natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It was necessary to lay down in respect of those landfills, which already contained a certain amount of waste, a transitional period during
Det var nämligen nödvändigt att för dessa deponier, som redan innehöll en viss mängd avfall, föreskriva en övergångsperiod under vilken innehavare av tillstånd för en deponi skulle genomföra omställningen av dessa. Övergångsordningen svarade också mot
The arrangements were, in any event, extremely restrictive and laid down a mandatory time-limit for the presentation of a conditioning plan for the sites which was shorter than that set by Directive 1999/31.
Den ovannämnda ordningen var i vart fall mycket betungande, och i denna föreskrevs en tvingande tidsfrist för att lägga fram en omställningsplan för platserna som var kortare än den som föreskrivs i direktiv 1999/31.
As regards the plea of inadmissibility raised by the Italian Republic alleging that there is a lack of legal interest in a finding of delay in the transposition of Directive 1999/31, it should be noted that the form of order sought in the present action, in particular in so far as it is based on the action’s first complaint, does not relate to a declaration of such delay but to a declaration that the transitional provisions of Legislative Decree No 36/2003 do not comply with the directive so far as concerns the treatment of landfills opened during the period from the date of expiry of the period for transposition of the directive to the date of entry into force of the legislative decree.
Beträffande Republiken Italiens invändning om rättegångshinder avseende att det saknas anledning att konstatera att direktiv 1999/31 införlivats för sent, ska det erinras om att yrkandena i förevarande mål, bland annat de som grundas på den första anmärkningen, inte syftar till ett fastställande av att denna försening förelegat utan av att övergångsbestämmelserna i lagstiftningsdekret nr 36/2003 inte är förenliga med direktivet, beträffande behandlingen av deponier som togs i bruk mellan den dag fristen för införlivande av det ovannämnda direktivet löpte ut och den dag lagstiftningsdekretet trädde i kraft.
As is apparent from the caselaw of the Court, a Member State which has not transposed, within the period prescribed, a Community directive and against which infringement proceedings have been brought in respect not of the failure to transpose but of the failure to fulfil an obligation flowing from that directive cannot plead the fact that it has not taken the necessary measures to implement the directive in order to object to the admissibility of the action and hence to prevent the Court from examining the application for a declaration that it has failed to fulfil its obligations (Case C-431/92 Commission v Germany [1995] ECR I-2189, paragraph 23).
Såsom framgår av domstolens rättspraxis kan en medlemsstat som inte inom föreskriven frist har genomfört ett gemenskapsdirektiv – och mot vilken kommissionen har väckt fördragsbrottstalan, vars föremål inte är denna underlåtenhet att genomföra direktivet utan att medlemsstaten har åsidosatt en skyldighet som följer av direktivet – inte med framgång åberopa att den inte har vidtagit åtgärder som är nödvändiga för att genomföra direktivet, för att motsätta sig att talan upptas till sakprövning och, således, att domstolen prövar yrkandet om fastställelse av fördragsbrottet (dom av den 11 augusti 1995 i mål C-431/92, kommissionen mot Tyskland, REG 1995, s. I-2189, punkt 23).
The plea that the first complaint in the action is inadmissible because the Commission lacks a legal interest in bringing proceedings must consequently be rejected.
Invändningen om rättegångshinder beträffande den första anmärkningen, med avseende på att det saknas intresse av att få saken prövad, ska således ogillas.
As regards the substance of this complaint, as the Commission has correctly noted and is not disputed by the Italian Republic, Legislative Decree No 36/2003 does not provide for the application of the provisions concerning new landfills, that is to say, in particular, Articles 2 to 13 of Directive 1999/31, to landfills authorised between the date of expiry of the period for transposition of the directive and that of the entry into force of the legislative decree.
Det är beträffande huruvida denna anmärkning är välgrundad väsentligt att, såsom kommissionen med fog har anfört utan att Republiken Italien har bestritt detta, konstatera att lagstiftningsdekret nr 36/2003 inte innehåller några föreskrifter om att bestämmelserna avseende nya deponier, nämligen bland annat artiklarna 2–13 i direktiv 1999/31, ska tillämpas på deponier som godkänts mellan den dag fristen för införlivande av direktivet löpte ut och den dag det ovannämnda lagstiftningsdekretet trädde i kraft.
On the other hand, it provides for the application to those landfills of the treatment reserved to existing landfill sites, by making them subject to the adaptation procedure laid down in Article 17 of the legislative decree.
I det ovannämnda lagstiftningsdekretet föreskrivs däremot att den behandling som är avsedd för befintliga deponier ska tillämpas på de ovannämnda deponierna, genom att dessa omfattas av det omställningsförfarande som föreskrivs i artikel 17 i lagstiftningsdekretet.
According to settled caselaw, a Member State may not plead its late implementation of a directive as justification for failure to fulfil, or late fulfilment of, other obligations imposed by that directive (see Case C-274/98 Commission v Spain [2000] ECR I-2823, paragraph 22, and Case C-127/99 Commission v Italy [2001] ECR I-8305, paragraph 45).
Det framgår av fast rättspraxis att en medlemsstat inte kan åberopa att den har införlivat ett direktiv för sent som grund för att underlåta att fullgöra andra skyldigheter enligt samma direktiv eller fullgöra dessa för sent (se dom av den 13 april 2000 i mål C-274/98, kommissionen mot Spanien, REG 2000, s. I-2823, punkt 22, och av den 8 november 2001 i mål C-127/99, kommissionen mot Italien, REG 2001, s. I-8305, punkt 45).
To allow the State such a right would have the effect of allowing it to defer the time-limit for transposition by it (see, to that effect, Case C-396/92 Bund Naturschutz in Bayern and Others [1994] ECR I-3717, paragraph 19).
Att ge en medlemsstat en sådan möjlighet vore detsamma som att ge den en möjlighet att skjuta fram fristen för införlivande (se, för ett motsvarande synsätt, dom av den 9 augusti 1994 i mål C-396/92, Bund Naturschutz in Bayern m.fl., REG 1994, s. I-3717, punkt 19).
It follows that the Italian Republic should have applied to landfills authorised between 16 July 2001 and 27 March 2003 the provisions of Directive 1999/31 concerning new
Härav följer att Republiken Italien borde ha tillämpat bestämmelserna avseende nya deponier i artiklarna 2–13 i direktiv 1999/31 på deponier som godkändes mellan
Therefore, by adopting and maintaining in force Legislative Decree No 36/2003 which excludes such application, it has failed to fulfil its obligations under those articles.
Republiken Italien har således underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt dessa bestämmelser genom att anta och bibehålla lagstiftningsdekret nr 36/2003, enligt vilket en sådan tillämpning inte kan göras.
In addition, by applying the set of rules laid down in Article 14 of Directive 1999/31 concerning existing landfill sites to new landfills, it has also failed to fulfil its obligations under that article.
Republiken Italien har vidare underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 14 i direktiv 1999/31 genom att tillämpa den ordning avseende befintliga deponier som föreskrivs i denna artikel på nya deponier.
Moreover, the grounds relied on by the Italian Republic to justify its delay in transposing and applying Directive 1999/31, which relate to the need to await the adoption of Decision 2003/33, are not well founded.
De skäl avseende nödvändigheten att invänta att beslut 2003/33 skulle antas som Republiken Italien har åberopat, som motivering för att direktiv 1999/31 införlivats och tillämpats för sent, saknar grund.
That decision is designed to specify the rules concerning the criteria and procedures for the acceptance of waste at landfills.
Syftet med detta beslut är nämligen att klargöra bestämmelserna om kriterier och förfaranden för mottagning av avfall vid avfallsdeponier.
However, those rules are set out in the directive and their application is not conditional on the adoption of such a decision pursuant to Article 16 of the directive.
Dessa bestämmelser framgår emellertid av direktivet och är tillämpliga oavsett om ett beslut som det ovannämnda fattas i enlighet med artikel 16 i direktivet.
Accordingly, the first complaint relied on by the Commission in support of its action must be considered to be well founded.
Talan kan följaktligen bifallas mot bakgrund av den första anmärkningen som kommissionen har gjort gällande till stöd för talan.
The second complaint, alleging infringement of Article 14(d)(i) of Directive 1999/31
Den andra anmärkningen: Åsidosättande av artikel 14 d i i direktiv 1999/31
In its second complaint, the Commission notes that Article 14(d)(i) of Direct- ive 1999/31, which lays down transitional rules concerning landfills for hazardous
Genom sin andra anmärkning har kommissionen anfört att det i artikel 14 d i i direktiv 1999/31, som innehåller övergångsbestämmelser avseende deponier för
The latter provision therefore conflicts not only with Article 14(d)(i) of the directive but also with the provisions which must be applied to existing landfill sites, namely, in particular, Articles 4, 5 and 11 and Annex II.
Den sistnämnda bestämmelsen strider därför inte enbart mot artikel 14 d i i direktivet, utan även mot de bestämmelser som ska tillämpas på befintliga deponier, nämligen bland annat artiklarna 4, 5 och 11 i, och bilaga II till, det ovannämnda direktivet.
Moreover, the Italian legislation applicable to those landfills before the entry into force of the dir -ective did not comply with those provisions either.
Inte heller den italienska lagstiftning som var tillämplig på sistnämnda deponier innan direktivet trädde i kraft var förenlig med dessa bestämmelser.
The Italian Republic observes that any finding that it has failed to fulfil its obligations resulting from this complaint will not enable it to take the measures necessary to comply with Directive 1999/31 since the Court will deliver its judgment after the expiry of the time-limit set, as regards the transitional arrangements specific to landfills for hazardous waste, at 31 December 2006.
Republiken Italien har påpekat att den omständigheten att det eventuellt fastställs att ett fördragsbrott har ägt rum i enlighet med denna anmärkning inte innebär att det är möjligt för Republiken Italien att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa direktiv 1999/31, eftersom domstolens dom kommer att avkunnas efter utgången av den föreskrivna fristen för övergångsordningen avseende deponier för farligt avfall, det vill säga den 31 december 2006.
That Member State submits, as regards the substance of the second complaint, that Article 17 of Legislative Decree No 36/2003 correctly transposes Article 14(d)(i) of Directive 1999/31 since it provides for the application of Articles 4, 5 and 11 thereof to existing landfill sites.
Republiken Italien har med avseende på huruvida den andra anmärkningen är välgrundad betonat att artikel 14 d i i direktiv 1999/31 införlivats korrekt genom artikel 17 i lagstiftningsdekret nr 36/2003, eftersom det i denna artikel föreskrivs att artiklarna 4, 5 och 11 i detta direktiv ska tillämpas på befintliga deponier.
Pursuant to Article 17(3) to (5) of the legislative decree, operators of those landfills should have submitted conditioning plans for the sites to the competent authority by 27 September 2003 at the latest.
Enligt artikel 17.3–17.5 i lagstiftningsdekretet ska nämligen huvudmännen för dessa deponier till den behöriga myndigheten lägga fram omställningsplaner för platserna.
The latter was to approve the plan in the light of the conditions set by the provisions transposing the directive, relating to the classification of landfills and the conditions under which their operations may continue, by 16 July 2009, the time-limit set by the directive for completing the adaptation of existing landfill sites.
Myndigheten ska före den 16 juli 2009 godkänna planen mot bakgrund av villkoren i bestämmelserna genom vilka direktivet har införlivats med nationell rätt och vilka rör klassificering av deponier och om villkoren för att fortsätta verksamheten vid dessa. Detta är den frist som föreskrivs i direktivet för att slutföra omställningen av befintliga deponier.
Further, Article 17(2)(c) of Legislative Decree No 36/2003, relied on by the Commission, lays down a transitional provision according to which hazardous
I artikel 17.2 c i lagstiftningsdekret nr 36/2003, som kommissionen har åberopat, föreskrivs vidare en övergångsbestämmelse enligt vilken farligt avfall, som enligt de
In the view of the Italian Republic, even though that legislation, including Ministerial Decree No 141 of 11 March 1998 (GURI No 108 of 12 May 1998, p.
Enligt Republiken Italien föreskrevs i dessa bestämmelser, bland annat ministerdekret nr 141 av den 11 mars 1998 (GURI nr 108 av den 12 maj 1998, s.
22), did not transpose the provisions of Directive 1999/31, it provided for prohibitions and specific procedures for the acceptance of that waste at those landfills, in accordance with the rules laid down in that directive.
22), genom vilket direktiv 1999/31 i och för sig inte har införlivats med nationell rätt, särskilda förbud och förfaranden för mottagning av avfall i de ovannämnda deponierna i enlighet med föreskrifterna i detta direktiv.
Regarding the plea of inadmissibility put forward by the Italian Republic, it should be recalled that it is settled caselaw that the question whether a Member State has failed to fulfil its obligations must be determined by reference to the situation prevailing in the Member State at the end of the period laid down in the reasoned opinion.
Domstolen erinrar, beträffande Republiken Italiens invändning om rättegångshinder, om att förekomsten av ett fördragsbrott enligt fast rättspraxis ska bedömas mot bakgrund av den situation som rådde i medlemsstaten vid utgången av den frist som har angetts i det motiverade yttrandet.
In the present case, Article 17(2)(c) of Legislative Decree No 36/2003 contains a transitional provision regarding landfills for hazardous waste which, as confirmed by the Italian Republic, was applicable also on the expiry of the period prescribed for that Member State to comply with the reasoned opinion sent to it by the Commission.
Det är i förevarande mål väsentligt att konstatera att artikel 17.2 c i lagstiftningsdekret nr 36/2003 innehåller en övergångsbestämmelse avseende deponier för farligt avfall som, såsom Republiken Italien har bekräftat, var tillämplig även vid utgången av denna medlemsstats frist för att följa det motiverade yttrande som kommissionen riktade till den.
Furthermore, contrary to what the Italian Republic asserts, the basis of the failure to fulfil obligations complained of by the Commission is that several provisions of Italian law applicable to those landfills do not comply with Community law.
Det ska härvid betonas att det fördragsbrott som kommissionen har påtalat, i motsats till vad Republiken Italien har gjort gällande, grundas på att flera bestämmelser i italiensk rätt som är tillämpliga på de ovannämnda deponierna är oförenliga med gemenskapsrätten.
These provisions include not only the provision which refers to the waste which may be accepted at those landfills, for which Legislative Decree No 36/2003 lays down transitional treatment rules, but also provisions relating to the treatment of waste and the procedure for acceptance of that waste at landfills.
Dessa bestämmelser omfattar inte enbart bestämmelsen om vilka slags avfall som kan tas emot vid dessa deponier, beträffande vilka övergångsmetoder för avfallshantering föreskrivs i lagstiftningsdekret nr 36/2003, utan även bestämmelser om avfallshantering och förfaranden för mottagning av avfall vid deponier.
It follows that the second complaint, relating to the infringement of Article 14 (d)(i) of Directive 1999/31, is admissible.
Härav följer att talan kan upptas till prövning i den del som avser den andra anmärkningen, avseende åsidosättande av artikel 14 d i i direktiv 1999/31.
As regards the substance of the second complaint, it should be recalled that Article 14(d)(i) of the directive provides that Articles 4, 5 and 11 and Annex II are to apply to existing landfill sites for hazardous waste within a period of one year after the date of expiry of the period for transposition of the directive, namely from 16 July 2002.
Beträffande huruvida den andra anmärkningen är välgrundad erinrar domstolen om att enligt artikel 14 d i i direktiv 1999/31 ska artiklarna 4, 5 och 11 i, och bilaga II till, detta direktiv tillämpas på befintliga deponier för farligt avfall inom ett år efter utgången av fristen för införlivande av direktivet, det vill säga från och med den 16 juli 2002.
That provision thus lays down, irrespective of the duration of the procedure for adapting existing landfill sites which must be completed on 16 July 2009, a short period for the application of the said provisions to those landfills.
I denna bestämmelse föreskrivs vidare, oberoende av tiden för förfarandet för omställning av befintliga deponier som ska vara slutfört den 16 juli 2009, en kort tidsfrist för tillämpning av de ovannämnda bestämmelserna på dessa deponier.
By contrast, as the Commission has correctly stated, Article 17(2)(c) of Legislative Decree No 36/2003, which lays down, in particular, transitional provisions concerning the treatment of hazardous waste, applies only to new landfills and does not lay down any transitional rule for the treatment of that waste in existing landfill sites.
Såsom kommissionen med fog har betonat ska däremot artikel 17.2 c i lagstiftningsdekret nr 36/2003, som innehåller bland annat övergångsbestämmelser avseende hantering av farligt avfall, tillämpas endast på nya deponier. Denna bestämmelse innehåller inte några övergångsbestämmelser beträffande avfallshantering vid befintliga deponier.
Contrary to the statements of the Italian Republic, Article 17(3) to (5) of Legislative Decree No 36/2003 also does not provide for the application to those landfills, from 16 July 2002, of Articles 4, 5 and 11 of, and Annex II to, Directive 1999/31.
I motsats till vad Republiken Italien har gjort gällande innehåller artikel 17.3–17.5 i lagstiftningsdekret nr 36/2003 inte heller någon bestämmelse om att artiklarna 4, 5 och 11 i, och bilaga II till, direktiv 1999/31 ska tillämpas på befintliga deponier från och med den 16 juli 2002.
That national provision lays down only an adaptation procedure which applies to all landfills, irrespective of the class to which they belong.
I denna bestämmelse i den nationella rätten föreskrivs nämligen endast ett omställningsförfarande som ska tillämpas på samtliga deponier oberoende av vilken klass dessa tillhör.
According to that provision, the holder of the permit to operate a landfill must present a site-conditioning plan to the competent authority within six months from the date of entry into force of the legislative decree.
Enligt denna bestämmelse ska innehavare av tillstånd för en deponi till den behöriga myndigheten lägga fram en omställningsplan för platsen inom sex månader efter detta lagstiftningsdekrets ikraftträdande.
The competent authority authorises the continuation of the activity of the landfill and lays down the works for compliance, the method of execution and the time-limit for completion of the procedure. The adaptation of the landfill must be completed by 16 July 2009.
Denna myndighet ska godkänna att verksamheten vid deponin fortsätter och fastställa vilka arbeten som ska utföras för att uppfylla kraven, hur dessa ska utföras och när förfarandet ska vara genomfört.
It follows from those considerations that the second complaint relied on by the Commission must also be held to be well founded.
Av det ovanstående följer att talan ska bifallas även vad gäller den andra anmärkningen som kommissionen har åberopat.
Consequently, by adopting and maintaining in force Legislative Decree No 36/2003 which transposes Directive 1999/31 into national law,
Domstolen konstaterar således att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 2–14 i direktiv 1999/31, genom att anta och bibehålla lagstiftningsdekret nr 36/2003, genom vilket bestämmelserna i direktiv 1999/31 har införlivats med nationell rätt,
— in so far as that legislative decree does not provide for the application of Art -icles 2 to 13 of Directive 1999/31 to landfills authorised subsequent to the date of expiry of the period for transposition of that directive and prior to the date of the entry into force of the legislative decree, and
— i den mån detta lagstiftningsdekret inte innehåller några föreskrifter om att artiklarna 2–13 i direktiv 1999/31 ska tillämpas på deponier som godkänts efter det att fristen för införlivande av detta direktiv löpte ut och före det att lagstiftningsdekretet trädde i kraft, och
— in so far as it does not secure the transposition of Article 14(d)(i) of that directive, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 to 14 of Directive 1999/31.
— i den mån artikel 14 d i i direktivet inte införlivats genom lagstiftningsdekretet.
Since the Commission has applied for costs and the Italian Republic has been unsuccessful, the latter must be ordered to pay the costs.
Kommissionen har yrkat att Republiken Italien ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Italien har tappat målet, ska kommissionens yrkande bifallas.
— in so far as that legislative decree does not provide for the application of Articles 2 to 13 of Directive 1999/31 to landfills authorised subsequent to the date of expiry of the period for transposition of that directive and prior to the date of the entry into force of the legislative decree, and
— i den mån detta lagstiftningsdekret inte innehåller några föreskrifter om att artiklarna 2–13 i direktiv 1999/31 ska tillämpas på deponier som godkänts efter det att fristen för införlivande av detta direktiv löpte ut och före det att det ovannämnda lagstiftningsdekretet trädde i kraft, och
— in so far as it does not secure the transposition of Article 14(d)(i) of that directive, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 to 14 of Directive 1999/31;
— i den mån artikel 14 d i i det ovannämnda direktivet inte införlivats genom det ovannämnda lagstiftningsdekretet.
(Trade marks — Articles 5(1)(b), 5(2) and 6(1)(b) of Directive 89/104/EEC — Requirement of availability — Threestripe figurative marks — Two-stripe motifs used by competitors as decoration — Complaint alleging infringement and dilution of the mark)
”Varumärken — Artiklarna 5.1 b, 5.2 och 6.1 b i direktiv 89/104/EEG — Frihållningsbehov — Figurmärken i form av tre ränder — Motiv i form av två ränder som konkurrenter använder som utsmyckning — Påstående om varumärkesintrång och urvattning av varumärke”
Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer delivered on 16 January 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Förslag till avgörande av generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer föredraget den 16 januari 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (First Chamber), 10 April 2008 . . . . . . . . . . . .
Domstolens dom (första avdelningen) av den 10 april 2008 . . . . . . . . . .
Approximation of laws — Trade marks — Directive 89/104 — Right of the proprietor of a registered trade mark to contest its unlawful use
Tillnärmning av lagstiftning — Varumärken — Direktiv 89/104 — Rätt för innehavaren av ett registrerat varumärke att motsätta sig att hans varumärke olovligen utnyttjas
(Council Directive 89/104, Art. 5(1)(b))
(Rådets direktiv 89/104, artikel 5.1 b)
SUMMARY — CASE C-102/07
SAMMANFATTNING — MÅL C-102/07