natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The consent of the proprietor or the placing of goods on the market within the EEA by the proprietor, which are tantamount to renunciation of his exclusive right, each constitute decisive factors in the extinction of that right.
Varumärkesinnehavarens samtycke eller det faktum att denne för ut en vara på marknaden inom EES, vilket är likvärdigt med att varumärkesinnehavaren avstår frän sin ensamrätt, är således avgörande faktorer för att denna rättighet skall upphöra.
The referring court observes that, under German law, the exhaustion of the trade mark right constitutes a plea in defence for a third party against whom the trade mark proprietor brings an action, so that the conditions for such exhaustion must, as a rule, be proved by the third party who relies on it.
Den nationella domstolen har påpekat alt konsumtion av varumärkesrätten i tysk rätt utgör en invändning som den som påstås ha gjort intrång kan åberopa till sitt försvar gentemot varumärkesinnehavaren. Härav följer att den part som åberopar konsumtion i princip skall bevisa att villkoren härför är uppfyllda.
Such a rule of evidence is consistent with Community law and, in particular, with Articles 5 and 7 of the Directive.
En sådan bevisregel är förenlig med gemenskapsrätten och särskilt med artiklarna 5 och 7 i direktivet.
However, the requirements deriving from the protection of the free movement of goods enshrined, inter alia, in Articles 28 EC and 30 EC may mean that that rule of evidence needs to be qualified.
Krav som följer av skyddet för den fria rörligheten av varor, som särskilt föreskrivs i artiklarna 28 EG och 30 EG, kan emellertid medföra att denna bevisregel måste anpassas.
Accordingly, where a third party against whom proceedings have been brought succeeds in establishing that there is a real risk of partitioning of national markets if he himself bears the burden of proving that the goods were placed on the market in the EEA by the proprietor of the trade mark or with his consent, it is for the proprietor of the trade mark to establish that the products were initially placed on the market outside the EEA by him or with his consent.
Härav följer att för det fall den som påstås ha gjort intrång lyckas visa att det föreligger en verklig risk för avskärmning av de nationella marknaderna om han åläggs bevisbördan för att varorna har förts ut pä marknaden i EES av varumärkesinnehavaren eller med dennes samtycke, ankommer det på varumärkesinnehavaren att styrka att varorna ursprungligen fördes ut på marknaden utanför EES av honom själv eller med hans samtycke.
If such evidence is adduced, it is for the third party to prove the consent of the trade mark proprietor to subsequent marketing of the products in the EEA
Om varumärkesinnehavaren kan styrka detta, ankommer det på den som påstås ha gjort intrång att bevisa att innehavaren har samtyckt till fortsatt saluföring av varorna inom EES.
'A rule of evidence according to which exhaustion of the trade mark right constitutes a plea in defence for a third party against whom the trade mark proprietor brings an action, so that the existence of the conditions for such exhaustion must, as a rule, be proved by the third party who relies on it, is consistent with Community law and, in particular, with Articles 5 and 7 of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to node marks, as amended by the Agreement on the European Economic Area of 2 May 1992.
"Tolkningsfrågan skall därför besvaras så, att en bevisregel är förenlig med gemenskapsrätten och särskilt med artiklarna 5 och 7 i rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar i dess lydelse enligt avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet av den 2 maj 1992 när det i denna regel föreskrivs att konsumtion av varumärkesrätten utgör en invändning som den som påstås ha gjort intrång kan åberopa till sitt försvar gentemot varumärkesinnehavaren, vilket innebär att det i princip åligger den som åberopar konsumtion att bevisa att villkoren härför är uppfyllda.
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Full Court on 18 June 2002.
Generaladvokaten C. Stix-Hackl har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 18 juni 2002.
'Article 28 EC and Article 30 EC and Article 7(1) of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks are to be interpreted as in principle not precluding the application of national rules on the burden of proving exhaustion under Article 7 of Directive 89/104/EEC.
Artiklarna 28 EG och 30 EG och artikel 7.1 i rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar skall tolkas så, att de i princip inte utgör hinder för tillämpning av nationella bestämmelser om fördelningen av bevisbördan vad gäller att styrka att kriterierna för konsumtion enligt artikel 7 i direktiv 89/104 är uppfyllda.
However, where this means that a trader against whom proceedings are brought on the basis of a trade mark for marketing original goods, and who claims that the trade-mark right has been exhausted within the meaning of Article 7 of Directive 89/104/EEC, has to plead and, if necessary, prove that the goods marketed by him have already been put on the market in the European Economic Area for the first time by the trade-mark owner himself or with his consent, it is necessary to ensure that such national rules
Om detta dock har till följd att en näringsidkare person som är svarande i ett mål avseende försäljning av originalvaror av ett visst märke och som åberopar konsumtion av varumärkesrätt i den mening som avses i artikel 7 i direktiv 89/104, skall visa och i förekommande fall bevisa att de av honom försålda varorna redan hade släppt ut pa marknaden inom EES av varumärkesinnehavaren eller med hans samtycke, skall det säkerställas att sädana nationella bestämmelser inte ger varumärkesinnehavare möjlighet att avskärma de nationella marknaderna och därigenom gynna bibehållandet av prisskillnader mellan medlemsstaterna.
- do not make it impossible for the defendant trader to prove exhaustion or so difficult that he is able to prove exhaustion only under unreasonable conditions, in particular by revealing his supply sources with the consequent risk of having them cut off.'
inte försvårar bevisföringen för svaranden på sådant sätt att denne endast kan styrka konsumtion under orimliga villkor, särskilt genom att redovisa sina försörjningskällor och de risker som detta därmed för med sig för att nämnda försörjningskällor omintetgörs.
Preliminary ruling (Approximation of laws — Directives 84/450/EEC and 97/55/EC — Misleading advertising — Conditions for comparative advertising to be lawful) (Full Court)
Förhandsavgörande "Tillnärmning av lagstiftning Direktiv 84/4501EEG och 971551EG - Villkoren för tillåten jämförande reklam* (domstolen i plenum)
By order of 19 December 2000 the Oberster Gerichtshof (Supreme Court, Austria) referred to the Court for a preliminary ruling four questions on the interpretation of Council Directive 84/450/EEC of 10 September 1984.
Oberster Gerichtshof har, genom beslut av den 19 december 2000 ställt fyra frågor om tolkningen av rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984.
The dispute in the main proceedings and the questions referred
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
It obtains its supplies from around 60 different manufacturers and has a representative assortment of the collection of each of its suppliers.
Företaget köper sina varor frän ett sextiotal olika tillverkare och har ett representativt urval av varje leverantörs glasögonkollektion.
Hartlauer is a commercial company whose branches, spread throughout the whole of Austria, have optical shelves where the spectacles sold are, in the great majority of cases, of little-known brands and sold at low prices.
Hartlauer är ett handelsföretag med varuhus spridda i hela Österrike. 1 varuhusen finns avdelningar för optik där glasögon av för det mesta föga kända märken säljs till fördelaktiga priser.
As far as spectacles of better-known brands are concerned, Hartlauer is not supplied directly by the same suppliers as opticians, but obtains them outside normal distribution channels, particularly by parallel imports.
Glasögon av mer kända märken levereras inte direkt av samma tillverkare som ombesörjer leverans till optiker, utan företaget skaffar sig dessa varor utanför den vanliga distributionskanalen, bland annat genom parallellimport.
At the beginning of September 1997, Hartlauer circulated throughout the whole of Austria an advertising leaflet stating that 52 price comparisons for spectacles carried out over six years had shown a total price differential of ATS 204 777, or ATS 3 900 on average per pair of spectacles, between the prices charged by Hartlauer and those of traditional opticians.
I början av september 1997 skickade Hartlauer ut ett reklamblad över hela Österrike. I reklambladet angavs att 52 prisjämförelser för glasögon gjorda under sex år visade att priset för de glasögon som såldes av Hartlauer var totalt 204 777 ATS lägre (i genomsnitt 3 900 ATS lägre per glasögonpar) än det pris som togs ut av traditionella optiker.
The leaflet claimed in particular that, for a clear Zeiss lens, opticians made a profit of 717%.
I reklambladet angavs dessutom att en optikers vinstmarginal vid försäljning av klara glas av märket Zeiss uppgick till 717 procent.
The advertising leaflet also contained a direct comparison between the price of ATS 5 785 charged by Pippig for Titanflex Eschenbach spectacles with Zeiss lenses and the price of ATS 2 000 charged by Hartlauer for spectacles of the same model but with lenses of the Optimed brand.
I reklambladet gjordes även en direkt jämförelse mellan det pris på 5 785 ATS, som Pippig tillämpade pä glasögonen Titanflex Eschenbach med glas av märket Zeiss, och det pris på 2000 ATS som Hartlauer begärde för samma glasögonmodell men med glas av märket Optimed.
That price comparison was also announced in advertisements on various Austrian radio and television channels, in which, by contrast with the advertising leaflet, it was not stated that the spectacles compared had lenses of different brands.
Prisjämförelsen tillkännagavs även i reklaminslag i vissa österrikiska radio- och TV-kanaler. I dessa reklaminslag preciserades det inte, till skillnad frän i reklambladet, att glasögonen hade glas av olika märken.
The television advertisements showed the shop front of the applicant in the main proceedings, with the sign 'Pippig'.
I TV-reklamen visades fasaden från den butik som tillhör käranden i målet vid den nationella domstolen med firmalogotypen Pippig.
Pippig brought legal proceedings against Hartlauer and the successors of Franz Josef Hartlauer, demanding that Hartlauer refrain from all comparative advertising on price, on the grounds that such advertising was misleading and discrediting.
Pippig väckte talan mot Hartlauer och Franz Josef Hartlauers arvingar och yrkade att Hartlauer skulle förpliktas att upphöra med den typ av prisjämförande, med motiveringen att reklamen var vilseledande och misskrediterade Pippig.
It also sought damages against the defendants and the publication of the judgment at their expense.
Pippig yrkade även att svarandena skulle förpliktas att betala skadestånd och att domen skulle publiceras pä svarandens bekostnad.
The first instance and appeal courts having accepted most, but not all, of Pippig's claims, the applicant and the defendants both brought an appeal for 'Revision' before the Oberster Gerichtshof.
Sedan underinstanserna bifallit merparten av Pippigs yrkanden, väckte båda parter var för sig en så kallad Revisionstalan i Oberster Gerichtshof.
Taking the view that interpretation of Directive 84/450 was necessary in order to resolve the dispute before it, the Oberster Gerichtshof decided to stay the proceedings and refer a number of questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Oberster Gerichtshof ansåg att tolkning av direktiv 84/450 var nödvändig för att rätten skulle kunna avgöra tvisten och beslutade därför att vilandeförklara målet och ställa tolkningsfrågor till domstolen.
In its first question, the referring court asks, first, whether Article 7(2) of Directive 84/450 applies to all elements of the comparison, namely statements regarding the product offered by the advertiser, statements regarding the product offered by the competitor, and statements regarding the relationship between the two products, or whether it applies only to that latter element.
Den nationella domstolen har ställt den första frågan för att för det första få klarhet i huruvida artikel 7.2 i direktiv 84/450 är tillämplig på samtliga uppgifter i jämförelsen, det vill säga uppgifter om annonsörens erbjudande, om konkurrentens erbjudande och förhållandet mellan dessa erbjudanden, eller enbart på den sista uppgiften.
Second, it asks whether Article 3a(l)(a) of Directive 84/450 must be interpreted as allowing stricter, national, provisions on protection against misleading advertising to be applied to comparative advertising.
För det andra önskar den nationella domstolen få klarhet i om artikel 3a.
Third, it asks whether Article 3a(l)(a) of Directive 84/450 should be interpreted as authorising the comparison of branded products with unbranded ones, where the names of the manufacturers are not indicated.
1 a i direktiv 84/450 skall tolkas sä att strängare nationella bestämmelser om skydd mot vilseledande reklam får tillämpas pä jämförande reklam.
The Community legislature having carried out only a minimal harmonisation of national rules on misleading advertising, Article 7(1) of Directive 84/450 allows Member States to apply stricter national provisions in that area, to ensure greater protection of consumers in particular.
Den nationella domstolen önskar för det tredje fä veta huruvida artikel 3 a.l a i direktiv 84/450 skall tolkas så att en jämförelse mellan märkesvaror och varor utan märke är tilläten när tillverkarnas namn inte anges.
However, Article 7(2) of Directive 84/450 expressly provides that Article 7(1) does not apply to comparative advertising so far as the comparison is concerned.
1 artikel 7.2 i direktiv 84/450 föreskrivs emellertid uttryckligen att punkt 1 inte skall tillämpas på jämförande reklam såvitt avser själva jämförelsen.
Thus, the provisions of Directive 84/450 on the conditions for comparative advertising to be lawful on the one hand refer to Article 7(1), as regards the definition of misleading advertising (Article 3a(l)(a)) and, on the other hand, exclude the application of that same provision (Article 7(2)).
Bestämmelserna i direktiv 84/450 om villkoren för tilläten jämförande reklam hänvisar å ena sidan till artikel 7.1 beträffande definitionen av vilseledande reklam (artikel 3a.l a) men utesluter à andra sidan tillämpning av denna bestämmelse (artikel 7.2).
Faced with that apparent textual contradiction, those provisions must be interpreted in such a way as to take account of the objectives of Directive 84/450 and in the light of the case-law of the Court according to which the conditions required of comparative advertising must be interpreted in the sense most favourable to it.
Inför denna uppenbara motsägelse i texten krävs en tolkning av bestämmelserna. Tolkningen skall ske med beaktande av syftet med direktiv 84/450 och mot bakgrund av domstolens rättspraxis, enligt vilken de villkor som skall vara uppfyllda vad gäller jämförande reklam skall tolkas pä det sätt som är mest fördelaktigt för denna reklam.
Directive 84/450 carried out an exhaustive harmonisation of the conditions under which comparative advertising in Member States might be lawful.
Direktiv 84/450 har säkerställt en uttömmande harmonisering av de villkor på vilka jämförande reklam är tillåten i medlemsstaterna.
Such a harmonisation implies by its nature that the lawfulness of comparative advertising throughout the Community is to be assessed solely in the light of the criteria laid down by the Community legislature.
En sådan harmonisering medför pä grund av sin natur att frågan huruvida jämförande reklam är tillåten endast skall bedömas mot bakgrund av de kriterier som gemenskapslagstiftaren har fastställt.
Therefore, stricter national provisions on protection against misleading advertising cannot be applied to comparative advertising as regards the form and content of the comparison.
Strängare nationella bestämmelser om skydd mot vilseledande reklam kan följaktligen inte tillämpas pä jämförande reklam såvitt avser utformning och innehåll i själva jämförelsen.
In the context of comparative advertising, therefore, it is open to an advertiser to state the trade mark of a competitor.
Annonsören har således möjlighet att ange en konkurrents varumärke i jämförande reklam.
It is possible that, in particular circumstances, the omission of such a statement in an advertising message involving a comparison might mislead, or at least be capable of misleading, the persons to whom it is addressed, thereby making it misleading within the meaning of Article 2(2) of Directive 84/450.
Om en sådan angivelse utelämnas i reklam som innehåller en jämförelse vilseleder detta under speciella omständigheter, eller kan i vart fall vilseleda, de personer reklamen riktar sig till och gör därmed att reklamen är vilseledande i den mening som avses i artikel 2.2 i direktiv 84/450.
In cases where the brand name of the products may significantly affect the buyer's choice and the comparison concerns rival products whose respective brand names differ considerably in the extent to which they are known, omission of the better-known brand name goes against Article 3a(l)(a) of Directive 84/450, which lays down one of the conditions for comparative advertising to be lawful.
För det fall en varas märke kan vara av avgörande betydelse för köparens val och jämförelsen avser konkurrerande varor där stor skillnad föreligger mellan de olika märkenas renommé, strider det mot artikel 3a. 1 a i direktiv 84/450, i vilken ett av villkoren för att jämförande reklam skall vara tillåten föreskrivs, att utelämna det mest kända märket.
Given the cumulative nature of the requirements set out in Article 3a(l) of Directive 84/450, such comparative advertising is prohibited by Community law.
Eftersom de villkor som föreskrivs i artikel 3a. 1 i direktiv 84/450 är kumulativa är sådan jämförande reklam förbjuden enligt gemenskapsrätten.
In its second question, the referring court asks essentially whether differences in the method of obtaining supplies of the products whose qualities are compared may have an impact on the lawfulness of the comparative advertising.
Med den andra frågan önskar den nationella domstolen få klarhet i huruvida skillnader avseende införskaffandet av de varor vars egenskaper jämförs har någon inverkan på huruvida den jämförande reklamen är tilläten.
As has been pointed out above, Directive 84/450 carried out an exhaustive harmonisation of the conditions under which comparative advertising may be lawful in Member States.
Genom direktiv 84/450 genomförs såsom domstolen erinrat om ovan. en uttömmande harmonisering av de villkor på vilka jämförande reklam är tillälen i medlemsstaterna.
Those conditions, which are set out in Article 3a(l) of that directive, do not include a requirement that the compared products be obtained through the same distribution channels.
Bland de villkor som räknas upp i artikel 3a. 1 i direktivet återfinns inget krav på att de jämförda varorna skall ha införskaffats genom samma distributionskanal.
In its third question, the referring court essentially asks whether Article 3a of Directive 84/450 precludes an advertiser from carrying out a test purchase with a competitor before even commencing his own offer.
Med sin tredje fråga önskar den nationella domstolen få klarhet i huruvida artikel 3a i direktiv 84/450 utgör hinder för att annonsören utför ett testköp hos en av sina konkurrenter redan innan hans eget erbjudande börjar gälla.
According to the Court, since a test purchase carried out by an advertiser with a competitor is not in itself prohibited by Directive 84/450, the advertising message comparing that advertiser's offer with the competitor's will be unlawful only if it fails to comply with one of the conditions laid down in Article 3a(l) of that directive, which it is for the national court to verify.
Domstolen anser att eftersom ett testköp som annonsören gör hos en av sina konkurrenter inte i sig är förbjudet enligt direktiv 84/450, är reklam vari annonsörens erbjudande jämförs med konkurrentens erbjudande förbjuden endast om villkoren i artikel 3a. 1 i direktivet inte är uppfyllda, vilket det ankommer pä den nationella domstolen att pröva.
By its fourth question, the national court first asks whether a price comparison entails discrediting the competitor and is therefore unlawful for the purposes of Article 3a(l)(e) of Directive 84/450 when the products are chosen in such a way as to obtain a price difference greater than the average price difference and/or the comparisons are repeated continuously, creating the impression that the competitor's prices are excessive.
Med den fjärde frågan önskar den nationella domstolen för det första få klarhet i huruvida en prisjämförelse medför misskreditering av konkurrenter, och därmed är förbjuden enligt artikel 3a. 1 e i direktiv 84/450, när varorna har valts för alt uppnå en större prisskillnad än den genomsnittliga prisskillnaden och/eller när jämförelsen upprepas och därmed ger intryck av att konkurrentens pris är orimligt högt.
Secondly, it asks whether, on a proper interpretation of that provision, comparative advertising is unlawful where, in addition to citing the name of the competitor, it reproduces the competitor's logo and a picture of its shop.
Den nationella domstolen vill för det andra få klargjort huruvida denna bestämmelse skall tolkas så att jämförande reklam är förbjuden om den förutom konkurrentens namn även återger dennes firmalogotyp och en bild av hans butik.
Concerning the first part of the question, the Court takes the view that comparing rival offers, particularly as regards price, is of the very nature of comparative advertising.
Vad gäller den första delen av frågan konstaterar domstolen att en jämförelse av konkurrerande erbjudanden, särskilt vad gäller priset, utgör en naturlig del av den jämförande reklamen.
Therefore, comparing prices cannot in itself entail the discrediting or denigration of a competitor who charges higher prices, within the meaning of Article 3a(l)(e) of Directive 84/450.
Prisjämförelser kan inte i sig utgöra vare sig misskreditering eller ett nedsättande uttryck i den mening som avses i artikel 3a. 1 e i direktiv 84/450 av en konkurrent som tillämpar högre priser.
The choice as to the number of comparisons which the advertiser wishes to make between the products which he is offering and those offered by his competitors falls within the exercise of his economic freedom.
Det skall preciseras att annonsörens val av antalet jämförelser mellan hans egna och konkurrenters erbjudanden ingår i annonsörens utövande av sin ekonomiska frihet.
Any obligation to restrict each price comparison to the average prices of the products offered by the advertiser and those of rival products would be contrary to the objectives of the Community legislature.
En eventuell skyldighet att begränsa varje prisjämförelse till ett genomsnittspris förde varor som annonsören erbjuder och konkurrerande varor skulle strida mot gemenskapslagstiftarens syften.