natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The referring court states that, even though the — albeit unlawful — failure to adopt an action plan does not, under national law, prejudice the rights of the applicant in the main proceedings, he is not without the means to ensure compliance with the legislation.
Den hänskjutande domstolen påpekar att även om den rättsstridiga underlåtenheten att upprätta en handlingsplan enligt nationell rätt inte innebär att Janeceks rättigheter kränks, så har han inte berövats sina möjligheter att utverka att bestämmelserna följs.
Protection against the harmful effects of particulate matter PM₁₀ should
Skyddet mot den skadliga effekten av fina partiklar PM10 ska nämligen
Thus, effective protection is assured, under the same conditions as those that would result from the drawing-up of an action plan.
Detta innebär att ett effektivt skydd säkerställs på samma sätt som om en handlingsplan hade upprättats.
In those circumstances, the Bundesverwaltungsgericht decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Mot denna bakgrund beslutade Bundesverwaltungsgericht att vilandeförklara målet och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
‘(1) Is Article 7(3) of Council Directive 96/62… to be interpreted as meaning that a third party whose health is impaired is entitled to the preparation of an action plan even if, irrespective of any action plan, he is in a position to enforce his right to avoid any detriment to his health as a result of the emission limit value for particulate matter PM₁₀ being exceeded, by bringing an action for intervention by the public authority?
”1) Ska artikel 7.3 i … direktiv 96/62 … tolkas på så sätt att tredje man vars hälsa påverkas negativt tillerkänns en subjektiv rättighet att kräva att en handlingsplan upprättas även om han oberoende av om en handlingsplan har upprättats eller inte har möjlighet att hävda sin rätt att skyddas mot negativa hälsoeffekter orsakade av att utsläppsgränsvärdet för fina partiklar PM10 överskrids genom att i domstol yrka att myndigheten ska förpliktas att ingripa?
(2) If so, is a third party who is affected by such concentrations of particulate matter PM₁₀ as could be detrimental to health entitled to have an action plan drawn up laying down the measures to be taken in the short term to ensure strict compliance with the emission limit value for particulate matter PM₁₀ ?
2) Har tredje man som utsätts för hälsovådliga koncentrationer av fina partiklar PM10, för det fall den första frågan besvaras jakande, rätt att kräva att det upprättas en sådan handlingsplan i vilken det fastställs vilka åtgärder som ska vidtas på kort sikt för att säkerställa att utsläppen av fina partiklar PM10 håller sig inom gränsvärdet?
(3) If the answer to Question 2 is in the negative, to what extent must the measures included in an action plan serve to reduce the risk of exceeding the limit value and to limit the duration of such an occurrence?
3) I vilken utsträckning måste, för det fall den andra frågan besvaras nekande, risken för ett överskridande minskas och varaktigheten för ett sådant överskridande begränsas genom de i handlingsplanen fastställda åtgärderna?
Can an action plan be limited, on the principle of “one step at a time”, to measures which, while not
Får handlingsplanen begränsas, genom att vidtas i flera steg, till att omfatta åtgärder som i
JANECEK guaranteeing compliance with the limit value, nevertheless contribute in the short term to improvements in ambient air quality?’
JANECEK och för sig inte säkerställer att gränsvärdet respekteras, men på kort sikt i alla fall bidrar till att förbättra luftkvaliteten?”
The applicant in the main proceedings submits that, whenever the failure of national authorities to comply with the requirements of a directive designed to protect public health could endanger human health, the persons concerned must be in a position to rely on the mandatory rules included in that directive (see, as regards Council Directive 80/779/EEC of 15 July 1980 on air quality limit values and guide values for sulphur dioxide and suspended particulates (OJ 1980 L 229, p.
Dieter Janecek har gjort gällande att när folkhälsan hotas på grund av att de nationella myndigheterna inte följer föreskrifterna i ett direktiv som syftar till att skydda enskilda personers hälsa, har de senare alltid rätt att åberopa tvingande bestämmelser i direktiven (se, avseende rådets direktiv 80/779/EEG av den 15 juli 1980 om gränsvärden och vägledande värden för luftkvalitet med avseende på svaveldioxid och svävande partiklar (EGT L 229, s. 30; svensk specialutgåva, område 15, volym 3, s.
30), Case C-361/88 Commission v Germany [1991] ECR I-2567, paragraph 16; and, as regards Council Directive 75/440/EEC of 16 June 1975 concerning the quality required of surface water intended for the abstraction of drinking water in the Member States (OJ 1975 L 194, p.
22), dom av den 30 maj 1991 i mål C-361/88, kommissionen mot Tyskland, REG 1991, s. I-2567, punkt 16, och, avseende rådets direktiv 75/440/EEG av den 16 juni 1975 om den kvalitet som krävs på det ytvatten som är avsett för framställning av dricksvatten i medlemsstaterna (EGT L 194, s. 26; svensk specialutgåva, område 15, volym 1, s.
44), Case C-58/89 Commission v Germany [1991] ECR I-4983, paragraph 14).
190), dom av den 17 oktober 1991 i mål C-58/89, kommissionen mot Tyskland, REG 1991, s. I-4983, punkt 14).
Taking the view that Directive 96/62 is designed to protect human health, the applicant in the main proceedings maintains that Article 7(3) of that directive constitutes a mandatory rule which requires an action plan to be drawn up even where there is merely a risk that a limit value may be exceeded.
Dieter Janecek, som anser att syftet med direktiv 96/62 är att skydda människors hälsa, har påpekat att artikel 7.3 i direktivet utgör en tvingande regel enligt vilken det krävs att en handlingsplan upprättas så snart det föreligger en risk för att gränsvärdena ska överskridas.
The obligation to draw up such a plan in that situation, the existence of which is not disputed in the main proceedings, is therefore a rule upon which the applicant is in a position to rely, on the basis of the caselaw referred to in the previous paragraph of the present judgment.
Skyldigheten att upprätta en handlingsplan, en skyldighet som inte har ifrågasatts i målet vid den nationella domstolen, kan följaktligen göras gällande med stöd av den rättspraxis som nämnts i punkt 22 i denna dom.
With regard to the content of the action plan, the applicant in the main proceedings submits that it must lay down all the appropriate measures to ensure that the period during which the limit values are exceeded is kept to a minimum.
I fråga om innehållet i handlingsplanen har Dieter Janecek gjort gällande att planen måste innehålla föreskrifter om samtliga lämpliga åtgärder för att perioden under vilken gränsvärdena överskrids ska bli så kort som möjligt.
That follows, in particular, from the broad logic of Article 7(3) of Directive 96/62 — which states clearly that action plans must be drawn up where there is a mere risk of those values being exceeded — and Article 8(3) of the directive, according to which, where limit values have already been exceeded, the Member States must take measures to ensure that a plan or programme is prepared or implemented for attaining the limit value within the specific time-limit.
Detta följer av systematiken i artikel 7.3 i direktiv 96/62, av vilken det tydligt framgår att handlingsplaner ska upprättas om det finns en risk för att gränsvärdena kommer att överskridas, och av artikel 8.3 i direktivet, enligt vilken medlemsstaterna, om gränsvärdena redan har överskridits, ska utarbeta eller genomföra en plan eller ett program som gör det möjligt att nå gränsvärdet inom den fastställda tidsfristen.
The Netherlands Government submits that Article 7(3) of Directive 96/62 does not confer on third parties a personal right to have an action plan drawn up.
Den nederländska regeringen har påpekat att artikel 7.3 i direktiv 96/62 inte medför någon rätt för tredje man att kräva att det upprättas en handlingsplan.
The Member States, it argues, have a wide discretion in respect of both the adoption of action plans and the determination of their content.
Medlemsstaterna har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning, såväl att anta handlingsplaner som att bestämma deras innehåll.
It follows, the Netherlands Government continues, from Article 7(3) that the Community legislature intended to leave to the Member States the power to put in place an action plan and to take the ancillary measures which they consider necessary and proportionate in order to attain the result envisaged.
Det framgår av samma bestämmelse att gemenskapslagstiftaren har lämnat medlemsstaterna möjlighet att införa en handlingsplan och att vidta de kringåtgärder som medlemsstaterna anser nödvändiga och proportionerliga för att uppnå det avsedda syftet.
Accordingly, it continues, Article 7(3) of Directive 96/62 does not impose any obligation on the Member States as to the result to be achieved.
Följaktligen åläggs medlemsstaterna enligt artikel 7.3 i direktiv 96/62 inte någon skyldighet att uppnå ett visst resultat.
Their broad discretion allows the Member States to weigh up different interests and to adopt specific measures, taking account of compliance with limit values as well as of other interests and obligations, such as free movement within the European Union.
Medlemsstaternas stora utrymme för skönsmässig bedömning medför att de får göra en avvägning mellan olika intressen och vidta konkreta åtgärder med hänsyn till såväl gränsvärdena som andra intressen och skyldigheter, såsom den fria rörligheten inom Europeiska unionen.
Thus, the Member States are required only to put in place action plans setting out the measures to be taken in the shortterm in order to reduce the risk of those values being exceeded or to limit the duration of such an occurrence.
Därigenom har medlemsstaterna endast en skyldighet att anta handlingsplaner i vilka anges de åtgärder som ska vidtas på kort sikt för att minska risken för att gränsvärdena överskrids eller för att begränsa deras varaktighet.
The Austrian Government points out that the Court has held that the Communitylaw provisions which fix limit values for the protection of human health also confer on the persons concerned a legally enforceable right to compliance with those limit values (Case C-59/89 Commission v Germany).
Den österrikiska regeringen har erinrat om att domstolen har uttalat att de gemenskapsrättsliga bestämmelser i vilka gränsvärdena till skydd för människors hälsa fastslås ger berörda personer rätt att göra dessa gränsvärden gällande inför domstol (domen av den 30 maj 1991 i det ovannämnda målet C-59/89, kommissionen mot Tyskland).
However, the Austrian Government takes the view that, while Article 7(3) of Dir -ective 96/62 may have direct effect, it does not follow from this that Article 7(3) establishes a personal right on the part of individuals to have action plans drawn up, since, in its view, that provision covers only the adoption of measures — in the context of national programmes — which are liable to help ensure compliance with limit values.
Den österrikiska regeringen anser emellertid att även om artikel 7.3 i direktiv 96/62 har direkt effekt, innebär detta inte att det genom denna bestämmelse skapas en subjektiv rätt för enskilda att kräva att en handlingsplan upprättas, eftersom bestämmelsen endast syftar till att det vidtas åtgärder som kan bidra till att säkerställa att de gränsvärden som fastställts inom ramen för nationella program inte överskrids.
The Commission submits that it is apparent from the wording of Directive 96/62, in particular the combined provisions of Articles 7(3) and 2(5) and the 12th recital in the preamble to the directive, that the fixing of limit values in respect of particulate matter PM₁₀ serves to protect human health.
Kommissionen har gjort gällande att det framgår av ordalydelsen i direktiv 96/62, bland annat av bestämmelserna i artikel 7.3, artikel 2 punkt 5 samt det tolfte skälet i direktivet, att gränsvärden för fina partiklar PM10 ska fastställas för att skydda människor hälsa.
The Court has established in relation to similar provisions that, whenever the exceeding of limit values was capable of endangering human health, the persons concerned were in a position to rely on those rules in order to assert their rights (Case C-361/88 Commission v Germany, paragraph 16; Case C-59/89 Commission v Germany, paragraph 19; and Case C-58/89 Commission v Germany, paragraph 14).
Domstolen har, beträffande liknande bestämmelser, slagit fast att i samtliga fall där ett överskridande av gränsvärdena kan medföra en fara för enskilda personers hälsa, har dessa personer möjlighet att göra sina rättigheter gällande inför domstol (domarna av den 30 maj 1991 i de ovannämnda målen C-361/88, kommis sionen mot Tyskland, punkt 16, och C-59/89, kommissionen mot Tyskland, punkt 19, samt domen av den 17 oktober 1991 i det ovannämnda målet C-59/89, kommissionen mot Tyskland, punkt 14).
According to the Commission, the principles identified in those judgments apply to the action plans provided for under Directive 96/62.
Principerna som följer av dessa domar är tillämpliga på sådana handlingsplaner som avses i direktiv 96/62.
The competent authority is therefore obliged to draw up such plans where the conditions laid down by that directive are satisfied.
Den behöriga myndigheten har således en skyldighet att upprätta sådana planer om förutsättningarna enligt direktivet är uppfyllda.
It follows that a third party who is affected by the limit values being exceeded is in a position to assert his right to the preparation of an action plan, which is required for the attainment of the objective relating to the limit values set by that directive.
Detta innebär att en tredje man som berörs av att gränsvärdena överskrids inför domstol kan göra gällande att det ska upprättas en handlingsplan som är nödvändig för att uppnå syftet med de gränsvärden som föreskrivs i direktivet.
With regard to the content of the action plans, the Commission’s response is based on the terms of Article 7(3) of Directive 96/62, according to which those action plans must provide for measures ‘to be taken in the short term… in order to reduce [the risk of the limit values being exceeded] and to limit the duration of such an occurrence’.
Vad beträffar frågan om handlingsplanernas innehåll har kommissionen grundat sitt svar på ordalydelsen av artikel 7.3 i direktiv 96/62, enligt vilken bestämmelse det i planerna ska föreskrivas vilka åtgärder som ska ”vidtas på kort sikt, … så att risken för ett överskridande minskas och varaktigheten för detta begränsas”. Kommissionen
The Court’s findings
Domstolens svar
The preparation of action plans
Upprättandet av handlingsplaner
By its first question, the Bundesverwaltungsgericht is asking whether an individual can require the competent national authorities to draw up an action plan in the case — referred to in Article 7(3) of Directive 96/62 — where there is a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded.
Bundesverwaltungsgericht har ställt sin första fråga för att få klarhet i huruvida en enskild kan kräva att behöriga nationella myndigheter upprättar en handlingsplan enligt artikel 7.3 i direktiv 96/62, när det föreligger risk för att gränsvärden eller tröskelvärden överskrids.
That provision places the Member States under a clear obligation to draw up action plans both where there is a risk of the limit values being exceeded and where there is a risk of the alert thresholds being exceeded.
I denna bestämmelse åläggs medlemsstaterna en klar skyldighet att upprätta handlingsplaner såväl när det finns en risk för att gränsvärden överskrids, som när det finns en risk för att tröskelvärden överskrids.
That interpretation, which follows from a straightforward reading of Article 7(3) of Directive 96/62, is, moreover, confirmed in the 12th recital in the preamble to the directive.
Denna tolkning, som tydligt framgår av artikel 7.3 i direktiv 96/62, bekräftas för övrigt av det tolfte skälet i direktivet.
What is laid down in relation to the limit values applies all the more with regard to the alert thresholds, in respect of which, moreover, Article 2 — which defines the various terms used in the dir -ective — provides that ‘immediate steps shall be taken by the Member States as laid down in this Directive’.
Det som föreskrivs beträffande gränsvärden gäller i än högre grad för tröskelvärden. Beträffande tröskelvärden föreskrivs det för övrigt i artikel 2 i direktivet, som innehåller definitioner av termer som används i direktivet, att medlemsstaterna ”omedelbart skall vidta åtgärder enligt detta direktiv”.
In addition, the Court has consistently held that individuals are entitled, as against public bodies, to rely on the provisions of a directive which are unconditional and sufficiently precise (see, to that effect, Case 148/78 Ratti [1979] ECR 1629, paragraph 20).
Härtill kommer att det följer av fast rättspraxis att enskilda gentemot en statlig myndighet kan åberopa bestämmelser i ett direktiv som är ovillkorliga och tillräckligt precisa (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 april 1979 i mål 148/78, Ratti, REG 1979, s. 1629, punkt 20; svensk specialutgåva, volym 4, s. 439). Det ankommer
Where such an interpretation is not possible, they must disapply the rules of national law which are incompatible with the directive concerned.
I de fall som en sådan tolkning inte är möjlig, ankommer det på dessa organ att bortse från de nationella bestämmelser som inte är förenliga med direktivet.
As the Court of Justice has noted on numerous occasions, it is incompatible with the binding effect which Article 249 EC ascribes to a directive to exclude, in principle, the possibility of the obligation imposed by that directive being relied on by persons concerned.
Domstolen har vid flera tillfällen erinrat om att det vore oförenligt med den bindande karaktär som tillkommer direktiv enligt artikel 249 EG att i princip utesluta enskilda från möjligheten att åberopa de skyldigheter som följer av direktiven.
That consideration applies particularly in respect of a directive which is intended to control and reduce atmospheric pollution and which is designed, therefore, to protect public health.
Detta gäller särskilt när det är fråga om ett direktiv vars mål är att bemästra och reducera nedsmutsningen av utomhusluften och vars syfte följaktligen är att skydda människors hälsa.
Thus, the Court has held that, whenever the failure to observe the measures required by the directives which relate to air quality and drinking water, and which are designed to protect public health, could endanger human health, the persons concerned must be in a position to rely on the mandatory rules included in those directives (see Case C-361/88 Commission v Germany; Case C-59/89 Commission v Germany; and Case C-58/89 Commission v Germany).
Domstolen har tillika slagit fast att i samtliga fall där de åtgärder som krävs enligt direktiven om luftkvalitet och kvaliteten på dricksvatten – vars syfte är att skydda människors hälsa – inte har vidtagits och därmed hotar enskildas hälsa, har enskilda rätt att åberopa de tvingande bestämmelserna i dessa direktiv (se domen av den 30 maj 1991 i det ovannämnda målet C-361/88, kommissionen mot Tyskland och domen av den 17 oktober 1991 i det ovannämnda målet C-59/89, kommissionen mot Tyskland).
It follows from the foregoing that the natural or legal persons directly concerned by a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded must be in a position to require the competent authorities to draw up an action plan where such a risk exists, if necessary by bringing an action before the competent courts.
Av vad som anförts ovan följer således att fysiska och juridiska personer som omedelbart berörs av en risk för att gränsvärden eller tröskelvärden överskrids har rätt att kräva att behöriga myndigheter, i förevarande fall genom att vända sig till behöriga domstolar, upprättar en handlingsplan från den tidpunkt då en sådan risk föreligger.
The fact that those persons may have other courses of action available to them — in particular, the power to require that the competent authorities lay down specific measures to reduce pollution, which, as indicated by the referring court, is provided for under German law — is irrelevant in that regard.
Den omständigheten att dessa personer har tillgång till alternativa rättsliga medel, bland annat rätten att kräva att behöriga myndigheter ska förordna om konkreta åtgärder för att minska miljöförstöringen, vilka den hänskjutande domstolen har hänvisat till i detta mål, saknar betydelse.
Directive 96/62 does not place any restrictions on the measures which may be adopted pursuant to other provisions of national law; moreover, it contains wording that is quite specific with regard to planning for the purposes, as stated in the 12th recital in the preamble to the directive, of protecting the environment ‘as a whole’, taking account of all the factors to be considered, such as, in particular, the requirements for the operation of industrial installations or travel.
Det föreskrivs nämligen inga begränsningar i direktiv 96/62 avseende de åtgärder som får vidtas med stöd av annan nationell lagstiftning. I direktiv 96/62 anges bestämmelser som, vilket även framgår av det tolfte skälet i direktivet, helt tar sikte på att skydda miljön ”som helhet” och som tar hänsyn till samtliga de element som ska beaktas, bland annat kraven på hur fabriker drivs eller placeras.
The answer to the first question must therefore be that Article 7(3) of Directive 96/62 must be interpreted as meaning that, where there is a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded, persons directly concerned must be in a position to require the competent national authorities to draw up an action plan, even though, under national law, those persons may have other courses of action available to them for requiring those authorities to take measures to combat atmospheric pollution.
Den första frågan ska således besvaras så, att artikel 7.3 i direktiv 96/62 ska tolkas på så sätt att om det finns risk för att gränsvärden eller tröskelvärden överskrids har enskilda som är omedelbart berörda rätt att kräva att behöriga myndigheter upprättar en handlingsplan, även om de enligt nationell rätt har tillgång till andra rättsliga medel för att utverka att dessa myndigheter vidtar åtgärder för att bekämpa föroreningar i utomhusluften.
The content of action plans
Innehållet i handlingsplanerna
By its second and third questions, the Bundesverwaltungsgericht is asking whether the competent national authorities are obliged to lay down measures which, in the short term, would ensure that the limit value is attained, or whether they can confine themselves to taking measures to ensure a reduction in instances of the limit value being exceeded or limits on their duration and which are, consequently, liable to make it possible for the situation to be improved gradually.
Genom den andra och den tredje frågan vill Bundesverwaltungsgericht få klarhet i huruvida de behöriga nationella myndigheterna har en skyldighet att vidta åtgärder som innebär att gränsvärdena uppnås på kort sikt eller om de får begränsa sig till att vidta sådana åtgärder som medför att överskridandet minskas och att dess varaktighet begränsas, åtgärder som följaktligen tillåter att situationen förbättras stegvis.
According to Article 7(3) of Directive 96/62, action plans must include the measures ‘to be taken in the short term where there is a risk of the limit values and/or alert thresholds being exceeded, in order to reduce that risk and to limit the duration of such an occurrence’.
Enligt artikel 7.3 i direktiv 96/62 ska det i handlingsplanerna ”anges de åtgärder som skall vidtas på kort sikt, om det är risk för att fastställda gränsvärden och/eller tröskelvärden överskrids, så att risken för ett överskridande minskas och varaktigheten för detta begränsas”.