natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing; financial analysis; investment affairs; insurance affairs’.
”Finansiella affärer, monetära affärer, fastighetsaffärer, finansiella tjänster, finansieringar, finansiella analyser, investeringar, försäkringar.”
Since the application was rejected by the OHIM examiner by decision of 30 August 2002, pursuant to Article 7(1)(b) and (c) and Article 7(2) of Regulation No 40/94, the appellant filed an appeal at OHIM.
Genom beslut av den 30 augusti 2002 avslog granskaren ansökan på grundval av artikel 7.1 b, 7.1 c och 7.2 i förordning nr 40/94. Klaganden överklagade detta beslut till harmoniseringsbyrån.
In the contested decision OHIM partially upheld the appeal and annulled the examiner’s decision as regards ‘financial analysis; investment affairs; insurance affairs’.
I det angripna beslutet biföll harmoniseringsbyrån delvis överklagandet och upphävde granskarens beslut vad beträffar tjänsterna ”finansiella analyser, investeringar, försäkringar”.
The appeal was, however, dismissed as regards the other services in Class 36, namely, ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial affairs; provision of financial services; financing’.
Däremot avslogs överklagandet vad beträffar övriga tjänster i klass 36, det vill säga ”finansiella affärer, monetära affärer, fastighetsaffärer, finansiella tjänster, finansieringar”.
Essentially, OHIM held that the components EURO and HYPO contained a clearly understandable indication of the characteristics of the five services mentioned above and that the combination of those two components in one word did not render the mark less descriptive. Therefore, it held that the word sign EUROHYPO was
Harmoniseringsbyrån ansåg i huvudsak att beståndsdelarna EURO och hypo innehöll en uppgift som kunde förstås omedelbart med avseende på vad som kännetecknar de fem ovannämnda tjänsterna och att den omständigheten att de två beståndsdelarna satts samman i ett enda ord inte innebar att varumärket var mindre beskrivande.
EUROHYPO v OHIM descriptive of ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing’ and that it was, therefore, devoid of any distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, at least in Germanspeaking countries, and that that ground was sufficient, under Article 7(2) of that regulation, to justify a refusal of protection.
Harmoniseringsbyrån ansåg således att ordkännetecknet EUROHYPO var beskrivande med avseende på ”[f]inansiella affärer, monetära affärer, fastighetsaffärer, finansiella tjänster, finansieringar” och att det därför saknade särskiljningsförmåga i den mening som avses i artikel 7.1 b i förordning nr 40/94, åtminstone i tyskspråkiga länder, och att detta i enlighet med artikel 7.2 i förordning nr 40/94 var ett tillräckligt skäl för att inte registrera kännetecknet i fråga.
The proceedings before the Court of First Instance and the judgment under appeal
Förfarandet vid förstainstansrätten och den överklagade domen
On 5 November 2004, the appellant brought an action before the Court of First Instance for annulment of the contested decision.
Den 5 november 2004 väckte klaganden talan vid förstainstansrätten om ogiltigförklaring av det angripna beslutet.
In support of that action, the appellant raised two pleas in law claiming, respectively, infringement of Article 74(1), and of Article 7(1)(b), of Regulation No 40/94.
Klaganden åberopade till stöd för överklagandet två grunder avseende åsidosättande av artikel 74.1 första meningen respektive artikel 7.1 b i förordning nr 40/94.
By its first plea, alleging infringement of Article 74(1) of Regulation No 40/94, the appellant claimed that, in the contested decision, OHIM did not exhaustively examine the public’s perception of the word sign EUROHYPO.
I den första grunden, avseende åsidosättande av artikel 74.1 första meningen i förordning nr 40/94, gjorde Eurohypo gällande att harmoniseringsbyråns prövning av hur allmänheten uppfattar ordkännetecknet EUROHYPO inte varit uttömmande i det angripna beslutet.
The Court of First Instance rejected that plea, holding, at paragraph 20 of the judgment under appeal that ‘… the fact that the Board of Appeal, being sufficiently convinced of the descriptiveness of the elements “euro” and “hypo” and the word “eurohypo” to refuse registration, chose not to carry out further research is not contrary to the first sentence of Article 74(1) of Regulation No 40/94’.
”… Den omständigheten att överklagandenämnden, då den var tillräckligt övertygad om att beståndsdelarna EURO och hypo samt ordet eurohypo var beskrivande för att dra slutsatsen att det förelåg registreringshinder, valde att inte göra några ytterligare efterforskningar står inte i strid med artikel 74.1 första satsen i förordning nr 40/94.”
By its second plea, the appellant claimed infringement of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 inasmuch as the Fourth Board of Appeal of OHIM had held that the word sign EUROHYPO was descriptive of the financial services at issue.
I den andra grunden åberopade klaganden ett åsidosättande av artikel 7.1 b i förordning nr 40/94, eftersom fjärde överklagandenämnden funnit att ordkännetecknet EUROHYPO var beskrivande för de finansiella tjänsterna i fråga.
As regards the basis of the contested decision, the Court of First Instance first observed, at paragraphs 41, 43 and 44 of the judgment under appeal:
Beträffande grunden för det angripna beslutet angav förstainstansrätten i punkterna 41, 43 och 44 i den överklagade domen först och främst följande:
However, the analysis carried out in paragraphs 13 to 16 underpinning that decision to refuse registration concerns the descriptiveness of the word sign EUROHYPO.
Bedömningen i punkterna 13–16 som bildar underlag för nämnda avslagsbeslut avser emellertid den beskrivande karaktären hos ordkännetecknet EUROHYPO.
EUROHYPO v OHIM is, on that account, necessarily devoid of any distinctive character in relation to those goods or services within the meaning of Article 7(1)(b) …’
EUROHYPO MOT HARMONISERINGSBYRÅN nödvändigtvis saknar särskiljningsförmåga i förhållande till samma varor eller tjänster i den mening som avses i artikel 7.1 b i samma förordning …”
The Court of First Instance then stated at paragraph 45 of the judgment under appeal that ‘… the assessment of the legality of the contested decision requires verification as to whether the Board of Appeal has established that the word sign EUROHYPO was descriptive of “financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; financial services; financing” within Class 36.
Förstainstansrätten angav härvid följande i punkt 45 i den överklagade domen:
If that is the case the refusal to register is the result of a correct application of both Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 and Article 7(1) (c) and the contested decision must be upheld. …’.
Om så är fallet innebär beslutet att inte registrera kännetecknet att artikel 7.1 b i förordning nr 40/94 tillämpats korrekt, samtidigt som artikel 7.1 c i samma förordning tillämpats korrekt, och det ifrågasatta beslutet skall fastställas.”
The Court of First Instance then examined whether the word sign EUROHYPO was descriptive for the services at issue.
Förstainstansrätten undersökte därefter om ordkännetecknet EUROHYPO var beskrivande för tjänsterna i fråga.
First, it held, at paragraphs 51 and 52 of the judgment under appeal, that OHIM had rightly found that the individual components EURO and HYPO were descriptive of the services at issue.
Förstainstansrätten fann i punkterna 51 och 52 i den överklagade domen för det första att harmoniseringsbyrån haft fog för bedömningen att beståndsdelarna EURO och hypo var och en för sig var beskrivande för tjänsterna i fråga.
Second, the Court of First Instance examined whether the descriptive character of the components which comprised the word sign EUROHYPO also existed for the compound word itself.
Förstainstansrätten undersökte för det andra om den beskrivande karaktären hos de beståndsdelar som ordkännetecknet EUROHYPO utgörs av förelåg även med avseende på det sammansatta ordet.
At paragraph 55 of the judgment under appeal, the Court found in the affirmative in the following terms:
Av följande skäl i punkt 55 i den överklagade domen ansåg förstainstansrätten att detta var fallet:
The applicant has not shown that that compound word had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own.
Vidare har [klaganden] inte visat att detta sammansatta ord har blivit en del av det dagliga språkbruket och därvid erhållit en egen betydelse.
It argues, to the contrary, that the word sign EUROHYPO has not become part of everyday German for describing financial services.’
[Klaganden] har i stället påstått att ordkännetecknet EUROHYPO inte har blivit en del av det dagliga tyska språkbruket för att beskriva finansiella tjänster.”
In addition, at paragraph 56 of the judgment under appeal the Court of First Instance held that the solution identified in the judgment of the Court of Justice in Case C-383/99 P Proctor & Gamble v OHIM [2001] ECR I-6251 (‘Baby-dry’) could not be transposed to the present case given that ‘… the term at issue in that case was a lexical invention which had an unusual structure, which is not the case for the word sign EUROHYPO’. 21
I punkt 56 i den överklagade domen fann förstainstansrätten vidare att den slutsats som dragits i domstolens dom av den 20 september 2001 i mål C-383/99 P, Procter & Gamble mot harmoniseringsbyrån, kallat Babydry (REG 2001, s. I-6251), inte kunde överföras till förevarande mål, eftersom ”… [d]et uttryck som var i fråga i det målet var ett lexikaliskt påfund med ovanlig struktur, vilket inte är fallet beträffande ordkännetecknet EUROHYPO.”
Consequently, the Court of First Instance held, at paragraph 57 of the judgment under appeal:
Förstainstansrätten fastslog därför följande i punkt 57 i den överklagade domen:
‘The Board of Appeal … lawfully found that the word sign EUROHYPO was descriptive of “financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; financial services and financing” in Class 36 and was, therefore, devoid of any distinctive character.
”Överklagandenämnden gjorde … en riktig bedömning när den fastslog att ordkännetecknet EUROHYPO var beskrivande för tjänsterna ”finansiella affärer, monetära affärer, fastighetsaffärer, finansiella tjänster, finansieringar” som omfattas av klass 36 och därför saknade särskiljningsförmåga.
It follows that, in accordance with the findings in paragraph 45 above, there is no need to examine whether the Board of Appeal put forward other grounds for finding that the mark applied for was devoid of any distinctive character.’
Härav följer i enlighet med vad som har angetts ovan i punkt 45 att det saknas anledning att pröva huruvida överklagandenämnden angav andra skäl till varför den fann att det sökta kännetecknet saknade särskiljningsförmåga.”
Finally, at paragraph 58 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the claim based on the widespread use of the mark was inadmissible as that claim was raised for the first time before the Court of First Instance.
Slutligen fann förstainstansrätten i punkt 58 i den överklagade domen att anmärkningen avseende den intensiva användningen av varumärket inte kunde prövas, eftersom denna anmärkning hade åberopats för första gången vid förstainstansrätten.
Therefore, the Court of First Instance dismissed the action in its entirety.
Förstainstansrätten ogillade således talan i dess helhet.
In its appeal, the appellant claims that the Court should:
Klaganden har i överklagandet yrkat att domstolen ska
— annul the contested decision;
— ogiltigförklara det angripna beslutet, och
— order OHIM to pay the costs.
— förplikta harmoniseringsbyrån att ersätta rättegångskostnaderna.
OHIM claims the Court should dismiss the appeal and order the appellant to pay the costs.
Harmoniseringsbyrån har yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet och förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
In support of its appeal, the appellant relies on two pleas in law alleging, respectively, infringement of Article 74(1), and of Article 7(1)(b), of Regulation No 40/94.
Till stöd för sitt överklagande har klaganden åberopat två grunder avseende åsidosättande av artikel 74.1 första meningen respektive artikel 7.1 b i förordning nr 40/94.
The first plea in law
Den första grunden
By its first plea, the appellant claims that Article 74(1) of Regulation No 40/94 requires OHIM to carry out in-depth analyses in order to establish with certainty whether there are grounds for refusing registration.
I den första grunden har klaganden gjort gällande att harmoniseringsbyrån enligt artikel 74.1 första meningen i förordning nr 40/94 är skyldig att göra en så ingående prövning att den med säkerhet kan fastställa huruvida hinder för registrering föreligger.
In the present case, OHIM restricted itself to an analysis of the descriptive character of the individual components EURO and HYPO without making findings of fact on the word mark EURO-HYPO as a whole.
I förevarande mål begränsade sig harmoniseringsbyrån emellertid till att bedöma den beskrivande karaktären hos beståndsdelarna EURO och hypo var och en för sig och redovisade inte någon bedömning i sak av ordmärket EUROHYPO betraktat som en helhet.
In addition, the appellant criticises OHIM for having carried out internet research in relation to the mark EUROHYPO and that it knowingly concealed the results in so far as they did not show that the mark was used in a descriptive way.
Klaganden har vidare klandrat harmoniseringsbyrån för att ha gjort sökningar på Internet avseende varumärket EUROHYPO och för att medvetet ha förtigit resultaten i den mån det av dessa inte framgick att det ovannämnda varumärket användes i beskrivande syfte. Harmoniseringsbyrån missuppfattade härvid omständigheterna.
The Court of First Instance accordingly erred in law by holding that the absence of references to Internet research in relation to the descriptive character of the mark EUROHYPO in the reasoning of the contested decision was not contrary to Article 74(1) of Regulation No 40/94.
Förstainstansrätten gjorde sig således skyldig till felaktig rättstillämpning då den konstaterade att den omständigheten att motiveringen till det angripna beslutet inte innehöll några hänvisningar till sökningar på Internet avseende varumärket EUROHYPO:s beskrivande karaktär inte stod i strid med artikel 74.1 första meningen i förordning nr 40/94.
OHIM contends that it is not bound by strict evidential requirements.
Harmoniseringsbyrån har genmält att den inte är bunden av stränga beviskrav.
In particular, under the principle of unfettered evaluation of the evidence, it may make its decision on the basis of its own belief whether it considers a fact has been proved.
Harmoniseringsbyrån kan, i synnerhet med stöd av principen om fri bevisvärdering, avgöra ett ärende om den anser att en omständighet är vedertagen.
Therefore, once it considers that it has sufficient evidence to make a decision, it is not obliged to continue its investigation and analysis.
Harmoniseringsbyrån är därför inte tvungen att fortsätta att göra undersökningar och bedömningar när den anser sig ha tillräckliga upplysningar för att fatta ett beslut.
OHIM contends, in addition, that the descriptive use of a newly-created word is not a relevant criterion in the application of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 and, therefore, that the Board of Appeal could not be criticised for not mentioning it.
Harmoniseringsbyrån har dessutom betonat att användning i ett beskrivande syfte av ett nyskapat ord inte är ett relevant kriterium för att tillämpa artikel 7.1 b i förordning nr 40/94 och att överklagandenämnden därför inte kan klandras för att inte ha nämnt detta.
It should be stated, at the outset, that by its first plea, even though it has formally pleaded an error in law, the appellant is seeking, in essence, to call into question the factual assessment carried out by the Court of First Instance and, in particular, to dispute the probative value of a number of facts which led the Court of First Instance to find that OHIM was not obliged to undertake additional research where it was sufficiently certain as regards the descriptive character of the components EURO and HYPO and of the word EUROHYPO.
Domstolen konstaterar först och främst att klaganden i den första grunden visserligen formellt har åberopat felaktig rättstillämpning, men att klaganden i huvudsak har avsett att ifrågasätta förstainstansrättens bedömning av omständigheterna och i synnerhet att bestrida bevisvärdet hos vissa omständigheter med ledning av vilka förstainstansrätten slog fast att harmoniseringsbyrån inte var skyldig att göra ytterligare efterforskningar då den var tillräckligt övertygad om att beståndsdelarna EURO och hypo samt ordet eurohypo var beskrivande.
It follows from settled caselaw that the Court of Justice has no jurisdiction to establish the facts or, in principle, to examine the evidence which the Court of First Instance accepted in support of those facts.
Det följer emellertid av fast rättspraxis att domstolen varken är behörig att fastställa vilka faktiska omständigheter som är relevanta eller, i princip, att bedöma den bevisning som förstainstansrätten har godtagit till stöd för dessa omständigheter.
Provided that the evidence has been properly obtained and the general principles of law and the rules of procedure in relation to the burden of proof and the taking of evidence have been observed, it is for the Court of First Instance alone to assess the value which should be attached to the evidence produced to it.
När bevisningen har förebringats på rätt sätt och när de allmänna rättsgrundsatser och processuella regler som är tillämpliga i fråga om bevisbördan och bevisningen har iakttagits, är det endast förstainstansrätten som ska bedöma vilket värde uppgifterna i målet ska tillmätas.
However, it must be pointed out that, in the context of the first plea, the appellant limits itself to challenging the assessment of the facts carried out by OHIM in the contested decision and, in particular, the alleged incomplete nature of that assessment.
Det ska emellertid konstateras att klaganden i förevarande grund har begränsat sig till att bestrida harmoniseringsbyråns bedömning av omständigheterna i det angripna beslutet och bland annat påstått att denna bedömning är ofullständig.
By contrast, it has not shown, nor even alleged, that the Court of First Instance carried out a clearly incorrect assessment of the evidence.
Klaganden har däremot inte visat eller ens gjort gällande att förstainstansrätten gjorde en uppenbart felaktig bedömning av bevisningen.
Therefore, the first plea in law must be held to be inadmissible.
Överklagandet kan därför inte prövas på den första grunden.
By its second plea, the appellant claims that the Court of First Instance erred in law in the interpretation of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
I den andra grunden har klaganden hävdat att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tolkningen av artikel 7.1 b i förordning nr 40/94.
That plea is divided into three separate parts.
Denna grund sönderfaller i tre åtskilda delar.
By the first part, the appellant criticises the Court of First Instance for failing to take into account the overall impression produced by the EUROHYPO mark.
I den första delgrunden har klaganden klandrat förstainstansrätten för att inte ha beaktat helhetsintrycket av varumärket EUROHYPO.
Finally, as regards the third part, the appellant maintains that the Court of First Instance incorrectly applied the principles identified in the Baby-Dry judgment.
I den tredje delgrunden har klaganden slutligen hävdat att förstainstansrätten tillämpade de principer som följer av domen i det ovannämnda målet Babydry på ett felaktigt sätt.
The first part of the second plea
Den andra grundens första del
According to the appellant, the Court of First Instance examined only the descriptive character of the components EURO and HYPO taken separately, and examined the overall impression produced by the mark only as a secondary issue.
Enligt klaganden bedömde förstainstansrätten endast den beskrivande karaktären hos beståndsdelarna EURO och hypo var och en för sig och gjorde endast i andra hand en bedömning av det helhetsintryck som varumärket ger.
The Court of First Instance based its decision, in the judgment under appeal, on the presumption that, where the components which comprise a composite mark are descriptive, the mark as a whole is, in principle, also descriptive.
I den överklagade domen grundade förstainstansrätten sin uppfattning på antagandet att om de beståndsdelar som ett sammansatt varumärke utgörs av är beskrivande, är i princip även varumärket i sin helhet beskrivande.
OHIM contests that line of argument contending that the Court of First Instance devoted a part of its reasoning precisely to the direct and specific assessment of the distinctive character of the compound trade mark as a whole and did not rely solely on a presumption.
Harmoniseringsbyrån har tillbakavisat dessa argument och har hävdat att förstainstansrätten ägnade en del av sitt resonemang just åt att göra en direkt och särskild bedömning av det sammansatta varumärkets särskiljningsförmåga som helhet betraktad och att rätten inte endast grundade sin uppfattning på ett antagande.
— Findings of the Court
— Domstolens bedömning
As regards a compound trade mark, such as that at issue in the present case, the assessment of its distinctive character cannot be limited to an evaluation of each of its words or components, considered in isolation, but must, on any view, be based on the overall perception of that mark by the relevant public and not on the presumption that elements individually devoid of distinctive character cannot, on being combined, have a distinctive character (see, to that effect, Case C-329/02 P SAT.1 v OHIM [2004] ECR I-8317, paragraph 35).
I fråga om sammansatta varumärken, såsom det som är aktuellt i förevarande mål, ska bedömningen av särskiljningsförmågan inte begränsas till varje ord eller beståndsdel sedd för sig, utan den ska under alla förhållanden göras på grundval av det helhetsintryck som omsättningskretsen får av varumärket, och inte på grundval av antagandet att beståndsdelar som var och en för sig saknar särskiljningsförmåga inte tillsammans kan ha sådan förmåga (se, för ett motsvarande synsätt, dom av den 16 september 2004 i mål C-329/02 P, SAT.1 mot harmoniseringsbyrån, REG 2004, s. I-8317, punkt 35).
The mere fact that each of those elements, considered separately, is devoid of any distinctive character does not mean that their combination cannot present such character (Case C-37/03 P BioID v OHIM [2005] ECR I-7975, paragraph 29).
Enbart den omständigheten att varje enskild beståndsdel sedd för sig saknar särskiljningsförmåga hindrar nämligen inte att den kombination som de bildar kan ha särskiljningsförmåga (dom av den 15 september 2005 i mål C-37/03 P, BioID mot harmoniseringsbyrån, REG 2005, s. I-7975, punkt 29).
At paragraph 54 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rightly held that in order to assess the distinctive character of a compound mark, not only must the various elements of which it is composed be examined but also the mark as a whole.
I punkt 54 i den överklagade domen fastslog förstainstansrätten med fog att vid bedömningen av om ett sammansatt varumärke har beskrivande karaktär ska inte endast de olika beståndsdelar beaktas som detta består av, utan även varumärket i sin helhet.
Admittedly, in the same paragraph, the Court of First Instance stated that a mark consisting of a word composed of elements, each of which is descriptive of the characteristics of those goods or services in respect of which registration is sought, is itself descriptive of the characteristics of those goods and services.
I punkt 54 i den överklagade domen angav förstainstansrätten visserligen att när ett varumärke utgörs av ett ord som består av delar som var för sig är beskrivande för egenskaperna hos varor eller tjänster för vilka varumärket har sökts registrerat är även det ordet i sig beskrivande för egenskaperna hos dessa varor eller tjänster.