natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Indeed, Article 5 of Regulation No 2317/95 defines a visa as an authorisation given or a decision taken by a Member State which is required 'for entry* into its territory.
I artikel 5 i förordning nr 2317/95 deli nieras för övrigt visering som ett tillstånd som är utfärdat av en medlemsstat eller ett beslut som fattats av en medlemsstat och som krävs "för inresa" på den medlemsstatens territorium.
However, Article 3(2) of Directive 68/360 and Article 3(2) of Directive 73/148 state that the Member States are to accord to such persons every facility for obtaining any necessary visas.
I artikel 3.2 i direktiv 68/360 och artikel 3.2 i direktiv 73/148 anges emellertid att "[mjedlemsstaterna skall i största möjliga mån underlätta för dessa personer att få de visa de behöver".
This means that, if those provisions of Directives 68/360 and 73/148 are not to be denied their full effect, a visa must be issued without delay and, as far as possible, at the place of entry into national territory.
Detta innebär att visering skall beviljas så snabbt som möjligt och om möjligt på de platser där inresa i staten sker, och att den fulla verkan av de ovannämnda bestämmelserna i direktiven 68/360 och 73/148 annars åsidosätts.
Nevertheless, in accordance with Article 3(2) of Directive 68/360 and Article 3(2) of Directive 73/148, when a national of a Member State moves within the Community with a view to exercising the rights conferred upon him by the Treaty and those directives, the Member States may demand an entry visa or equivalent document from members of his family who are not nationals of a Member State.
Enligt artikel 3.2 i direktiv 68/360 och artikel 3.2 i direktiv 73/148 kan medlemsstaterna när en medborgare i en medlemsstat förflyttar sig inom gemenskapen för att utöva sina rättigheter enligt fördraget och dessa direktiv kräva inresevisum eller motsvarande dokument för dennes familjemedlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat.
The list of third countries whose nationals must be in possession of a visa when crossing the external borders of the Member States was determined by Regulation No 2317/95, which was replaced by Regulation No 574/1999, itself since replaced by Regulation No 539/2001.
En förteckning över de tredje länder vars medborgare skall ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser har fastställts genom förordning nr 2317/95, som ersatts av förordning nr 574/1999, som i sin tur ersatts av förordning nr 539/2001.
As Community legislation does not specify the measures which a Member State may take should a third country national married to a Member State national wish to enter Community territory
Mot bakgrund av den vikt som gemenskapslagstiftaren har fäst vid skyddet för familjelivet är avvisning under alla förhållanden en oproportionerlig och följaktligen förbjuden åtgärd, om en medborgare i ett tredje land som är make till en medborgare i en medlemsstat kan styrka sin identitet och äktenskapsbandet och om det inte finns någon omständighet utifrån vilken det kan fastslås att denne innebär en fara för allmän ordning, säkerhet eller hälsa i den mening som avses i artikel 10 i direktiv 68/360 och artikel 8 i direktiv 73/148.
In view of the importance which the Community legislature has attached to the protection of family life, it is in any event disproportionate and, therefore, prohibited to send back a third country national married to a national of a Member State where he is able to prove his identity and the conjugal ties and there is no evidence to establish that he represents a risk to the requirements of public policy, public security or public health within the meaning of Article 10 of Directive 68/360 and Article 8 of Directive 73/148.
Eftersom det i gemenskapsbestämmelserna inte anges vilka åtgärder som en medlemsstat kan vidta när en medborgare i ett tredje land som är make till en medborgare i ett medlemsland vill resa in i gemenskapen utan att ha något giltigt identitetskort eller pass eller i förekommande fall visering, framstår avvisning vid gränsen inte som utesluten (se, för ett liknande resonemang, när det gäller artikel 3.1 i direktiv 68/360 och artikel 3.1 i direktiv 73/148 bland annat dom av den 30 maj 1991 i mål C-68/89, kommissionen mot Nederländerna, punkt 11).
(Royer, cited above, paragraph 42), provided that those sanctions are proportionate (see, in particular, Case 157/79 Pieck [1980], paragraph 19).
medlemsstater genom ett skönsmässigt beslut görs rättsenlig.
MRAX states that in order for a third country national who has got married in Belgium while resident there unlawfully to claim a right of residence, he is obliged to return to his country of origin to obtain a visa.
Enligt MRAX medför de administrativa myndigheternas praxis inte någon rättssäkerhet för makar till medborgare i medlemsstater och den kan uppfattas som diskriminerande.
Accordingly, in MRAX's submission, the Belgian State's administrative practice does not provide spouses of Member State nationals with any legal certainty and may be perceived as discriminatory.
Ett beslut att neka uppehållstillstånd och i ännu högre grad en utvisning som enbart grundas på den berörde personens underlåtenhet att fullgöra rättsliga formaliteter avseende kontroll av utlänningar, skulle däremot innebära att själva syftet med den rätt till vistelse som direkt följer av gemenskapsrätten åsidosattes och vara uppenbart oproportionerliga i förhållande till överträdelsens allvar (se analogt bland annat domen i det ovannämnda målet Royer, punkt 40).
The second question must be understood as referring to the position of a third country national who has entered the territory of a Member State unlawfully and is able to furnish proof of his identity and of his marriage to a Member State national falling within the provisions of Directives 68/360 or 73/148.
Den andra frågan skall förstås så, att den avser situationen för en medborgare i ett tredje land som rest in olagligen i en medlemsstat och som kan styrka sin identitet och sitt äktenskap med en medborgare i en medlemsstat som omfattas av bestämmelserna i direktiven 68/360 och 73/148.
It is true that Article 10 of Directive 68/360 and Article 8 of Directive 73/148 do not prevent the Member States from derogating from those directives on grounds of public policy, public security or public health, while Article 3(1) of Directive 64/221 lays down that measures taken on grounds of public policy or of public security are to be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned.
I artikel 10 i direktiv 68/360 och artikel 8 i direktiv 73/148 utesluts visserligen inte att medlemsstaten kan göra undantag från dessa direktiv med hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa, men i artikel 3.1 i direktiv 64/221 fastställs att åtgärder vidtagna med hänsyn till allmän ordning eller säkerhet skall grunda sig uteslutande på den berörda personens eget uppförande.
However, failure to comply with the legal formalities concerning the entry, movement and residence of aliens cannot in itself give rise to application of the measures referred to in Article 3 of Directive 64/221 (Royer, paragraphs 47 and 48).
Det förhållandet att rättsliga formaliteter avseende utlänningars inresa, rörlighet och vistelse inte uppfyllts kan emellertid inte i sig medföra att de åtgärder som avses i artikel 3 i direktiv 64/221 får vidtas (domen i det ovannämnda målet Royer, punkterna 47 och 48).
As the Court has stated on several occasions, issue of a residence permit to a national of a Member State (see, in particular, Case C-363/89 Roux [1991], paragraph 12) is to be regarded not as a measure giving rise to rights but as a measure by a Member State serving to prove the individual position of a national of another Member State with regard to provisions of Community law.
Beviljandet av uppehållstillstånd för en medborgare i en medlemsstat skall, såsom domstolen har fastslagit vid upprepade tillfällen (se bland annat dom av den 5 februari 1991 i mål C-363/89, Roux, punkt 12), inte anses som en handling som medför rättigheter, utan som en handling för att från medlemsstatens sida fastställa vilken situation en medborgare i en annan medlemsstat befinner sig i mot bakgrund av bestämmelserna i gemenskapsrätten.
The same finding must be made with regard to a third country national married to a national of a Member State, whose right of residence derives directly from Article 4 of Directive 68/360 or Article 4 of Directive 73/148, irrespective of issue of a residence permit by the competent authority of a Member State.
Detsamma gäller i fråga om en medborgare i ett tredje land som är make till en medborgare i en medlemsstat vars rätt till vistelse följer direkt av artikel 4 i direktiv 68/360 och artikel 4 i direktiv 73/148, oberoende av om uppehållstillstånd beviljats av behörig myndighet i en medlemsstat.
MRAX argues that Article 4 of Directive 68/360 does not require that the document with which members of the family of a Community worker have lawfully entered the territory of a Member State must still be valid when they apply for issue of a residence permit.
MRAX har gjort gällande att det i artikel 4 i direktiv 68/360 inte krävs att den handling med vilken gemenskapsarbetstagarens familjemedlemmar lagligen rest in i en medlemsstat fortfarande skall vara giltig när de ansöker om uppehållstillstånd.
Therefore, paragraph 4 of the Circular of 28 August 1997, according to which an application for residence by a spouse of a Member State national is inadmissible where it is submitted after the document has expired, infringes Community law.
Punkt 4 i cirkuläret av den 28 augusti 1997, enligt vilken en ansökan om uppehållstillstånd för en make till en medborgare i en medlemsstat skall avvisas om den inges sedan handlingen upphört att gälla, innebär följaktligen att gemenskapsrätten åsidosätts.
The Court's answer
Domstolens svar
Where a third country national remains in the territory of a Member State after his visa has expired, he infringes the legislation of that Member State concerning residence of aliens.
Den omständigheten att en medborgare i ett tredje land har stannat kvar i en medlemsstat sedan dennes visering upphört att gälla utgör en överträdelse av bestämmelser i denna stat om utlänningars vistelse.
Furthermore, Community law does not prevent the Member States from prescribing, for breaches of national provisions concerning the control of aliens, any appropriate sanctions necessary in order to ensure the efficacity of those provisions
Det skall för övrigt erinras om att gemenskapsrätten inte innebär något hinder för medlemsstaterna att för åsidosättanden av nationella bestämmelser om kontroll av utlänningar föreskriva varje lämplig åtgärd som är nödvändig för att säkerställa dessa bestämmelsers verkan (domen i det ovannämnda målet Royer, punkt 42), under förutsättning att dessa sanktionsåtgärder är proportionerliga (se bland annat dom av den 3 juli 1980 i mål 157/79, Pieck, punkt 19).
Article 3(3) of Directive 64/221, which has been referred to in the course of the proceedings
I artikel 3.3 i direktiv 64/221, till vilken det hänvisats under förfarandet vid domstolen, föreskrivs att det förhållandet att det identitetskort eller pass som använts av en
before the Court, provides that expiry of the identity card or passport used by a national of a Member State or members of bis family to enter the host Member State and to obtain a residence permit is not to justify expulsion from the territory.
medborgare i en medlemsstat eller av dennes familjemedlemmar för att komma in i värdmedlemsstaten och få uppehållstillstånd där inte skall utgöra skäl för utvisning ur staten.
application for review as provided for in Articles 44 and 64 of the Law of 15 December 1980 when a decision is made refusing them a residence permit or ordering their expulsion.
gälla rätt att inge en sådan begäran om omprövning som föreskrivs i artiklarna 44 och 64 i lagen av den 15 december 1980 när de fått avslag på en ansökan om uppehållstillstånd eller det beslutats att de skall utvisas.
They are permitted only to bring an action for suspension and annulment of the decision before the Conseil d'État, which merely reviews the decision's legality and cannot review whether the decision was appropriate in the light of the facts and circumstances of the case.
Dessa personer får endast inge en ansökan om inhibition och ogiltigförklaring av dessa beslut vid Conseil d'Etat, vilken endast kontrollerar om det ifrågasatta beslutet är lagenligt utan att kunna kontrollera om det är ändamålsenligt mot bakgrund av de faktiska förhållandena och omständigheterna i målet.
Accordingly, Belgian administrative practice does not comply with the requirements of Community law.
De belgiska administrativa myndigheternas praxis uppfyller följaktligen inte kraven i gemenskapsrätten.
The purpose of Article 9(2) of Directive 64/221 is to provide minimum procedural guarantees for persons refused a first residence permit, or whose expulsion is ordered before the issue of the permit, in any of the three cases defined in Article 9(1).
Det kan konstateras att det enligt artikel 4.3 i direktiv 68/360 och artikel 6 i direktiv 73/148 visserligen är tillåtet för medlemsstaterna att för beviljande av uppehållstillstånd kräva att den handling med vilken den berörde reste in i staten uppvisas, men att det i dessa bestämmelser inte föreskrivs att denna handling fortfarande skall vara giltig.
Where the right of appeal against administrative measures is restricted to the legality of the decision, the purpose of the intervention of the competent authority is to enable an examination of the facts and circumstances, including factors demonstrating the appropriateness of the proposed measure, to be carried out before the decision is finally taken (see, to that effect, Joined Cases C-65/95 and C111/95 Shingara and Radiom [1997], paragraphs 34 and 37).
Denna tolkning vinner även stöd av att, såsom domstolen har fastställt i punkterna 22 och 23 i domen i det ovannämnda målet Giagounidis, medlemsstaterna är skyldiga att erkänna rätten till vistelse på deras territorier för de arbetstagare som avses i artikel 1 i direktiv 68/360 och som kan uppvisa antingen ett giltigt identitetskort eller ett giltigt pass, oavsett med vilken handling de reste in i dessa medlemsstater.
While Article 4(3) of Directive 68/360 and Article 6 of Directive 73/148 authorise the Member States to demand, for the purpose of issue of a residence permit, production of the document with which the person concerned entered their territory, they do not lay down that that document must still be valid.
Det kan konstateras att artikel 9.2 i direktiv 64/221 har till syfte att säkerställa en processuell minimigaranti för personer som nekas ett första uppehållstillstånd eller som skall utvisas innan något sådant tillstånd beviljats, när ett av de tre fall som anges i artikel 9.1 i detta direktiv föreligger.
Accordingly, where a third country national requires a visa, issue of a residence permit to him cannot be made subject to the condition that his visa is still valid. That is all the more the case because, as the Court held in Giagounidis, cited above, at paragraphs 22 and 23, the Member States are obliged to grant the right of residence within their territory to the workers referred to in Article 1 of Directive 68/360 who can produce either a valid identity card or a valid passport, regardless of the document with which they entered their territory.
När en domstol, vid överklagande av en administrativ myndighets beslut, endast kan pröva huruvida beslutet har laga giltighet, krävs att den behöriga myndigheten har möjlighet att granska fakta och omständigheter, bland annat huruvida åtgärden i fråga är ändamålsenlig, innan det slutliga beslutet fattas (se, för ett liknande resonemang, dom av den 17 juni 1997 i de förenade målen C-65/95 och C-l 11/95, Shingara och Radiom, punkterna 34 och 37).
Consequently, a Member State cannot make issue of a residence permit under Directives 68/360 and 73/148 conditional upon production of a valid visa.
Följaktligen kan en medlemsstat inte villkora beviljandet av uppehållstillstånd i enlighet med direktiven 68/360 och 73/148 av att giltig visering uppvisas.
Furthermore an order of expulsion from national territory on the sole ground that a visa has expired would constitute a sanction manifestly disproportionate to the gravity of the breach of the national provisions concerning the control of aliens.
Utvisning ur landet av endast den anledningen att viseringen upphört att gälla utgör dessutom en sanktionsåtgärd som uppenbart är oproportionerlig i förhållande till allvaret i åsidosättandet av nationella föreskrifter om kontroll av utlänningar.
MRAX states that Articles 8 and 9 of Directive 64/221 have been transposed into Belgian law by Articles 44 and 64 of the Law of 15 December 1980.
MRAX har gjort gällande att artiklarna 8 och 9 i direktiv 64/221 införlivades med belgisk rätt genom artiklarna 44 och 64 i lagen av den 15 december 1980.
However, the Belgian State's current administrative practice denies third country nationals who are married to Member State nationals and are not in possession of a visa or whose visa has expired the right to make an
I aktuell praxis från administrativa myndigheter i Belgien nekas emellertid medborgare i tredje länder som är makar till medborgare i medlemsstater och som saknar visering eller vars visering upphört att
Accordingly, contrary to the argument put forward by the Belgian State, any foreign national married to a Member State national
Bestämmelserna i artikel 9 i direktiv 64/221, vilka kompletterar bestämmelserna avseende de rättsmedel som avses i artikel 8 i samma direktiv och vilka har till syfte att komma till rätta med otillräckligheten av dessa rättsmedel (se bland annat dom av den 5 mars 1980 i mål 98/79, Pecastaing, punkterna 15 och 20), kräver en vid tolkning när det gäller deras tillämpningsområde.
claiming to meet the conditions necessary to qualify for the protection afforded by Directive 64/221 benefits from the minimum procedural guarantees laid down in Article 9 of the directive, even if he is not in possession of an identity document or, requiring a visa, he has entered the territory of a Member State without one or has
Tvärtemot vad belgiska staten har hävdat åtnjuter följaktligen varje utländsk make till en medborgare i en medlemsstat som påstår sig uppfylla förutsättningarna för att omfattas av det skydd som tillerkänns i direktiv 64/221 de processuella minimigarantier som föreskrivs i artikel 9 i detta direktiv, även om denne inte har någon identitetshandling eller om denne, för det fall han eller hon skall ha visering, har rest in i medlemsstaten utan visering eller har stannat kvar där sedan viseringen löpt ut.
Moreover, those procedural guarantees would be rendered largely ineffective if entitlement to them were excluded in the absence of an identity document or visa or where one of those documents has expired.
Att utesluta rätten till dessa processuella garantier när identitetshandling eller visering saknas eller när någon av dessa upphört att gälla, skulle dessutom i väsentlig mån frånta dessa garantier deras ändamålsenliga verkan.
On a proper construction of Article 4 of Directive 68/360 and Article 6 of Directive 73/148, a Member State is not permitted to refuse issue of a residence permit and to issue an expulsion order against a third country national who is able to furnish proof of his identity and of his marriage to a national of a Member State on the sole ground that he has entered the territory of the Member State concerned unlawfully.
Artikel 4 i direktiv 68/360 och artikel 6 i direktiv 73/148 skall tolkas så, att medlemsstaterna enligt dessa bestämmelser inte får vägra att bevilja uppehållstillstånd och inte får utvisa en medborgare i ett tredje land som kan styrka sin identitet och sitt äktenskap med en medborgare i en medlemsstat enbart av det skälet att denne rest in olagligen i den berörda medlemsstaten.
On a proper construction of Articles 3 and 4(3) of Directive 68/360, Articles 3 and 6 of Directive 73/148 and Article 3(3) of Council Directive 64/221/EEC of 25 February 1964 on the coordination of special measures concerning the movement and residence of foreign nationals which are justified on grounds of public policy, public security or public health, a Member State may neither refuse to issue a residence permit to a third country national who is married to a national of a Member State and entered the territory of that Member State lawfully, nor issue an order expelling him from the territory, on the sole ground that his visa expired before he applied for a residence permit
Artiklarna 3 och 4.3 i direktiv 68/360, artiklarna 3 och 6 i direktiv 73/148 och artikel 3.3 i rådets direktiv 64/221/EEG av den 25 februari 1964 om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa skall tolkas så, att en medlemsstat inte kan vare sig vägra att bevilja uppehållstillstånd till en medborgare i ett tredje land som är make till en medborgare i en medlemsstat och som har rest in lagligen i denna medlemsstat eller utvisa denne ur staten endast av det skälet att dennes visering hade löpt ut innan denne ansökte om uppehållstillstånd.
On a proper construction of Articles 1(2) and 9(2) of Directive 64/221, a foreign national married to a national of a Member State has the right to refer to the competent authority envisaged in Article 9(1) of that directive a decision refusing to issue a first residence permit or ordering his expulsion before the issue of the permit, including where
Artiklarna 1.2 och 9.2 i direktiv 64/221 skall tolkas så, att en utländsk make till en medborgare i en medlemsstat har rätt att underställa en sådan behörig myndighet som avses i artikel 9.1 ett beslut att vägra att bevilja ett första uppehållstillstånd eller ett beslut om utvisning som har fattats innan sådant tillstånd har beviljats, även när denne inte har någon identitetshandling och när denne trots viseringskrav har rest in i medlemsstaten utan visering eller har stannat kvar där sedan viseringen löpt uL'
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Full Court on 13 September 2001.
Generaladvokaten C. Stix-Hackl har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 13 september 2001.
The answer to the national court's first question is that Article 3 of Directive 68/360, Article 3 of Directive 73/148 and Regulation No 2317/95 are to be interpreted as meaning that the Member States may refuse entry at the frontier to non-Member State national spouses of Community nationals who are required to have a visa on entry but who attempt to enter the territory of a Member State without being in possession of a passport or visa only if that is compatible with the right to respect for family life, in particular with the principle of proportionality.
Den första frågan skall besvaras så, att artikel 3 i direktiv 68/360/EEG om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer, artikel 3 i direktiv 73/148/EEG om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medborgare i medlemsstaterna i fråga om etablering och tillhandahållande av tjänster samt förordning (EG) nr 2317/95 om fastställande av de tredje länder vars medborgare måste ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser, skall tolkas så, att medlemsstaterna endast kan avvisa medborgare i tredje länder av vilka visum krävs och som är makar till gemenskapsmedborgare och som försöker resa in i en medlemsstat utan att inneha någon identitetshandling eller något visum vid gränsen under förutsättning att awisningen är förenlig med rätten till respekt för familjelivet och särskilt med proportionalitetsprincipen.