natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission submits that its view was confirmed by the Court of First Instance in its judgment in Case T-176/01 Ferriere Nord v Commission [2004] ECR II-3931.
Kommissionen har gjort gällande att dess ståndpunkt har bekräftats av förstainstansrätten i dess dom av den 18 november 2004 i mål T-176/01, Ferriere Nord mot kommissionen (REG 2004, s. II-3931).
The Commission is of the view that the application of a new rule to its examination of aid that has not been notified does not necessarily constitute a ‘reward [of] an unlawful act’.
Kommissionen anser att det inte med nödvändighet innebär att olagliga beslut gynnas om en ny regel tillämpas vid bedömningen av ett stöd som inte anmälts.
Indeed, such an immediate application could act against the interests of the Member State if stricter compatibility criteria were applied.
Att omedelbart tillämpa en sådan regel kan nämligen missgynna medlemsstaten, om kriterierna för bedömning av huruvida ett stöd är förenligt med den gemensamma marknaden görs hårdare.
Finally, the Commission submits that there is no overriding reason in the interest of legal certainty which could justify, in the present case, limiting the temporal scope of Article 87(3)(d) EC.
Kommissionen har slutligen gjort gällande att det inte finns några tvingande rättssäkerhetsskäl för att i förevarande fall begränsa den tidsmässiga räckvidden (ratione temporis) av artikel 87.3 d EG.
In the alternative, the Commission submits that the derogation relating to cultural objectives, which has appeared in Article 87(3)(d) since 1993, was previously covered by subparagraph (c) of that provision and has simply been more clearly identified by the addition of subparagraph (3)(d).
Kommissionen hävdar i andra hand att undantaget för kultur, som sedan år 1993 finns i artikel 87.3 d EG, tidigare omfattades av artikel 87.3 c EG och endast har gjorts tydligare genom tillägget av artikel 87.3 d EG.
The French Republic adopts the Commission’ arguments.
Republiken Frankrike har anslutit sig till kommissionens argument.
It is apparent from the last sentence of Article 1 of the contested decision that the contested aid was declared compatible with the common market under Article 87(3)(d) EC.
Det framgår av artikel 1 sista meningen i det angripna beslutet att kommissionen har förklarat att det omtvistade stödet är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 d EG.
That provision constitutes a derogation from the general prohibition of State aid under Article 87(1) EC, introduced by the EU Treaty, which entered into force on 1 November 1993.
Sistnämnda bestämmelse utgör ett undantag från det allmänna förbudet mot statligt stöd i artikel 87.1 EG och det har införts genom EU-fördraget, vilket trädde i kraft den 1 november 1993.
The applicant submits, in essence, that such a legal basis could not be used to declare the aid compatible with the common market for the period from 1980 to 31 October 1993.
Sökanden har i huvudsak gjort gällande att en sådan rättslig grund inte kunde användas för att förklara stödet förenligt med den gemensamma marknaden vad avser tiden från år 1980 till den 31 oktober 1993.
Thus, although procedural rules are generally held to apply to all proceedings pending at the time when they enter into force, that is not the case with substantive rules (Joined Cases 212/80 to 217/80 Meridionale industria salumi [1981] ECR 2735, paragraph 9).
Även om processuella regler allmänt anses tillämpliga i samtliga tvister från och med den dag då reglerna träder i kraft, gäller detta inte för materiella regler (domstolens dom av den 12 november 1981 i de förenade målen 212/80–217/80, Meridionale industria salumi, REG 1981, s. 2735, punkt 9).
In order to ensure observance of the principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations, the substantive rules of Community law must be interpreted as applying to situations existing before their entry into force only in so far as it clearly follows from their terms, objectives or general scheme that such effect must be given to them (see Joined Cases C-74/00 P and C-75/00 P, Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission [2002] ECR I-7869, paragraph 119 and the caselaw cited).
De materiella gemenskapsbestämmelserna ska nämligen, för att de ska kunna säkerställa skyddet för rättssäkerhetsprincipen och principen om skydd för berättigade förväntningar, tolkas så, att de endast syftar på situationer som har inträffat innan de trädde i kraft om det av deras lydelse, syften eller struktur klart framgår att de ska ges en sådan verkan (se domstolens dom av den 24 september 2002 i de förenade målen C-74/00 P och C-75/00 P, Falck och Acciaierie de Bolzano mot kommissionen, REG 2002, s. I-7869, punkt 119 och där angiven rättspraxis).
Against that background, it should be noted that the EU Treaty does not lay down transitional provisions for the application of Article 87(3)(d) EC.
Efter att ha erinrat om dessa premisser konstaterar förstainstansrätten att det i EU-fördraget inte föreskrivs några övergångsbestämmelser vad avser tillämpningen av artikel 87.3 d EG.
Moreover, there is nothing in that provision from which it could be concluded that it is intended to govern situations which arose prior to the date when it entered into force.
Inget i denna bestämmelse ger heller stöd för slutsatsen att dess syfte skulle vara att reglera situationer som har uppstått innan denna bestämmelse trädde i kraft.
Indeed, the Commission did not state in the contested decision that Article 87(3)(d) EC had to be applied retroactively in the present case in view of the objectives or the general scheme of that provision, or that it was necessary to ensure that the system of control operated by the Commission in relation to aid granted by the Member States functions properly.
Kommissionen har för övrigt i det angripna beslutet inte angett att artikel 87.3 d EG borde tillämpas retroaktivt i förevarande fall, med hänsyn till bestämmelsens syfte och sammanhang, eller att så skulle vara nödvändigt för att kommissionen ska kunna utöva sin kontroll vad avser stöd som beviljas av medlemsstaterna.
Nor did it put forward any such arguments in its defence.
Kommissionen har inte heller anfört argument i denna riktning i sitt svaromål.
It is therefore necessary only to examine whether the contested aid had become definitively compatible or incompatible at the time when the contested decision was adopted.
Förstainstansrätten kommer därför endast att pröva om det gick att avgöra om det omtvistade stödet var förenligt med den gemensamma marknaden när det angripna beslutet antogs.
All new aid which has not been notified and has already been disbursed is necessarily incompatible with the common market if it is capable of distorting competition by selectively favouring certain undertakings or the production of certain goods during the period in which it was paid and if it is not covered by any derogation from the general prohibition of State aid under Article 87(1) EC.
Varje nytt stöd som inte har anmälts och som redan har betalats ut är med nödvändighet oförenligt med den gemensamma marknaden om det kan medföra att konkurrensen snedvrids genom att vissa företag eller viss produktion gynnas under den tid som stödet betalas ut och om det inte omfattas av något av undantagen från det generella förbudet mot statligt stöd i artikel 87.1 EG.
In any event, once it has produced its effect, the aid in question becomes definitively compatible or incompatible with the common market.
I vilket fall som helst står det klart huruvida stödet i fråga är förenligt eller oförenligt med den gemensamma marknaden när det får verkningar.
That is particularly so in the present case, since the contested aid was awarded and granted by the French Republic and used by CELF in order to offset the extra costs of processing small orders on an annual basis.
Så är exempelvis fallet i förevarande fall, eftersom det omtvistade stödet har beslutats och utbetalats av Republiken Frankrike och använts av CELF för att kompensera för årliga extrakostnader för expediering av små beställningar.
Therefore, contrary to what the Commission maintains, the analysis as to whether aid that has been paid and not notified is compatible with the common market, especially aid such as that in the present case, does not only require an assessment of whether, at the time when the relevant decision was adopted, the Community interest demanded that the aid be repaid.
Tvärtemot vad kommissionen har hävdat ska det vid bedömningen av huruvida ett stöd som har utbetalats men inte anmälts är förenligt med den gemensamma marknaden, exempelvis det som här är i fråga, inte bara avgöras huruvida gemenskapens intressen krävde att stödet skulle återbetalas, när beslutet om stöd antogs.
The Commission must also ascertain whether, during the period in which the aid in question was paid, that aid was likely to distort competition.
Kommissionen måste nämligen även pröva huruvida stödet under den tid som det har utbetalats kunde snedvrida konkurrensen.
The Commission enjoys a wide discretion to admit aid by way of derogation from the general prohibition in Article 87(1) EC.
Kommissionen förfogar visserligen över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att besluta att ett stöd omfattas av undantagen från det generella förbudet i artikel 87.1 EG.
However, that discretion cannot be used while disregarding the fact that it was during the period in which the aid in question was unlawfully paid that it could have distorted competition in a manner contrary to the Community interest, as determined under the existing legislative framework.
Detta utrymme för skönsmässig bedömning får emellertid inte utnyttjas utan hänsyn till omständigheten att det är under den period som stödet i fråga olagligen betalas ut som det kan snedvrida konkurrensen på ett sätt som strider mot gemenskapens intressen, såsom dessa intressen har definierats i gällande lagstiftning.
It follows that the Commission has erred in law by applying Article 87(3)(d) EC to the period before 1 November 1993 instead of applying the substantive rules in force during the period in question.
Av detta följer att kommissionen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att tillämpa artikel 87.3 d EG på perioden före den 1 november 1993, i stället för att tillämpa de materiella regler som gällde under perioden i fråga.
That conclusion applies a fortiori, since, according to established case-law, exceptions to the general rule that State aid is incompatible with the common market, laid down in Article 87(1) EC, must be interpreted strictly (Joined Cases C-280/99 P to C-282/99 P Moccia Irme and Others v Commission [2001] ECR I-4717, paragraph 40, and Case T-150/95 UK Steel Association v Commission [1997] ECR II-1433, paragraph 114).
Denna slutsats gör sig än mer gällande när man beaktar att undantagen från den generella principen att statligt stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden i artikel 87.1 EG enligt fast rättspraxis ska tolkas restriktivt (domstolens dom av den 21 juni 2001 i mål C-280/99 P–C-282/99 P, Moccia Irme m.fl. mot kommissionen, REG 2001, s. I-4717, punkt 40, och förstainstansrättens dom av den 25 september 1997 i mål T-150/95, UK Steel Association mot kommissionen,
In the same vein, with regard to aid covered by the ECSC Treaty which has been paid without prior notification, the Court of Justice has held that applying the rules of the code in force on the date on which the Commission makes a determination on the compatibility of aid paid under an earlier code does indeed result in the retroactive application of Community rules (Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraph 118).
Domstolen har i samma anda fastställt, vad beträffar stöd som omfattas av EKSG-fördraget och som har betalats ut utan föregående anmälan, att en tillämpning av bestämmelserna i det regelverk som är i kraft vid den tidpunkt då kommissionen fattar ett beslut, i vilket den prövar huruvida stöd som har utbetalats enligt ett föregående regelverk är förenligt med den gemensamma marknaden, leder till en retroaktiv tillämpning av gemenskapsrättsliga bestämmelser (domen i det ovannämnda målet Falck och Acciaierie di Bolzano mot kommissionen, punkt 118).
The Court considered that the code in force at the time when the Commission adopted the decision contained no provision which provided that that code may be applied retroactively.
Domstolen fann ingen bestämmelse i regelverket, i den lydelse som detta hade när kommissionen antog sitt beslut, som gav stöd för att regelverket skulle kunna tillämpas retroaktivt.
The Court also considered that it was clear from the general scheme and the objectives of successive aid codes governing the aid in question that those codes had been adopted according to the needs existing at any given period.
Domstolen ansåg dessutom att det framgick av systematiken och syftet med de på varandra följande bestämmelserna om stöd att de antagits i förhållande till behoven under en viss period.
Accordingly, the application of rules adopted at a particular period, according to the then prevailing situation, to aid paid in the course of an earlier period does not correspond to the general scheme and objectives of that type of rules (Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraph 120).
Att tillämpa bestämmelser som har antagits under en viss period på stöd som har utbetalats under en föregående period överensstämmer således inte med systematiken i och ändamålet med denna typ av bestämmelser (domen i det ovannämnda målet Falck och Acciaierie di Bolzano mot kommissionen, punkt 120).
By contrast, the situation in the present case is not comparable to that which gave rise to the judgment in Ferriere Nord v Commission.
Situationen i förevarande fall kan däremot inte jämställas med den som var i fråga i det ovannämnda målet Ferriere Nord mot kommissionen.
That judgment related to aid which had not been implemented before the Commission’s decision on compatibility had been adopted.
Det målet rörde ett stöd som inte hade genomförts när kommissionen beslutade att det var förenligt med den gemensamma marknaden.
It could not therefore pose a threat to competition during the period before that decision was adopted.
Stödet kunde således inte hota konkurrensen innan beslutet antogs.
On the other hand, aid which has been disbursed before the Commission has taken a decision on its compatibility with the common market can threaten and even distort competition during the period before that decision is adopted.
Ett stöd som redan har betalats ut innan kommissionen beslutar att det är förenligt med den gemensamma marknaden kan däremot hota och till och med snedvrida konkurrensen för perioden innan detta beslut antas.
The conclusion that Article 87(3)(d) EC cannot be applied in the present case cannot be affected by any of the additional arguments put forward by the Commission.
Slutsatsen att artikel 87.3 d EG inte är tillämplig i förevarande fall vederläggs inte av något av kommissionens andra argument.
With regard to the argument that there is no overriding reason in the interest of legal certainty which could justify, in the present case, limiting the temporal scope of that provision, Community law must ensure observance of the principles of legal certainty and the protection of legitimate expectation, by virtue of which the effects of Community legislation must be clear and predictable for those who are subject to it (see, to that effect, Meridionale industria salumi, paragraph 10).
Vad gäller argumentet att det inte finns några tvingande rättssäkerhetsskäl för att begränsa bestämmelsens rättsverkningar i tiden erinrar förstainstansrätten om att gemenskapsrätten måste garantera att principerna om rättssäkerhet och skydd för berättigade förväntningar upprätthålls. Enligt dessa principer måste gemenskapslagstiftningen vara klar och förutsebar för medborgarna (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Meridionale industria salumi, punkt 10).
Community legislation on State aid would be neither clear not predictable for those who are subject to it if aid which could not be regarded as compatible between 1980 and 1993, in the absence of a derogation from the general prohibition of State aid under Article 87(1) EC, which applied to that period, could subsequently be regarded as compatible if such a derogation were made available.
Gemenskapslagstiftningen om statligt stöd kan dock inte anses vara klar eller förutsebar för medborgarna om ett stöd som inte ansågs vara förenligt med den gemensamma marknaden från år 1980 till år 1993, eftersom det inte förelåg något undantag från det generella förbudet mot statligt stöd i artikel 87.1 EG, vad gäller denna period, därefter kunde anses vara förenligt, om ett sådant undantag senare infördes.
The Commission’s argument in that connection must therefore be rejected.
Kommissionens argument på denna punkt måste därför avfärdas.
As regards the Commission’s argument that the application of a new rule to its examination of aid that has not been notified does not constitute a reward of an unlawful act, it must be pointed out that to consider that aid which has not been notified can be declared compatible with the common market by virtue of a derogation which was not in force when that aid was paid would result in conferring an advantage on the Member State which granted it in relation to any other Member State which might have intended to grant similar aid but refrained from doing so since there was no derogation authorising this.
Vad gäller kommissionens argument att det inte innebär att olagliga handlingar gynnas om en ny regel tillämpas vid bedömningen av huruvida ett stöd som inte har anmälts är förenligt med den gemensamma marknaden, konstaterar förstainstansrätten att om ett stöd som inte har anmälts kan förklaras förenligt med den gemensamma marknaden med tillämpning av ett undantag som inte gällde när stödet utbetalades, skulle den medlemsstat som har beviljat stödet gynnas framför de medlemsstater som eventuellt hade velat bevilja ett liknande stöd men som inte har gjort det med hänsyn till att det inte fanns något undantag som medger detta.
Similarly, an advantage would be conferred on the Member State in question in relation to any other Member State which, since it intended to grant aid for the same period, notified the aid before the derogation in question came into effect and, as a consequence, obtained a decision from the Commission stating that the aid was incompatible with the common market.
På samma sätt skulle medlemsstaten i fråga gynnas framför varje medlemsstat som under samma period hade velat bevilja ett stöd och som har anmält stödet innan undantaget i fråga trädde i kraft, vilket lett till att kommissionen i ett beslut konstaterat att stödet är oförenligt med den gemensamma marknaden.
The Commission’s argument cannot therefore be accepted.
Kommissionens argument kan således inte vinna bifall.
Lastly, the Commission’s argument in the alternative that the aid paid before 1 November 1993 is in any event covered by the derogation in Article 87(3)(c) EC must be rejected.
Förstainstansrätten avfärdar slutligen kommissionens argument i andra hand om att stöd som har betalats ut före den 1 november 1993 i vilket fall som helst omfattas av undantaget i artikel 87.3 c EG.
Without it being necessary to consider whether the derogation in Article 87(3)(c) EC could, before the EU Treaty entered into force, have constituted an adequate legal basis for it to be accepted that State aid to promote culture and heritage conservation was compatible with the common market, it is sufficient to state that, since the Commission chose the legal basis which it considered to be the most appropriate in the present case, namely Article 87(3)(d) EC, it is in the light of that provision alone that it the question whether the contested decision is in conformity with Community law must be examined.
Förstainstansrätten konstaterar nämligen — utan att det är nödvändigt att undersöka huruvida undantaget i artikel 87.3 c EG innan EU-fördraget trädde i kraft skulle kunna utgöra rättslig grund för att anse att ett statligt stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet är förenligt med den gemensamma marknaden — att kommissionen valt den rättsliga grund som den ansåg mest lämplig i förevarande fall, det vill säga artikel 87.3 d EG, varför frågan huruvida det angripna beslutet är förenligt med gemenskapsrätten endast ska bedömas med utgångspunkt från denna bestämmelse.
Moreover, since the Commission itself stated in the contested decision (recital 186) that it was concerned with checking the compatibility of the aid on the export agency market only under Article 87(3)(d) EC, it cannot rely on the application of a different provision before the Court.
Kommissionen har dessutom själv i det angripna beslutet (skäl 186) angett att den bara hade för avsikt att bedöma om stödet på marknaden för exportförmedling är förenligt med artikel 87.3 d EG, varför den inte kan åberopa en annan bestämmelse vid förstainstansrätten.
It follows from the foregoing that the Commission erred in law in considering that the contested aid was compatible with the common market under Article 87(3)(d) EC as regards that part of the aid paid to CELF before the date on which the EU Treaty entered into force.
Av det ovanstående följer att kommissionen har gjort sig skyldig till felaktig rättstilllämpning genom att anse att det omtvistade stödet var förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 d EG, vad gäller den del av stödet som har betalats ut till CELF innan EU-fördraget trädde i kraft.
The last sentence of Article 1 of the contested decision must therefore be annulled in so far as it relates to the period before 1 November 1993.
Artikel 1 sista meningen i det angripna beslutet ska således ogiltigförklaras i den del som avser tiden före den 1 november 1993.
The second part of the third plea, alleging manifest errors of assessment
Den tredje grundens andra del: Flera fall av uppenbart oriktig bedömning
The applicant submits that the contested aid is totally unrelated to small orders and is simply operating aid granted to CELF on an indefinite basis.
Sökanden hävdar att det omtvistade stödet helt saknar samband med extrakostnader för små beställningar och i stället är ett rent driftstöd till CELF utan tidsbegränsning.
According to the applicant, when the contested aid was granted, small orders were not defined.
Enligt sökanden har det inte definierats vad som menas med små beställningar när det omtvistade stödet beviljades.
Such a definition, specifying that small orders are orders to the value of less than FRF 500, was introduced only in connection with Case T-49/93.
En sådan definition, enligt vilken det med små beställningar förstås beställningar för mindre än 500 FRF, infördes först under förfarandet i mål T-49/93.
Instead of being set following an economic analysis, the FRF 500 threshold was determined empirically.
Tröskelvärdet på 500 FRF grundade sig inte på en ekonomisk analys, utan på erfarenhet av hur stora beställningarna hade varit.
As regards the relevance of that definition, the applicant submits that 1994 was deliberately chosen as a reference year in order to justify setting the break-even point at FRF 500.
Vad gäller frågan huruvida ovannämnda definition är relevant har sökanden gjort gällande att år 1994 valdes som referensår för att rättfärdiga tröskelvärdet för lönsamhet till 500 FRF.
In any event, the applicant states that it is not sufficient, on the basis of an examination of the analytical accounts for one year alone, even where that is supported by three other years, to declare that aid paid for over 20 years is compatible.
Sökanden understryker i vilket fall som helst att en analys av bokföringen för ett enda år, även om denna analys stöds av bokföringen från tre andra år, inte räcker för att förklara ett stöd som har utbetalats under mer än tjugo år som förenligt med den gemensamma marknaden.