natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By order of 29 April 1999 the Finanzgericht Hamburg (Finance Court, Hamburg) referred to the Court for a preliminary ruling a series of questions on the interpretation of the Fourth Council Directive 78/660/EEC of 25 July 1978.
Finanzgericht Hamburg har, genom beslut av den 29 april 1999, ställt en rad frågor om tolkningen av rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978.
At the time of the facts in the main proceedings, BIAO had a subsidiary in Hamburg acting as a credit institution under the name of BIAO-Africa Bank Niederlassung Hamburg.
BIAO hade vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet vid den nationella domstolen en filial i Hamburg, vid vilken kreditinstitutverksamhet bedrevs under namnet BIAO-Africa Bank Niederlassung Hamburg.
The latter was not legally autonomous and was not in the nature of a capital company.
Detta kreditinstitut var inte en egen juridisk person och hade inte karaktär av kapitalassociation.
It specialised in loans in developing countries and drew up its balance sheet in that sector.
Det hade specialiserat sig på krediter till utvecklingsländer och upprättade balansräkning avseende detta verksamhetsområde.
The dispute in the main proceedings, concerning the valuation of the provision for possible losses resulting from BLAO-Afribank's sub-participation in the risk of non-repayment of the loan granted to Corporación del Cobre, is relevant only to trade tax.
Tvisten i målet vid den nationella domstolen, som rör värderingen av avsättningar för eventuella förluster till följd av BIAO-Afribanks deltagande i risken för att de lån som lämnats till Corporación del cobre inte skulle återbetalas, har följdverkningar endast för skatten för näringsidkare.
After an external check carried out by the eventual purchaser of BIAO in 1993, the disputed provision was no longer accepted by the Finanzamt für Körperschaften Hamburg-West (Hamburg-West tax office for corporations)('the Finanzamt Hamburg-West'), which at that time had competence in the matter of trade tax.
Till följd av en extern revision som genomfördes år 1993 av en tänkbar förvärvare av BIAO, beslutade Finanzamt für Körperschaften Hamburg-West (nedan kallat Finanzamt Hamburg-West), som vid den tidpunkten var behörig vad gällde skatten för näringsidkare, att inte längre godkänna den omtvistade avsättningen.
In its view, showing the off-balance-sheet transaction under liabilities was possible, as in the case of a surety, only if there was a serious likelihood of recourse being had to the surety because of the anticipated insolvency of the principal debtor.
Enligt denna myndighet kunde en redovisning på passivsidan av en transaktion som
Therefore, given that Paragraph 10a of the GewStG does not permit the loss which was recognised for tax purposes for 1990 to be carried back, the Finanzamt Hamburg-West raised the basis of assessment and the amount of trade tax by decision of 10 November 1993.
Eftersom 10 § GewStG inte medger någon möjlighet att retroaktivt skjuta upp den förlust som skattemässigt godtogs för år 1990, beslutade Finanzamt Hamburg-West följaktligen den 10 november 1993 att höja skattebasen och skatten för näringsidkare.
In this case, although the questions concern the internal tax situation and appear at first sight to be unconnected with Community law, in reality the problems of interpretation of Community law which the national court seeks to resolve are essentially concerned with the accounting approach required by the Fourth Directive, more particularly as regards the taking into account of possible losses arising from a guarantee of a loan whose outcome was unknown at the date of the balance sheet of the company concerned.
Även om frågorna i förevarande fall avser det nationella skattesystemet och vid första anblicken tycks sakna samband med gemenskapsrätten, rör de tolkningsproblem som den nationella domstolen försöker lösa i huvudsak frågan om hur bokföring skall ske enligt fjärde direktivet, och särskilt hur eventuella förluster till följd av en garanti som lämnats avseende en kredit, som på balansdagen för bolaget i målet i den nationella domstolen var osäker, skall beaktas.
It is therefore neither a hypothetical problem nor a question bearing no relation to the actual facts of the main action or its purpose.
Det är således varken fråga om ett hypotetiskt problem eller om en fråga som saknar samband med verkligheten eller tvistens föremål.
On 19 November 1993, BIAO lodged an objection to that decision.
BIAO överklagade den 19 november 1993 detta beslut.
Following the dismissal of the objection by a decision of the Finanzamt Hamburg-West of 18 December 1996, it brought an action before the Finanzgericht Hamburg claiming that the decision of 10 November 1993 should be amended so as to take the 'country' risk for Chile into account and that the basis of assessment and the amount of trade tax due for the financial year in question should be reduced in consequence.
Efter det att detta överklagande avslagits genom beslut av Finanzamt Hamburg-West av den 18 december 1996, väckte BIAO talan vid Finanzgericht Hamburg och yrkade att beslutet av den 10 november 1993 skulle ändras på så sätt att avsättningen för "landrisk" avseende Chile skulle beaktas vid bedömningen och att skattebasen samt skatten för näringsidkare för det ifrågavarande beskattningsåret skulle minskas i enlighet därmed.
In that respect, the answer to these questions does not depend upon the distinction between capital companies, to which the Fourth Directive applied at the date of the facts in the main action, and other bodies, such as BIAO-Afribank.
Svaret på dessa frågor beror därvid inte på skillnaden mellan de kapitalassociationer på vilka fjärde direktivet var tillämpligt vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet vid den nationella domstolen och andra subjekt, sådana som BIAO-Afribank.
Moreover, it is relevant to note that, subsequently to the facts in the main action, the provisions of the Fourth Directive in question were applied without modification to such bodies.
Det kan vidare konstateras att de ifrågavarande bestämmelserna i fjärde direktivet, utan att ha ändrats, har gjorts tillämpliga på sådana subjekt efter tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet vid den nationella domstolen.
The Finanzamt, which acquired competence with respect to BIAO during the national court proceedings, contended as defendant that the action should be dismissed on the ground that interpretation of the Fourth Directive is not decisive for the application of the national rules on the taxation of earnings.
Finanzamt, som blivit behörig i förhållande till BIAO under det nationella domstolsförfarandet, har i egenskap av motpart yrkat att talan skall ogillas, eftersom tolkningen av fjärde direktivet inte är av avgörande betydelse för tillämpningen av de nationella bestämmelserna om inkomstbeskattning.
In those circumstances, the Finanzgericht Hamburg decided to stay proceedings and refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Mot denna bakgrund har Finanzamt Hamburg beslutat att vilandeförklara målet och ställa tolkningsfrågor till domstolen.
The first part of the questions
Den första gruppen av frågor
It is true that the provisions of national law applicable at the material time to bodies like BIAO-Afribank did not reproduce the provisions of the Fourth Directive verbatim.
Det stämmer att de nationella rättsreglerna, i den mån de var tillämpliga på sådana subjekt som BIAO-Afribank vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet vid den nationella domstolen, inte uttryckligen återgav bestämmelserna i fjärde direktivet.
On the other hand, according to the German Government, nothing in German legislation prevented the aim, the principles and the provisions of that directive from being fully complied with as regards drawing up the annual accounts of such bodies.
Enligt den tyska regeringen hindrade däremot inte den tyska lagstiftningen på något sätt att syftet, principerna och bestämmelserna i detta direktiv iakttogs fullt ut när årsbokslut för sådana subjekt upprättades.
In that respect, the German Government argues, and the order for reference moreover acknowledges, that any interpretation given by the Court of the provisions of the Fourth Directive would be binding for the resolution of the dispute in the main proceedings by the referring court.
Nämnda regering har i detta hänseende anfört, vilket för övrigt sägs även i beslutet om hänskjutande, att varje tolkning som domstolen gör av bestämmelserna i fjärde direktivet är bindande för den nationella domstolen när den avgör det vid det anhängiga målet.
In the first part of its questions, the referring court is essentially enquiring as to the admissibility of its reference for a preliminary ruling on the ground that, at the material date in the main proceedings, Member States were not required to apply the provisions of the Fourth Directive to the annual accounts of a body like BIAO-Afribank.
Genom den första gruppen av sina frågor vill den nationella domstolen i huvudsak veta om dess begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning, mot bakgrund av att medlemsstaterna inte var skyldiga att tillämpa bestämmelserna i fjärde direktivet på sådana subjekt som BIAO-Afribanks årsbokslut vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet vid den nationella domstolen.
It has further doubts as to the admissibility of its questions having regard to the fact that, first, the national legislation transposing the Fourth Directive did not reproduce the principles set out in the directive verbatim, and, secondly, the legislation on tax accounts is based only indirectly on that national transposing legislation and, therefore, transposes the Fourth Directive outside the context which it envisages.
Den har vidare ställt sig tveksam till om dess frågor kan prövas i sak, med hänsyn till att principerna enligt fjärde direktivet inte har återgetts uttryckligen i den nationella lagstiftning genom vilken direktivet införlivats, samt till att bestämmelserna om skattemässiga
The circumstances of that case are therefore to be distinguished from those at issue in Case C346/93 Kleinwort-Benson [1995], in which the Court held, in paragraph 18 of its judgment, that the legislation in question of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland expressly provided for the authorities of the contracting State in question to adopt
En skillnad kan således konstateras mellan omständigheterna i nämnda mål och omständigheterna i det mål som låg till grund för domen av den 28 mars 1995 i mål C-346/93, Kleinwort Benson (REG 1995,), i vilken domstolen i punkt 18 uttalade att det i den
factors to be taken into account in order to determine whether a loss resulting from the commitment in question may be described as 'likely or certain' within the meaning of that provision.
Domstolen konstaterar att en "landrisk" i den mening som avses i förevarande mål inte i sig utgör en sådan risk som avses i artikel 20.1 i fjärde direktivet.
modifications 'designed to produce divergence' between the provisions of that legislation and the corresponding provisions of the Convention on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial matters signed in Brussels on 27 September 1968.
ifrågavarande lagstiftningen i Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland uttryckligen föreskrevs en möjlighet för konventionsstatens myndigheter att vidta ändringar "som är ägnade att framkalla skiljaktigheter" mellan bestämmelserna i nämnda lag och motsvarande bestämmelser i konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område, som undertecknades i Bryssel den 27 september 1968.
The second part of the questions
Den andra gruppen av frågor
The dispute in the main proceedings concerns a loan guarantee the outcome of which was unknown at the balancesheet date.
Förevarande mål avser en garanti som ställts för en kredit som var osäker på balansdagen.
Therefore, in order to determine whether it is appropriate to constitute a provision under Article 20(1) of the Fourth Directive, in respect of a commitment appearing at the foot of the balance sheet pursuant to Article 14, the relevant question is whether that commitment gave rise to the likelihood, or indeed the certainty, at the balancesheet date, of the existence of a 'loss or debt'.
För att finna ut om det, till följd av en förbindelse som med stöd av artikel 14 i fjärde direktivet har antecknats under balansräkningen, skall göras en avsättning i enlighet med artikel 20.1, är den relevanta frågan huruvida denna förbindelse på balansdagen har gjort det sannolikt eller till och med säkert att en "förlust eller skuld" föreligger.
On the one hand, that guarantee offered the prospect of a profit in the shape of the payment to BIAO-Afribank of the guarantee fee, equal to 7/8% per annum of the loans falling within the scope of BIAO-Afribank's sub-participation, payable in the event of the debt guaranteed being repaid by the Corporación del Cobre to BHF Bank.
Nämnda garanti gav å ena sidan möjlighet till en vinst i form av en utbetalning till BIAO-Afribank av en garantiprovision motsvarande 7/8 procent per år av de lån som omfattades av detta bolags deltagande i risken, vilken provision skulle utbetalas om Corporación del cobre återbetalade den garanterade skulden till BHF-banken.
In that case, a provision for liabilities and charges relating to that commitment would be necessary.
I sådant fall skulle det vara nödvändigt att göra en avsättning för förluster och skulder avseende nämnda förbindelse.
Not to make express mention on the balance sheet of a likely or certain loss would be incompatible with the principles of prudence and a 'true and fair view'.
Det skulle nämligen strida mot försiktighetsprincipen och mot principen om en rättvisande bild om en sannolik eller säker förlust inte uttryckligen redovisades i balansräkningen.
It is undisputed that the solvency of the Corporación del Cobre was not in any doubt and that there had never been any delays in payment on its part.
Det är klarlagt att några tvivel inte förelåg avseende Corporación del cobres solvens och att detta bolag aldrig hade varit för sent med betalningen.
To that extent, the prospect of profit for BIAO-Afribank appears to have been genuine.
Mot denna bakgrund tycks en verklig möjlighet att BIAO-Afribank skulle göra en vinst ha förelegat.
It is therefore for the referring court to determine whether, at the balancesheet date, a loss or debt arising from the guarantee commitment undertaken by BIAO-Afribank was likely or certain.
Det ankommer således på den nationella domstolen att bedöma om en förlust eller en skuld till följd av BIAO-Afribanks ansvarsförbindelse var sannolik eller säker på balansdagen.
If not, there would have been no cause to enter a provision as a liability on the balance sheet.
Om så inte är fallet, skall någon avsättning inte bokföras på balansräkningens passivsida.
On the other hand, the likelihood of Corporación del Cobre repaying the guaranteed debt was affected by a dual risk factor. First, copper prices had fallen in 1989.
Å andra sidan påverkades sannolikheten för att Corporación del cobre skulle återbetala den skuld som garantin avsåg av två faktorer: För det första hade kopparpriserna sjunkit under år 1989.
Secondly, in November 1989, the press had referred to a threat of strikes in Chilean copper mines.
För det andra hade det i november 1989 i pressen rapporterats om att ett strejkhot avseende de chilenska koppargruvorna förelåg.
In the second part of its questions, the referring court essentially asks whether and in what manner the amount of the commitment undertaken by BIAO-Afribank in guaranteeing the loan granted by BHF Bank to the Corporación del Cobre should appear in the annual accounts for the year ending on 31 December 1989.
Genom den andra gruppen av frågor vill den nationella domstolen i huvudsak veta om och på vilket sätt värdet av den ansvarsförbindelse som BIAO-Afribank undertecknat avseende den kredit som BHF-banken lämnat till Corporación del cobre skulle bokföras i årsbokslutet för det räkenskapsår som avslutades den 31 december 1989.
The possibility of entering on the liabilities side of the balance sheet a provision concerning a risk, such as 'country' risk, affecting a commitment appearing at the foot of the balance sheet
Vad gäller möjligheten att göra en schablonmässig värdering, skall det konstateras att i artikel 31.1 e i fjärde direktivet föreskrivs att aktiv- och passivposternas beståndsdelar skall värderas var för sig.
In a case such as that in point in the main proceedings, where there are many uncertain and even contradictory elements, it is possible that, in order to ensure compliance with the principles of prudence and a true and fair view, the most appropriate approach would be to carry out a globalised assessment of all the relevant factors.
Domstolen har emellertid funnit att en avvikelse med stöd av artikel 31.2 kan vara lämplig när en värdering var för sig, mot bakgrund av principen om en rättvisande bild, inte ger en så rättvisande bild som möjligt av det berörda bolagets verkliga ekonomiska ställning.
It should be noted that a 'country' risk, as defined in this case, is not in itself a 'liability' as referred to in Article 20(1) of the Fourth Directive; it constitutes only one of the many
Huruvida det är möjligt att bokföra en avsättning avseende en risk sådan som en landrisk, som påverkar en förbindelse som antecknats under balansräkningen, på balansräkningens passivsida
As for the questions seeking to obtain clarification as to the criteria for assessing the
I ett fall sådant som i målet vid den nationella domstolen, där flera osäkra och till och med motsägelsefulla faktorer är aktuella (se punkterna 95—98 i förevarande dom), kan den
seeking to ascertain the relevant date for valuing balancesheet items and, hence, whether or not the reduction or disappearance of a risk, occurring after the balancesheet date, constitute facts requiring a retrospective revaluation of those items.
mest lämpliga metoden för att säkerställa att försiktighetsprincipen och principen om en rättvisande bild iakttas vara att göra en schablonmässig värdering av samtliga relevanta komponenter.
degree of likelihood of a risk, the legitimacy of taking 'country' risk and the risk of insolvency into account simultaneously, and the ways of avoiding risks being taken into account twice over, it is sufficient to point out that the Fourth Directive merely sets out general principles without seeking to regulate all their possible applications.
retroaktivt vid tidpunkten för upprättandet av årsbokslutet, när det vid denna tidpunkt var känt att skulden hade återbetalats.
In the absence of such particulars, that assessment is a matter for national law, read where appropriate in the light of the international accounting standards (IAS) as they applied at the time of the facts in the main proceedings, provided always that the general principles set out by the Fourth Directive are fully complied with.
Nämnda domstol vill därigenom veta vilken tidpunkt som är relevant för värderingen av posterna i balansräkningen, och därmed även om det förhållandet att en risk minskar eller bortfaller efter balansdagen utgör en sådan omständighet som gör det nödvändigt att retroaktivt omvärdera dessa poster eller inte.
It must be held that an event, such as the repayment by the Corporación del Cobre of the loan granted to it, which took place after the balancesheet date, does not actually relate to the financial year in question.
Det skall konstateras att en händelse sådan som Corporación del cobres återbetalning av det lån som det hade erhållit, vilken skedde efter balansdagen, i själva verket inte avser det ifrågavarande räkenskapsåret.
It does not therefore constitute a fact necessitating retrospective reassessment of the value of a provision relating to that loan appearing on the liabilities side of the balance sheet.
Nämnda händelse utgör således inte en sådan omständighet som gör det nödvändigt att retroaktivt omvärdera en avsättning som är hänförlig till detta lån och som har bokförts på balansräkningens passivsida.
The third part of the questions
Den tredje gruppen av frågor
In the third part of its questions, the referring court asks, essentially, whether a commitment by way of guarantee should be valued at the balancesheet date, where the outcome of the guarantee was unknown at that date, or whether it should be revalued retrospectively at the date on which the annual accounts were drawn up, it being known on that latter date that the debt had been repaid. In so asking, the referring court is
Genom den tredje gruppen av frågor vill den nationella domstolen i huvudsak veta om en ansvarsförbindelse skall värderas på balansdagen, när det denna dag var okänt vilka följder garantin skulle få, eller om den skall omvärderas
However, to omit from the annual accounts all mention of circumstances such as the reduction or disappearance of such a risk could be capable of misleading, and might therefore be contrary to the 'true and fair view' principle.
Om den omständigheten att en sådan risk minskat eller bortfallit inte anges i årsbokslutet, kan detta emellertid vara vilseledande och därigenom stå i strid med principen om en rättvisande bild.
Compliance with that principle requires that mention must be made somewhere in the annual accounts of the disappearance or reduction of such a risk.
Kravet på att nämnda princip skall iakttas medför nämligen en skyldighet att någonstans i balansräkningen ange att denna risk har bortfallit eller minskat.
Determination of the most appropriate way of showing that mention in the balance sheet is a matter for national law.
Frågan om den mest lämpliga metoden för att göra denna angivelse i nämnda balansräkning omfattas av den nationella rättsordningen.
The Fourth Directive 78/660 does not preclude a provision intended to cover possible losses or debts arising from a commitment appearing at the foot of the balance sheet pursuant to Article 14 of that directive from being entered on the liabilities side of the balance sheet pursuant to Article 20(1), provided that the loss or debt in question may be characterised as "likely or certain" at the balancesheet date.
Enligt fjärde direktivet 78/660 är det inte uteslutet att en avsättning som syftar till att täcka eventuella förluster eller skulder till följd av en förbindelse som har antecknats under balansräkningen i enlighet med artikel 14 i nämnda direktiv kan bokföras på balansräkningens passivsida i enlighet med artikel 20.1 i direktivet, förutsatt att den ifrågavarande förlusten eller skulden kan anses vara sannolik eller säker på balansdagen.
Article 31(l)(e) ofthat directive does not exclude the possibility that, in order to ensure compliance with the principle of prudence and the principle that a mie and fair view of the assets and liabilities be given, the most appropriate method of valuation might be to carry out a globalised assessment of all the relevant factors.
Enligt artikel 31.1 e i samma direktiv är det inte uteslutet att den mest lämpliga värderingsmetoden för att säkerställa att försiktighetsprincipen och principen om en
In circumstances such as those in point in the main proceedings, repayment of a loan, which takes place after the balancesheet date (that being the relevant date for valuing balancesheet items), does not constitute a fact necessitating retrospective revaluation of a provision relating to that loan entered on the liabilities side of the balance sheet.
En återbetalning av ett lån som sker efter balansdagen (som är den relevanta tidpunkten för värderingen av posterna i balansräkningen) utgör inte, mot bakgrund av de omständigheter som är aktuella i målet vid den nationella domstolen, en sådan omständighet som gör det nödvändigt att retroaktivt omvärdera en avsättning som är hänförlig till detta lån och som har bokförts på balansräkningens passivsida.