natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Recourse to Articles 133 EC or 57(2) EC is not permitted, given that the measures laid down by the contested regulation do not concern commercial relations with third countries and do not fall within the category of movements of capital referred to in Article 57(2) EC.
Det är inte tillåtet att använda sig av artiklarna 133 EG eller 57.2 EG, eftersom de åtgärder som föreskrivs i den omtvistade förordningen inte rör handelsförbindelserna med tredjeländer eller den kategori av kapitalrörelser som avses i artikel 57.2 EG.
Nor can it be argued that the contested regulation is designed to attain any Community objectives within the meaning of Article 308 EC.
Det kan inte hävdas att den omtvistade förordningen har till syfte att förverkliga något av gemenskapens mål i den mening som avses i artikel 308 EG.
The objective of the free movement of capital is excluded, for application of the measure freezing funds provided for by that regulation is not capable of giving rise to any credible and serious danger of divergence between Member States.
Det mål som utgörs av den fria rörligheten för kapital kan inte komma i fråga, eftersom genomförandet av den frysning av tillgångar som föreskrivs i den omtvistade förordningen inte leder till någon sannolik och allvarlig risk för skiljaktigheter mellan medlemsstaterna.
The objective of the common commercial policy is not relevant either, given that the freezing of the funds of an individual in no way linked to the government of a third country does not concern trade with such a country and does not pursue an objective of commercial policy.
Det mål som utgörs av den gemensamma handelspolitiken är inte heller relevant, eftersom en frysning av tillgångarna för en person som inte har någon anknytning till en regering i ett tredjeland inte rör handeln med ett sådant land och därför inte söker uppfylla ett av den gemensamma handelspolitikens mål.
If the submission it principally advances should be accepted, the Commission asks the Court, for reasons of legal certainty and for the sake of the proper performance of the obligations undertaken vis-à-vis the United Nations, to consider as definitive the effects of the contested regulation as a whole, pursuant to Article 231 EC.
För det fall domstolen skulle finna att det resonemang som förs i första hand är riktigt, har kommissionen begärt att domstolen förklarar att samtliga av den omtvistade förordningens verkningar ska betraktas som bestående i enlighet med artikel 231 EG. Kommissionen har som skäl för sin begäran anfört rättssäkerhetsskäl och vikten av att genomföra de skyldigheter som följer av åtaganden enligt Förenta nationerna på ett tillfredsställande sätt.
In the same situation, the Kingdom of Spain and the French Republic have also made a request to that effect.
Även Konungariket Spanien och Republiken Frankrike har framställt en begäran med detta innehåll.
In contrast, Mr Kadi objects to those requests, claiming that the contested regulation constitutes a serious breach of fundamental rights.
Han har hävdat att den omtvistade förordningen utgör ett allvarligt åsidosättande av hans grundläggande rättigheter.
In any case, an exception must be made for persons who, like the applicant, have already brought an action against the regulation.
Det ska i vart fall göras undantag för sådana personer som, i likhet med honom själv, redan har väckt talan mot den omtvistade förordningen.
Al Barakaat’s first ground of challenge is that the Court of First Instance held in paragraphs 158 to 170 of Yusuf and Al Barakaat that it was possible for the contested regulation to be adopted on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC.
Al Barakaat har som en första punkt i sin första grund klandrat förstainstansrätten för att den, i punkterna 158–170 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, fann att den omtvistade förordningen kunde antas med stöd av artiklarna 60 EG, 301 EG och 308 EG i förening.
In its view, the Court of First Instance erred in law when it held, in paragraphs 160 and 164 of that judgment, that Articles 60 EC and 301 EC are not concerned solely with the performance of an action by the Community but may also concern one of the objectives specifically assigned to the Union by Article 2 EU, namely, the implementation of the CFSP.
Förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att i punkterna 160 och 164 i den domen finna att artiklarna 60 EG och 301 EG inte enbart avser förverkligandet av något av gemenskapens mål, utan även kan avse förverkligandet av ett av de mål som uttryckligen uppställs för unionen genom artikel 2 EU, nämligen genomförandet av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.
Second, Al Barakaat criticises the Court of First Instance for finding, in paragraphs 112, 113, 115 and 116 of that judgment, that sanctions decided on against individuals for the purpose of influencing economic relations with one or more third
Al Barakaat har som andra punkt i den första grunden klandrat förstainstansrätten för att den, i punkterna 112, 113, 115 och 116 i den överklagade domen, fann att sanktioner mot enskilda i syfte att påverka de ekonomiska förbindelserna med ett
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION countries are covered by the provisions of Articles 60 EC and 301 EC, and that that interpretation is justified both by considerations of effectiveness and by humanitarian concerns.
KADI OCH AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION MOT RÅDET OCH KOMMISSIONEN eller flera tredjeländer omfattas av bestämmelserna i artiklarna 60 EG och 301 EG samt att effektivitetsskäl och humanitära hänsyn motiverar denna tolkning.
The Council counters that the Court of First Instance was right to rule, in paragraph 161 of Yusuf and Al Barakaat, that, by reason of the bridge supplied by Articles 60 EC and 301 EC, sanctions laid down on the basis of those provisions, as a result of the adoption of a common position or of a joint action under the CFSP providing for the interruption or reduction of the economic relations of the Community with one or more third countries, are intended to attain the CFSP objective pursued by those acts of the Union.
Rådet har genmält att förstainstansrätten gjorde en riktig bedömning när den i punkt 161 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet slog fast att sanktioner som antas på grundval av artiklarna 60 EG och 301 EG, efter att det inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken har antagits en gemensam ståndpunkt eller en gemensam åtgärd som innebär att gemenskapens ekonomiska förbindelser med ett eller flera tredjeländer avbryts eller begränsas, syftar till att genomföra det mål enligt den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken som eftersträvas med de av unionen antagna rättsakterna, med hänsyn till den länk som har skapats genom dessa artiklar.
The Council also argues that the Court of First Instance was entitled to find that recourse to Article 308 EC as an additional legal basis for the contested regulation was justified, given that that article serves only to enable the extension of the economic and financial sanctions already provided for in Articles 60 EC and 301 EC to individuals and entities not sufficiently linked to any given third country.
Rådet har även gjort gällande att förstainstansrätten gjorde en riktig bedömning när den slog fast att det var motiverat att använda artikel 308 EG som en kompletterande rättslig grund, eftersom syftet med detta endast var att göra det möjligt att vidta ekonomiska och finansiella sanktioner som redan föreskrivs i artiklarna 60 EG och 301 EG mot enskilda eller enheter som saknar tillräcklig anknytning till ett visst tredjeland.
Finally, the Council is of the view that the applicant’s complaint concerning the efficiency and proportionality of the sanctions provided for by that regulation is irrelevant to the issue of the appropriateness of the legal basis of the regulation.
Rådet anser att den kritik som klaganden har framfört avseende effektiviteten och proportionaliteten hos de sanktioner som föreskrivs i den omtvistade förordningen inte har någon betydelse för frågan angående vilken som är den korrekta rättsliga grunden för denna.
With regard to that second complaint, the United Kingdom too takes the view that it has no bearing on the appeal brought by Al Barakaat, given that, as held in paragraph 1 of the operative part of the judgment under appeal, the Court of First Instance found that there was no longer any need to adjudicate on the legality of Regulation No 467/2001.
Beträffande denna andra punkt anser Förenade kungariket att vad Al Barakaat anfört saknar relevans för överklagandet, eftersom det framgår av punkt 1 i domslutet i den överklagade domen att förstainstansrätten fann att det inte längre fanns någon anledning att pröva lagenligheten av förordning nr 467/2001.
As to the rest, the arguments raised by the Kingdom of Spain, the French Republic, the United Kingdom and the Commission, are, in substance, the same as those raised by those parties in connection with Mr Kadi’s appeal.
I övrigt är de argument som har anförts av Konungariket Spanien, Republiken Frankrike, Förenade kungariket och kommissionen i huvudsak desamma som de argument som dessa parter har anfört med avseende på Yassin Abdullah Kadis överklagande.
With regard, first, to the challenges made by Al Barakaat to paragraphs 112, 113, 115 and 116 of Yusuf and Al Barakaat, it must be held that those paragraphs relate to the legal basis of Regulation No 467/2001.
Al Barakaat har ifrågasatt förstainstansrättens bedömning i punkterna 112, 113, 115 och 116 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet. Domstolen konstaterar att dessa punkter avser den rättsliga grunden för förordning nr 467/2001.
Now, that regulation has been repealed and replaced by the contested regulation.
Den förordningen upphörde att gälla genom den omtvistade förordningen och har ersatts av denna.
Moreover, as indicated by the Court of First Instance in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 77, without challenge from Al Barakaat in its appeal, the sole object of the action before the Court of First Instance, after Al Barakaat had adjusted its claims for relief and pleas in law to the contested regulation, was annulment of that latter regulation, in so far as it concerns that applicant.
I punkt 77 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet har förstainstansrätten dessutom angett att Al Barakaat har ändrat sina yrkanden och grunder till att avse den omtvistade förordningen och att dess talan enbart avser en ogiltigförklaring av den förordningen i den del den berör Al Barakaat. Detta har inte bestritts av Al Barakaat i överklagandet.
In those circumstances, those claims cannot in any case lead to the setting aside of that judgment and must therefore be regarded as immaterial.
Mot denna bakgrund kan vad Al Barakaat har anfört i denna del inte medföra att den överklagade domen upphävs, och de anförda argumenten ska således anses sakna verkan.
In any event, the considerations of Yusuf and Al Barakaat to which those claims relate, treated by the Court of First Instance as premisses of its reasoning with regard to the legal basis of the contested regulation, are reproduced in later paragraphs of that judgment and in Kadi and will be examined during the assessment of the grounds of appeal challenging those paragraphs.
De överväganden i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet till vilka de argument som har anförts av Al Barakaat i denna del hänför sig, har under alla omständigheter av förstainstansrätten kvalificerats som premisser för dess resonemang om den rättsliga grunden för den omtvistade förordningen och upprepas i de följande punkterna i den domen och i den överklagade domen i Kadimålet. De kommer således att prövas i samband med de grunder som avser dessa punkter.
There is, therefore, no reason to examine those heads of claim in so far as they relate to the legal basis of Regulation No 467/2001.
Det finns följaktligen inte anledning att pröva vad Al Barakaat har anfört om den rättsliga grunden för förordning nr 467/2001.
It is appropriate to rule in the second place on the merits of the principal argument put forward by the Commission, that Articles 60 EC and 301 EC, in the light of their wording and context, are in themselves an appropriate and sufficient legal base for the contested regulation.
Domstolen ska därefter avgöra huruvida den ståndpunkt som har gjorts gällande av kommissionen i första hand är välgrundad. Enligt kommissionen utgör artiklarna 60 EG och 301 EG, med hänsyn till deras lydelse och det sammanhang i vilket de ingår, ensamma en korrekt och tillräcklig rättslig grund för den omtvistade förordningen.
That argument is directed against paragraphs 92 to 97 of Kadi and paragraphs 128 to 133 of Yusuf and Al Barakaat, in which the Court of First Instance ruled to the contrary.
Denna ståndpunkt riktar sig mot punkterna 92–97 i den överklagade domen i Kadimålet och mot punkterna 128–133 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, i vilka förstainstansrätten drog den motsatta slutsatsen.
That argument must be rejected.
Kommissionens ståndpunkt kan inte godtas.
The Court of First Instance in fact rightly ruled that, having regard to the wording of Articles 60 EC and 301 EC, especially to the expressions ‘as regards the third countries concerned’ and ‘with one or more third countries’ used there, those provisions concern the adoption of measures vis-à-vis third countries, since that concept may include the rulers of such a country and also individuals and entities associated with or controlled, directly or indirectly, by them.
Domstolen delar förstainstansrättens bedömning att, med hänsyn till lydelsen i artiklarna 60 EG och 301 EG, särskilt uttrycken ”gentemot berörda tredjeländer” och ”med ett eller flera tredjeländer”, dessa bestämmelser avser antagandet av åtgärder gentemot tredjeländer, varvid sistnämnda begrepp kan inbegripa ledningen i ett sådant land, samt enskilda och enheter som är associerade med ledningen eller som direkt eller indirekt kontrolleras av denna.
The restrictive measures provided for by Resolution 1390 (2002), which the contested regulation was intended to put into effect, are measures notable for the absence of any link to the governing regime of a third country.
De restriktiva åtgärder som föreskrivs i resolution 1390 (2002), vilka den omtvistade förordningen avser att genomföra, kännetecknas av att de helt saknar samband med den styrande ledningen i ett tredjeland.
Following the collapse of the Taliban regime, those measures were aimed directly at Usama bin Laden, the Al-Qaeda network and the persons and entities associated with them, as they appear in the summary list.
Efter talibanregimens fall riktar sig dessa åtgärder direkt mot Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och de personer och enheter som är associerade med dessa, vilka är införda i den sammanfattande förteckningen.
They do not, therefore, as such, fall within the ambit of Articles 60 EC and 301 EC.
Dessa åtgärder omfattas följaktligen inte som sådana av tillämpningsområdet för artiklarna 60 EG och 301 EG.
To accept the interpretation of Articles 60 EC and 301 EC proposed by the Commission, that it is enough for the restrictive measures at issue to be directed at persons or entities present in a third country or associated with one in some other way, would give those provisions an excessively broad meaning and would fail to take any account at all of the requirement, imposed by their very wording, that the measures decided on the basis of those provisions must be taken against third countries.
Den av kommissionen förordade tolkningen av artiklarna 60 EG och 301 EG innebär att det är tillräckligt att de restriktiva åtgärderna riktar sig mot personer eller enheter som befinner sig i tredjeländer eller som på annat sätt har anknytning till ett tredjeland. En sådan tolkning skulle emellertid innebära att dessa bestämmelser gavs ett alltför stort tillämpningsområde och att det inte togs hänsyn till kravet att de åtgärder som beslutas med stöd av dessa bestämmelser måste vidtas gentemot tredjeländer, vilket är ett krav som framgår av bestämmelsernas lydelser.
In addition, the essential purpose and object of the contested regulation is to combat international terrorism, in particular to cut it off from its financial resources by freezing the economic funds and resources of persons or entities suspected of involvement in activities linked to terrorism, and not to affect economic relations between the Community and each of the third countries where those persons or entities are, always supposing, moreover, that their place of residence is known.
Huvudsyftet och målet med den omtvistade förordningen är dessutom att bekämpa den internationella terrorismen, i synnerhet genom att ta ifrån den internationella terrorismen dess finansiella medel genom att de penningmedel och ekonomiska resurser som tillhör personer eller enheter som misstänks vara inblandade i verksamheter som har koppling till den fryses. Huvudsyftet och målet med den omtvistade förordningen är inte att påverka de ekonomiska förbindelserna mellan gemenskapen och vart och ett av de tredjeländer i vilket dessa personer eller enheter befinner sig, något som dessutom förutsätter att deras vistelseort är känd.
The restrictive measures provided for by Resolution 1390 (2002) and put into effect by the contested regulation cannot be considered to be measures intended to reduce economic relations with each of those third countries, or, indeed, with certain Member States of the Community, in which are to be found persons or entities whose names are included in the list reproduced in Annex I to that regulation.
De restriktiva åtgärder som föreskrivs i resolution 1390 (2002) och som genomförs av den omtvistade förordningen kan inte anses vara åtgärder som syftar till att begränsa de ekonomiska förbindelserna med vart och ett av dessa tredjeländer, lika lite som de syftar till att begränsa de ekonomiska förbindelserna med vissa medlemsstater i gemenskapen, i vilka personer och enheter som är införda i den sammanfattande förteckningen, vilken utgör bilaga I till den omtvistade förordningen, befinner sig.
Nor can the argument supported by the Commission be justified by the expression ‘in part’ appearing in Article 301 EC.
Den omständigheten att ordet ”delvis” förekommer i artikel 301 EG utgör inte heller något stöd för kommissionens ståndpunkt.
In point of fact, that expression refers to the possible limitation of the scope ratione materiae or personae of the measures that might, by definition, be taken under that provision.
Detta ord utgör en hänvisning till den begränsning såväl av det materiella tillämpningsområdet för åtgärderna som av den personkrets på vilken dessa är tillämpliga som kan vidtas inom ramen för den bestämmelsen.
It has, however, no effect on the necessary status of the persons to whom those measures might be addressed and cannot, therefore, warrant extending the application of the measures to such persons who are in no way linked to the governing regime of a third country and who, by the same token, do not fall within the ambit of that provision.
Det har emellertid ingen inverkan på de egenskaper som åtgärdernas adressater måste ha. Det kan därför inte motivera att tillämpningen av åtgärderna utsträcks till att omfatta personer som inte har något samband med den styrande regimen i ett tredjeland och som på grund härav inte faller inom tillämpningsområdet för artikel 301 EG.
The Commission’s argument relating to the similarity of the words used in Article 41 of the Charter of the United Nations and in Article 301 EC, from which it deduces that the latter provision constitutes a platform for the implementation by the Community of all measures adopted by the Security Council that call for action by the Community, cannot succeed either.
Kommissionen kan inte heller vinna framgång med argumentet om den terminologiska samstämmigheten mellan artikel 41 i Förenta nationernas stadga och artikel 301 EG, vilken enligt kommissionen innebär att sistnämnda bestämmelse utgör en grund som ger gemenskapen möjlighet att genomföra samtliga åtgärder som beslutas av säkerhetsrådet vilka kräver ett handlande från dess sida.
Article 301 EC specifically refers to the interruption of economic relations ‘with one or more third countries’, whereas such an expression is not used in Article 41 of the Charter of the United Nations.
Artikel 301 EG avser nämligen uttryckligen avbrytandet av de ekonomiska förbindelserna med ”ett eller flera tredjeländer”. Detta uttryck återfinns emellertid inte i artikel 41 i Förenta nationernas stadga.
The Commission’s argument that Article 301 EC builds a procedural bridge between the Community and the European Union, so that it must be interpreted as broadly as the relevant Community competences, including those relating to the common commercial policy and the free movement of capital, must also be rejected.
Kommissionen kan inte heller vinna framgång med argumentet att det genom artikel 301 EG skapas en länk mellan gemenskapen och unionen som avser förfarandet. Enligt detta argument ska den bestämmelsen ges en lika vid tolkning som den relevanta gemenskapsbehörigheten, däribland gemenskapens behörighet enligt den gemensamma handelspolitiken och dess behörighet enligt reglerna om den fria rörligheten för kapital.
It is necessary to examine in the third place the alternative argument raised by the Commission that, if it was not possible for the contested regulation to be adopted on the sole legal basis of Articles 60 EC and 301 EC, recourse to Article 308 EC would not be justified, for that latter provision is, in particular, applicable only if no other provision of the EC Treaty confers the powers necessary to adopt the measure concerned.
Kommissionen har i andra hand, för det fall den omtvistade förordningen inte kunde antas enbart med artiklarna 60 EG och 301 EG som rättslig grund, gjort gällande att det inte fanns fog för att använda artikel 308 EG, eftersom den bestämmelsen endast är tillämplig när gemenskapen inte ges den behörighet som krävs för att anta den aktuella rättsakten genom någon annan bestämmelse i EG-fördraget.
The restrictive measures imposed by the contested regulation fall within the Community’s powers of action, in particular its powers in the sphere of the common commercial policy and free movement of capital.
Enligt kommissionen omfattas dock de restriktiva åtgärder som införs genom den omtvistade förordningen av gemenskapens behörighet, i synnerhet gemenskapens behörighet på området för den gemensamma handelspolitiken och dess behörighet på området för kapitalrörelser och betalningar.
In this connection, the Court of First Instance held, in paragraphs 100 of Kadi and 136 of Yusuf and Al Barakaat, that no specific provision of the EC Treaty provides for the adoption of measures of the kind laid down in the contested regulation relating to the campaign against international terrorism and, more particularly, to the imposition of economic and financial sanctions, such as the freezing of funds, in respect of individuals and entities suspected of contributing to the funding of international terrorism, where no connection whatsoever has been established with the governing regime of a third State, with the result that the first condition for the applicability of Article 301 EC was satisfied in the case in point.
Förstainstansrätten fann beträffande denna fråga, i punkt 100 i den överklagade domen i Kadimålet och i punkt 136 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, att EG-fördraget inte innehåller någon bestämmelse om antagande av sådana åtgärder som föreskrivs i den omtvistade förordningen och som avser kampen mot den internationella terrorismen, närmare bestämt ett införande av ekonomiska och finansiella sanktionsåtgärder, såsom frysning av penningmedel, mot personer och enheter som misstänks bidra till finansieringen av den internationella terrorismen, trots att det inte finns något samband mellan dessa och den styrande regimen i ett tredjeland. Enligt förstainstansrätten var således det första villkoret för att artikel 308 EG ska vara tillämplig uppfyllt.
That conclusion must be upheld.
Domstolen delar den bedömning som förstainstansrätten gjort.