natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This is the first time in the context of a reference for a preliminary ruling that the Court has been called upon to interpret Directive 1999/44. 18
22 Dessa författare har, omfatta omleverans av en vara.
Directive 1999/44.
Domstolen skall i förevarande mål för första gången tolka direktiv 1999/44 inom ramen för en begäran om förhandsavgörande.
22 Not only do they maintain that it is not in line with the Directive, they also criticise the one-sided nature of legislation which allows the seller to retain the profits included in the selling price. 23
18 förutom bestämmelsernas oförenlighet med direktivet, även påpekat bristen på balans i dessa bestämmelser som tillåter säljaren att behålla de fördelar som han erhållit genom betalningen av köpeskillingen. 23
In German legal literature, the question whether the right to compensation for use is well founded has provoked wide academic discussion.
I den tyska doktrinen har frågan huruvida rätten till ersättning för användning är tillåten lett till en omfattande akademisk diskussion.
In support of the national legislation, writers mostly refer to the parts of the explanatory memorandum which relate to the relevant provisions of the BGB, 19 on the basis of which they argue that the purchaser obtains economic benefits from the replacement of the goods.
Till stöd för bestämmelserna hänvisar författarna oftast till lagmotiven till de relevanta bestämmelserna i BGB. 19Detta ligger till grund för argumentet att omleverans utgör en ekonomisk fördel för konsumenten.
20The proposition that this is compatible with Directive 1999/44 is most often justified by reference to the 15th recital in the preamble thereto and the argument that payment of compensation for use is not one of the necessary costs incurred for the purposes of bringing the goods into conformity with the contract within the meaning of Article 3(4) of the Directive.
20Till stöd för ståndpunkten att bestämmelserna är förenliga med direktiv 1999/44 hänvisas vanligtvis till skäl 15 i direktivet med argumentet att betalningen av ersättning för användningen inte hör till de nödvändiga kostnaderna för att återställa varan i avtalsenligt skick i den mening som avses i artikel 3.4 i direktivet.
21However, numerous writers have also argued that the German legislation conflicts with
21 Många författare har dock även
As regards admissibility, it should be noted — as the Commission correctly pointed out at the hearing — that the admissibility of a reference for a preliminary ruling cannot depend on whether at national level it is possible to interpret a provision of national law in such a way that it is compatible with a directive.
Vad gäller frågan huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning är det, vilket med rätta anfördes av kommissionen vid den muntliga förhandlingen, inte avgörande om en nationell bestämmelse på nationell nivå kan bli föremål för en direktivkonform tolkning.
The principle prohibiting interpretation contra legem comes into play only where the national court is seeking
Principen att en tolkning contra legem inte är tillåten gäller endast när den nationella domstolen tolkar sin nationella rätt på ett sätt som står i överensstämmelse med gemenskapsrätten.
18 — So far the Court has had to discuss Directive 1999/44 only in infringement proceedings.
18 — Domstolen har hittills endast tagit ställning till direktiv 1999/44 i samband med fördragsbrottstalan.
QUELLE and ‘seller’, Directive 1999/44 refers to ‘consumers’ and ‘sellers’ who sell consumer goods.
QUELLE används i direktiv 1999/44 begreppen ”konsument” respektive ”säljare” som säljer konsumentvaror.
In the present case, it is possible to place the purchaser within the category covered by the term ‘consumers’ 25and the to interpret national law in conformity with Community law.
I det förevarande målet omfattas köparen av begreppet ”konsument” 25, medan säljaren omfattas av begreppet ”säljare” 26i
The purpose of the interpretation given by way of a preliminary ruling is to ensure, through the interpretation of Community law, its correct and uniform application throughout the Member States.
Syftet med tolkningen vid en begäran om förhandsavgörande är att, genom tolkning av gemenskapsrätten, säkerställa att gemenskapsrätten tillämpas korrekt och på ett enhetligt sätt i samtliga medlemsstater.
24 seller within that covered by the term ‘sellers’ 26for the purposes of Directive 1999/44; moreover, the sale of the stove-set for private use constitutes a sale of ‘consumer goods’ 27 within the meaning of the Directive.
24 den mening som avses i direktiv 1999/44. Försäljningen av spis-setet för privat bruk utgör försäljning av en ”konsumentvara” 27i den mening som avses i direktivet.
The references to Article 20 of the Grundgesetz concern solely German con -stitutional law; accordingly, that provision cannot as such affect the admissibility of a reference for a preliminary ruling.
Hänvisningarna till artikel 20 i Grundgesetz gäller uteslutande i tysk författningsrätt. Denna bestämmelse kan således inte ensam påverka huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning.
Article 234 EC alone — not national law — lays down the conditions for the admissibility of a reference for a preliminary ruling.
Förutsättningarna för att ta upp en begäran om förhandsavgörande till sakprövning regleras uteslutande i artikel 234 EG och inte i den nationella rätten.
Any other interpretation would mean that each Member State could decide for itself as to the applicability of Article 234 EC, and that could lead to a lack of uniformity in the application of Community law in the Member States.
En annan tolkning skulle innebära att varje medlemsstat själv skulle kunna bestämma hur artikel 234 EG skall tillämpas, vilket skulle kunna leda till att gemenskapsrätten tillämpas olika i olika medlemsstater.
The reference for a preliminary ruling is therefore admissible.
Begäran om förhandsavgörande kan således tas upp till sakprövning.
C — Analysis
C — Bedömning
The central problem in the present case is the interpretation of the expression ‘free of charge’, which appears in Article 3 of the Directive, and the related question of whether the requirement to ‘replace [goods] free of charge’ means that the seller must not
Den centrala frågeställningen i det förevarande målet avser tolkningen av begreppet ”utan kostnad” i artikel 3 i direktiv 1999/44 och den därmed förbundna frågan om påföljden ”utbyte av varan utan kostnad” innebär att säljaren inte får kräva att
25 — Article 1(2)(a) of Directive 1999/44 defines a consumer as ‘any natural person who, in the contracts covered by this Directive, is acting for purposes which are not related to his trade, business or profession’.
25 — Enligt artikel 1.2 a i direktiv 1999/44 avses med konsument ”en fysisk person som genom sådana avtal som omfattas av detta direktiv handlar för ändamål som ligger utanför hans närings- eller yrkesverksamhet”.
It must first be pointed out that whereas the BGB generally refers to ‘purchaser’
Inledningsvis vill jag påpeka att medan det i BGB är tal om ”köpare” och ”säljare” så
26 — Article 1(2)(c) of Directive 1999/44 defines a seller as ‘any natural or legal person who, under a contract, sells consumer goods in the course of his trade, business or profession’.
26 — Enligt artikel 1.2 c i direktiv 1999/44 avses med säljare ”en fysisk eller juridisk person som enligt avtal säljer konsumentvaror inom ramen för sin närings- eller yrkesverksamhet”.
27 — Article 1(2)(b) of Directive 1999/44 defines consumer goods as, ‘any tangible movable item, with the exception of: — goods sold by way of execution or otherwise by authority of law, — water and gas where they are not put up for sale in a limited volume or set quantity, — electricity’.
27 — Enligt artikel 1.2 b i direktiv 1999/44 avses med konsumentvaror ”alla lösa saker, utom— varor som säljs exekutivt eller annars tvångsvis på grund av lag,— vatten och gas när de inte saluhålls i begränsad volym eller bestämd kvantitet och— elektricitet”.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 require the consumer to pay compensation for use of the defective goods.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT TRSTENJAK — MÅL C-404/06 konsumenten betalar ersättning för användningen av den felaktiga varan.
and proportionate.
att ett fel i varan på begäran av konsumenten i första hand kan undanröjas utan kostnad genom reparation eller utbyte.
28If neither repair nor replacement is both possible and proportionate, the consumer may demand a reasonable reduction of the price or rescind the contract.
I det avseendet måste konsumenten enligt min uppfattning välja den påföljd – reparation eller utbyte – som är möjlig och proportionerlig.
29 Article 3(3) of Directive 1999/44 expressly reiterates that both repair and replacement must be ‘free of charge’.
29I artikel 3.3 i direktiv 1999/44 upprepas uttryckligen att såväl reparation som utbyte skall ske ”utan kostnad”.
The normal meaning of the expression ‘free of charge’ in Article 3 of the Directive is itself enough to indicate that the German provisions are not compatible with the Directive.
Redan den sedvanliga innebörden av begreppet ”utan kostnad”, som förekommer i denna artikel, tyder på att de tyska bestämmelserna
On a literal interpretation, it must first be pointed out that under Article 3(1) of Directive 1999/44 ‘[t]he seller shall be liable to the consumer for any lack of conformity which exists at the time the goods were delivered’.
Vid en bokstavstolkning skall det först påpekas att säljaren enligt artikel 3.1 i direktiv 1999/44 ”skall vara ansvarig gentemot konsumenten för all bristande avtalsenlighet som föreligger när varan levereras”.
The Directive thus clearly provides that the seller is to bear responsibility for any lack of conformity, at the time of delivery, in the goods delivered and that he must accept liability for his faulty performance.
Direktivet innehåller således en entydig bestämmelse om att ansvaret för fel i varan som föreligger när varan levereras ligger hos säljaren och att säljaren måste ansvara för att denne brister i fullgörandet av sina förpliktelser.
If legislation were to be approved under which the seller may require compensation for the use of the goods, the seller would no longer bear full responsibility for the lack of conformity which existed at the time of delivery, and part of the liability which ought to be borne by the seller would ultimately be transferred to the consumer.
Om man tillät en bestämmelse enligt vilken säljaren kan begära ersättning för användningen av varan, skulle säljaren inte omfattas av ett heltäckande ansvar för att undanröja de fel som finns i varan när den levereras. En del av ansvaret, som borde ha legat hos säljaren, kommer i sådana fall att läggas över på konsumenten.
According to the authors, in electing between repair and replacement the consumer cannot require anything disproportionate; whether the remedy is disproportionate depends on what it costs for the seller.
Enligt författarnas åsikt kan konsumenten vid valet mellan reparation och utbyte inte kräva någonting som är oproportionerligt. Vid bedömningen av huruvida påföljden är oproportionerlig skall i första hand de kostnader som påföljden innebär för säljaren beaktas.
Westermann also emphasises that the consumer’s election between repair and replacement is subject to what is asked for being possible and proportionate. See H.P. Westermann, ‘Das neue Kaufrecht einschlieβlich des Verbrauchsgüterkaufs’, Juristenzeitung, No 10/2001, p. 537.
Även Westermann betonar att konsumentens val mellan reparation och utbyte sker med förbehåll för att konsumentens krav inte är omöjliga och att de är proportionerliga. Se Westermann, H. P., ”Das neue Kaufrecht enschlieβlich des Verbrauchsgüterkaufs”, Juristenzeitung, nr. 10/2001, s. 537.
According to Grundmann and Bianca, it is possible to argue that the right of replacement under Directive 1999/44 presupposes a serious breach of contract.
Enligt Grundmanns och Biancas uppfattning är det möjligt att hävda att rätten till utbyte i direktiv 1999/44 förutsätter ett väsentligt avtalsbrott. Se Grundmann, S., Bianca, M. C., EU Sales Directive. Commentary, Intersentia, Antwerpen, Oxford, New York 2002, s. 162.
Similarly, Možina states that there must be more than a merely insignificant breach of contract before replacement may be claimed. D. Možina, Kršitev pogodbe, GV Založba, Ljubljana, 2006, p. 229.
Možina hyser en liknande uppfattning. Han anser att rätten till utbyte förutsätter mer än ett lindrigt avtalsbrott. Se Možina, D., Kršitev pogodbe, GV Založba, Ljubljana 2006, s. 229.
Article 46(2) of the Vienna Convention for the International Sale of Goods (CISG) provides that the buyer may require delivery of substitute goods only if the lack of conformity constitutes a fundamental breach of contract. This is also underlined by P. Schlechtriem, Internationales UN-Kaufrecht, 4th edition, Mohr Siebeck, Tübingen, 2007, p.
Även enligt artikel 46.2 i Wienkonventionen angående avtal om internationella köp av varor kan köparen endast kräva omleverans om felet utgör ett väsentligt avtalsbrott. Detta understryks även av Schlechtriem, P., Internationales UN-Kaufrecht, 4:e upplagan, Mohr Siebeck, Tübingen 2007, s. 134, punkt 185.
As regards the Vienna Convention, Grundmann also states that although the purchaser has a right to choose, he cannot choose one remedy if it is disproportionate to the other.
Avseende Wienkonventionen förklarar Grundmann att köparen visserligen har en rätt att välja, men inte får välja en påföljd som är oproportionerlig jämfört med andra. Grundmann, S., ”Regulating Breach of Contract – The Right to Reject Performance by the Party in Breach”, European Review of Contract Law, nr. 2/2007, s.
Article 9:102(1) of the Principles of European Contract Law (PECL) provides that the aggrieved party is entitled to the remedying of a defective performance.
Enligt artikel 9:102 första stycket i principerna för den europeiska avtalsrätten (PECL) får den part som lider skada kräva att avtalet fullgörs på ett korrekt sätt (remedying of a defective performance).
Article 9:102(2)(a) and (b), which likewise concerns the right to proper performance of the contract, provides that specific performance cannot be obtained where performance would be unlawful or impossible or would cause the debtor unreasonable effort or expense.
I artikel 9:102 andra stycket a och b, som också reglerar kravet att avtalet skall fullgöras på ett korrekt sätt, fastställs att ett fullgörande inte kan krävas om det strider mot lag eller om det är omöjligt eller om det medför oskäliga ansträngningar eller kostnader för gäldenären. Lando, O., Beale, H. (utg.), Principles of European Contract Law, Kluwer Law International, Haag, London, Boston 2000, s.
29 — Article 3(3) and (5) of Directive 1999/44 provides a two-stage scheme for enforcing consumer claims.
29 — Enligt artikel 3.3 och 3.5 i direktiv 1999/44 skall konsumenten göra sina rättigheter gällande i två steg.
First, the consumer may require repair or replacement free of charge.
I första hand kan konsumenten kräva att varan skall repareras eller bytas ut, i båda fallen utan kostnad.
His subsidiary remedy is an appropriate reduction of the price or rescission of the contract.
Endast i andra hand kan konsumenten kräva ett skäligt prisavdrag eller häva avtalet.
Article 3(2) gives the consumer the right ‘to have the goods brought into conformity free of charge’, which means that at the request of the consumer the goods may in the first instance be brought into conformity, free of charge, by repair or replacement.
Enligt artikel 3.2 i direktiv 1999/44 har konsumenten rätt att ”utan kostnad få varan återställd till avtalsenlighet”.
That definition precludes the German legislation for two reasons.
De tyska bestämmelserna är oförenliga med denna definition av två skäl.
it was simply identifying the most typical examples of costs which could be incurred in replacing goods, and was not limiting the scope of the provision in question.
har gemenskapslagstiftaren endast avsett att räkna upp de vanligaste formerna av kostnader som kan uppkomma vid utbyte av varan, utan att begränsa tillämpningsområdet för den ifrågavarande bestämmelsen.
On the basis of the maxim exempla illustrant non restringunt legem, it may therefore be held that the term ‘costs’ covers not just the costs of delivering the goods which are in conformity with the contract.
Med stöd av principen exempla illustrant non restringunt legem kan det konstateras att ”kostnader” inte endast avser kostnaderna för leveransen av en felfri vara.
31 The definition in question indicates that ‘free of charge’ covers the costs incurred for the purposes of bringing the goods into conformity with the contract, encompassing the listed examples of costs, as well as all other costs which might be incurred where replacement goods are delivered.
31Av den ifrågavarande definitionen framgår således att begreppet ”utan kostnad” omfattar kostnader för att återställa varan i avtalsenligt skick, vilket omfattar såväl de kostnader som räknats upp som exempel som samtliga övriga kostnader som kan uppkomma vid utbyte av varan.
First, Article 3(4) of Directive 1999/44 states very clearly that ‘free of charge’ covers ‘the necessary costs incurred to bring the goods into conformity’.
För det första stadgas i bestämmelsen uttryckligen att begreppet ”utan kostnad” omfattar ”nödvändiga kostnader som uppkommer för att få varan återställd till avtalsenlighet”.
Regardless of whether the seller demands payment of compensation for use as a precondition for replacing the goods or replaces the goods and subsequently requires compensation for use, this may be regarded as a cost incurred for the purposes of bringing the goods into conformity with the contract.
Oberoende av om säljaren kräver ersättning för användningen som villkor för att byta ut varan eller först byter ut varan och sedan kräver ersättning för användningen, kan ersättningen ses som en kostnad för att återställa varan till avtalsenligt skick.
In that regard, I agree with the Austrian Government’s view that paying compensation for use entails ‘significant inconvenience’ within the meaning of the Directive.
I detta avseende håller jag med den österrikiska regeringen, som har anfört att betalning av ersättning för användningen utgör en ”väsentlig olägenhet” i den mening som avses i direktivet.
The term ‘significant inconvenience’ covers not only practical obstacles to replacing goods but also inconvenience in
Begreppet ”väsentlig olägenhet” omfattar inte bara praktiska hinder när utbytet skall genomföras
31 — In the literature, Oppermann warns against such distortion of the meaning of legal norms by means of interpretation.
31 — I doktrinen har Oppermann varnat för att bestämmelsernas mening kan förvridas på detta sätt genom tolkning. Se Oppermann, a.a., s. 209, punkt 23.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 sufficient protection while at the same time enabling the consumer to enforce his rights effectively.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT TRSTENJAK — MÅL C-404/06 möjlighet att effektivt göra sina rättigheter gällande.
32 general, and financial ‘inconvenience’ is an additional inconvenience which, to my mind, can be even more significant than the practical obstacles facing the consumer where the goods are replaced.
32 utan även olägenheter i allmänhet. En ekonomisk ”olägenhet” är en ytterligare olägenhet som enligt min mening till och med kan vara allvarligare än praktiska hinder som konsumenten kan möta vid ett utbyte av varan.
Consideration must also be given to how the claim for payment of compensation for use operates in practice.
Hänsyn bör även tas till de följder som kravet på betalning av ersättning för användning av varan får i praktiken.
If the seller requires the consumer to pay compensation for use and repair is not possible, the consumer ultimately has little choice.
Om säljaren kräver att konsumenten skall betala ersättning för användningen av varan och en reparation inte är möjlig, så kvarstår inte många möjligheter för konsumenten.
If the seller makes payment of compensation for use a precondition for replacing the goods, the consumer can either pay compensation for use and get new goods, or not get new goods.
Om säljaren ställer upp betalningen av den nämnda ersättningen som villkor för utbyte, kan konsumenten antingen betala ersättningen och erhålla en ny vara eller avstå från en ny vara.
Even if the seller does not make payment of compensation for use a precondition for replacing the goods but requires it subsequently, the consumer may be uncertain whether or not to request replacement of the goods.
Även om säljaren inte villkorar utbytet av varan genom att kräva ersättning för användningen före leveransen, utan kräver denna ersättning på ett senare stadium, kan konsumenten bli osäker på om han skall begära att varan byts ut eller inte.
That being so, it can happen in practice that because of the claim for compensation for use the consumer simply does not enforce his claim to replacement of the goods, and such a result would in any event run counter to the wording and purpose of Directive 1999/44.
I praktiken kan det därför förekomma att konsumenten på grund av kravet på ersättning för användningen inte gör sin rätt till utbyte av varan gällande. Detta skulle under alla omständigheter strida mot andemeningen i och syftet med direktiv 1999/44.
In theory, on the basis of the third indent of Article 3(5) of Directive 1999/44, the consumer could rely on the fact that replacing the goods would
I teorin kan konsumenten med stöd av bestämmelserna i artikel 3.5 tredje strecksatsen i direktiv 1999/44 göra gällande att ett utbyte av varan skulle medföra väsentliga olägen-
32 — In this context it must also be mentioned that Directive 1999/44 protects the seller also by means of a time-limit on his liability.
32 — I detta sammanhang vill jag dessutom påpeka att säljaren enligt direktiv 1999/44 även skyddas genom de bestämmelser som tidsbegränsar säljarens ansvar.
See the 17th recital in the preamble to and Article 5(1) of Directive 1999/44.
Se skäl 17 och artikel 5.1 i direktiv 1999/44.
Furthermore, as the Commission rightly emphasised in its written observations, the seller’s financial interests are adequately protected by the possibility open to him of claiming that the remedy chosen by the consumer is disproportionate.
Utöver detta åtnjuter säljaren, vilket kommissionen med rätta har betonat i sitt skriftliga yttrande, ett tillräckligt skydd för sina ekonomiska intressen genom möjligheten för denne att åberopa att den av konsumenten valda påföljden är oproportionerlig.
Under the second subparagraph of Article 3(3) of Directive 1999/44, the remedy is disproportionate ‘if it imposes costs on the seller which, in comparison with the alternative remedy, are unreasonable’.
Enligt artikel 3.3 andra stycket i direktiv 1999/44 är en påföljd oproportionerlig ”om den åsamkar säljaren kostnader som är orimliga i jämförelse med den alternativa påföljden”.
If replacement of the goods would entail unreasonable costs for the seller, he can reject the consumer’s request for replacement.
Om säljaren skulle åsamkas orimliga kostnader genom att byta ut varan, kan han således vägra konsumenten ett utbyte.
By the same token, if repair of the goods is also impossible or disproportionate, the consumer may choose the subsidiary remedy and require reduction of the price or rescission of the contract.
Om inte heller en reparation är möjlig eller proportionerlig, kan konsumenten välja en underordnad påföljd och kräva prisavdrag eller hävning av avtalet.
QUELLE court’s question quite plain, 34 it is merely a starting point which requires to be confirmed by the other methods of interpretation. 35
QUELLE nella domstolen, 34 utgör denna tolkning endast en utgångspunkt som måste bekräftas av andra tolkningsmetoder.
A teleological and a contextual interpretation both lead clearly to the conclusion that Directive 1999/44 precludes the German legislation.
35 Även en teleo- logisk och en systematisk tolkning leder utan tvivel till den slutsatsen att direktiv 1999/44 utgör hinder för sådana bestämmelser som de tyska.
That is supported by a number of arguments.
Till stöd för detta finner jag flera argument.