natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Impala submits that, in any event, the Court of First Instance held in paragraph 528 of the judgment under appeal that the Commission did not carry out a prospective analysis of whether the concentration would create a collective dominant position, and held that for this reason alone that Impala’s second plea in law at first instance was well founded. That, in itself, is sufficient to annul the contested decision.
Impala har påpekat att förstainstansrätten i punkt 528 i den överklagade domen konstaterade att kommissionen inte hade gjort någon analys av den kommande utvecklingen för att ta reda på om den aktuella koncentrationen kunde leda till en kollektiv dominerande ställning, och att förstainstansrätten ansåg att den andra av de av Impala anförda grunderna redan av detta skäl var berättigad, vilket i sig var tillräckligt för att ogiltigförklara det omtvistade beslutet.
Accordingly, even if the appellants succeed on one or more of their grounds of appeal, the
Enligt Impalas åsikt ska överklagandet således ogillas även om klagandena vinner framgång med en eller flera av
BERTELSMANN AND SONY CORPORATION OF AMERICA v IMPALA appeal must in any event be dismissed, since the appellants do not contest the finding that no prospective analysis was carried out.
BERTELSMANN OCH SONY CORPORATION OF AMERICA MOT IMPALA de åberopade grunderna, eftersom de inte har ifrågasatt konstaterandet att det inte hade gjorts någon analys av den kommande utvecklingen.
In that regard, it is sufficient to hold that the appeal expressly refers, in a list of the passages in the judgment under appeal that are specifically subject to criticism, to paragraph 528 of that judgment, as well as to paragraphs 533, 539 and 541, which also address the question of the creation of a collective dominant position.
I detta hänseende räcker det att konstatera att det i de inledande anmärkningarna till överklagandet, vid uppräkningen av de avsnitt i den överklagade domen som särskilt kritiseras, uttryckligen hänvisas till punkt 528, liksom till punkterna 533, 539 och 541 i nämnda dom, vilka också avser frågan om skapandet av en kollektiv dominerande ställning.
That being the case, it cannot validly be argued that the appeal is limited to the reasoning of the Court of First Instance regarding the question of the strengthening of a pre-existing collective dominant position with the result that it should be rejected as inadmissible in its entirety.
Under dessa förhållanden kan det inte med framgång hävdas att överklagandet är begränsat till förstainstansrättens resonemang avseende frågan om förstärkning av en redan befintlig kollektiv dominerande ställning på marknaden och att det därför ska avvisas i sin helhet.
The seven grounds of appeal relied on by the appellants overlap in a number of respects.
De sju grunder som har anförts av klagandena överlappar delvis varandra.
Essentially, the first to fourth grounds, together with the seventh ground, concern the manner in which the Court of First Instance carried out its review, particularly with respect to questions of proof.
Den första till den fjärde grunden samt den sjunde grunden avser förstainstansrättens prövning särskilt med avseende på bevisfrågor.
The fifth ground concerns the concept of a collective dominant position.
Den femte grunden avser begreppet kollektiv dominerande ställning.
The sixth ground relates to the findings of the Court of First Instance with respect to the failure of the contested decision to state adequate reasons.
Den sjätte grunden avser förstainstansrättens bedömning vad gäller den bristfälliga motiveringen av det omtvistade beslutet.
It is appropriate to begin the examination of the substance of this appeal by considering the grounds of appeal concerning the manner in which the Court of First Instance approached issues of evidence and proof, and, in the first place, by considering the second part of the third ground.
Prövningen i sak av överklagandet i förevarande mål ska inledningsvis avse de grunder som rör förstainstansrättens tillämpning av beviskraven, och allra först ska den tredje grundens andra del prövas.
The second part of the third ground of appeal, alleging an error of law in that the Court of First Instance applied an excessive burden and standard of proof as regards decisions approving a concentration
Den tredje grundens andra del: felaktig rättstillämpning genom att förstainstansrätten tillämpade för höga beviskrav i fråga om beslut om godkännande av företagskoncentrationer
It is apparent from, among others, paragraphs 289, 366 and 459 of the judgment under appeal that the Court of First Instance considered whether the considerations on which the contested decision was based were capable of justifying the Commission’s finding in that decision that the markets in question were not sufficiently transparent to allow a collective dominant position.
Av bland annat punkterna 289, 366 och 459 i den överklagade domen framgår att förstainstansrätten har undersökt om de uppgifter som det omtvistade beslutet grundade sig på var av sådant slag att de motiverade kommissionens bedömning i beslutet att det inte fanns tillräcklig insyn på de relevanta marknaderna för att möjliggöra en kollektiv dominerande ställning.
By their third ground of appeal, the appellants maintain that the Court of First Instance committed an error of law by applying an incorrect and excessive standard of proof as regards merger clearance decisions.
Klagandena har genom sin tredje grund gjort gällande att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att tillämpa felaktiga och för höga beviskrav i fråga om beslut om godkännande av företagskoncentrationer.
In the second part of that ground, the appellants submit that the Court of First Instance misconstrued the burden and standard of proof which applies to those decisions.
Genom denna grunds andra del har klagandena gjort gällande att förstainstansrätten har gjort en oriktig tolkning av de beviskrav som är tillämpliga på sådana beslut.
According to the appellants, since it is for the Commission to substantiate a decision prohibiting a concentration, where it has not been able to collect evidence which meets the high standard set by the Community judicature to justify such a prohibition, particularly where the Commission is pursuing a theory of collective dom -inance, it must approve the proposed concentration.
Klagandena anser att eftersom ett beslut av kommissionen om förbud mot en företagskoncentration ska vara välgrundat, ska kommissionen, särskilt när den stöder sig på ett antagande om kollektiv dominerande ställning, godkänna den anmälda företagskoncentrationen om den inte har kunnat samla in bevis som uppfyller de höga krav som gemenskapsdomstolarna ställer för att ett sådant förbud ska vara berättigat.
It is clear, in particular, from Article 10(6) of the Regulation that if the Commission is unable to substantiate its theory of competitive harm on the basis of convincing evidence, the scheme of the Regulation dictates that it must approve the concentration.
Det framgår särskilt av artikel 10.6 i förordningen att det system som fastställs i förordningen innebär att kommissionen måste godkänna en koncentration, om den inte på grundval av övertygande bevisning kan visa att konkurrensen skadas.
The appellants also maintain in that regard that the Court of First Instance committed an error of law in failing to recognise that the Commission is obliged to satisfy a higher standard of proof when a concentration is prohibited than when such a concentration is approved, since a prohibition represents a serious limitation of the commercial freedom of the notifying parties and since concentrations should benefit from a presumption that they are compatible with the common market.
Klagandena har i detta sammanhang dessutom gjort gällande att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte anse att kommissionen måste uppfylla högre beviskrav vid förbud mot en företagskoncentration än vid godkännande av en koncentration, eftersom ett förbud utgör en allvarlig begränsning av de anmälande parternas kommersiella frihet och det föreligger en presumtion om att företagskoncentrationer är förenliga med den gemensamma marknaden.
It is clear from the caselaw that the Commission must prove that a decision prohibiting a concentration is well founded in accordance with a standard which is stricter than one based on the mere balancing of probabilities and, consequently, that the Commission is not subject to the same burden and standard of proof in the case of an approval decision as it is in the case of a prohibition decision.
De anser att det av rättspraxis framgår att kommissionen måste bevisa att ett förbud mot en företagskoncentration är välgrundat med tillämpning av ett strängare kriterium än enbart en sannolikhetsbedömning och att kommissionen, följaktligen, inte är underställd samma beviskrav vid ett beslut om godkännande av en företagskoncentration som vid ett beslut om förbud mot en sådan koncentration.
Under a stricter standard than the mere balancing of probabilities, the Commission is, in reality, required only to prove that a decision prohibiting a concentration is well founded.
För att uppfylla ett strängare krav än enbart en sannolikhetsbedömning behöver kommissionen egentligen endast bevisa att ett beslut om förbud mot en företagskoncentration är välgrundat.
According to the appellants, the failure to accept such an ‘asymmetric’ standard of proof permeates the assessment by the Court of First Instance of the contested decision and of the evidence on which the Commission relied.
Underlåtenheten att erkänna ett sådant ”asymmetriskt” beviskrav har enligt klaganden präglat förstainstansrättens bedömning av det omtvistade beslutet och den bevisning som kommissionen grundade sig på.
The appellants go on to submit that, as a result, the Court of First Instance committed an error of law in requiring the Commission to prove the absence of transparency in the recorded music market, when it should have examined whether, at the date of the contested decision, there was sufficient evidence to prove to the requisite legal standard that that transparency existed.
Klagandena har gjort gällande att förstainstansrätten följaktligen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att kräva att kommissionen skulle bevisa att det inte fanns någon insyn på marknaden för inspelad musik, när den i stället borde ha prövat om det vid tidpunkten för det omtvistade beslutet fanns tillräckliga bevis för att fastställa att sådan insyn förelåg.
That error vitiates the whole of the judgment under appeal and, in particular, in various respects described in detail in the appeal, paragraphs 381 to 387, 389, 420, 428, 429 and 433.
Denna felaktiga rättstillämpning medför att hela den överklagade domen blir felaktig och särskilt, i vissa avseenden som beskrivs närmare i de inledande anmärkningarna till överklagandet, punkterna 381–387, 389, 420, 428, 429 och 433 däri.
According to Impala, to follow the appellants’ line of argument in support of the second part of the third ground of appeal and to accept that there is a presumption in favour of the approval of concentrations could have grave repercussions for the merger control regime, such as the risk of abuse of the system.
Att godta klagandenas argumentation till stöd för den tredje grundens andra del och erkänna att det föreligger en presumtion för att företagskoncentrationer ska godkännas kan enligt Impala få allvarliga återverkningar på systemet för kontroll av företagskoncentrationer, till exempel en risk för att systemet missbrukas.
That line of argument ignores the delicate balance created by the Community legislation on merger control between private and public interests and the symmetrical double obligation imposed on the Commission to prohibit mergers which are incompatible with the common market and to approve those that are compatible with it.
Klagandena bortser i sin argumentation från den känsliga balans som genom gemenskapslagstiftningen om kontroll av företagskoncentrationer har skapats mellan privata och offentliga intressen och kommissionens ”symmetriska dubbla skyldighet” att förbjuda företagskoncentrationer som är oförenliga med den gemensamma marknaden och godkänna koncentrationer som är förenliga med den.
The standard of proof required in that regard is that of the balance of probabilities and it is for the Commission to demonstrate where the balance falls. Impala also submits that the
De beviskrav som ställs i detta hänseende är att det görs en sannolikhetsbedömning, och det åligger kommissionen
Court of First Instance concluded that the Commission had found a large body of convincing evidence showing that there was transparency on the markets concerned, but that it had ultimately decided that there was not sufficient transparency on the basis of ‘less transparent’ campaign discounts.
Impala har även påpekat att förstainstansrätten konstaterade att kommissionen hade samlat in övertygande bevisning för att det förelåg insyn på de berörda marknaderna, men ändå slutligen bedömde att insynen var otillräcklig, eftersom det förekom kampanjrabatter med ”sämre insyn”.
The Court of First Instance also found that the evidence that was supposed to establish that insufficiency of transparency did not support it.
Vidare konstaterade förstainstansrätten att den bevisning som ansågs visa att insynen var otillräcklig inte styrkte detta.
Impala also considers that in putting forward the arguments referred to in paragraph 41 of this judgment the appellants appear to be inviting the Court to reopen the findings of fact made by the Court of First Instance.
Impala anser dessutom att det förefaller som om klagandena genom de argument som angetts ovan i punkt 41 uppmanar domstolen att göra en annan bedömning av de faktiska omständigheterna än förstainstansrätten.
Thus, in so far as Impala, under its general plea of inadmissibility, specifically argues that the third ground of appeal is inadmissible in its entirety, that argument cannot be accepted.
I den utsträckning Impala genom sin allmänna invändning om rättegångshinder specifikt har gjort gällande att den tredje grunden ska avvisas i sin helhet kan den argumentationen således inte godtas.
As regards the substance, as Impala points out, at the heart of the second part of the third ground of appeal is the premiss that the standard of proof will differ according to whether a decision approving a concentration or a decision prohibiting a concentration is involved.
När det gäller prövningen i sak utgår klagandena i den tredje grundens andra del, såsom Impala har påpekat, ifrån att beviskraven är olika beroende på om det rör sig om ett beslut om godkännande av en företagskoncentration eller ett beslut om förbud mot en sådan koncentration.
In this connection, it is common ground between the parties that in the judgment under appeal the Court of First Instance applied the same standard of proof to the contested decision — an approval decision — as that which it would have applied to a prohibition decision.
I detta sammanhang har parterna inte bestritt att förstainstansrätten i den överklagade domen tillämpade samma beviskrav avseende det omtvistade beslutet, vilket är ett beslut om godkännande av en företagskoncentration, som den skulle ha tillämpat avseende ett beslut om förbud mot en företagskoncentration.
In that regard, it should be noted at the outset that there is nothing in Article 2(2) or (3) of the Regulation which states that it imposes different standards of proof in relation to decisions approving a concentration, on the one hand, and decisions prohibiting a concentration, on the other.
I detta hänseende ska det inledningsvis påpekas att det inte finns något i ordalydelsen i artikel 2.2 och 2.3 i förordningen som anger att det ställs olika beviskrav vid beslut om godkännande av en företagskoncentration å ena sidan och beslut om förbud mot en sådan koncentration å andra sidan.
Contrary to what the appellants submit, it cannot therefore be inferred from the Regulation that there is a general presumption that a notified concentration is compatible with, or incompatible with, the common market.
I motsats till vad klagandena har hävdat kan man således inte av förordningen dra slutsatsen att det föreligger en allmän presumtion om en anmäld företagskoncentrations förenlighet eller oförenlighet med den gemensamma marknaden.
That interpretation of the Regulation is not invalidated by Article 10(6), which provides that a notified concentration is to be deemed compatible with the common market where the Commission has not taken a decision on the compatibility of that concentration within the prescribed period.
Denna tolkning av förordningen påverkas inte av artikel 10.6 i förordningen, där det anges att en anmäld företagskoncentration ska anses förenlig med den gemensamma marknaden om kommissionen inte inom den fastställda fristen har fattat ett beslut om huruvida koncentrationen är förenlig.
That provision is a specific expression of the need for speed, which characterises the general scheme of the Regulation and which requires the Commission to comply with strict timelimits for the adoption of the final decision (see, in that regard, Case C-202/06 P Cementbouw Handel & Industrie v Commission [2007] ECR I-12129, paragraph 39). It is, however, an exception to the general scheme of the Regulation, which is laid down in particular in Articles 6(1) and 8(1), according to which the Commission is to rule expressly on the concentrations which are notified to it. 50
Denna bestämmelse är nämligen ett specifikt uttryck för det krav på skyndsamhet som präglar den allmänna systematiken i förordningen och som innebär att kommissionen måste iaktta strikta tidsfrister för att fatta sitt slutliga beslut (se dom av den 18 december 2007 i mål C-202/06 P, Cementbouw Handel & Industrie mot kommissionen, REG 2007, s. I-12129, punkt 39). Den nämnda bestämmelsen utgör ett undantag från den allmänna systematiken i förordningen, vilken framgår särskilt av artiklarna 6.1 och 8.1 i förordningen och enligt vilken kommissionen uttryckligen ska fatta beslut avseende de företagskoncentrationer som anmäls till den. 50
Furthermore, it is true that, as is apparent from the Court’s caselaw, the decisions of the Commission as to the compatibility of concentrations with the common market
Det är visserligen riktigt att det av domstolens rättspraxis framgår att kommissionens beslut om företagskoncentrationers förenlighet med den gemensamma marknaden
2008 — CASE C-413/06 P must be supported by a sufficiently cogent and consistent body of evidence (see, to that effect, Joined Cases C-68/94 and C-30/95 France and Others v Commission [1998] ECR I-1375, ‘Kali & Salz’, paragraph 228) and that in the context of the an -alysis of a ‘conglomeratetype’ concentration the quality of the evidence produced by the Commission in order to establish that it is necessary to adopt a decision declaring the concentration incompatible with the common market is particularly important (see Commission v Tetra Laval, paragraph 44). 51
DOM AV DEN 10.7.2008 — MÅL C-413/06 P ska stödjas av tillräckligt betydelsefulla och samstämmiga uppgifter (se, för ett liknande resonemang dom av den 31 mars 1998 i de förenade målen C-68/94 och C-30/95, Frankrike m.fl. mot kommissionen, kallade Kali & Salz, REG 1998, s. I-1375, punkt 228) och att kvalitén på de bevis som kommissionen framställer för att visa att det krävs ett beslut om att den aktuella koncentrationen är oförenlig med den gemensamma marknaden är särskilt viktig vid bedömningen av en koncentration av konglomerattyp (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Tetra Laval, punkt 44). 51
However, it cannot be deduced from that that the Commission must, particularly where it pursues a theory of collective dominance, comply with a higher standard of proof in relation to decisions prohibiting concentrations than in relation to decisions approving them.
Av detta kan man emellertid inte dra slutsatsen att kommissionen, särskilt när denna stöder sig på ett antagande om kollektiv dominerande ställning, måste uppfylla högre beviskrav vid beslut om förbud mot en företagskoncentration än vid beslut om godkännande av en företagskoncentration.
That caselaw merely reflects the essential function of evidence, which is to establish convincingly the merits of an argument or, as in the case of the control of concentrations, to support the conclusions underpinning the Commission’s decisions (see, to that effect, Commission v Tetra Laval, paragraphs 41 and 44).
Denna rättspraxis speglar nämligen enbart bevisningens grundläggande uppgift, som är att visa att ett antagande är riktigt eller, som när det gäller kontroll av företagskoncentrationer, att styrka den bedömning som ligger till grund för kommissionens beslut (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Tetra Laval, punkterna 41 och 44).
Furthermore, the fact that an issue of collective dominance does, or does not, arise, cannot of itself have an impact on the standard of proof which applies.
Huruvida det är fråga om ett antagande om en kollektiv dominerande ställning ska inte i sig inverka på de tillämpliga beviskraven.
In that regard, the inherent complexity of a theory of competitive harm put forward in relation to a notified concentration is a factor which must be taken into account when assessing the plausibility of the various consequences such a concentration may have, in order to identify those which are most likely to arise, but such complexity does not, of itself, have an impact on the standard of proof which is required.
Den inneboende komplexiteten i ett antagande om att en anmäld företagskoncentration kan hämma konkurrensen utgör förvisso en faktor som måste beaktas vid bedömningen av koncentrationens konsekvenser, i syfte att identifiera de konsekvenser som är troligast, men denna komplexitet påverkar inte i sig de krav som ställs på bevisningen.
It follows that, where it has been notified of a proposed concentration pursuant to the Regulation, the Commission is, in principle, required to adopt a position, either in the sense of approving or of prohibiting the concentration, in accordance with its assessment of the economic outcome attributable to the concentration which is most likely to ensue.
Av det ovan anförda följer att när en företagskoncentration anmäls till kommissionen i enlighet med förordningen, är kommissionen i princip skyldig att antingen godkänna koncentrationen eller förbjuda den, beroende på vilken ekonomisk utveckling den bedömer vara den troligaste följden av koncentrationen.
The appellants are accordingly incorrect in maintaining that, since it was a decision approving a concentration that was at issue, the Court of First Instance should have considered only whether the Commission could, by applying a particularly high standard of proof, have prohibited that concentration.
Det är således med orätt som klagandena har hävdat att förstainstansrätten, eftersom det rör sig om ett beslut om godkännande av en företagskoncentration, endast borde ha prövat huruvida kommissionen, genom att tillämpa särskilt höga beviskrav, kunde ha förbjudit den omtvistade företagskoncentrationen.
Consequently, without
Utan att det är nödvändigt att
BERTELSMANN AND SONY CORPORATION OF AMERICA v IMPALA it being necessary to adopt a position on the admissibility of the specific criticisms relating to the paragraphs of the judgment under appeal listed in paragraph 41 of this judgment, it must be held that since the premiss underlying those criticisms is groundless, they cannot, in any event, be accepted.
BERTELSMANN OCH SONY CORPORATION OF AMERICA MOT IMPALA ta ställning till huruvida de särskilda påståendena avseende de punkter i den överklagade domen som angetts ovan i punkt 41 kan tas upp till sakprövning måste det konstateras att påståendena under alla omständigheter inte kan godtas, eftersom den underliggande premissen saknar grund.
In the light of the above, the second part of the third ground of appeal must be rejected.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden kan överklagandet således inte vinna bifall såvitt avser den tredje grundens andra del.