natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Even if, in the circumstances specified in Article 7(4) of Directive 2002/21, the Commission may require the NRA concerned to withdraw a notified draft measure where the measure would create a barrier to the single market or would be incompatible with Community law and in particular the policy objectives that NRAs should follow, the exercise by the NRA of the powers which it derives directly from Article 16(4) of Directive 2002/21 requires no ‘authorisation’ on the part of the Commission .
Kommissionen kan förvisso under de omständigheter som anges i artikel 7.4 i direktiv 2002/21 begära att den berörda nationella regleringsmyndigheten skall dra tillbaka en föreslagen åtgärd, om åtgärden skulle utgöra ett hinder för den inre marknaden eller är oförenlig med gemenskapsrätten, särskilt med de politiska mål som de nationella regleringsmyndigheterna skall respektera.
Furthermore, no provision of Directive 2002/21 states that the fact that the Commission does not initiate the second phase of the procedure is to be regarded as equivalent to an approval of the notified draft measure authorising the NRA to act.
Dock behöver en nationell regleringsmyndighet inte något ”godkännande” från kommissionen för att utöva sin behörighet som följer direkt av artikel 16.4 i direktiv 2002/21.
Third, having regard to the advisory role assigned to the Commission and to the other NRAs under the procedure of Article 7(3) of Directive 2002/21, a Commission letter of comments under that provision constitutes a preparatory Community act in the context of a procedure which leads to the adoption of a national measure by the NRA concerned.
Med beaktande av den rådgivande roll som kommissionen och övriga nationella regleringsmyndigheter har inom ramen för förfarandet enligt artikel 7.3 i direktiv 2002/21, utgör kommissionens skriftliga yttrande i enlighet med denna bestämmelse, för det tredje, en förberedande gemenskapsrättsakt inom ramen för ett förfarande som utmynnar i att den berörda nationella regleringsmyndigheten antar en nationell åtgärd.
However, it is apparent from settled caselaw that preparatory acts adopted by the Community institutions cannot be the subject of an independent action for annulment (Netherlands v Commission, cited in paragraph 69 above, paragraph 35; Case T-311/04 Buendía Sierra v Commission [2006] ECR II-4137, paragraph 98).
Det följer av fast rättspraxis att förberedande rättsakter som antagits av gemenskapsinstitutionerna inte kan bli föremål för en självständig talan om ogiltigförklaring (domen i det ovan i punkt 69 nämnda målet Nederländerna mot kommissionen, punkt 35, och förstainstansrättens dom av den 19 oktober 2006 i mål T-311/04, REG 2006, s. II-4137, punkt 98).
Indeed, Commission intervention under Article 7(3) of Directive 2002/21 does not lead to the adoption of a definitive Community act which may be the subject of a direct action before the Community judicature.
Ett ingripande av kommissionen enligt artikel 7.3 i direktiv 2002/21 leder visserligen inte till att en slutgiltig gemenskapsrättsakt antas mot vilken en direkt talan kan väckas vid gemenskapsdomstolarna.
However, contrary to what Vodafone claims, the right to effective judicial protection does not require an action to lie before the Court of First Instance against a letter of comments pursuant to Article 7(3) of Directive 2002/21.
Till skillnad från vad Vodafone har gjort gällande innebär emellertid inte rätten till ett effektivt domstolsskydd att talan skall kunna väckas vid förstainstansrätten mot ett skriftligt yttrande enligt artikel 7.3 i direktiv 2002/21.
To that effect, it must be pointed out that Article 4 of Directive 2002/21 requires Member States to set up an appeal mechanism against decisions of their NRAs before an independent body.
Det skall härvid erinras om att medlemsstaterna enligt artikel 4 i direktiv 2002/21 är skyldiga att inrätta ett förfarande för överklagande vid en oberoende instans mot beslut som den nationella regleringsmyndigheten antagit.
It is stated that where that appeal body is not judicial in character, ‘its decision shall be subject to review by a court or tribunal within the meaning of Article 234 of the Treaty’.
Det preciseras i denna bestämmelse att om denna instans inte har domstolskaraktär, ”skall dess beslut … kunna prövas av en sådan domstol i en medlemsstat som avses i artikel 234 i fördraget”.
Directive 2002/21 thus organises a full system of judicial protection .
Det föreskrivs således ett komplett system för domstolsskydd i direktiv 2002/21.
On the one hand, where, as in the present case, the Commission’s role is limited to consultation in the context of the procedure under Article 7(3) of Directive 2002/21 which leads, in principle, to the adoption of a decision by the NRA concerned, a right of appeal lies to the national court or tribunal concerned, which, in accordance with Article 234 EC, may refer questions to the Court of Justice for a preliminary ruling on the interpretation of the applicable Community regulatory framework.
Å ena sidan finns det, när kommissionens roll såsom i förevarande fall begränsas till en rådgivande roll inom ramen för ett förfarande enligt artikel 7.3 i direktiv 2002/21 som i princip leder till att den berörda nationella regleringsmyndigheten antar ett beslut, en rätt att föra talan vid berörd nationell domstol som, i enlighet med artikel 234 EG, kan begära att EG-domstolen meddelar ett förhandsavgörande om tolkningen av de tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelserna.
It should be noted that Vodafone has lodged an appeal before the Tribunal Supremo against the CMT’s decision.
Det skall härvid framhållas att Vodafone har väckt talan mot CMT:s beslut vid Tribunal Supremo.
On the other hand, if the Commission exercises its right of veto under Article 7(4), the procedure does not lead to a national decision, but to the adoption of a Community act having binding legal effects and an action can be brought before the Court of First Instance .
Om kommissionen å andra sidan utövar sin vetorätt enligt artikel 7.4 i direktiv 2002/21 leder förfarandet inte till ett nationellt beslut, utan till antagandet av en gemenskapsrättsakt med bindande rättsverkningar och en möjlighet att väcka talan vid förstainstansrätten.
In the second place, Vodafone seeks to establish the binding nature of a Commission letter pursuant to Article 7(3) of Directive 2002/21 by emphasising the right of veto available to the Commission under Article 7(4) of that directive, which purportedly demonstrates that it has a decisionmaking role under Article 7.
Vodafone har för det andra sökt styrka att en skrivelse som kommissionen utfärdat med stöd av artikel 7.3 i direktiv 2002/21 har bindande karaktär, med hänsyn till kommissionens vetorätt enligt artikel 7.4 i direktivet, vilket visar att kommissionen har en beslutande funktion inom ramen för artikel 7.
In that regard, it must be pointed out that Article 7(4) of Directive 2002/21 enables the Commission to ‘take a decision requiring the [NRA] concerned to withdraw the draft measure’.
Det skall härvid erinras om att det enligt artikel 7.4 i direktiv 2002/21 är möjligt för kommissionen att ”fatta beslut om att den nationella regleringsmyndigheten skall dra tillbaka [åtgärds]förslaget”.
It follows that if, as it did in the present case, the Commission merely makes comments in accordance with Article 7(3) of Directive 2002/21 and does not exercise its right of veto provided for in Article 7(4), the Commission’s intervention does not have any binding legal effects.
Om kommissionen, såsom i förevarande fall, begränsar sig till att avge yttrande i enlighet med artikel 7.3 i direktiv 2002/21 och inte utövar sin vetorätt enligt artikel 7.4, förblir dess deltagande följaktligen utan bindande rättsverkningar.
On that point, the procedures under Article 7(3) and (4) of Directive 2002/21 are distinguishable from State aid and merger review procedures, in respect of which the applicable legal framework provides expressly that non-exercise by the Commission of its powers within a certain period amounts to an implied authorisation decision.
I detta hänseende skiljer sig förfarandena enligt artikel 7.3 och 7.4 i direktiv 2002/21 från förfarandena på områdena för statligt stöd och kontroll av företagskoncentrationer, där det uttryckligen föreskrivs att kommissionens underlåtenhet att utöva sin behörighet inom en viss tidsfrist är liktydigt med ett underförstått godkännandebeslut.
If, within 25 working days or two months following notification of the concentration or the State aid measure respectively, the Commission has not taken a decision, the concentration or the State aid measure is deemed to be compatible with the common market, pursuant to Article 10(6) of Regulation No 139/2004 and Article 4(6) of Regulation No 659/1999.
Om kommissionen inte har fattat ett beslut inom en tidsfrist på 25 arbetsdagar respektive två månader efter anmälan, skall nämligen koncentrationen eller stödåtgärden anses vara förenlig med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 10.6 i förordning nr 139/2004 och artikel 4.6 i förordning nr 659/1999.
However, no provision of Directive 2002/21 provides that non-exercise by the Commission of its powers under Article 7(4) of Directive 2002/21 amounts to an implied decision to authorise the national measure.
Det föreskrivs dock inte någonstans i direktiv 2002/21 att kommissionens underlåtenhet att utöva sin behörighet enligt artikel 7.4 i direktiv 2002/21 är liktydigt med ett underförstått godkännandebeslut av den nationella åtgärden.
In the absence of any provision of Community law prescribing a period on the expiry of which an implied decision is deemed to arise and establishing the content of that decision, non-adoption of a decision by a Community institution cannot be regarded as an act open to challenge under Article 230 EC (see, to that effect, Commission v Council, cited in paragraph 105 above, paragraphs 32 and 34).
När det inte finns någon bestämmelse i gemenskapsrätten som fastställer en tidsfrist efter vars utgång det skall anses att ett underförstått beslut har fattats och som definierar innehållet i ett sådant beslut, kan en gemenskapsinstitutions underlåtenhet att anta ett beslut inte anses utgöra en rättsakt mot vilken talan kan väckas enligt artikel 230 EG (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 105 nämnda målet kommissionen mot rådet, punkterna 32 och 34).
In the third place, Vodafone relies several times on Infront WM v Commission, cited in paragraph 53 above, in support of its argument that the letter of 30 January 2006 constitutes an act open to challenge under Article 230 EC.
Vodafone har för det tredje gjort ett flertal hänvisningar till domen i det ovan i punkt 53 nämnda målet Infront WM mot kommissionen till stöd för sitt argument att skrivelsen av den 30 januari 2006 utgör en rättsakt mot vilken talan kan väckas enligt artikel 230 EG.
The fact that the action was declared admissible by the Court of First Instance in Infront WM v Commission, cited in paragraph 53 above, does not mean that it should be concluded that this action is admissible.
Att förstainstansrätten fann att talan kunde tas upp till sakprövning i domen i det ovan i punkt 53 nämnda målet Infront WM mot kommissionen kan inte leda till slutsatsen att förevarande talan kan tas upp till sakprövning.
It must first be recalled that in Infront WM v Commission, cited in paragraph 53 above, the contested act was a Commission letter based on Article 3a of Council Directive 89/552/EEC of 3 October 1989 on the coordination of certain provisions laid down by Law, Regulation or Administrative Action in Member States concerning the pursuit of television broadcasting activities (OJ 1989 L 298, p.
Det skall nämligen påpekas att den angripna rättsakten i det ovan i punkt 53 nämnda målet Infront WM mot kommissionen utgjordes av en skrivelse från kommissionen med stöd av artikel 3a i rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (EGT L 298, s. 23; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s.
23), amended by Directive 97/36/EC of the European Parliament and of the Council of 30 June 1997 (OJ 1997 L 202, p. 60).
3), ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997 (EGT L 202, s. 60).
Directive 89/552 sought to facilitate the free movement of television broadcasts within the Community whilst taking account of the specific nature, particularly cultural and sociological, of audiovisual programmes.
Direktiv 89/552 syftade till att underlätta den fria rörligheten för TV-sändningar inom gemenskapen, samtidigt som hänsyn skulle tas till radio- och TV-programmens särdrag, bland annat i kulturellt och sociologiskt hänseende.
In particular, it enabled the Member States to take measures to protect the right to information and to ensure wide access by the public to television coverage of national or non-national events of major importance for society.
Direktivet gav medlemsstaterna rätt att vidta åtgärder för att skydda rätten till information och för att säkerställa bred tillgänglighet för allmänheten till TV-sändningar från nationella eller icke-nationella evenemang av särskild vikt för samhället.
In that context, it was provided that Member States retained the right to take measures compatible with Community law to regulate the exercise by television broadcasters under their jurisdiction of the exclusive broadcasting rights to such events.
För detta ändamål behöll medlemsstaterna rätten att vidta åtgärder som var förenliga med gemenskapsrätten och som syftade till att reglera hur programföretag, inom deras jurisdiktion, utövar sina exklusiva rättigheter att sända sådana evenemang.
For the purposes of their mutual recognition by the other Member States under Article 3a(3) of Directive 89/552, the measures adopted or to be adopted by a Member State had to be notified to the Commission .
För att de andra medlemsstaterna skulle kunna erkänna dem i enlighet med artikel 3a.3 i direktiv 89/552 skulle de vidtagna eller planerade åtgärderna anmälas till kommissionen.
Article 3a(2) of the Directive provided, in that regard, that within a period of three months from the notification, the Commission was to verify that such measures taken by States were compatible with Community law.
I artikel 3a.2 i detta direktiv föreskrevs i detta avseende att kommissionen, inom en period på tre månader efter anmälan, skulle kontrollera att dessa statliga åtgärder var förenliga med gemenskapsrätten.
The measures thus approved by the Commission were published in the Official Journal.
Åtgärder som godkänts av kommissionen på detta sätt offentliggjordes i den officiella tidningen.
The contested act which gave rise to the judgment in Infront WM v Commission, cited in paragraph 53 above, was a Commission letter in which it had found that measures in the United Kingdom which had been notified to it on the basis of Article 3a of Directive 89/552 were compatible .
Den angripna rättsakten i det ovan i punkt 53 nämnda målet WM mot kommissionen utgjordes av en skrivelse från kommissionen i vilken kommissionen konstaterade att de åtgärder som Förenade kungariket hade anmält till den i enlighet med artikel 3a i direktiv 89/552 var förenliga med gemenskapsrätten.
According to the Court of First Instance, that ‘letter … produce[d] legal effects for the Member States insofar as it envisage[d] the publication in the Official Journal of the national measures in question, since the effect of that publication [was] to trigger the mechanism for mutual recognition laid down by Article 3a(3) of … [D]irective [89/552]’ (paragraph 95).
Enligt förstainstansrätten hade ”skrivelsen … rättsverkningar i medlemsstaterna i och med att den inneh[öll] information om att de aktuella statliga åtgärderna sk[ulle] offentliggöras i den officiella tidningen, eftersom detta offentliggörande har till verkan att utlösa den ordning för ömsesidigt erkännande som föreskrivs i artikel 3a.3 i direktiv [89/552]” (punkt 95).
The Court notes to that effect that, in accordance with Article 3a(2) and (3) of Directive 89/552, ‘the mutual recognition of the national measures notified [was] subject to the verification of their compatibility with Community law’ (paragraph 101).
Förstainstansrätten underströk härvid att i enlighet med artikel 3a.2 och 3a.3 i direktiv 89/552 kräver ”ett ömsesidigt erkännande av de anmälda nationella åtgärderna … att de vid verifieringen har ansetts vara förenliga med gemenskapsrätten” (punkt 101).
By contrast, under the procedure provided for in Article 7 of Directive 2002/21, the notifying NRA is not seeking to obtain a legal effect in the other Member States by its notification.
Inom ramen för förfarandet enligt artikel 7 i direktiv 2002/21 är avsikten däremot inte att den anmälande nationella regleringsmyndigheten skall uppnå rättsverkningar i övriga medlemsstater genom sin anmälan.
That notification is effected in the framework of the consultation and cooperation procedure between NRAs and the Commission, with the aim of ensuring the consistent application of the regulatory framework.
Anmälan görs inom ramen för ett samråds- och samarbetsförfarande mellan de nationella regleringsmyndigheterna och kommissionen i syfte att säkerställa en enhetlig tillämpning av regelverket.
The comments made by the Commission in a letter under Article 7(3) of Directive 2002/21, such as the contested act in this case, do not produce any binding legal effect either vis-à-vis the notifying NRA or vis-à-vis other NRAs.
Yttranden som, såsom den angripna rättsakten i förevarande mål, framställs av kommissionen i en skrivelse i enlighet med artikel 7.3 i direktiv 2002/21 medför inga bindande rättsverkningar vare sig för den anmälande nationella regleringsmyndigheten eller för övriga nationella regleringsmyndigheter.
They are merely comments of which, as in the case of comments received from other NRAs, the notifying NRA is requested to take the utmost account .
Det är enbart fråga om yttranden som den anmälande nationella regleringsmyndigheten, i likhet med vad som gäller avseende yttranden från övriga nationella regleringsmyndigheter, uppmanas att beakta i största möjliga utsträckning.
In the fourth place, Vodafone’s argument that the letter of 30 January 2006 constitutes an implied decision not to initiate the second phase of the procedure provided for in Article 7(4) of Directive 2002/21 which should accordingly be open to challenge in order to safeguard the procedural rights which it would have enjoyed during that second phase must also be rejected.
Förstainstansrätten kan för det fjärde inte heller godta Vodafones argument att skrivelsen av den 30 januari 2006 utgör ett underförstått beslut att inte inleda den andra fasen av det förfarande som föreskrivs i artikel 7.4 i direktiv 2002/21 och mot vilket talan av denna anledning måste kunna väckas för att säkerställa de processuella rättigheter som Vodafone skulle ha haft under den andra fasen av förfarandet.
Even assuming that the safeguarding of an interested party’s procedural rights may be such as to influence whether a decision not to initiate a specific procedure is open to challenge, it is still necessary to examine whether, under Directive 2002/21, Vodafone enjoys procedural rights which this Court should safeguard.
Även om det antogs att säkerställandet av en berörd parts processuella rättigheter kan påverka huruvida talan kan väckas mot ett beslut att inte inleda ett särskilt förfarande, måste det först undersökas huruvida Vodafone har några processuella rättigheter i enlighet med direktiv 2002/21 som förstainstansrätten skall säkerställa.
In this respect, it must be recalled, first, that Article 6 of Directive 2002/21 provides that, where NRAs intend to take measures in accordance with that directive which have a significant impact on the relevant market, they must give ‘interested parties the opportunity to comment on the draft measure within a reasonable period’.
Det skall härvid inledningsvis erinras om att det föreskrivs i artikel 6 i direktiv 2002/21 att nationella regleringsmyndigheter, när de avser att i enlighet med direktivet vidta åtgärder som har betydande inverkan på den relevanta marknaden, skall ge ”de berörda parterna möjlighet att yttra sig om det preliminära förslaget till åtgärd inom en skälig frist”.
Next, Article 4(1) of Directive 2002/21 establishes an effective right of appeal before national courts or tribunals against decisions of NRAs.
Vidare föreskrivs det i artikel 4.1 i direktiv 2002/21 att det skall finnas en fungerande rätt att överklaga ett beslut av en nationell regleringsmyndighet vid de nationella domstolarna.
The procedural rights that Article 6 of Directive 2002/21 grants to interested parties under the procedure before the NRA must therefore be safeguarded before national courts or tribunals.
De processuella rättigheter som berörda parter har enligt artikel 6 i direktiv 2002/21 i samband med ett förfarande vid en nationell regleringsmyndighet skall således säkerställas även vid de nationella domstolarna.
Article 7(3) of Directive 2002/21 does not grant additional procedural rights to interested parties where that procedure does not lead to the adoption of a Community measure having binding legal effects.
Berörda parter ges inga ytterligare processuella rättigheter i artikel 7.3 i direktiv 2002/21, eftersom detta förfarande inte leder till att en gemenskapsrättsakt med bindande rättsverkningar antas.
The procedure under Article 7(3) of Directive 2002/21 thus relates exclusively to the relations between the NRA concerned, on the one hand, and other NRAs and the Commission on the other, which may submit comments to the NRA concerned.
Förfarandet enligt artikel 7.3 i direktiv 2002/21 avser följaktligen uteslutande relationen mellan å ena sidan den berörda nationella regleringsmyndigheten och å andra sidan övriga nationella regelringsmyndigheter och kommissionen som kan avge yttrande till den förstnämnda.
However, under that procedure, in order to enable the Commission usefully to take a position, it is informed of interested parties’ comments which were submitted during the national procedure.
För att kommissionen skall kunna ta ställning måste den emellertid i samband med detta förfarande informeras om yttranden som berörda parter avgett under det nationella förfarandet.
In accordance with Paragraph 6(f) of Recommendation 2003/561, the notifying NRA submits to the Commission ‘the results of prior public consultation carried out by the [NRA]’.
I enlighet med punkt 6 f i rekommendation 2003/561 skall nämligen den anmälande nationella regleringsmyndigheten tillhandahålla kommissionen ”[r]esultaten av offentliga samråd som i ett tidigare skede har genomförts av den nationella regleringsmyndigheten”.
The Community legislature’s approach, which seeks to ensure that the procedural rights of interested parties are observed at national level, can be explained by the fact that, under the legal framework established by Directive 2002/21, measures affecting the interests of undertakings active in electronic communication markets, in particular those referred to in Article 16 of the Directive, are adopted by NRAs and not by the Commission .
Gemenskapslagstiftarens tillvägagångssätt, som syftar till att säkerställa de processuella rättigheterna för berörda parter på nationell nivå, kan förklaras med att det är de nationella regleringsmyndigheterna och inte kommissionen som antar åtgärder inom den rättsliga ram som fastställs genom direktiv 2002/21 och som påverkar intressena för företag som är verksamma på en marknad för elektronisk kommunikation, i synnerhet sådana åtgärder som avses i artikel 16 i direktivet.