natgillin/translations-raw huggingface dataset:
They have to install up-and-over doors in private homes, often villas, and those customers don’t want them coming into their homes.’
De skall installera vipportar i privatbostäder, ofta villor, och kunderna vill inte ha in dem i sina hem.”
Similar articles appeared in the Het Nieuwsblad and Het Volk newspapers.
Liknande artiklar publicerades i tidningarna Het Nieuwsblad och Het Volk.
NV Firma Feryn (‘Feryn’) is a firm specialised in the sale and installation of up-and-over and sectional doors.
Företaget NV Firma Feryn (nedan kallat Feryn) är specialiserat på försäljning och installation av vipp- och takskjutsportar.
In early 2005, Feryn was seeking to recruit fitters to install
I början av år 2005 sökte Feryn montörer för att installera vipportar hemma hos företagets kunder.
Mr Feryn disputes the account given in the newspapers.
Pascal Feryn bestred tidningsartiklarna.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT POIARES MADURO — MÅL C-54/07
On the evening of 28 April 2005, Mr Feryn participated in an interview on Belgian national television, in which he stated:
På kvällen den 28 april 2005 deltog Pascal Feryn i en intervju, som sändes i belgisk nationell television, under vilken han uttryckte sig på följande sätt:
On 31 March 2006, after a series of exchanges with Feryn, the CGKR brought proceedings against Feryn before the President of the Arbeidsrechtbank Brussels, claiming, inter alia, that the court should declare that Feryn had infringed the Law Against Discrimination and should order Feryn to end its discriminatory recruitment policy.
Efter diverse kontakter med Pascal Feryn väckte CGKR talan mot honom den 31 mars 2006, vid Arbeidsrechtbank Brussels, och yrkade bland annat att domstolen (i detta fall ordföranden) skulle fastställa att Pascal Feryn hade brutit mot lagen om förbud mot diskriminering och förplikta honom att upphöra med tillämpningen av den diskriminerande rekryteringspolitiken.
However, the President of the Arbeidsrechtbank held that the public statements in question did not constitute acts of discrimination; rather, they were merely evidence of potential discrimination, in that they indicated that persons of a certain ethnic origin would not be recruited by Feryn in the event they should decide to apply.
Ordföranden på Arbeidsrechtbank konstaterade dock att de aktuella offentliga uttalandena inte utgjorde diskriminerande handlingar, utan endast var ett tecken på potentiell diskriminering, eftersom de indikerade att personer av ett visst etniskt ursprung inte skulle anställas av Pascal Feryn för det fall de bestämde sig för att söka en tjänst.
The CGKR had neither claimed nor demonstrated that Feryn had ever actually turned down a job application on grounds of the applicant’s ethnic origin.
CGKR hade varken hävdat eller visat att Pascal Feryn faktiskt hade avslagit en jobbansökan på grund av sökandens etniska ursprung.
For those reasons, the forms of order sought by CGKR were denied by order of 26 June 2006.
Av dessa skäl ogillades CGKR:s yrkanden genom dom av den 26 juni 2006.
The CGKR brought an appeal against that order before the Arbeidshof te Brussel, which has made the present reference to the Court of Justice for a preliminary ruling.
CGKR överklagade domen till Arbeidshof te Brussel, som har begärt ett förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol.
‘[W]e have many of our representatives visiting customers … Everyone is installing alarm systems and these days everyone is obviously very scared.
”Många av våra företrädare åker och träffar kunderna. … Alla installerar larmsystem och alla är tydligen jätterädda i dagsläget.
It is not just immigrants who break in.
Det är inte bara utlänningar som gör inbrott.
I won’t say that, I’m not a racist.
Det säger jag inte, jag är inte rasist.
Belgians break into people’s houses just as much.
Det är lika ofta belgare som gör inbrott i bostäder.
But people are obviously scared.
Men folk är tydligen rädda.
So people often say: “no immigrants”. … I must comply with my customers’ requirements.
Alltså säger många: ’inga utlänningar, tack’. … Jag måste rätta mig efter mina kunders krav.
If you say “I want a particular product or I want it like this and like that”, and I say “I’m not doing it, I’ll send these people”, then you say “I don’t need that door.”
Om ni säger ’jag vill ha den och den produkten och på det och det sättet’ och jag säger ’jag går inte med på det, jag skickar ändå dessa personer’, så kommer ni att säga ’jag tar inte den där porten’.
Then I’m putting myself out of business.
Då slår jag igen min egen butik.
We must meet the customers’ requirements.
Vi måste uppfylla kundernas krav.
This isn’t my problem.
Det är inte mitt problem.
I didn’t create this problem in Belgium.
Jag har inte skapat problemet med belgarnas inställning.
I want the firm to do well and I want us to achieve our turnover at the end of the year, and how do I do that?
Jag vill att företaget går bra och att vi vid årets slut klarar omsättningen, och hur jag ska lyckas med det?
I must do it the way the customer wants it done!’
Jag måste göra det på det sätt som kunden vill!”
The Arbeidshof te Brussel asks a number of very precise questions relating to the Directive and to the specific circumstances that are at issue in the main proceedings.
Arbeidshof te Brussel har ställt ett antal mycket exakt formulerade frågor beträffande direktivet och de särskilda omständigheter som föreligger i målet vid den nationella domstolen.
3These questions essentially concern the concept of direct discriminationb (first and second questions), the burden of proof (third, fourth and fifth questions) and the issue of appropriate remedies (sixth question).
3Dessa frågor rör i huvudsak begreppet direkt diskriminering (första och andra frågan), bevisbördan (tredje, fjärde och femte frågan) och vad som utgör lämpliga åtgärder (sjätte frågan).
I shall address these questions bearing in mind that, under Article 234 EC, the Court has no power to apply rules of Community law
Jag kommer att behandla dessa frågor med beaktande av att domstolen inom ramen för artikel 234 EG inte är behörig att tillämpa regler i gemenskapsrätten på ett visst fall,
The CGKR was established by a Law of 15 February 1993.
CGKR inrättades genom lag av den 15 februari 1993.
That law was amended by a Law of 25 February 2003 (‘the Law Against Discrimination’).
Lagen ändrades genom en lag av den 25 februari 2003 (lagen om förbud mot diskriminering).
The Law Against Discrimination transposed Direct- ive 2000/43 into Belgian law.
Genom lagen om förbud mot diskriminering införlivades direktiv 2000/43 med belgisk rätt.
FERYN to a particular case, but may only provide a national court with information on the interpretation of Community law which may be useful to it in assessing the effects of a provision of national law.
FERYN utan endast kan tillhandahålla den nationella domstolen de upplysningar om tolkningen av gemenskapsrätten som den behöver för att bedöma verkningarna av en nationell bestämmelse.
Article 2(2)(a) provides that ‘direct discrimination shall be taken to occur where one person is treated less favourably than another is, has been or would be treated in a comparable situation on grounds of racial or ethnic origin’.
I artikel 2.2 a anges att ”direkt diskriminering anses förekomma när en person på grund av ras eller etniskt ursprung behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation”.
The first question that falls to be decided by this Court is essentially the following: does it constitute direct discrimination for the purposes of the Directive if an employer publicly states, in the context of a recruitment drive, that applications from persons of a certain ethnic origin will be turned down?
Den första frågan som domstolen ombeds att besvara är i grunden följande: Föreligger det direkt diskriminering i den mening som avses i direktivet när en arbetsgivare i samband med en rekryteringskampanj offentligt meddelar att ansökningar från personer med ett visst etniskt ursprung kommer att avslås?
The national court that dealt with the case at first instance took the view that, so long as an employer has not acted upon his own discriminatory statements, the discrimination is only hypothetical and does not come within the ambit of the Direct- ive.
Den nationella domstol som prövade målet i första instans var av uppfattningen att så länge arbetsgivaren inte har satt sina diskriminerande uttalanden i verket är diskrimineringen endast hypotetisk och omfattas således inte av direktivets tillämpningsområde.
The United Kingdom and Ireland have made submissions to the same effect.
Förenade kungariket och Irland har inkommit med yttranden av samma innebörd.
They argue that, in the absence of an identifiable complainant who has become the victim of discrimination, the Directive does not apply.
De har hävdat att direktivet inte är tillämpligt om inget diskrimineringsoffer kan identifieras.
As a result, bodies such as the CGKR cannot, in such circumstances, bring legal proceedings before the national courts alleging direct discrimination within the meaning of the Directive.
Således kan organisationer såsom CGKR inte under sådana omständigheter väcka talan vid den nationella domstolen och göra gällande att det föreligger direkt diskriminering i direktivets mening.
According to Aricle 2(1) of the Directive ‘the principle of equal treatment shall mean that there shall be no direct or indirect
Enligt artikel 2.1 i direktivet avses med ”principen om likabehandling att det inte får förekomma någon direkt eller indirekt diskriminering på grund av ras eller etniskt
The CGKR takes the opposite view and argues that the prohibition on direct discrimination concerns the recruitment process as
CGKR är av motsatt ståndpunkt och anser att förbudet mot direkt diskriminering avser såväl rekryteringsförfarandet som det
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07 well as the eventual recruitment decision.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT POIARES MADURO — MÅL C-54/07 eventuella anställningsbeslutet.
According to the CGKR, the substantive scope of the Directive has to be determined independently from the question of who is entitled to bring legal action.
Enligt CGKR skall direktivets materiella tillämpningsområde definieras oberoende av frågan vem som är behörig att väcka talan.
In other words, the issue of the locus standi of the CGKR has no bearing on the question whether direct discrimination has occurred.
Frågan huruvida CGKR har talerätt (locus standi) saknar med andra ord betydelse för om det föreligger direkt diskriminering eller inte.
The Commission and the Belgian Government share the view of the CGKR.
Kommissionen och den belgiska regeringen delar CGKR:s uppfattning.
enforcement or redress.
sin rätt eller få upprättelse.
On the contrary, the Directive expressly provides that ‘Member States may introduce or maintain provisions which are more favourable to the protection of the principle of equal treatment than those laid down in this Directive’ 8and that ‘[t]he implementation of this Directive shall under no circumstances constitute grounds for a reduction in the level of protection against discrimination already afforded by Member States in the fields covered by this Directive’.
Tvärtom anges det uttryckligen i direktivet att ”[m]edlemsstaterna får införa eller behålla bestämmelser som är mer fördelaktiga när det gäller att upprätthålla principen om likabehandling än de som anges i detta direktiv” 8och att ”[g]enomförandet av detta direktiv får under inga omständigheter utgöra skäl för att inskränka det skydd mot diskriminering som redan finns i medlemsstaterna på de områden som omfattas av detta direktiv” 9.
9 Thus, in principle, it is a matter of domestic law whether or not an equal treatment body such as the CGKR may bring legal action if it is not acting on behalf of a specific complainant.
I princip är det således nationell rätt som avgör huruvida ett sådant organ för likabehandling som CGKR kan väcka talan trots att det inte agerar på en viss klagande persons vägnar.
The Directive allows Member States to choose different methods of enforcement, provided that appropriate judicial or administrative procedures are available to persons who claim to have been discriminated against, as well as to public interest bodies that represent victimcomplainants.
Direktivet låter medlemsstaterna välja olika metoder för att säkerställa lagens efterlevnad under förutsättning att personer som påstår sig ha blivit utsatta för diskriminering och offentliga organ som företräder diskrimineringsoffer har tillgång till rättsliga eller administrativa förfaranden.
In this respect, I agree with the United Kingdom and Ireland that the Directive does not require Member States to ensure that public interest bodies are recognised as having locus standi to bring judicial proceedings in the absence of a complainant who claims to have been the victim of discrimination.
I detta avseende delar jag Förenade kungarikets och Irlands uppfattning att direktivet inte kräver att medlemsstaterna skall se till att offentliga organ tillerkänns talerätt (locus standi) när det saknas en klagande person som påstår sig ha blivit utsatt för diskriminering.
There appears to be a degree of confusion as to the connection between the concept of direct discrimination and the question whether a public interest body is entitled to seek legal redress where the principle of equal treatment has been infringed.
Det föreligger således olika meningar beträffande sambandet mellan begreppet direkt diskriminering och frågan huruvida ett offentligt organ är behörigt att söka upprättelse vid domstol när likabehandlingsprincipen har åsidosatts.
As the United Kingdom and Ireland have emphasised, the Directive was not intended to make it possible, under the laws of the Member States, for public interest bodies to bring an action in the nature of an actio popularis.
Såsom Förenade kungariket och Irland har framhållit var syftet med direktivet inte att det i medlemsstaternas nationella rätt skulle införas en allmän talerätt (actio popularis) för offentliga organ.
They refer, in that regard, to Article 7 of the Directive.
De har härvid hänvisat till artikel 7 i direktivet.
That provision requires Member States to ensure that judicial procedures are available ‘to all persons who consider themselves wronged by failure to apply the principle of equal treatment to them’ 6and to public interest bodies acting ‘on behalf or in support of the complainant’. 7
Enligt den bestämmelsen är medlemsstaterna skyldiga att säkerställa att ”alla som anser sig förfördelade på grund av att principen om likabehandling inte har tillämpats på dem” 6samt alla offentliga organ som agerar ”på den klagande personens vägnar eller för att stödja denne” 7 har tillgång till rättsliga förfaranden.
However, it does not follow from that provision that Member States are precluded from granting additional possibilities for legal
Det följer dock inte av bestämmelsen att medlemsstaterna är förhindrade att erbjuda ytterligare möjligheter att rättsligen hävda
However, that does not mean that the scope of the Directive is limited to cases in which there are identifiable victimcomplainants.
Det betyder emellertid inte att direktivets tillämpningsområde är begränsat till fall med identifierbara diskrimineringsoffer.
The forms of discrimination covered by the Directive must be inferred, above all, from its wording and its purpose, not from the remedies which the Member States are, as a minimum, required to ensure.
Frågan vilka former av diskriminering som direktivet omfattar måste besvaras utifrån, framför allt, direktivets lydelse och syfte och inte utifrån de åtgärder som medlemsstaterna, som ett minsta krav, är skyldiga att
FERYN scope of the Directive to cases of identifiable complainants who have applied for a particular job would risk undermining the effectiveness of the principle of equal treatment in the employment sector.
FERYN klagande personer som har sökt en viss tjänst förefaller mot denna bakgrund riskera att inskränka likabehandlingsprincipens effektivitet i arbetslivet.
In any recruitment process, the greatest ‘selection’ takes place between those who apply, and those who do not.
I varje rekryteringsförfarande sker det största ”urvalet” mellan de som söker en tjänst och de som inte gör det.
Nobody can reasonably be expected to apply for a position if they know in advance that, because of their racial or ethnic origin, they stand no chance of being hired.
Ingen kan rimligen förväntas söka en tjänst om de i förväg vet att de saknar chans att anställas på grund av sin ras eller sitt etniska ursprung.
Therefore, a public statement from an employer that persons of a certain racial or ethnic origin need not apply has an effect that is anything but hypothetical.
När en arbetsgivare offentligt meddelar att personer av en viss ras eller ett visst etniskt ursprung inte behöver göra sig besväret att söka en viss tjänst får detta således en effekt som är allt annat än hypotetisk.
To ignore that as an act of discrimination would be to ignore the social reality that such statements are bound to have a humiliating and demoralising impact on persons of that origin who want to participate in the labour market and, in particular, on those who would have been interested in working for the employer at issue.
Att inte betrakta detta som en diskriminerande handling innebär att man bortser från den sociala verkligheten, nämligen att sådana uttalanden nödvändigtvis har en förnedrande och demoraliserande inverkan på de personer av det aktuella ursprunget som vill vara aktiva på arbetsmarknaden och framför allt på dem som skulle ha varit intresserade av att arbeta för den berörda arbetsgivaren.
Indeed, the Direct- ive must be understood in the framework of a wider policy ‘to foster conditions for a socially inclusive labour market’ 10and ‘to ensure the development of democratic and tolerant societies which allow the participation of all persons irrespective of racial or ethnic origin’.
Direktivet skall nämligen uppfattas som en del av en bredare politik för ”att utveckla förutsättningarna för en arbetsmarknad som främjar social integrering” 10och ”att säkerställa utvecklingen av demokratiska och toleranta samhällen där alla kan vara delaktiga, oavsett ras eller etniskt ursprung” 11.
11Furthermore, as I have argued in my recent Opinion in Coleman, when a directive is adopted on the basis of Article 13 EC, it must be interpreted in the light of the broader values underlying that provision.
Såsom jag har angett i mitt nyligen meddelade förslag till avgörande i målet Coleman skall ett direktiv som antas med stöd av artikel 13 EG tolkas i ljuset av de mer allmänna värderingar som ligger bakom nämnda bestämmelse.
12Admittedly, the Directive lays down minimum measures, but that is no reason to construe its scope more narrowly than a reading in the light of those values would warrant.
12Visserligen innehåller direktivet minimiåtgärder. Det är dock inget skäl till att göra en snävare definition av dess tillämpningsområde än vad som är motiverat mot bakgrund av nämnda värderingar.
A minimum standard of protection is not the same as a minimal standard of protection.
Ett minimiskydd är inte detsamma som ett minimalt skydd.
Community rules for protection against discrimination may leave a margin for the Member States to ensure even greater protection, but from that we cannot conclude that the level of protection offered by the Community rules is the lowest conceivable. 13
Gemenskapens regler om skydd mot diskriminering ger medlemsstaterna utrymme för att införa ett ännu starkare skydd, men därav kan vi inte sluta oss till att den skyddsnivå som föreskrivs enligt gemenskapens regler är den lägsta tänkbara. 13
Against this background, it seems to me that an interpretation that would limit the
En tolkning som innebär att direktivet endast är tillämpligt i fall med identifierbara
10 — 8th recital in the preamble to the Directive.11 — 12th recital in the preamble to the Directive.
10 — Skäl 8 i direktivet.11 — Skäl 12 i direktivet.
12 — See my Opinion in Case C-303/06 Coleman, currently pending before this Court, point 7 et seq.
12 — Se punkt 7 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i mål C-303/06, Coleman, som för närvarande är föremål för domstolens prövning.
That case concerns Directive 2000/78/EC of 27 November 2000 establishing a general framework for equal treatment in employment and occupation (OJ 2000 L 303, p. 16).
Målet rör direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (EGT L 303, s. 16).
Yet, in cases such as these it may be very difficult to identify individual victims, since the persons affected may not even apply for a position with that employer in the first place.
I fall som detta kan det dock vara mycket svårt att identifiera enskilda diskrimineringsoffer eftersom det är möjligt att de drabbade personerna inte ens söker någon tjänst hos den berörda arbetsgivaren över huvud taget.
At the hearing, the United Kingdom and Ireland conceded that the notion of victim should cover persons who would be interested in applying and are qualified for the job.
Vid förhandlingen medgav Förenade kungariket och Irland att begreppet diskrimineringsoffer måste anses omfatta personer som skulle vara intresserade av att söka en viss tjänst och som är kvalificerade för den.
However, that hardly solves the problem, given the difficulties in identifying such persons individually and the low incentive for them to come forward.
Det löser emellertid knappast problemet eftersom det är svårt att identifiera var och en av dessa personer och eftersom incitamenten för dem att träda fram är svaga.
By publicly stating his intention not to hire persons of a
Genom att offentligt informera om sin avsikt att inte
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07 would be turned down, were held to fall outside the concept of direct discrimination.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT POIARES MADURO — MÅL C-54/07 från personer av ett visst etniskt ursprung kommer att avslås.
certain racial or ethnic origin, the employer is, in fact, excluding those persons from the application process and from his workfloor.
anställa några personer av en viss ras eller ett visst etniskt ursprung utesluter arbetsgivaren i själva verket dessa personer från ansökningsförfarandet och från sin arbetsplats. Han inte bara talar om diskriminering, han diskriminerar.
He is not simply uttering words, he is performing a ‘speech act’.
Han inte bara uttalar ord, han utför en ”talhandling” 14.
14 The announcement that persons of a certain racial or ethnic origin are unwelcome as applicants for a job is thus itself a form of discrimination.
Tillkännagivandet att personer av en viss ras eller ett visst etniskt ursprung inte är välkomna att söka en viss tjänst utgör således i sig en form av diskriminering.
The contention made by Mr Feryn that customers would be unfavourably disposed towards employees of a certain ethnic origin is wholly irrelevant to the question whether the Directive applies.
Pascal Feryns argument att kunderna kommer att vara negativt inställda till anställda av ett visst etniskt ursprung är totalt irrelevant för frågan huruvida direktivet är tillämpligt.
Even if that contention were true, it would only illustrate that ‘markets will not cure discrimination’ 15and that regulatory intervention is essential.
Även om hans påstående visade sig vara riktigt skulle det endast illustrera att ”marknader inte kommer att lösa problemet med diskriminering” 15 och att det är nödvändigt att ingripa med regleringar.