natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Orders of 5 February 2007 in Case T-91/05 Sinara Handel v Council and Commission and in Commune de Champagne and Others v Council and Commission, and of 5 September 2007 in Case T-295/05 Document Security Systems v ECB.
Förstainstansrättens beslut av den 5 februari 2007 i målT-91/05, Sinara Handel mot rådet och kommissionen, i de ovannämnda förenade målen Commune de Champagne m.. mot rådet och kommissionen, och av den 5 september 2007 i mål T-295/05, Document Security Systems mot ECB.
Court of First Instance hear a claim for compensation for loss of prot corresponding to the amount of antidumping duties, net of tax, paid during the period in question.
Förstainstansrätten behörighet att pröva en talan om ersättning för utebliven vinst motsvarande de antidumpningstullar, netto efter skatt, som hade betalats under den aktuella perioden.
That damage must, in reality, be regarded as arising exclusively from the payment of the sum owed in respect of the antidumping duties imposed, with the result that the action is, in fact, a claim for repayment of the duties.
Denna skada skall i själva verket uteslutande anses följa av betalningen av det belopp för vilket sökanden var betalningsskyldig med avseende på antidumpningstullar, vilket innebär att talan i själva verket utgörs av en ansökan om återbetalning av nämnda tullar.
However, the national courts alone have jurisdiction to deal with such a claim.
Endast de nationella domstolarna är behöriga att pröva en sådan talan.
In the order in Document Security Systems v ECB the Court found it appropriate to provide further detail of its jurisdiction to adjudicate on the liability of the Community where the alleged fault consisted in a breach of a rule of national law.
I beslutet i målet Document Security Systems mot ECB föranleddes förstainstansrätten att klargöra sin behörighet att pröva gemenskapens skadeståndsansvar när det påstått rättsstridiga agerandet består i ett brott mot en nationell bestämmelse.
The applicant, which claimed to be the proprietor of a European patent, validated in nine Member States, relating to security features designed to protect banknotes against counterfeiting, contended that the European Central Bank (‘the ECB’) had infringed the rights conferred by the patent.
Sökanden, som påstod sig vara innehavare av ett europeiskt patent avseende skydd mot förfalskning av sedlar som hade godkänts i nio medlemsstater, ansåg att Europeiska centralbanken (nedan kallad ECB) hade inkräktat på de rättigheter som tillerkänns innehavaren av patentet.
The applicant requested the Court to declare that the ECB had infringed the rights conferred by the patent and order it to pay damages and interest for its infringement of those rights.
Sökanden yrkade att förstainstansrätten skulle fastställa att ECB hade åsidosatt sökandens rättigheter enligt det omtvistade patentet och förplikta ECB att utge skadestånd för åsidosättandet av nämnda rättigheter.
The Court observed that, according to the Convention on the Grant of European Patents, the European patent is to have the same legal eect as a national patent in each State and that any infringement of a European patent is to be dealt with by national law.
Förstainstansrätten fastställde att enligt Konventionen om meddelande av europeiska patent har ett europeiskt patent samma rättsverkan som ett nationellt patent i varje land,och intrång i ett europeiskt patent skall bedömas enligt nationell lag.
The Court inferred that the applicant’s action amounted to a claim that the ECB had infringed nine national patents, which was a matter not for the Community judicature but for the national authorities.
Förstainstansrätten kom därför fram till att sökanden hade anklagat ECB för att ha gjort sig skyldig till intrång i nio nationella patent, vilket det inte ankommer på gemenskapsdomstolarna utan de nationella domstolarna att pröva.
While the claim for damages did admittedly come within the jurisdiction of the Court, the application was nonetheless dismissed as lacking any foundation in law, since the infringement in question had not been established by the national courts.
Det ankommer visserligen på förstainstansrätten att pröva skadeståndsyrkanden, men talan ogillades ändå då den helt saknade rättslig grund. Intrånget hade nämligen inte fastställts av behöriga nationella domstolar.
The Court further observed that the limitation period applicable to the action could begin to run only when the national courts had ascertained the existence of a patent infringement.
Förstainstansrätten tillade att preskriptionstiden för en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar för gemenskapen inte kan börja löpa förrän vid den tidpunkt då de behöriga nationella domstolarna har slagit fast att det föreligger ett intrång.
Last, in its order in Commune de Champagne and Others v Council and Commission the Court stated that the sole cause of the allegedly harmful eects produced by an international agreement between the Community and the Swiss Confederation in respect of applicants in Switzerland was the fact that the Swiss Confederation, in deciding in its absolute discretion to sign and ratify the agreement, had agreed to be bound by it and had undertaken to take the steps necessary to ensure the performance of the obligations arising from it.
I domen i det ovannämnda målet Commune de Champagne m.. mot rådet och kommissionen underströk förstainstansrätten att de skadliga eekter som ett internationellt avtal mellan gemenskapen och Schweiziska edsförbundet påstods ha för sökandena på schweiziskt territorium endast berodde på den omständigheten att Schweiziska edsförbundet, genom att självt besluta att raticera avtalet, hade samtyckt till att vara bundet av avtalet och åtagit sig att vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att förpliktelserna enligt avtalet fullgjordes.
It followed that any damage which the applicants might suer in the territory of Switzerland as a result of the steps taken by the Swiss authorities in implementation of the agreement could not be regarded as attributable to the Community and that the Court therefore did not have jurisdiction to hear and determine an action for compensation for that damage.
Följaktligen kunde den skada som sökandena riskerade att åsamkas på schweiziskt territorium med anledning av de åtgärder som de schweiziska myndigheterna vidtog för att genomföra avtalet inte tillskrivas gemenskapen. Förstainstansrätten var följaktligen inte behörig att pröva en talan om ersättning för sådan skada.
According to established caselaw in relation to the liability of the Community for damage caused to an individual by a breach of Community law for which a Community institution or organ is responsible, a right to reparation is conferred where three conditions are met: the rule of law infringed must be intended to confer rights on individuals; the breach must
Enligt fast rättspraxis angående skadeståndsskyldighet för gemenskapen för skador som enskilda har lidit till följd av en gemenskapsinstitutions eller ett gemenskapsorgans överträdelse av gemenskapsrätten föreligger det en rätt till skadestånd då tre förutsättningar är uppfyllda, nämligen att den rättsregel som har överträtts har till syfte att ge enskilda
Proceedings be suciently serious; and there must be a direct causal link between the breach of the obligation resting on the author of the act and the damage sustained by the injured
Verksamhet rättigheter, att överträdelsen är tillräckligt klar och, slutligen, att det nns ett direkt orsakssamband mellan åsidosättandet av den skyldighet som åligger den som har antagit rättsakten och den skada som de drabbade personerna har lidit.100
Concept of a rule conferring rights on individuals
Begreppet rättsregel som ger enskilda rättigheter
) the Court held that on the occasion of negotiations for a contract between the Community public authority and a tenderer in a public tendering procedure, the principle of respect for the principle of good faith and the prohibition of misuse of rights are rules which confer rights on individuals.
I domen i målet Citymo mot kommissionen101 fastställde förstainstansrätten att i samband med förhandlingar som syftar till att avtal skall ingås mellan en gemenskapsinstitution och en anbudsgivare inom ramen för en oentlig upphandling utgör iakttagandet av principen om tro och heder och förbudet mot rättsmissbruk regler som innebär att enskilda tillerkänns rättigheter.
Furthermore, while it follows from the first paragraph of Article 101 of Regulation No 1605/2002 (102) that the awarding authority has a wide discretion to decline to conclude the contract and, accordingly, to discontinue the pre-contractual negotiations, the Commission had nonetheless committed a suciently serious breach of the principle of good faith and had misused the right conferred on it by that regulation to decline to award the public contract by pursuing for a period of two months pre-contractual negotiations which it knew were bound to fail.
Även om det framgår av artikel 101 första stycket i förordning nr 1605/2002102att den förhandlande myndigheten förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att avstå från att ingå avtal och följaktligen avbryta de avtalsförhandlingar som inletts, ansågs kommissionen ändå på ett tillräckligt klart sätt ha åsidosatt principen om tro och heder och missbrukat sin rätt enligt denna förordning att avstå från att ingå det upphandlade avtalet genom att i två månader fortsätta förhandlingar som den visste var dömda att misslyckas.
The Court thus considered that by failing to advise the applicant immediately of its decision not to award the contract the Commission had caused it to lose a serious opportunity to lease the property to a third party for a period of two months.
Förstainstansrätten ansåg därför att kommissionen, genom att inte omedelbart underrätta sökanden om sitt beslut att avstå från att ingå avtalet, fråntog sökanden en faktisk möjlighet att hyra ut fastigheten till tredje man under en tid av två månader.
As regards the rules infringed by the Commission in the context of the economic analyses which it carries out for the purpose of the control of concentrations, the Court held in Schneider Electric v Commission (103) that while certain principles and certain rules with which the competitive analysis is required to comply are indeed in the nature of rules intended to confer rights on individuals, not all the norms which the Commission is required to respect in its economic assessments can be automatically held to have such a nature.
Beträande bestämmelser som kommissionen har åsidosatt i samband med de ekonomiska bedömningar den gör när den kontrollerar koncentrationer fastställde förstainstansrätten, i domen i målet Schneider Electric mot kommissionen,103 att även om vissa principer och bestämmelser som ligger till grund för bedömningar av konkurrensen är av sådan art att de ger rättigheter till enskilda kan inte alla normer i primär- eller sekundärrätten eller i rättspraxis som kommissionen har att iaktta vid sina ekonomiska bedömningar anses vara av sådan art.
The Court nonetheless did not rule in this case on the nature of the rule which was alleged to have been infringed, but merely found that that infringement could not in itself give rise to the damage alleged to have been sustained.
Förstainstansrätten uttalade sig emellertid inte i det fallet om karaktären hos den påstått åsidosatta bestämmelsen, utan nöjde sig med att konstatera att åsidosättandet inte, i sig, kunde ha orsakat den påstådda skadan.
As regards the infringement of the right of the defence in that the Commission had not informed the applicant in the statement of objections that unless it submitted certain corrective measures it had no prospect of obtaining a decision declaring the transaction compatible, the Court, recalling the essential role of the statement of objections, considered that it was necessary to take into account both the importance of the financial interests involved and the industrial implications of a concentration having a Community dimension and also of the considerable scope of the investigatory powers which the Commission has at its disposal when regulating competition. The Court concluded that the applicant was alleging infringement of a rule intended to confer rights on individuals.
Beträande frågan huruvida rätten till försvar hade åsidosatts med hänsyn till att kommissionen, i sitt meddelande om invändningar, inte hade upplyst sökanden om att den, om den inte vidtog vissa rättelser, inte kunde uppnå ett beslut genom vilket transaktionen förklarades förenlig, erinrade förstainstansrätten om att meddelandet om invändningar är av särskild vikt och fastställde att såväl betydelsen av de ekonomiska intressen och de industriella konsekvenser som är förknippade med en företagskoncentration av gemenskapsbetydelse som de omfattande kontrollmedel som kommissionen förfogar över för att säkerställa konkurrensen inom den gemensamma marknaden skall
Joined Cases C-46/93 and C-48/93 Brasserie du pêcheur and Factortame [1996] ECR I-1029.
Domstolens dom av den 5 mars 1996 i de förenade målen C-46/93 och C-48/93, Brasserie du pêcheur och Factortame (REG 1996, s. I-1029).
Judgment of 8 May 2007 in Case T-271/04.
Förstainstansrättens dom av den 8 maj 2007 i mål T-271/04.
Council Regulation (EC, Euratom) No 1605/2002 of 25 June 2002 on the Financial Regulation applicable to the general budget of the European Communities (OJ 2002 L 248, p. 1).
Rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (EGT L 248, s. 1).
Judgment of 11 July 2007 in Case T-351/03.
Förstainstansrättens dom av den 11 juli 2007 i mål T-351/03.
Court of First Instance
Förstainstansrätten beaktas.
), on the other hand, the Court considered that, as norms attributing powers, Articles 211 EC and 133 EC are institutional in nature and therefore are not rules of law conferring rights on individuals.
I domen i målet Fédération des industries condimentaires de France m.. mot kommissionen104ansåg förstainstansrätten däremot att artiklarna 211 EG och 133 EG i egenskap av bestämmelser om domstols behörighet var av institutionell art och således inte utgjorde rättsregler som ger enskilda rättigheter.
Suciently serious breach
Tillräckligt klar överträdelse
The concept of a suciently serious breach of a rule conferring rights on individuals was signicantly developed in the eld of the control of concentrations in Schneider Electric v Commission.
Det har skett en betydande utveckling av begreppet tillräckligt klar överträdelse av en rättsregel som innebär att enskilda tillerkänns rättigheter avseende kontroll av företagskoncentrationer, genom domen i det ovannämnda målet Schneider Electric mot kommissionen.
), had annulled the Commission decision declaring the concentration between Schneider and Legrand incompatible with the common market, Schneider brought an action for damages, seeking compensation for the harm sustained on account of the illegalities vitiating that decision.
Schneider väckte därför talan om skadestånd i syfte att få ersättning för den skada bolaget hade åsamkats till följd av rättsstridigheten i nämnda beslut.
The Court acknowledged that an inhibiting eect on the Commission, contrary to the general Community interest, might arise if the concept of a serious breach were construed as comprising all errors or mistakes which, even if of some gravity, are not by their nature or extent alien to the normal conduct of an institution with the task of overseeing the application of the competition rules, which are complex and subject to a considerable degree of discretion.
Förstainstansrätten medgav att en hämmande eekt, som är oförenlig med det allmänna gemenskapsintresset, skulle kunna uppkomma om begreppet klar överträdelse av gemenskapsrätten ansågs innefatta samtliga fel eller misstag som visserligen är av en viss allvarlighetsgrad, men som inte till sin natur eller omfattning avviker från det normala handlandet hos en institution som är satt att övervaka tillämpningen av konkurrensreglerna, vilka är komplexa och svåra samt föremål för ett betydande tolkningsutrymme.
The Court proceeded to balance the interests involved and stated that a suciently serious breach could not be constituted by failure to full a legal obligation which can be explained by the objective constraints to which the institution and its ocials are subject.
Förstainstansrätten kom efter en avvägning av de intressen som förelåg fram till att en bristande uppfyllelse av en rättslig förpliktelse som kan förklaras genom de objektiva begränsningar som vilar på institutionen och dess företrädare genom de bestämmelser som gäller för kontroll av företagskoncentrationer inte kan anses utgöra en tillräckligt klar överträdelse.
On the other hand, there may be such a breach in the case of conduct which takes the form of an act manifestly contrary to the rule of law and seriously detrimental to the interests of third parties and which cannot be justied or accounted for by the particular constraints to which the staff of the institution, operating normally, is objectively subject.
Däremot kan en skada som följer av att institutionen uppträder på ett sätt som uppenbart strider mot en rättsregel och allvarligt skadar tredje mans intressen, och som varken kan förklaras eller ursäktas av de begränsningar som objektivt följer av dess normala verksamhet, innebära ett sådant åsidosättande.
As regards the defects in the economic analysis, the Court emphasised that it is necessary to take into account the fact that such an analysis generally involves, as regards both the facts and the reasoning employed, complex intellectual propositions into which certain inadequacies may creep, in view of the time constraints to which the institution is subject.
Beträande bristerna i den ekonomiska bedömningen framhöll förstainstansrätten att det skall beaktas att en sådan bedömning i allmänhet är, såväl faktamässigt som vid den bedömning som görs utifrån hur dessa fakta beskrivs, intellektuellt komplex och svår och i vilken det, med hänsyn till de korta frister som åvilar institutionen, kan insmyga sig vissa brister.
That breach of the rights of the defence was neither justied nor accounted for by the particular constraints to which the Commission staff were objectively subject.
Allvarliga brister i dokumentation eller logik behöver under dessa förhållanden inte alltid utgöra tillräckliga omständigheter för att gemenskapen skall bli skadeståndsskyldig.
Judgment of 11 July 2007 in Case T-90/03.
Förstainstansrättens dom av den 11 juli 2007 i mål T-90/03.
Case T-310/01 Schneider Electric v Commission [2002] ECR II-4071.
Förstainstansrättens dom av den 22 oktober 2002 i mål T-310/01, Schneider Electric mot kommissionen (REG 2002, s. II-4071).
Causal link and contributory damage
Orsakssamband och medvållande till skada
The Court stated in Schneider Electric v Commission that the method used to analyse the causal link must be based on a comparison between the situation arising for the third party concerned from the wrongful measure and the situation which would have arisen if the institution’s conduct had been in conformity with the legal rule.
Förstainstansrätten fastställde i domen i det ovannämnda målet Schneider Electric mot kommissionen att bedömningen av huruvida det föreligger ett orsakssamband skall ske genom en jämförelse mellan den situation som uppstått för berörd tredje man till följd av vållandet och den situation som skulle ha uppstått för denne om institutionen hade iakttagit gällande rätt.
Where the unlawful circumstance is associated with a decision whose eect is to withhold authorisation, it cannot be presumed that, in the absence of the defect identied, the applicant would necessarily have been granted the authorisation.
När vållandet åternns i ett beslut att inte bevilja tillstånd kan det inte presumeras att sökanden, om det påvisade felet inte hade begåtts, med nödvändighet skulle ha beviljats nämnda tillstånd.
In this case, the Court observed that, although it did not have a vested right to recognition of the compatibility of the transaction, the applicant might nonetheless have had a meaningful chance of securing a favourable decision, since it could not be ruled out that, as a result of its divestiture proposals, it might have been in a position to require the Commission to nd, on penalty of committing an error of assessment by not doing so, that the transaction was compatible with the common market.
Förstainstansrätten konstaterade i det aktuella målet att även om det inte hade förelegat någon rätt till ett beslut att förklara koncentrationen förenlig med den gemensamma marknaden, skulle sökanden förvisso ha haft en verklig möjlighet att erhålla ett positivt beslut. Det kan nämligen inte uteslutas att sökanden genom sina förslag till avyttring hade kunnat kräva att kommissionen förklarade koncentrationen förenlig med den gemensamma marknaden, vid äventyr att annars göra sig skyldig till en felaktig bedömning.
The Court considered, however, that the assessment of the changes to the economic parameters which would necessarily have accompanied any compatibility decision was too uncertain to be a basis for a useful comparison with the situation resulting from the incompatibility decision.
Förstainstansrätten ansåg emellertid att värderingen av de förändrade ekonomiska parametrar som med nödvändighet skulle ha följt på ett eventuellt beslut om förenlighet är alltför osäker för att på ett rimligt sätt kunna jämföras med den situation som följt av beslutet om oförenlighet.
Accordingly, the materialisation of opportunity is linked to parameters that were too uncertain to be the subject of any convincing quantication, so that there was no suciently close causal link between the unlawful act committed and the loss of any opportunity of obtaining a decision finding that the concentration was compatible.
Förverkligandet av denna möjlighet är således förbundet med alltför slumpartade omständigheter för att kunna kvantieras på ett övertygande sätt, varför det inte föreligger ett tillräckligt starkt orsakssamband mellan den begångna rättsstridigheten och avsaknaden av ett eventuellt beslut om att koncentrationen var förenlig med den gemensamma marknaden.
On the other hand, the Court considered that there was such a link between the wrongful act committed and two types of damage, namely: first, the costs incurred by the undertaking in participating in the resumed investigation of the transaction after the judgment annulling the decision and, second, the reduction of the transfer price which the applicant had to grant to the purchaser of the assets in Legrand in order to secure an agreement that the date on which the disposal was to take eect would be deferred for such time as might be necessary to ensure that the proceedings pending before the Community judicature would not become devoid of purpose before reaching their conclusion.
Däremot ansåg förstainstansrätten att det förelåg ett sådant orsakssamband mellan den begångna rättsstridigheten och två typer av skador, nämligen dels de kostnader som bolaget hade haft för att delta i det återupptagna förfarandet för kontroll av koncentrationen efter domen om ogiltigförklaring, dels det lägre överlåtelsepris som sökanden tvingades godta från den som förvärvade tillgångarna i Legrand för att kunna skjuta upp genomförandet av denna överlåtelse till en sådan tidpunkt att de mål som då pågick vid gemenskapsdomstolarna inte skulle förlora sitt föremål innan de hade avgjorts.