registrering av ett patent har begärts eller har ägt rum eller, på grund av bestämmelserna i en internationell konvention, anses ha ägt rum avser alla tvister om registrering eller giltighet av ett patent, oavsett om frågan aktualiseras som rättslig grund för ett käromål eller som en invändning, eller om den bara är tillämplig i tvister där frågan ligger till grund för väckandet av talan.
The Court interpreted Article 16(4) of the Convention teleologically and concluded that the exclusive jurisdiction provided for by that provision should apply whatever the form of proceedings in which the issue of a patent’s registration or validity is raised, be it by way of an action or a plea in objection, at the time the case is brought or at a later stage in the proceedings.
Domstolen kom efter en teleologisk tolkning av artikel 16.4 i konventionen fram till att den exklusiva behörighet som föreskrivs där skall kunna tillämpas oavsett i vilket processuellt sammanhang frågan om ett patents registrering eller giltighet
Court of Justice down is not circumvented, that the predictability of the rules of jurisdiction laid down by the Convention is safeguarded and that the risk of conicting decisions is avoided.
Domstolen aktualiseras, oberoende av om det anförs som rättslig grund för ett käromål eller som en invändning, när talan väcks eller i ett senare skede av förfarandet.
In Case C-341/04 Eurofood IFSC [2006] ECR I-3813, the Court laid down some important caselaw concerning Regulation (EC) No 1346/2000 on insolvency proceedings 38.
I dom av den 2 maj 2006 i mål C-341/04, Eurofood IFSC (REG 2006, s. I-3813), lämnade domstolen viktiga upplysningar som rör förordning nr 1346/2000 om insolvensförfaranden.38
In particular, it explained the concept of ‘the centre of main interests’ of a debtor, which determines which courts have jurisdiction to open insolvency proceedings and, in the case of companies, is presumed to be the place of the registered oce in the absence of proof to the contrary.
Domstolen preciserade bland annat begreppet ”platsen där gäldenärens huvudsakliga intressen finns”, som avgör vilka domstolar som har behörighet att inleda ett insolvensförfarande och som, om inte annat visas, utgör sätet för ett bolag.
Where a parent company and its subsidiary have their respective registered oces in two dierent Member States, identifying the centre of main interests of the subsidiary company thus proves to be particularly important in the system established by the regulation for determining the jurisdiction of the courts of the Member States (the case in point concerned an Irish subsidiary of the Italian company Parmalat).
När ett moderbolag och dess dotterbolag har sina respektive säten i två olika medlemsstater är det särskilt viktigt att fastställa platsen där ett dotterbolags huvudsakliga intressen finns enligt det system för att fastställa behörigheten för medlemsstaternas domstolar som införts genom förordningen (i det aktuella fallet var det fråga om ett irländskt dotterbolag till det italienska bolaget Parmalat).
After stating that, in that system, each debtor constituting a distinct legal entity is subject to its own court jurisdiction, the Court held that, in order to ensure legal certainty and foreseeability concerning the determination of the court having jurisdiction, the presumption in favour of the registered oce can be rebutted only if factors which are both objective and ascertainable by third parties enable it to be established that an actual situation exists which is dierent from that which locating the centre of the main interests at that registered oce is deemed to reect.
Domstolen anförde först att varje gäldenär som är en fristående juridisk person i det nämnda systemet har sin specifika behöriga domstol. Domstolen slog därefter fast att för att garantera rättssäkerheten och förutsebarheten när det bestäms vilken domstol som är behörig, går det bara att avvika från den grundläggande presumtionen till förmån för sätet om det framgår av omständigheter som är objektiva och fastställbara för tredje man att det föreligger en annan faktisk situation än den som platsen för sätet antas återspegla.
The Court gave the example of a ‘letterbox’ company not carrying out any business in the Member State where its registered oce is situated.
Domstolen gav i detta avseende exemplet med ett ”brevlådeföretag” som inte bedriver någon verksamhet där bolaget har sitt säte.
It stressed, on the other hand, that the mere fact that a company’s economic choices are or can be controlled by a parent company in another Member State is not enough to rebut the presumption.
Domstolen framhöll att den omständigheten att ett företags ekonomiska val kontrolleras eller kan kontrolleras av ett moderbolag i en annan medlemsstat däremot inte i sig är tillräcklig för att presumtionen skall kullkastas.
A further point to be noted from this judgment is that the principle of mutual trust prevents the courts of a Member State from reviewing the jurisdiction of the State in which the main insolvency proceedings have been opened.
Det kan vidare utläsas av domen i målet Eurofood IFSC att principen om ömsesidigt förtroende innebär att domstolarna i en medlemsstat inte kan pröva huruvida domstolen där huvudinsolvensförfarandet inleddes är behörig.
In two cases concerning a reference for a preliminary ruling, the Court interpreted Article 54 of the Convention implementing the Schengen Agreement 39, which lays down the non bis in idem principle in the context of police and judicial cooperation in criminal matters; more specically, the Court explained how ‘the same acts’ within the meaning of that provision is to be understood.
Domstolen tolkade i två mål om förhandsavgörande artikel 54 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet39, i vilken principen ne bis in idem fastställs inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete, och förtydligade närmare bestämt vad som skall förstås med ”samma gärning” i den mening som avses i denna bestämmelse.
In Case C-436/04 Van Esbroeck [2006] ECR I-2333, the Court stated first that the non bis in idem principle must be applied to criminal proceedings brought in a Contracting State for acts for which a person has already been convicted in another Contracting State even though the Convention was not yet in force in the latter State at the time at which that person was convicted, insofar as the Convention was in force in the Contracting States in question at the time of the assessment, by the court before which the second proceedings
I dom av den 9 mars 2006 i mål C-436/04, Van Esbroeck (REG 2006, s. I-2333), preciserade domstolen först att denna princip skall tillämpas i ett brottmålsförfarande som inletts i en avtalsslutande stat för gärningar för vilka den berörde genom ett avgörande redan har dömts i en annan avtalsslutande stat, även om nämnda konvention ännu inte hade trätt i kraft i sistnämnda stat när nämnda avgörande meddelades, förutsatt att konventionen var
Council Regulation (EC) No 1346/2000 of 29 May 2000 on insolvency proceedings (OJ L 160, 30.6.2000, p. 1).
Rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av den 29 maj 2000 om insolvensförfaranden (EGT L 160, s. 1).
Convention implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic on the gradual abolition of checks at their common borders (OJ L 239, 22.9.2000, p. 19).
Konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 mellan regeringarna i Beneluxstaterna, Förbundsrepubliken Tyskland och Republiken Frankrike om gradvis avskaffande av kontroller vid de gemensamma gränserna (EGT L 239, 2000, s. 19).
Members of the Court of Justice
(Rangordning den 12 oktober 2006)
(in order of their entry into oce)
Första raden från vänster till höger:
Born 1939; Barrister; Queen’s Counsel; Ocial in the Secretariat of the European Commission of Human Rights; Legal Secretary to Advocate General J.-P. Warner; Professor of European Law, University of London; Director, Centre of European Law, King’s College London; Author of several works on European law; Advocate General at the Court of Justice from 7 October 1988 to 10 January 2006.
Domaren E. Levits, generaladvokaten P. Mengozzi, domarna L. Bay Larsen, U. Lõhmus, J. Malenovský och A. Borg Barthet, generaladvokaten E. Sharpston, domaren P. Lindh.
Born 1935; Doctor of Law of the University of Vienna (1957); appointed Judge and assigned to the Federal Ministry of Justice (1961); Judge in press matters at the Straf-Bezirksgericht, Vienna (1963–66); spokesman of the Federal Ministry of Justice (1966–70) and subsequently appointed to the international aairs department of that ministry; Adviser to the Justice Committee and spokesman at the Parliament (1973–78); appointed as Member of the Constitutional Court (1978); permanent Judge-Rapporteur at that court until the end of 1994; Judge at the Court of Justice since 19 January 1995.
Född 1948; juristexamen, Berlins fria universitet (1970); juris doktor i konstitutionell rätt och förvaltningsrätt, Hamburgs universitet (1973); universitetslektor, Hamburgs universitet (1972–1977); professor i offentlig rätt, Bielefelds universitet (1978); professor i offentlig rätt, Thessalonikis universitet (1982); inrikesminister (1989 och 1996); ledamot av styrelsen för Kretas universitet (1983–1987); direktör för Centrum för internationell och europeisk ekonomisk rätt, Thessaloniki (1997–2005); ordförande i Grekiska föreningen för europeisk rätt (1992–1994); ledamot av Grekiska nationalkommittén för forskning (1993–1995); ledamot av Uttagningskommittén för tillsättning av tjänstemän inom den offentliga förvaltningen i Grekland (1994–1996); medlem av Vetenskapliga rådet vid Akademin för europeisk rätt i Trier (sedan 1995); ledamot av styrelsen för Nationella domarhögskolan i Grekland (1995–1996); ledamot av Vetenskapliga rådet vid utrikesdepartementet (1997–1999); ordförande i Ekonomiska och sociala rådet i Grekland (1998); domare vid EG-domstolen sedan den 8 juni 1999 och domstolens ordförande sedan den 7 oktober 2003.
Born 1949; Judge at the Consejo General del Poder Judicial (General Council of the Judiciary); Professor; Head of the Private Oce of the President of the Consejo General del Poder Judicial; ad hoc Judge at the European Court of Human Rights; Judge at the Tribunal Supremo (Supreme Court) from 1996; Advocate General at the Court of Justice since 19 January 1995.
Född 1939; barrister; Queen’s Counsel; tjänsteman vid sekretariatet vid Europakommissionen för de mänskliga rättigheterna; rättssekreterare hos generaladvokaten J.P Warner; professor i europarätt vid Londons universitet; chef för Centre of European Law vid King’s College, London; författare till ett flertal arbeten om europarätt; generaladvokat vid EG-domstolen från den 7 oktober 1988 till den 10 januari 2006.
Born 1939; General Administrator at the Ministry of Labour; President of the Economic and Social Council; Director of the Société nationale de crédit et d’investissement and of the Société européenne des satellites; Government Representative on the European Social Fund Committee, the Advisory Committee on Freedom of Movement for Workers and the Administrative Board of the European Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions; Judge at the Court of First Instance from 25 September 1989 to 11 July 1996; Judge at the Court of Justice since 12 July 1996.
Född 1942; tjänsteman vid justitieministeriet; rättssekretare hos domare Max Sørensen; professor i folkrätt och gemenskapsrätt samt dekanus för rättsvetenskapliga fakulteten vid Köpenhamns universitet; advokat; ordförande och ledamot av skiljedomstolar; ledamot av förvaltningsdomstol i andra instans; generaladvokat vid domstolen från den 7 oktober 1991 till den 6 oktober 1994; domare vid EG-domstolen från den 7 oktober 1994 till den 10 januari 2006.
Born 1948; studied inTübingen, Munich and Geneva; following a period of academic research in London, awarded a doctorate in law by the university of Munich; Judge at the Arbeitsgericht Oldenburg; authorised, by the University of Bremen, to teach labour law, sociology of law and social law; Professor ad interim at the faculty of law of the universities of Frankfurt and Bremen; President of the Landesarbeitsgericht Schleswig-Holstein (1989); collaboration, as expert, on the European Expertise Service (EU) project for the reform of the labour law of Kirghizstan (1994–95); Honorary Professor at the University of Bremen in labour law, specically in European labour law; Judge at the Court of Justice from 15 July 2000 to 6 October 2006.
Född 1931; professor i författningsrätt, offentlig rätt samt komparativ rätt vid universiteten i Padua, Bologna och Rom; ledamot av domarkårens högsta råd (1976–1978); ledamot av och ordförande i författningsrådet (1986–1987); EG-minister (1987–1989); ledamot av Europaparlamentet (1989–1994); domare vid domstolen från den 7 oktober till den 31 december 1994; generaladvokat vid domstolen från den 1 januari 1995 till den 14 december 1999; domare vid EG-domstolen från den 15 december 1999 till den 3 maj 2006.
Born 1939; has worked with the Parliamentary Ombudsman and in the Swedish Cabinet Oce and ministries inter alia as assistant undersecretary in the Ministry of Finance; appointed Judge in the Kammarrätten (Administrative Court of Appeal), Gothenburg, in 1981 and Justice of the Regeringsrätten (Supreme Administrative Court) in 1985; has collaborated on a large number of ocial reports, mainly on the subject of tax legislation and accounting; has been inter alia Chairman of the Committee on Ination-Adjusted Taxation of Income, Chairman of the Accounting Committee and Special Rapporteur for the Committee on Rules for Taxation of Private Company Owners; has also been Chairman of the Accounting Standards Board and Member of the Board of the National Courts Administration and the Board of the Financial Supervisory Authority; has published a large number of articles, mainly on the subject of tax legislation; Judge at the Court of Justice from 7 October 2000 to 6 October 2006.
Född 1936; ledamot av Conseil d’État (Frankrike); direktör och därefter generaldirektör för rättstjänsten vid Europeiska gemenskapernas råd (1968–1973); generaldirektör för Agence Nationale pour l’Emploi (1973–1975); administrativ direktör för Industriministeriet (1977–1979); rättschef vid OECD (1979–1985); direktör för Institut International d’Administration Publique (1985–1987); juridisk rådgivare och rättschef vid utrikesministeriet (1987–1994); domare vid EG-domstolen från den 7 oktober 1994 till den 6 oktober 2006.
Born 1940; various teaching assignments at Italian universities; Legal Counsel to Italy’s Permanent Representation to the European Communities (1984–92); Member of the Bar at the Court of Cassation and other higher courts; Member of the Italian delegation in international negotiations and at intergovernmental conferences including those on the Single European Act and the Maastricht Treaty; various editorial positions; Member of the Independent Group of Experts appointed to examine the nances of the European Commission (1999); Professor of European Law, Director of the Institute of International and European Law (University of Rome); Advocate General at the Court of Justice from 7 October 2000 to 3 May 2006; Judge at the Court of Justice since 4 May 2006.
Född 1938; ämbetsman i justitieministeriet (1966–1970); chef och senare sakkunnig i kabinettet för ministern för livskvalitet 1976; sakkunnig i justitieministerns kabinett (1976–1978); byråchef vid justitieministeriets avdelning för brottmål och nådeansökningar (1978–1983); ledamot av Cour d’appel de Paris (1983–1986); vice kabinettschef i justitieministeriet (1986); ordförande i Tribunal de Grande Instance de Bobigny (1986–1993); direktör för justitieministerns kabinett och generaladvokat i Cour d’Appel de Paris (1993–1994); assisterande professor vid Université de René Descartes (Paris V) 1988–1993; generaladvokat vid EG-domstolen från den 7 oktober 1994 till den 6 oktober 2006.