natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Since the Community Courts have exclusive jurisdiction to hear and determine actions for reparation of damage brought against the European Community under the second paragraph of Article 288 EC, they must therefore also have exclusive jurisdiction to prescribe, with regard to one of the institutions of the European Community, any interim measure or measure of inquiry, such as commissioning an expert report whose purpose is to establish the role of that institution in the events which allegedly caused damage, for the purposes of an action which may be brought against the European Community to establish its non-contractual liability.
Med hänsyn till att gemenskapsdomstolarna har en exklusiv behörighet att pröva talan om skadestånd enligt artikel 288 andra stycket EG som riktas mot Europeiska gemenskapen, måste de även ha en exklusiv behörighet att avseende en av Europeiska gemenskapens institutioner besluta om alla slags interimistiska åtgärder och åtgärder för bevisupptagning inklusive sakkunnigutredningar som syftar till att fastställa på vilket sätt institutionen kan ha bidragit till de händelser som påstås ha orsakat skada, med avseende på en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar mot Europeiska gemenskapen.
However, it should be remembered that relations between the Member States and the Community institutions are governed, under Article 10 EC, by a principle of loyal cooperation.
Det skall emellertid erinras om att förbindelserna mellan medlemsstaterna och gemenskapsinstitutionerna i enlighet med artikel 10 EG styrs av en princip om lojalt samarbete.
That principle not only requires the Member States to take all the measures necessary to guarantee the application and effectiveness of Community law, but also imposes on the Community institutions and the Member States mutual duties of loyal cooperation (see order in Zwartveld ond Others, cited above, paragraph 17).
Enligt denna princip är det inte bara medlemsstaterna som skall vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa gemenskapsrättens räckvidd och verkan; även gemenskapsinstitutionerna har motsvarande skyldighet att lojalt samarbeta med medlemsstaterna (se beslutet i det ovannämnda målet Zwartveld m.fl., punkt 17).
Therefore, if a national court needs information that only the Commission can provide, the principle of loyal cooperation laid down in Article 10 EC will, in principle, require the Commission when requested to do so by the national court to provide that information as soon as possible, unless refusal to provide such information is justified by overriding reasons relating to the need to avoid any interference with the functioning and independence of the Community or to safeguard its interests.
Om en nationell domstol alltså behöver uppgifter som endast kommissionen kan lämna, är kommissionen i princip skyldig enligt principen om lojalt samarbete att snarast lämna dessa uppgifter när den nationella domstolen framställer begäran därom, för så vitt inte en vägran att lämna uppgifterna är berättigad av tvingande skäl avseende nödvändigheten att undvika hinder för gemenskapernas funktion och oavhängighet eller att skydda gemenskapernas intressen.
'Article 235 EC, in conjunction with Article 240 EC and the second paragraph of Article 288 EC, preclude a national court from ordering, with respect to one of the institutions of the Community, proceedings for an expert report whose purpose is to determine the role of that institution in events alleged to have caused damage, for the purposes of subsequent proceedings against the European Community to establish its non-contractual liability.'
"Artiklarna 235 EG, 240 EG och 288 andra stycket EG jämförda med varandra utgör ett hinder mot att en nationell domstol beslutar att inleda ett sakkunnigförfarande med avseende på en av Europeiska gemenskapens institutioner, som syftar till att fastställa på vilket sätt institutionen kan ha bidragit titt. händelser som påstås ha orsakat skada, med avseende på en eventuell senare talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar för Europeiska gemenskapen."
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 19 March 2002.
Generaladvokaten P. Léger har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 19 mars 2002.
Case C-100/01 Ministre de l'Intérieur ν Aitor Oteiza Olazabal Freedom of movement for persons
Mål C-100/01 Ministre de l'Intérieur och Aitor Oteiza Olazabal Fri rörlighet för personer
Preliminary ruling (Freedom of movement for persons Restrictions - Public policy (ordre public) - Police measures limiting the right of residence of a national of another Member State to pan of the national territory) (Full Court) residence for conspiracy to disturb public order (ordre public) by intimidation or terror.
Förhandsavgörande "Fri rörlighet för personer—Restriktioner —Allmän ordning —Administrativa ordningsåtgärder som begränsar uppehållsrätten för en medborgare från en annan medlemsstat till en del av en medlemsstats territorium" (domstolen i plenum) avslogs han sökte flyktingstatus. Ansökan emellertid.
By a decision of 29 December 2000 the Conseil d'État (Council of State), France, referred to the Court for a preliminar) ruling a question on the interpretation of Articles 6, 8a and 48 of the EC Treaty (now, after amendment, Articles 12 EC, 18 EC and 39 EC) and of Council Directive 64/221/EEC of 25 February 1964 on the coordination of special measures concerning the movement and residence of foreign nationals which are justified on grounds of public policy, public security or public health.
Conseil d'État har, genom beslut av den 29 december 2000, ställt en fråga om tolkningen av artiklarna 6, 8a och 48 i EG-fördraget (nu artiklarna 12 EG, 18 EG och 39 EG i ändrad lydelse) samt av rådets direktiv 64/221/EEG av den 25 februari 1964 om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa.
Relying on his status as a Community national, Mr Oteiza Olazabal applied to be issued with a resident's card. The French administrative authorities refused his application, while granting him provisional residence authorisation.
Aitor Oteiza Olazabal var föremål för ett ingripande på franskt territorium den 23 april 1988 inom ramen för utredningen av kidnappningen av en företagsledare i Bilbao (Spanien), som ETA tagit på sig ansvaret för.
He was also made the subject of a special supervision measure in accordance with Article 2 of Decree No 46-448, forbidding him from residing in nine départements. The validity of that measure expired in July 1995.
Den 8 juli 1991 dömdes han i ett brottmål av Tribunal de grande instance de Paris (Frankrike) till fängelse i 18 månader, varav 6 månader villkorligt, och förbjöds att uppehålla sig i landet under 4 år för samröre med brottslingar i syfte att störa allmän ordning genom terror och hot.
That question was raised in proceedings between the French Minister for the Interior and Mr Oteiza Olazabal, a Spanish national, concerning the legality of measures limiting the latters right of residence to a part of French territory.
Dessa frågor har uppkommit i en tvist mellan Ministre de l'Intérieur (inrikesministern) i Frankrike och den spanske medborgaren Aitor Oteiza Olazabal angående huruvida åtgärder som begränsar uppehållsrätten för Aitor Oteiza Olazabal till en del av Frankrikes territorium är lagenliga.
In 1996, Mr Olazabal, who had up to then resided in the département of Hauts-de-Seine (Ile de France region), decided to establish his residence in the département of Pyrénées-Atlantiques (Aquitaine region), bordering Spain, and more particularly bordering the autonomous community of the Basque Country.
Det framgår av beslutet om hänskjutande och av handlingarna i målet att Aitor Oteiza Olazabal är spansk medborgare av baskisk härkomst.
The order for reference and the documents before the Court show that Mr Oteiza Olazabal. a Spanish national of Basque origin, left Spain in July 1986 to enter France, where he applied for the status of refugee, which was refused.
Han reste från Spanien till Frankrike i juli 1986, där
In the light of police reports that Mr Oteiza Olazabal continued to maintain relations with ETA, the Minister for the Interior decided, by an order of 21 March 1996, adopted on the basis of Article 2 of Decree No 46-448, to prohibit him from residing in 31 départements in order to keep him away from the Spanish frontier.
Aitor Oteiza Olazabal åberopade att han var gemenskapsmedborgare och ansökte om ett carte de résident (identitetskort för fast bosatta).
By an order of 25 June 1996, the prefect of Hauts-de-Seine prohibited him from leaving that département without authorisation.
De franska myndigheterna avslog ansökan, men beviljade honom ett tillfälligt uppehållstillstånd.
On 23 April 1988, Mr Oteiza Olazabal was stopped and questioned in French territory in connection with proceedings initiated after the kidnapping of an industrialist in Bilbao (Spain), responsibility for which was claimed by ETA.
Han stod för övrigt under särskild övervakning enligt artikel 2 i dekret nr 46-448, vilket innefattade förbud mot att uppehålla sig i nio departement.
In those circumstances, it appears that the case falls within the scope of Article 48 of the Treaty.
Målet omfattas av tillämpningsområdet för artikel 48 i fördraget.
That judgment was confirmed by the Cour administrative d'appel de Paris (Administrative Court of Appeal, Paris) by a judgment of 18 February 1999.
Denna dom fastställdes av Cour administrative d'appel de Paris (Frankrike) genom dom av den 18 februari 1999.
In the Rutili case, to which the national court refers, the Court was asked questions on the interpretation of the expression 'limitations justified on grounds of public policy, publicsecurity or public health' and gave a number of clarifications.
I det ovannämnda målet Rutili, som den hänskjutande domstolen hänvisar till, ställdes en fråga till domstolen avseende tolkningen av begreppet "begränsningar som grundas på hänsyn till allmän ordning". Domstolen lämnade härvid ett antal klargöranden.
Those courts took the view that the provisions of Articles 6, 8a and 48 of the Treaty, and those of Directive 64/221, as interpreted by the Court of Justice in its judgment in Case 36/75 Rutili [1975], prevented such measures being taken against Mr Olazabal.
Dessa domstolar fann att bestämmelserna i artiklarna 6, 8a och 48 i fördraget samt bestämmelserna i direktiv 64/221, i den tolkning som domstolen givit dessa i dom av den 28 oktober 1975 i mål 36/75, Rutili, utgjorde hinder mot att vidta sådana åtgärder mot Aitor Oteiza Olazabal.
The Minister for the Interior appealed against the judgment of the Cour administrative d'appel to the Conseil d'État.
Inrikesministern överklagade domen från Cour administrative d'appel till Conseil d'État.
In particular, the Court ruled that measures restricting the right of residence which are limited to part only of the national territory may not be imposed by a Member State on nationals of other Member States who are subject to the provisions of the Treaty except in the cases and circumstances in which such measures may be applied to nationals of the State concerned.
Domstolen fastslog särskilt att åtgärder som begränsar rätten att uppehålla sig till en del av ett nationellt territorium kan vidtas av en medlemsstat i förhållande till medborgare i andra medlemsstater, som omfattas av bestämmelserna i fördraget, endast i de fall och under de förutsättningar då sådana åtgärder kan vidtas avseende den berörda statens egna medborgare.
In order to give a helpful answer to the referring court in this case, it is necessary to place the last dictum, which lies at the heart of the case in the main proceedings, in its context.
Detta svar är av central betydelse i målet vid den nationella domstolen och skall sättas in i sitt sammanhang, detta för att ge den hänskjutande domstolen i förevarande mål ett användbart svar.
Being uncertain as to the validity under Community law of a measure limiting the right of residence of a national of another Member State to part of the national territory, the Conseil d'État decided to stay proceedings and refer the following question to the Court of Justice for a preliminär»' ruling:
Eftersom Conseil d'État tvivlade på huruvida en åtgärd, varigenom rätten att uppehålla sig på en medlemsstats territorium begränsas för en medborgare från en annan medlemsstat, är giltig med avseende på gemenskapsrätten, beslutade den att förklara målet vilande och att ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
Rutili concerned the situation of an Italian national who had lived in France since birth and had been made subject in France to measures restricting his right of residence by reason of his political and trade union activities. He was accused of certain activities which, in essence, consisted of political actions at the time of the legislative elections of March 1967 and the events of May-June 1968, and of participating in a demonstration at the commemoration of 14 July 1968.
"Utgör artiklarna 6, 8a och 48 i Romfördraget (nu artiklarna 12 [EG], 18 [EG] respektive 39 [EG], proportionalitetsprincipen som är tillämplig i gemenskapsrätten samt de sekundärrättsbestämmelser som antagits för att säkerställa genomförandet av fördraget och särskilt direktiv 64/221/EEG av
'Do Articles 6, 8a and 48 of the Treaty of Rome, now Articles 12 EC, 18 EC and 39 EC, the principle of proportionality applicable in Community law and the provisions of secondary law adopted to implement the Treaty, in particular Directive 62/221/EEC of 25 February 1964, preclude a Member State from adopting, as against a national of another Member State to which the provisions of the Treaty apply, a measure for the maintenance of public order which, subject to judicial review, restricts that national's residence to a part of the national territory when interests of public order preclude him from residing in the remainder of the territory, or in such circumstances is the only measure restricting residence that can lawfully be taken as against that national a measure excluding him from the whole territory and adopted in accordance with national law?'
Det skall härvid erinras om att det ovannämnda målet Rutili gällde det förhållandet att en italiensk medborgare som bodde i Frankrike sedan födelsen hade, på grund av sitt politiska och fackliga engagemang, varit föremål för åtgärder i denna medlemsstat, varigenom hans uppehållsrätt inskränktes.
The question referred
Viss verksamhet lades
of public policy, measures which they cannot apply to their own nationals, inasmuch as they have no authority to expel the latter from the territory or to denv them access thereto.
Det skall erinras om att medlemsstaterna, genom undantaget i artikel 48.3 i fördraget, har möjlighet att begränsa den fria rörligheten för arbetstagare om det föreligger ett verkligt och tillräckligt allvarligt hot som påverkar ett av samhällets grundläggande intressen.
the migrant worker in question on part of the territory, and that, without the possibility of imposing a measure prohibiting residence in that part of the territory, they could justify a measure prohibiting residence in the whole of the territory.
honom till last, som framför allt bestod i aktiviteter med politisk underton under de nationella valen i mars 1967 och händelserna i maj och juni 1968 samt i att han deltagit i en demonstration under nationaldagsfirandet den 14 juli 1968.
In those circumstances, it is necessary to examine whether Article 48 of the Treaty precludes a Member State from imposing on a migrant worker who is a national of another Member State administrative police measures limiting his right of residence to part of the national territory.
Svaranden i målet vid den nationella domstolen har å andra sidan dömts till fängelse i 18 månader och förbjudits att uppehålla sig i landet under fyra år för samröre med brottslingar i syfte att störa allmän ordning genom terror och hot.
In situations where nationals of other Member States are liable to banishment or prohibition of residence, they are also capable of being subject to less severe measures consisting of partial restrictions on their right of residence, justified on grounds of public policy, without it being necessary that identical measures be capable of being applied by the Member State in question to its own nationals.
Domstolen har vid ett flertal tillfällen fastslagit att enligt de undantag som införts i artikel 48 i fördraget och artikel 56 i EG-fördraget (nu artikel 46 EG i ändrad lydelse) har medlemsstaterna, bland annat av hänsyn till allmän ordning, rätt att vidta åtgärder mot andra medlemsstaters medborgare som de inte kan vidta mot sina egna medborgare, eftersom de inte kan utvisa de sistnämnda från det nationella territoriet eller vägra dem rätt att resa in i detta.
It should, however, be remembered that a Member State cannot, by virtue of the public policy reservation contained in Articles 48 and 56 of the Treaty, adopt measures against a national of another Member State by reason of conduct which, when engaged in by nationals of the first Member State, does not give rise to punitive measures or other genuine and effective measures intended to combat that conduct.
Vid de tillfällen då medborgare i andra medlemsstater kan utvisas eller förbjudas att uppehålla sig i landet, kan även mindre stränga åtgärder vidtas mot dem, såsom partiell inskränkning av uppehållsrätten av skäl som hänför sig till allmän ordning, utan att det är nödvändigt att den ifrågavarande medlemsstaten vidtar likadana åtgärder mot sina egna medborgare.
It does not follow from the wording of Article 48(3) of the Treaty that limitations on the free movement of workers justified on grounds of public policy (ordre public) must always have the same territorial scope as rights conferred by that provision.
Det skall dessutom påpekas att den hänskjutande domstolen i det ovannämnda målet Rutili var tveksam till om en sådan konkret situation som den som Rutili befann sig i — han hade utövat sin rätt att vara fackligt verksam — gjorde att det var befogat att vidta åtgärder för att upprätthålla den allmänna ordningen.
Nor does secondary legislation preclude that interpretation. Even if Article 6(l)(a) of Directive 68/360 requires the residence card to be valid for the whole of the territory of the Member State which issues it.
I förevarande mål är den hänskjutande domstolens utgångspunkt däremot att den migrerande arbetstagare som det är fråga om i målet vid den nationella domstolen inte kan tillåtas uppehålla sig på en del av territoriet av skäl som hänför sig till allmän ordning och att det med hänsyn till den allmänna ordningen kan vara motiverat att fatta beslut om förbud att vistas i landet i dess helhet om möjligheter saknas att besluta om förbud att vistas på en del av territoriet.
Article 10 of the same directive allows derogations to be made from that provision, particularly on grounds of public policy.
Det skall emellertid erinras om att en medlemsstat inte får vidta åtgärder mot en medborgare från en annan medlemsstat med stöd av undantagsbestämmelserna om allmän ordning i artiklarna 48 och 56 i fördraget på grund av ett uppträdande som medlemsstaten inte försöker förhindra när det gäller de egna medborgarna genom att vidta repressiva åtgärder eller andra faktiska och effektiva åtgärder.
It must also be remembered that a measure restricting one of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty may be justified only if it complies with the principle of proportionality.
Det skall även erinras om att en åtgärd varigenom en av de grundläggande friheter inskränks som säkerställs i fördraget är befogad endast om proportional i tetspri ncipen iakttas.
In that respect, such a measure must be appropriate for securing the attainment of the objective which it pursues and must not go beyond what is necessary in order to attain it (Case C-55/94 Gebhard [1995], paragraph 37).
En sådan åtgärd skall härvid vara ägnad att säkerställa förverkligandet av den målsättning som eftersträvas genom den och den skall inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå denna målsättning (dom av den 30 november 1995 i mål C-55/94, Gebhard, punkt 37).
It should be remembered that the reservation provided for in Article 48(3) of the Treaty opens the possibility to Member States, faced with a genuine and sufficiently serious threat affecting a fundamental interest of society, to place restrictions on the free movement of workers.
Denna tolkning strider inte heller mot sekundärrätten. Trots att det enligt artikel 6.1 a i direktiv 68/360 fordras att uppehållstillståndet skall vara giltigt inom hela den utfärdande medlemsstatens territorium är det enligt artikel 10 i samma direktiv tillåtet att avvika från denna bestämmelse, särskilt av skäl som hänför sig till allmän ordning.
The Court has held many times that the reservations contained in Article 48 of the Treaty and Article 56 of the EC Treaty (now, after amendment.
Det är i övrigt viktigt att betona att det ankommer på de nationella domstolarna att kontrollera att de åtgärder som vidtagits i det förevarande fallet faktiskt hänför sig till ett
It is for the national courts to determine whether the measures taken in this case do in fact relate to individual conduct which constitutes a genuine and sufficiently serious threat to public order or public security, and whether they comply with the principle of proportionality.
individuellt uppträdande som utgör ett verkligt och tillräckligt allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller säkerheten och att åtgärderna i
'Neither Article 48 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 39 EC) nor the provisions of secondary legislation which implement the freedom of movement for workers preclude a Member State from imposing, in relation to a migrant worker who is a national of another Member State, administrative police measures limiting that workers right of residence to a part of the national territory, provided
"Varken artikel 48 i EG-fördraget (nu artikel 39 EG i ändrad lydelse) eller bestämmelser i sekundärrätten varigenom den fria rörligheten för arbetstagare genomförs utgör hinder för en medlemsstat att vidta administrativa ordningsåtgärder som begränsar uppehållsrätten för en migrerande arbetstagare som är medborgare i en annan medlemsstat till en del av det nationetta territoriet under följande förutsättningar:
that such action is justified by reasons of public order or public security based on his individual conduct; that, by reason of their seriousness, those reasons could otherwise give rise only to a measure prohibiting him from residing in, or banishing him from, the whole of the national territory; and that the conduct which the Member State concerned wishes to prevent gives rise, in the case of its own nationals, to punitive measures or other genuine and effective measures designed to combat it.'
— Den berörda medlemsstaten vidtar repressiva åtgärder eller andra faktiska och effektiva åtgärder mot det uppträdande som den avser att förhindra när dess egna medborgare uppträderpå detta sätt."
Advocate General A. Tizzano delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 25 April 2002.
Generaladvokaten A Tizzano har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 25 april 2002.
Case C-202/01 Commission of the European Communities ν French Republic Environment and consumers
Mål C-202/01 Europeiska gemenskapernas kommission mot Republiken Frankrike Miljö och konsumentskydd
(Failure by a Member State to fulfil its obligations — Directive 79/409/EEC — Conservation of wild birds — Classification as special protection areas — Plaine des Maures) (Sixth Chamber) protection area, the French Republic has failed to comply with its obligations under the Directive and has failed to fulfil its obligations under the EC Treaty.
"Fördragsbrott — Direktiv 79/409/EEG — Bevarande av vilda fåglar Klassificering av särskilda skyddsområden — Plaine des Maures* (sjätte avdelningen)