natgillin/translations-raw huggingface dataset:
33 — ‘Article 6 (Absolute grounds for refusal) 1. Trade marks … which are not distinctive, shall not be registered; in particular …: (a) those which consist solely of signs or indications which in trade may be requisite for the purpose of showing the kind, quality, quantity, intended purpose, value, geographical origin, the time of production of the goods or of rendering of the service, or other characteristics of the goods or service’ (OJ 1980 C 351, p. 5).
33 — ”Artikel 6 [Absoluta registreringshinder] 1 Följande får inte registreras: […]varumärken som saknar särskiljningsförmåga, särskilt: a) sådana som endast består av kännetecken eller upplysningar vilka i handeln visar varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda användning, värde, geografiska ursprung, tiden för deras framställande eller andra egenskaper hos varorna eller tjänsterna” (EGT C 351, 1980, s. 5).
434) explains that, on the initiative of the German delegation, among others, the draft text, which provided that the ground for refusal was the lack of distinctive character and that descriptive character was only an example of this, was amended so as to differentiate between trade marks devoid of distinctive character and descriptive trade marks.
434) förklarar att den föreslagna lydelsen, enligt vilken bristande särskiljningsförmåga utgjorde registreringshinder och en beskrivande karaktär endast var ett exempel på ett sådant, på initiativ av bland annat den tyska delegationen, ändrades så att en åtskillnad infördes mellan varumärken som saknar särskiljningsförmåga och beskrivande varumärken.
Lack of distinctiveness is not a generic concept of which subparagraphs (c) and (d) would be merely examples.
Visserligen förhåller det sig så att de kännetecken som omfattas av punkterna c och d ofta också saknar särskiljningsförmåga.
It is true that situations covered by subparagraphs (c) and (d) often also lack distinctiveness, but this is not always inevitably the case, just as it is not only signs falling under subparagraphs (c) and (d) that may lack distinctiveness); and Ekey, F.L. and Klippel, D., cited in footnote 13, p.
Detta är emellertid inte med automatik alltid fallet. På samma sätt är det inte bara de kännetecken som faller inom ramen för c och d som saknar särskiljningsförmåga), och ovannämnda Ekey, F.L., och Klippel, D., s.
874 (according to these authors, the different grounds for refusal under Article 7(1) are parallel and equivalent.
874 (Dessa författare hävdar att de olika registreringshinder som föreskrivs i artikel 7.1 är att anse som parallella och likvärdiga.
None is subject to another, nor are they interdependent.
Det sker heller ingen överlappning.
Nor do they overlap; rather, grounds for refusal are autonomous, so that, for the application to be rejected, it is sufficient that one of the grounds is met).
Det rör sig snarare om självständiga registreringshinder och det räcker med att ett av dessa hinder föreligger för att ansökan skall avslås).
35 — Eisenführ, G. and Schennen, D., cited in footnote 30, p. 86.
35 — Ovannämnda Eisenführ, G. och Schennen, D., s. 86.
EUROHYPO v OHIM judgment of the Court of First Instance, on the ground that it relied on the use of a criterion according to which trade marks which are capable of being commonly used, in trade, for the presentation of the goods or services in question may not be registered.
EUROHYPO MOT HARMONISERINGSBYRÅN upphävde domstolen förstainstansrättens dom med motiveringen att denna hade baserats på att ett kriterium tillämpats, enligt vilket varumärken som kan vara allmänt förekommande i handeln för att presentera de aktuella varorna eller tjänsterna inte får registreras.
The Court of Justice held that ‘that criterion is relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation but it is not the yardstick against which Article 7(1)(b) thereof should be judged’.
Domstolen fastslog också att ”detta kriterium är relevant vid tillämpningen av artikel 7.1 c i förordningen, men skall inte ligga till grund för tolkningen av artikel 7.1 b i förordningen”.
In September 2005, in BioID v OHIM, the Court of Justice, as it had been invited to do by Advocate General Léger 40 in his Opinion, 41 set aside the judgment of the Court of First Instance for the same reason and in the same terms.
I enlighet med vad generaladvokaten Léger 40förespråkat i sitt förslag till avgörande 41 upphävde domstolen i september 2005, av samma anledning och med samma motivering 42, genom sin dom som föreskrivs enligt artikel 7.1 b.
42 The same conclu- sion was reached by the Court of Justice in its judgment in Deutsche SiSi-Werke v OHIM, delivered in January 2006.
36 Det är således denna senare lydelse och inte den som fanns i förslaget som äger giltighet.
43 laid down in Article 7(1)(b). 36 Therefore, it is this wording, and not the one set out in the proposal, which must be applied.
Att påstå att beskrivande karaktär endast utgör ett exempel på bristande särskiljningsförmåga, är att frånta den ändrade lydelsen hela dess verkan.
To take the view that descriptiveness is merely an example of absence of distinctiveness would effectively mean that this amendment to the wording had no purpose.
Dessutom, och detta har gång på gång framkommit i praxis 37, är vart och ett av de registreringshinder som föreskrivs enligt artikel 7.1 i förordningen självständigt och skall bedömas separat.
Consequently, I cannot be satisfied, as the judgment under appeal was, with the assumption that an element which is descriptive is necessarily devoid of any distinct ive character and so disregard the fact that the regulation is worded in such a way that these characteristics are put forward in the alternative. 38
Den dom som domstolen meddelade i målet Deutsche SiSi-Werke mot harmoniseringsbyrån i januari 2006, följde också samma linje 43.
40 — Cited in footnote 23, points 80 and 81: ‘… I believe that the Court misinterpreted Article 7(1)(b) of the regulation by basing its conclusion, that the sign in question is devoid of distinctive character, on its finding that “the overall mark is likely to be commonly used in trade to present the goods and services” referred to in the application for registration. … I conclude that the contested judgment is vitiated by the same errors of law as the judgment in SAT.1 v OHIM (SAT.2), cited above.
40 — Generaladvokatens förslag till avgörande av den 2 juli 2005, punkterna 80 och 81: ”(…) har förstainstansrätten (..), genom att utifrån bedömningen att ’varumärket betraktat i sin helhet kan vara allmänt förekommande i handeln för att presentera [de] varor och tjänster [som registreringsansökan avser]’ komma fram till att det ifrågavarande kännetecknet saknar särskiljningsförmåga, tolkat artikel 7.1 b i förordningen på ett felaktigt sätt. […].
I therefore suggest that the Court of Justice draw the same conclusions as in SAT.1 v OHIM (SAT.2), and set aside the contested judgment’.
Härav följer att förstainstansrätten i den överklagade domen har gjort sig skyldig till samma felaktiga rättstillämpning som i domen i det ovannämnda målet SAT.1 mot harmoniseringsbyrån (SAT.2), och att den således skall upphävas.”
36 — From the point of view of systematic interpretation, it is apparent both from the internal scheme and the external scheme of Article 7(1) of the regulation that these are two different criteria.
36 — Om en systematisk tolkning tillämpas, framgår det med ledning av såväl den interna som den externa logiken och sammanhanget för artikel 7.1 i förordningen, att det rör sig om två skilda kriterier.
The external scheme — that is, the structure of the text — clearly shows that subparagraphs (b) and (c) are two distinct points.
Av den externa logiken och sammanhanget – det vill säga textens struktur – framgår det tydligt att punkterna b och c utgörs av två skilda stycken. När det gäller den interna logiken och sammanhanget – det vill säga hur textinnehållet är ordnat – har de två punkterna olika ändamål (beträffande begreppen intern och extern logik och sammanhang, se Heck, P., Das Problem der rechtsgewinnung, Gesetzauslegung und Interessenjurisprudenz, Begriffsbildung und Interessenjurisprudenz), Verlag Gehlen, Berlin, Zürich, 1968, s. 188–189.
38 — Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer, in his Opinion delivered on 14 May 2002 in DKV v OHIM, cited in footnote 16, states, in point 40: ‘It is … to my mind preferable that the Community Courts apply the grounds for refusal with the same rigour as that employed by the registration authorities.
38 — Generaladvokaten Ruiz-Jarabo Colomer har i punkt 40 i sitt förslag till avgörande av den 14 maj 2002 inför domen i det ovannämnda målet DKV mot harmoniseringsbyrån anfört: ”…det är lämpligare att gemenskapsdomstolarna är lika strikta som registreringsmyndigheten vid karaktäriseringen av registreringshindren.
Each of the conditions for registration in Article 7(1)(b), (c) and (d), in requiring a sign to be capable of distinguishing the goods and services under consideration and not to be descriptive or generic, is independent of the others, and must be considered separately.
Vart och ett av kraven för registrering i artikel 7.1 b, 7.1 c och 7.1 d, enligt vilka kännetecknet skall vara särskiljande för de berörda varorna eller tjänsterna, och inte beskrivande eller allmänt i förhållande till dessa varor eller tjänster, är självständiga i förhållande till varandra och kräver en separat analys.
That does not preclude the same sign in practice being caught by more than one category.
Detta hindrar inte att samma kännetecken i praktiken ofta kan beröras av mer än ett av dessa fall.
Thus, a sign that is wholly descriptive will in general be devoid of any distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b).’
Således saknar ett rent beskrivande kännetecken i allmänhet särskiljningsförmåga i den mening som avses i artikel 7.1 b.”
42 — Cited in footnote 23, paragraphs 61 to 63: ‘… in paragraphs 23, 34, 41 and 43 of the judgment under appeal, the Court of First Instance primarily accepted the fact that the trade mark applied for is likely to be commonly used in trade, in order to establish that it fell within Article 7(1)(b) of the regulation. … It must, however, be stated that, as the Court of Justice held in paragraph 36 of SAT.1 v OHIM, cited above, that criterion, although relevant in relation to Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94, is not the yardstick by which Article 7(1)(b) must be interpreted. … Consequently, it must be held that the head of claim alleging that the Court of First Instance applied a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation rather than in that of Article 7(1)(b) is well founded.’
42 — Domen i det ovannämnda målet, punkterna 61–63: … i punkterna 23, 34, 41 och 43 i den överklagade domen har förstainstansrätten emellertid, för att fastställa att det sökta varumärket omfattas av artikel 7.1 b i förordningen, beaktat att varumärket kan vara allmänt förekommande i handeln. […]Detta kriterium skall, såsom domstolen fastslog i punkt 36 i domen i det ovannämnda målet SAT.1 mot harmoniseringsbyrån, även om det är relevant inom ramen för bedömningen i artikel 7.1 c i förordningen, emellertid inte ligga till grund för tolkningen av artikel 7.1 b. […]Följaktligen är den invändningen välgrundad att förstainstansrätten har använt sig av ett kriterium som är relevant inom ramen för artikel 7.1 c i den ovannämnda förordningen men inte inom ramen för artikel 7.1 b.
39 — Cited in footnote 5, paragraph 36.
39 — Domen i det ovannämnda målet, punkt 36.
43 — Cited in footnote 16, paragraph 63.
43 — Domen i det ovannämnda målet, punkt 63.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-304/06 P likely to be understood by the German public as an abbreviation of ‘Europäische Hypothekenbank’ (‘European mortgage bank’).
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT TRSTENJAK — MÅL C-304/06 P klagandens egen utsaga, högst sannolikt att ordet eurohypo av den tyska allmänheten uppfattas som en förkortning för Europäische Hypothekenbank (europeiska hypoteksbanken).
Yet this word does not appear to enable the relevant public to identify the origin of the goods or services protected and to distinguish them from those of other undertakings, and thus does not seem able to fulfil the essential function of a trade mark.
Begreppet förefaller emellertid inte göra det möjligt för omsättningskretsen att avgöra ursprunget för de registrerade varorna eller tjänsterna och särskilja dessa från dem som andra företag tillhandahåller. Därmed fyller det inte den mest grundläggande funktionen ett varumärke har.
On the contrary, a word that may be understood as ‘European mortgage bank’ is likely to restrict unduly the availability of such a concept for the other operators which offer goods or services of the same type as those in respect of which registration is sought.
Tvärtom kan en beteckning som kan förstås som europeiska hypoteksbanken otillbörligen begränsa tillgången till begreppet för andra aktörer som utbjuder varor eller tjänster av samma slag som dem som registreringsansökan avser.
As the appellant states, Article 7(1)(b) of the regulation is directed precisely at avoiding this. 45
Ändå är, som klaganden själv har anfört, syftet med artikel 7.1 b i förordningen att undvika just detta. 45
In the present case, the situation is entirely comparable.
Situationen i förevarande mål är helt jämförbar med de ovannämnda målen.
Following the examples of SAT.1 v OHIM, BioID v OHIM and Deutsche SiSi-Werke v OHIM, it must be held that the ground of appeal alleging that the Court of First Instance applied a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation but not in that of Article 7(1)(b) is well founded.
Mot bakgrund av avgörandena i målen SAT.1 mot harmoniseringsbyrån, BioID mot harmoniseringsbyrån och Deutsche SiSI-Werke mot harmoniseringsbyrån, kan jag konstatera att invändningen, att förstainstansrätten tillämpade ett kriterium som inte är relevant vid tillämpningen av artikel 7.1 b i förordningen utan av artikel 7.1 c i samma förordning, skall anses välgrundad.
However, in an appeal, the jurisdiction of the Court of Justice is confined to a review of the findings of law on the pleas argued before the Court of First Instance.
Inom ramen för ett överklagande är domstolen emellertid endast behörig att pröva den rättsliga bedömningen av de grunder som har behandlats vid förstainstansrätten.
46 Therefore the judgment under appeal must be set aside in so far as the Court of First Instance erred in law in its interpretation of Article 7(1)(b) of the regulation by using a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation.
46 Den överklagade domen skall således upphävas på den grunden att förstainstansrätten gjort en felaktig rättstillämpning vid tolkningen av artikel 7.1 b i förordningen genom att tillämpa ett kriterium som är relevant inom ramen för artikel 7.1 c i samma förordning.
It is true that the descriptive character of the word sign EUROHYPO has been established above.
Det har ovan slagits fast att ordkännetecknet EUROHYPO är av beskrivande karaktär.
In this regard, and given that it is quite evident from the wording of Article 7(1) of the regulation that it is sufficient that one of the absolute grounds for refusal listed applies for the sign not to be registrable as a Community trade mark, 44the word sign EUROHYPO should be refused registration for the relevant services because of its descriptive character for the purposes of Article 7(1)(c).
Då det av artikel 7.1 i förordningen klart framgår att det är tillräckligt att ett av de absoluta hindren för registrering som räknas upp i denna bestämmelse är tillämpligt för att kännetecknet i fråga inte skall kunna registreras som gemenskapsvarumärke 44, borde registrering av ordkännetecknet EU -ROHYPO avseende de aktuella tjänsterna ha vägrats på grund av att kännetecknet är av beskrivande karaktär i den mening som avses i artikel 7.1 c.
45 — SAT.1 v OHIM, cited in footnote 5, paragraph 26.
45 — Domen i målet SAT.1, punkt 26.
This need was first established by the Court of Justice in the context of Article 3(1)(b) of Directive 89/104, in its judgment in Case C-104/01 Libertel [2003] ECR I-3793, paragraph 60.
Domstolen fastställde detta kriterium för första gången inom ramen för en prövning enligt artikel 3.1 b i ovannämnda direktiv 89/104/EEG i en dom av den 6 maj 2003 i mål C-104/01, Libertel (REG 2003, s. I-3793), punkt 60.
46 — See, inter alia, Joined Cases C-186/02 P and C-188/02 P Ramondín and Others v Commission [2004] ECR I-10653, paragraph 60; Storck v OHIM, cited in footnote 8, paragraph 61; and OHIM v Celltech, cited in footnote 8, paragraph 21.
46 — Se särskilt dom av den 11 november 2004 i de förenade målen C-186/02 P och C-188/02 P, Ramondín m.fl. mot kommissionen (REG 2004, s. I-10653), punkt 60, domen i det ovannämnda målet Storck mot harmoniseringsbyrån, punkt 61, och domen i det ovannämnda målet harmoniseringsbyrån mot Celltech, punkt 21.
VI — Costs
VI — Rättegångskostnader
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, applicable to the procedure on appeal by virtue of Article 118 thereof, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som är tillämplig i mål om överklagande enligt artikel 118 i rättegångsreglerna, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats.
Since Eurohypo has applied for costs and OHIM has been unsuccessful, the latter must be ordered to pay the costs of the two actions.
Eurohypo har yrkat att harmoniseringsbyrån skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i båda instanserna. Eftersom harmoniseringsbyrån har tappat målet, skall klagandens yrkande bifallas.
VII — Conclusion
VII — Förslag till avgörande
In the light of the foregoing, I propose that the Court:
Mot denna bakgrund föreslår jag att domstolen skall
‘(1) set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 3 May 2006 in Case T-439/04 Eurohypo v OHIM;
1) upphäva förstainstansrättens dom av den 3 maj 2006 i mål T-439/04, Eurohypo mot Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån),
(2) annul the decision of the Fourth Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) of 6 August 2004;
2) ogiltigförklara det beslut som harmoniseringsbyråns fjärde överklagandenämnd fattade den 6 augusti 2004, och
(3) order OHIM to pay the costs of the two actions.’
3) förplikta harmoniseringsbyrån att ersätta rättegångskostnaderna i båda instanserna.
JUDGMENT OF THE COURT (First Chamber)8 May 2008 *
DOMSTOLENS DOM (första avdelningen) den 8 maj 2008 *
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, brought on 13 July 2006,
I mål C-304/06 P, angående ett överklagande enligt artikel 56 i domstolens stadga, som ingavs den 13 juli 2006,
Eurohypo AG, established in Eschborn (Germany), represented by C. Rohnke and M. Kloth, Rechtsanwälte, with an address for service in Luxembourg, appellant, the other party to the proceedings being
Eurohypo AG, Eschborn (Tyskland), företrätt av C. Rohnke och M. Kloth, Rechtsanwälte, med delgivningsadress i Luxemburg, klagande, i vilket den andra parten är:
Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM), represented by G. Schneider and J. Weberndörfer, acting as Agents, defendant at first instance,
Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån), företrädd av G. Schneider och J. Weberndörfer, båda i egenskap av ombud, svarande i första instans,
Advocate General: V. Trstenjak, Registrar: J. Swedenborg, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 4 October 2007, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 8 November 2007, gives the following
DOMSTOLEN (första avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann samt domarna A. Tizzano (referent), A. Borg Barthet, M. Ilešič och E. Levits, generaladvokat: V. Trstenjak, justitiesekreterare: handläggaren J. Swedenborg, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 4 oktober 2007, och efter att den 8 november 2007 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande
By the contested decision, OHIM had refused to register the word sign EURO-HYPO as a Community trade mark for services in Class 36 of the Nice Agreement of 15 June 1957 concerning the International Classification of Goods and Services for the Purposes of the Registration of Marks, as revised and amended (‘the Nice Agreement’), corresponding to the following description: ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing …’.
Genom det angripna beslutet avslog harmoniseringsbyrån ansökan om registrering av ordkännetecknet EUROHYPO som gemenskapsvarumärke för tjänster i klass 36 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg (nedan kallad Niceöverenskommelsen). Denna klass motsvarar följande beskrivning: ”[f]inansiella affärer, monetära affärer, fastighetsaffärer, finansiella tjänster, finansieringar …”.
Article 7 of Council Regulation (EC) No 40/94 of 20 December 1993 on the Community trade mark (OJ 1994 L 11, p.
I artikel 7 i rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s.
1), as amended by Council Regulation (EC) No 3288/94 of 22 December 1994 (OJ 1994 L 349, p.
3), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 3288/94 av den 22 december 1994 (EGT L 349, s. 83; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s.
83) (‘Regulation No 40/94’), provides:
37) (nedan kallad förordning nr 40/94) föreskrivs följande:
(b) trade marks which are devoid of any distinctive character;
… b) Varumärken som saknar särskiljningsförmåga.
(c) trade marks which consist exclusively of signs or indications which may serve, in trade, to designate the kind, quality, quantity, intended purpose, value, geographical origin or the time of production of the goods or of rendering of the service, or other characteristics of the goods or service;
c) Varumärken som endast består av kännetecken eller upplysningar vilka i handeln visar varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda användning, värde, geografiska ursprung, tiden för deras framställande eller andra egenskaper hos varorna eller tjänsterna.
(d) trade marks which consist exclusively of signs or indications which have become customary in the current language or in the bona fide and established practices of the trade;
EUROHYPO MOT HARMONISERINGSBYRÅN d) Varumärken som består av endast kännetecken eller upplysningar vilka i det dagliga språkbruket eller enligt branschens vedertagna handelsbruk kommit att bli en sedvanlig beteckning för varan eller tjänsten.
Article 38(1) of Regulation No 40/94 provides:
I artikel 38.1 i förordning nr 40/94 föreskrivs följande:
‘Where, under Article 7, a trade mark is ineligible for registration in respect of some or all of the goods or services covered by the Community trade mark application, the application shall be refused as regards those goods or services.’
”Om ett varumärke enligt artikel 7 inte får registreras för vissa eller samtliga varor eller tjänster för vilka en ansökan om gemenskapsvarumärke har gjorts, skall ansökan avslås för dessa varor eller tjänster.”
Article 74(1) of Regulation No 40/94 provides:
I artikel 74.1 första meningen i förordning nr 40/94 föreskrivs följande:
In proceedings before it the Office shall examine the facts of its own motion; …’
Vid förfarande inför byrån skall denna utan särskilt yrkande pröva sakförhållandena …”
Background
Bakgrund till tvisten
On 30 April 2002, the appellant applied to OHIM for registration of the word sign EUROHYPO for services in Class 36 of the Nice Agreement and corresponding to the following description:
Klaganden ingav den 30 april 2002 till harmoniseringsbyrån en ansökan om registrering av ordkännetecknet EUROHYPO för tjänster som omfattas av klass 36 i Niceöverenskommelsen, och som motsvarar följande beskrivning: