natgillin/translations-raw huggingface dataset:
SOSNOWSKA relation to exclusions from the right to deduct, Joined Cases C-177/99 and C-181/99 Ampafrance and Sanofi [2000] ECR I-7013, paragraph 62, and, in relation to preventive attachment, Molenheide and Others, paragraph 51).
SOSNOWSKA den 19 september 2000 i de förenade målen C-177/99 och C-181/99, Ampafrance och Sanofi, REG 2000, s. I-7013, punkt 62, och, vad avser kvarstad, domen i de ovannämnda förenade målen Molenheide m.fl., punkt 51).
That is exactly the case, as determined in paragraph 20 of this judgment, of the national legislation in the main proceedings.
Såsom domstolen konstaterar i punkt 20 i förevarande dom är detta fallet med den nationella lagstiftning som är aktuell i målet vid den nationella domstolen.
It is clear from the order for reference that Article 97(5) and (7) of the Law on VAT apply generally and preventively to new taxable persons, without making any provision for such persons to demonstrate the absence of a risk of tax evasion or avoidance.
Av beslutet om hänskjutande följer nämligen att artikel 97.5 och 97.7 i mervärdesskattelagen tillämpas på alla nya skattskyldiga i förebyggande syfte, utan att de ges möjlighet att bevisa att skatteflykt eller skatteundandragande inte förekommer.
Similarly, the national provisions at issue do not appear to be in conformity with the condition laid down in the caselaw, as stated in paragraph 17 of this judgment, that repayment of the excess VAT must be made within a reasonable time.
De aktuella nationella bestämmelserna förefaller inte heller uppfylla det villkor som uppställs i rättspraxis och som domstolen erinrar om i punkt 17 i förevarande dom, enligt vilket återbetalning av överskjutande mervärdesskatt ska verkställas inom rimlig tid.
As was stated in the order for reference, the period for repayment of 180 days laid down for new taxable persons is, on the one hand, six times longer than the one month applicable accounting period for VAT and, on the other hand, three times longer than the period applied to other taxable persons, while the Polish authorities have offered no argument capable of explaining why it is necessary, in order to prevent tax evasion and avoidance, to establish a difference in treatment of such a scale.
Såsom preciseras i beslutet om hänskjutande är den återbetalningsfrist på 180 dagar som tillämpas på nya skattskyldiga dels sex gånger så lång som perioden på en månad för att deklarera mervärdesskatt, dels tre gånger så lång som den frist som tillämpas på andra skattskyldiga, och detta utan att de polska myndigheterna har förklarat varför en så omfattande olikbehandling är nödvändig för att bekämpa skatteundandragande och skatteflykt.
Moreover, such a long period appears even less necessary when, in any event, the tax office has the power, under Article 87(2) of the Law on VAT, if it is useful to make wider inquiry into the lawfulness of repayment and to obtain the necessary clarification, to extend the period of 60 days within which repayment must be made.
Med tanke på att skattemyndigheten under alla omständigheter, enligt artikel 87.2 i mervärdesskattelagen, kan förlänga 60-dagarsfristen om ytterligare utredning krävs för att avgöra om återbetalning ska ske eller om det krävs för att inhämta nödvändiga upplysningar, förefaller en så lång frist ännu mindre nödvändig.
Lastly, as regards the possibility offered to new taxable persons by Article 97(7) of the Law on VAT to lodge a security deposit in order to take advantage of the normal
Möjligheten för nya skattskyldiga att komma i åtnjutande av den normala fristen på 60 dagar för återbetalning av överskjutande mervärdesskatt genom att ställa säkerhet,
As is argued by the Commission, the security deposit is not proportionate either to the amount of the excess VAT to be repaid or to the economic size of the taxable person.
Såsom kommissionen har gjort gällande är nämnda säkerhet varken proportionerlig med avseende på den överskjutande mervärdesskatt som ska återbetalas eller den skattskyldiges ekonomiska storlek.
In particular, the lodging of such a security deposit is likely, contrary to what is required by the caselaw referred to in paragraph 17 of this judgment, to entail a not inconsiderable financial risk for undertakings which have just commenced their activities and may, consequently, lack significant resources.
Ställandet av en sådan säkerhet kan nämligen, i strid med det krav som uppställs i den rättspraxis som avses i punkt 17 i förevarande dom, innebära en icke negligerbar ekonomisk risk för företag som nyligen påbörjat sin verksamhet och som av denna anledning saknar omfattande resurser.
In reality, the effect of the obligation to put in place such a security deposit, in order to be able to take advantage of the period which ordinarily applies, is only to replace the financial burden associated with the fact that the amount of the excess VAT is tied up for a period of 180 days with the burden consequent on the amount of the security deposit being tied up.
I själva verket innebär skyldigheten att ställa nämnda säkerhet för att kunna göra gällande den frist som normalt tillämpas endast att den ekonomiska börda som låsningen under 180 dagar av den överskjutande mervärdesskatten utgör ersätts av den ekonomiska börda som består i att säkerhetsbeloppet låses.
There is even less justification when, first, the latter amount may, as in the case in the main proceedings, be greater than the amount of the excess VAT at issue, and, second, the length of time over which the security deposit is tied up is greater than the period for repayment of the excess VAT laid down for new taxable persons.
Detta är ännu mindre motiverat med tanke på att det sistnämnda beloppet, såsom i målet vid den nationella domstolen, kan vara högre än den överskjutande mervärdesskatten, och den period under vilken säkerheten låses är längre än den frist för återbetalning av överskjutande mervärdesskatt som föreskrivs för nya skattskyldiga.
Under Article 97(6) of the Law on VAT, the security deposit can be released only after a period of 12 months, on condition that the taxable person has paid all of the taxes relating to that period for which he is liable to the State.
Enligt artikel 97.6 i mervärdesskattelagen kan säkerheten nämligen frisläppas först 12 månader efter det att deklarationen för mervärdesskatt lämnats in, på villkor att den skattskyldige har betalat in all skatt som han är skyldig staten för denna period.
In those circumstances, the reply to be given to the first question is that Article 18(4) of the Sixth VAT Directive and the principle of proportionality preclude national legislation, such as that at issue in the main proceedings, which, in order to allow the investigations required to prevent tax evasion and avoidance, extends from 60 to 180 days, as from the date of submission of the taxable person’s VAT return, the period available to the national tax office for repayment of excess VAT to a category of taxable persons unless those persons lodge a security deposit to a value of PLN 250 000.
Under dessa omständigheter ska den första frågan besvaras enligt följande. Artikel 18.4 i sjätte direktivet och proportionalitetsprincipen utgör hinder för nationell lagstiftning som den som är aktuell i målet vid den nationella domstolen, i vilken det, i syfte att möjliggöra kontroller som är nödvändiga för att hindra skatteflykt och skatteundandragande, föreskrivs om en förlängning från 60 till 180 dagar, från det att den skattskyldige har lämnat in sin mervärdesskattedeklaration, av den frist inom vilken den nationella skattemyndigheten ska återbetala överskjutande mervärdesskatt till en viss kategori skattskyldiga, såvida inte dessa har ställt en säkerhet på 250 000 PLN.
By its second question, the referring court essentially asks whether the provisions of Article 97(5) and (7) of the Law on VAT can be regarded as ‘special measures for derogation’ intended to prevent certain types of tax evasion or avoidance, within the meaning of Article 27(1) of the Sixth VAT directive.
Den nationella domstolen har ställt sin andra fråga för att få klarhet i huruvida bestämmelserna i artikel 97.5 och 97.7 i mervärdesskattelagen kan anses utgöra ”särskilda åtgärder som avviker [från bestämmelserna i sjätte direktivet]” och som ska hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande, i den mening som avses i artikel 27.1 i nämnda direktiv.
It must be borne in mind that Article 27(1) of the Sixth VAT Directive provides that the option of a Member State to introduce such derogating measures is subject to a specific procedure, in particular requiring the agreement of the Council of the European Union, acting unanimously.
Det ska erinras om att möjligheten för en medlemsstat att vidta sådana avvikande åtgärder enligt artikel 27.1 i sjätte direktivet är underkastad ett särskilt förfarande, vilket särskilt inbegriper ett enhälligt bemyndigande av rådet.
However, as the Advocate General states in point 39 of his Opinion and as is correctly pointed out by the Commission, the documents before the Court do not disclose that the measures at issue were authorised by the Council, in accordance with that provision, as special measures for derogation from the Sixth VAT directive.
Såsom generaladvokaten har betonat i punkt 39 i sitt förslag till avgörande och såsom kommissionen med rätta har gjort gällande, framgår det emellertid inte av handlingarna i målet att de aktuella åtgärderna har bemyndigats av rådet, i egenskap av särskilda åtgärder som avviker från bestämmelserna i sjätte direktivet, i enlighet med nämnda bestämmelse.
That being the case, provisions such as those within Article 97(5) and (7) of the Law on VAT cannot fall within the scope of Article 27(1).
Under dessa omständigheter omfattas inte bestämmelser som de i artikel 97.5 och 97.7 i mervärdesskattelagen av tillämpningsområdet för nämnda artikel 27.1.
Consequently the reply to be given to the second question is that provisions, such as those at issue in the main proceedings, do not constitute ‘special measures for derogation’ intended to prevent certain types of tax evasion or avoidance, within the meaning of Article 27(1) of the Sixth VAT directive.
Den andra frågan ska således besvaras så, att bestämmelser som de som är aktuella i målet vid den nationella domstolen inte utgör ”särskilda åtgärder som avviker [från bestämmelserna i sjätte direktivet]” och som ska hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande, i den mening som avses i artikel 27.1 i nämnda direktiv.
Case C-33/07
Mål C-33/07
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunalul Dâmboviţa)
(begäran om förhandsavgörande från Tribunalul Dâmboviţa)
(Citizenship of the Union — Article 18 EC — Directive 2004/38/EC — Right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States)
”Unionsmedborgarskap — Artikel 18 EG — Direktiv 2004/38/EG — Unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier”
Opinion of Advocate General Mazák delivered on 14 February 2008 . . . . . . Judgment of the Court (First Chamber), 10 July 2008 . . . . . . . . . . . .
Förslag till avgörande av generaladvokat J. Mazák föredraget den 14 februari 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Citizenship of the European Union — Provisions of the Treaty — Scope ratione personae (Arts 17(1) EC and 18 EC)
Unionsmedborgarskap — Bestämmelser i fördraget — Personkrets som omfattas av tillämpningsområdet
Citizenship of the European Union — Right of free movement and residence in the territory of the Member States — Directive 2004/38
Unionsmedborgarskap — Rätt att fritt röra sig och uppehålla sig på medlemsstaternas territorium — Direktiv 2004/38
(Art. 18 EC; European Parliament and Council Directive 2004/38, Art. 27)
(Artikel 18 EG; Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38, artikel 27)
SUMMARY — CASE C-33/07
SAMMANFATTNING — MÅL C-33/07
Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society and that the restrict- ive measure envisaged is appropriate to ensure the achievement of the object- ive it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
tidigare har återförts till hemlandet på grund av ”illegal vistelse”. Detta gäller under förutsättning dels att den aktuella medborgarens personliga beteende utgör ett verkligt, aktuellt och tillräckligt allvarligt hot som påverkar ett grundläggande samhällsintresse, dels att den planerade begränsande åtgärden är tillräcklig för att säkerställa att dess syfte uppfylls och att den inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppfylla detta syfte.
It is for the national court to establish, on the basis of the matters of fact and law justifying the request for a restriction on the right to leave the first Member State whether that is so in the case before it.
Det åligger den hänskjutande domstolen att, på grundval av de faktiska och rättsliga omständigheter som i målet vid den nationella domstolen föranledde begäran att begränsa rätten till utresa, pröva huruvida detta är fallet i det aktuella målet.
A national of a Member State who has been repatriated from another Member State enjoys the status of a citizen of the Union under Article 17(1) EC and may therefore rely on the right pertaining to that status, including against his Member state of origin, and in particular the right conferred by Article 18 EC to move and reside freely within the territory of the Member States.
En medborgare i en medlemsstat som återsänts från en annan medlemsstats territorium, är unionsmedborgare enligt artikel 17.1 EG och kan således göra gällande de rättigheter som sammanhänger med unionsmedborgarskapet, och särskilt rätten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier enligt artikel 18 EG, även gentemot den egna medlemsstaten.
In that regard, the right of freedom of movement includes both the right for citizens of the European Union to enter a Member State other than the one of origin and the right to leave the State of origin.
I detta avseende innebär rätten till fri rörlighet för medborgare i Europeiska unionen både en rätt att resa in i en annan medlemsstat än ursprungsmedlemsstaten och en rätt att lämna den sistnämnda medlemsstaten.
The fundamental freedoms guaranteed by the EC Treaty would be rendered meaningless if the Member State of origin could, without valid justification, prohibit its own nationals from leaving its territory in order to enter the territory of another Member State.
De grundläggande friheter som garanteras i EG-fördraget skulle vara verkningslösa om ursprungsmedlemsstaten, utan giltig motivering, kunde förbjuda sina egna medborgare att lämna territoriet för att resa in i en annan medlemsstat.
(see paras 17, 18)
(se punkterna 17 och 18)
A measure limiting the exercise of the right of free movement must be adopted in the light of considerations pertaining to the protection of public policy or public security in the Member State imposing the measure.
Avseende det första villkoret ska beslut om en åtgärd som utgör en begränsning av rätten att fritt röra sig fattas mot bakgrund av överväganden som är specifika för skyddet för allmän ordning och allmän säkerhet i den medlemsstat som har att fatta detta beslut.
Thus it cannot be based exclusively on reasons advanced by another Member State to justify a decision to remove a Community national from the territory of the latter State.
Denna åtgärd kan således inte grunda sig enbart på skäl som en annan medlemsstat har åberopat för att motivera ett beslut om att avlägsna en gemenskapsmedborgare från denna medlemsstat.
That does not however rule out the possibility of such reasons being taken into account in the context of the assessment which the competent national authorities undertake for the purpose of adopting the measure restricting freedom of movement.
Ett sådant övervägande utesluter emellertid inte att sådana skäl kan beaktas inom ramen för den bedömning som görs av de nationella myndigheter som är behöriga att anta åtgärden som utgör en begränsning av den fria rörligheten.
Articles 18 EC and 27 of Direct- ive 2004/38 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation No 1612/68 and repealing Directives 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 and 93/96 do not preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in par -ticular on the ground that he has previously been repatriated from the latter
Artikel 18 EG och artikel 27 i direktiv 2004/38 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 och 93/96 utgör inte hinder för nationell lagstiftning, enligt vilken det är möjligt att begränsa rätten för en medlemsstats medborgare att resa till en annan medlemsstat, bland annat med anledning av att vederbörande
OPINION OF ADVOCATE GENERALMAZÁK delivered on 14 February 2008 1
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKATJÁN MAZÁK föredraget den 14 februari 2008 1 gemenskapsrättsliga
I — Relevant Community law
I — Tillämpliga bestämmelser
In this reference for a preliminary ruling under Article 234 EC, the referring court seeks guidance on the interpretation of Article 18 EC and Article 27 of Direct- ive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC. 2
I förevarande begäran om förhandsavgörande har den hänskjutande domstolen begärt vägledning angående tolkningen av artikel 18 EG och artikel 27 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG. 2
Article 18(1) EC provides that ‘[e]very citizen of the Union shall have the right to move and reside freely within the territory of the Member States, subject to the limitations and conditions laid down in this Treaty and by the measures adopted to give it effect’.
Enligt artikel 18.1 EG skall ”[v]arje unionsmedborgare… ha rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de begränsningar och villkor som föreskrivs i detta fördrag och i bestämmelserna om genomförande av fördraget”.
The proceedings before the referring court concern a civil action brought by the Ministry of Administration and Home Affairs — Directorate General for Passports, Bucharest, (‘the Ministry’) on 11 January 2007 for an order imposing a restriction on Mr Gheorghe Jipa’s freedom of movement abroad for a period of up to three years.
Målet vid den nationella domstolen gäller en civilrättslig talan som väckts av ministeriet för administration och inrikes frågor – generaldirektoratet för passfrågor, Bukarest (nedan kallat ministeriet) den 11 januari 2007, där ministeriet yrkade att Gheorghe Jipas rätt att resa utomlands skulle begränsas under en period på upp till tre år.
The order was sought following Mr Jipa’s repatriation to Romania on 26 November 2006 on foot of a Readmission Agreement concluded between, inter alia, Romania and Belgium.
Ansökan om föreläggandet framställdes sedan Gheorghe Jipa den 26 november 2006 sänts tillbaka till Rumänien på grund av ett avtal om beviljande av återinresa som ingåtts mellan bland annat Rumänien och Belgien.
Article 1(a) of Directive 2004/38 provides that that directive lays down, inter alia, the conditions governing the exercise of the right
I artikel 1 a i direktiv 2004/38 anges att det direktivet bland annat fastställer villkor för unionsmedborgares och deras
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-33/07 of free movement and residence within the territory of the Member States by Union citizens and their family members.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT MAZÁK — MÅL C-33/07 familjemedlemmars utövande av rätten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorium.
Subject to the provisions of this Chapter, Member States may restrict the freedom of movement and residence of Union citizens … on grounds of public policy, public secur- ity or public health.
Med förbehåll för bestämmelserna i detta kapitel får medlemsstaterna begränsa den fria rörligheten för unionsmedborgare… av hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa.
Article 3(1) of Directive 2004/38 provides:
I artikel 3.1 i direktiv 2004/38 föreskrivs följande:
‘This Directive shall apply to all Union citizens who move to or reside in a Member State other than that of which they are a national …’
”Detta direktiv skall tillämpas på alla unionsmedborgare som reser till eller uppehåller sig i en annan medlemsstat än den de själva är medborgare i…”
Article 4(1) of Directive 2004/38 entitled ‘Right of exit’ provides:
I artikel 4.1 i direktiv 2004/38, som har rubriken ”Rätt till utresa”, föreskrivs att:
Justifications that are isolated from the particulars of the case or that rely on considerations of general prevention shall not be accepted. …’
Motiveringar som inte beaktar omständigheterna i det enskilda fallet eller som tar allmänpreventiva hänsyn skall inte accepteras….”
II — Relevant national law
II — Tillämpliga nationella bestämmelser
Without prejudice to the provisions on travel documents applicable to national border controls, all Union citizens with a valid identity card or passport … shall have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.’
Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna för kontroll av resehandlingar vid de nationella gränserna skall alla unionsmedborgare med giltigt identitetskort eller pass… ha rätt att lämna en medlemsstats territorium för att resa till en annan medlemsstat.”
Article 1 of the Agreement between the Government of Romania, of the first part, and the Governments of the Kingdom of Belgium, of the Grand Duchy of Luxembourg and the Kingdom of the Netherlands, of the other part, on the readmission of persons who are in an illegal situation (the ‘Readmission Agreement’) and which was
Artikel 27 i direktiv 2004/38, som har rubriken ”Allmänna principer” och är placerad i kapitel VI – Begränsningar i rätten till inresa och uppehåll av hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa, lyder som följer:
Article 27 of Directive 2004/38 entitled ‘General principles’ and which is found in Chapter VI — Restrictions on the right of entry and the right of residence on grounds of public policy, public security or public health, provides:
I artikel 1 i Avtalet mellan Rumäniens regering å ena sidan och Konungariket Belgiens regering, Storhertigdömet Luxemburgs regering och Konungariket Nederländernas regering å andra sidan, om beviljande av återinresa för personer som befinner sig i en illegal situation (nedan kallat avtalet om
JIPA approved by Romanian Government Decree No 825/1995 3 provides:
JIPA återinresa), ratificerat genom Rumäniens regerings dekret nr 825/1995 3, föreskrivs: