natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In such cases, OHIM must therefore ensure that it remains impartial with regard to the parties.
Harmoniseringsbyrån måste i sådana ärenden säkerställa att den är opartisk i förhållande till parterna.
It is for the party requesting an extension to plead the circumstances making it appropriate, since it is in the interests of that party that the extension is sought and may be granted.
Det ankommer på den part som begär förlängning att åberopa sådana omständigheter som kan medföra att denna är befogad. Det är nämligen i den partens intresse som förlängningen har begärts och eventuellt beviljas.
Furthermore, where those circumstances are — as is the case here — specific to the party requesting the extension, that party is the only one who can provide OHIM with the relevant information regarding them.
Om omständigheterna, såsom i förevarande mål, beror uteslutande på den part som har begärt förlängningen, är denna för övrigt den enda som kan ge harmoniseringsbyrån användbara upplysningar om dessa omständigheter.
Accordingly, for the Opposition Division to be able to assess the existence of circumstances which make it appropriate to grant an extension, those circumstances must be specified in the related request .
För att invändningsenheten skall kunna bedöma om sådana omständigheter föreligger att en förlängning är befogad, måste dessa omständigheter därför anges i begäran om förlängning.
In the present case, the applicant stated the reasons for the request for an extension in the terms set out in paragraph 7 above.
I förevarande mål har sökanden motiverat begäran om förlängning av fristen i de ordalag som har återgivits ovan i punkt 7.
The applicant’s lawyer thus explained that the applicant had not yet provided him with the necessary documents and that he would remind the applicant that it had to do so quickly.
Sökandens ombud förklarade att sökanden ännu inte hade tillhandahållit de nödvändiga handlingarna och att ombudet hade påmint om att detta borde göras snarast.
He therefore stated the reason why he was not himself able, within the time-limit, to send OHIM the documents proving use of the earlier marks.
Ombudet angav således varför han inte själv kunde inge de handlingar till harmoniseringsbyrån inom den utsatta fristen som utgjorde bevis för användning av de äldre varumärkena.
By contrast, he did not state the reasons why the applicant was unable to send him those documents.
Ombudet angav däremot inte skälen till varför sökanden inte kunde ställa dessa dokument till hans förfogande.
It is precisely that information that should have been communicated to the Opposition Division so that it could assess whether, in the circumstances, it was appropriate to grant an extension of the period specified.
Det är emellertid just dessa upplysningar som skulle ha lämnats till invändningsenheten för att denna skulle kunna bedöma om sådana omständigheter förelåg att en förlängning av fristen var befogad.
Although the applicant explained in its letter of 9 September 2002 that the person responsible for the matter within the company was on a trip at the time when the period expired, it must be pointed out — independently of the question whether that fact was in itself sufficient to justify the extension requested — that the explanation was received by OHIM two months after the request, which was lodged on the day the period expired.
I sin skrivelse av den 9 september 2002 förklarade sökanden visserligen att den ansvarige inom bolaget var bortrest när fristen löpte ut. Oberoende av huruvida denna omständighet i sig var tillräcklig för att den sökta förlängningen skulle vara befogad, erinrar förstainstansrätten om att denna förklaring inkom till harmoniseringsbyrån två månader efter den begäran om förlängning som ingavs den dag fristen löpte ut.
Clearly, therefore, the applicant had not stated, in its request for an extension, the reason why it was necessary .
I begäran om förlängning angav sökanden således inte skälen till att förlängningen var nödvändig.
Accordingly, the statement of reasons given by the applicant in its request for an extension did not meet the requirements laid down in the second sentence of Rule 71(1) of Regulation No 2868/95, as set out above.
Sökandens motivering i begäran om förlängning uppfyller därför inte de ovan angivna kraven i regel 71.1 andra meningen i förordning nr 2868/95.
Insofar as the applicant submits that it is constant practice on the part of OHIM to grant an initial extension automatically, on the basis of a simple request that does not state the reasons on which it is based, it is sufficient to point out that the applicant has not produced any evidence to show the existence of such a practice.
I vad avser att sökanden har hävdat att en första förlängning av en frist enligt harmoniseringsbyråns fasta praxis på begäran beviljas automatiskt utan någon motivering, är det tillräckligt att ange att sökanden inte har företett någon handling som utvisar att någon sådan praxis föreligger.
It must therefore be held that the Opposition Division correctly applied the second sentence of Rule 71(1) of Regulation No 2868/95 in refusing to extend the period specified.
Förstainstansrätten finner därför att invändningsenheten tillämpade regel 71.1 andra meningen i förordning nr 2868/95 på ett riktigt sätt när den avslog ansökan om förlängning av den utsatta fristen.
It follows that the applicant’s first plea must be rejected.
Härav följer att talan inte kan bifallas på sökandens första grund.
K & L RUPPERT STIFTUNG vOHIM— LOPES DE ALMEIDA CUNHA AND OTHERS (CORPO LIVRE) The second plea, alleging infringement of the obligation to state reasons pursuant to Article 73 of Regulation No 40/94
K & L RUPPERT STIFTUNG MOT HARMONISERINGSBYRÅN — LOPES DE ALMEIDA CUNHA, COUTO SIMÕES, LIMA JATOBÁ (CORPO LIVRE) Den andra grunden: åsidosättande av motiveringsskyldigheten i enlighet med artikel 73 i förordning nr 40/94
The applicant submits that neither the Opposition Division nor the Board of Appeal of OHIM stated the reasons which would enable it to understand why its request for an extension of the period specified for submission of proof of use of the earlier marks had been refused and that OHIM had thus infringed Article 73 of Regulation No 40/94.
Sökanden har hävdat att varken den första eller den andra instansen hos harmoniseringsbyrån angav några motiv som gjorde det möjligt för sökanden att förstå skälen till att begäran om förlängning av den utsatta fristen för att förebringa bevis för användning av de äldre varumärkena avslogs.
According to the applicant, that provision requires a statement of the reasons why the particulars given in the request do not satisfy the legal conditions .
Sökanden har hävdat att harmoniseringsbyrån därmed åsidosatte artikel 73 i förordning nr 40/94. Enligt denna artikel fordras att skälen till att uppgifterna i begäran inte uppfyller de lagenliga villkoren skall anges.
The mere assertion that the grounds put forward in support of the applicant’s request for an extension were insufficient does not meet that requirement.
Blotta påståendet att de skäl som sökanden åberopat till stöd för begäran om förlängning är otillräckliga uppfyller inte detta krav.
OHIM submits that, where the interested party does not give adequate reasons for its request for an extension, by refraining from mentioning special circumstances, a finding that there is no justification is sufficient for the purposes of stating the reasons on which the refusal is based .
Harmoniseringsbyrån har anfört att det är tillräckligt att motivera ett avslagsbeslut med att begäran om förlängning inte innehåller någon motivering, om den berörda parten inte har motiverat denna begäran och inte har angett några särskilda omständigheter.
It must be stated, first, that, insofar as the Board of Appeal, in the contested decision, merely upheld the refusal of the Opposition Division to extend the period specified for submission of proof of use of the earlier marks, the second plea must be examined in the light of the statement of reasons on which the Opposition Division’s refusal was based .
Förstainstansrätten konstaterar först och främst att, eftersom överklagandenämnden i det angripna beslutet begränsade sig till att fastställa invändningsenhetens avslag på ansökan om förlängning av den utsatta fristen för att förebringa bevis för användning av de äldre varumärkena, skall den andra grunden prövas mot bakgrund av invändningsenhetens motivering för detta avslag.
Furthermore, as regards the obligation to state reasons, it must be borne in mind that, under the first sentence of Article 73 of Regulation No 40/94, decisions of OHIM must state the reasons on which they are based .
Med avseende på motiveringsskyldigheten erinrar förstainstansrätten om att harmoniseringsbyråns beslut enligt artikel 73 andra meningen i förordning nr 40/94 skall innehålla beslutets grunder.
That obligation has the same scope as that enshrined in Article 253 EC.
Denna skyldighet har samma omfattning som den skyldighet som följer av artikel 253 EG.
In the present case, by letter of 15 July 2002, the Opposition Division stated in the following terms the reasons on which its refusal was based:
I förevarande mål motiverade invändningsenheten avslagsbeslutet på följande sätt i skrivelse av den 15 juli 2002:
‘The request for an extension of the period specified, which you submitted on 9 July 2002, has not been accepted by OHIM because the reasons you give are not regarded as adequate for the extension of time-limits.
”Harmoniseringsbyrån har inte godtagit er begäran av den 9 juli 2002 om förlängning av frist, eftersom de skäl ni har angett inte anses vara giltiga för förlängning av frister.
In consequence of Rule 71[1] of Regulation [No 2868/95], extensions of periods specified are granted only when this is appropriate under the circumstances .
Enligt regel 71 [1] i förordning [nr 2868/95] får frister förlängas endast då detta är lämpligt.
You were granted two months to send the proof [of] use sought and OHIM takes the view that that period has been sufficient .
Ni har haft två månader till ert förfogande för att inkomma med begärda bevis för användning. Harmoniseringsbyrån anser att denna frist är tillräcklig.
An extension would be acceptable only if exceptional or unforeseen circumstances had arisen.’
En förlängning kan godtas endast om någon exceptionell eller oförutsedd händelse har ägt rum.”
It is apparent from that letter that the Opposition Division took the view that the reasons submitted by the applicant in support of its request for an extension of the period specified did not bring to light circumstances which would make such an extension appropriate and that, in the absence of such circumstances, an extension was not possible.
Av denna skrivelse framgår att invändningsenheten ansåg att det av de skäl som sökanden hade åberopat till stöd för sin begäran om förlängning inte framgick att några sådana omständigheter förelåg som innebar att en förlängning av fristen var befogad och att det under sådana omständigheter inte var möjligt att förlänga fristen.
In view of the fact, stated in paragraph 23 above, that the request for an extension did not contain a sufficient statement of reasons for the purposes of the second sentence of Rule 71(1) of Regulation No 2868/95, the applicant cannot criticise OHIM for not explaining in what respect the circumstances of the case — which the applicant had not specified — did not justify an extension.
Med hänsyn till den ovan i punkt 23 angivna omständigheten att motiveringen i begäran om förlängning inte var tillräcklig med beaktande av regel 71.1 andra meningen i förordning nr 2868/95, kan sökanden inte klandra harmoniseringsbyrån för att inte ha förklarat varför omständigheterna i förevarande mål – som sökanden inte hade åberopat – inte innebar att en förlängning var befogad.
The decision refusing the request could thus be limited to a mere statement that there were no valid reasons justifying an extension, which was sufficient to enable the applicant to understand why its request had been refused.
Avslagsbeslutet kunde därför begränsas till konstaterandet att det inte förelåg några giltiga skäl för att en förlängning skulle vara befogad. Detta var tillräckligt för att ge sökanden tillfälle att förstå skälen till att ansökan hade avslagits.
It follows that the applicant’s second plea must be rejected.
Härav följer att talan inte kan bifallas på sökandens andra grund.
The third and fourth pleas, alleging infringement of Article 74(1) and (2) of Regulation No 40/94
Den tredje och den fjärde grunden: åsidosättande av artikel 74.1 och 74.2 i förordning nr 40/94
As the provisions the infringement of which is alleged by the third and fourth pleas are closely linked, it is appropriate to consider those two pleas together.
Eftersom de bestämmelser som påstås ha åsidosatts, i den tredje och den fjärde grunden, står i nära samband med varandra, skall de två grunderna prövas tillsammans.
The applicant submits, in its written pleadings, that OHIM should have taken into account — in accordance with the principle of continuity in terms of functions between OHIM departments, which was expounded by the Court of First Instance in the context of the application of Article 74(1) of Regulation No 40/94 — the proof of use of the earlier marks which it had submitted on 6 September 2002.
Sökanden har i sina skrivelser gjort gällande att harmoniseringsbyrån, i enlighet med principen om funktionell kontinuitet som förstainstansrätten har utvecklat med avseende på artikel 74.1 i förordning nr 40/94, borde ha beaktat de bevis för användning som sökanden förebringade den 6 september 2002.
It maintains that the Board of Appeal must base its decision on all of the pleas relied on by the applicant, as well as all the applications that it has submitted, in the context both of the proceedings before the Opposition Division and of the appeal proceedings.
Sökanden anser att överklagandenämnden borde ha grundat sitt beslut på samtliga grunder som sökanden åberopade och vad denne begärde både under förfarandet vid invändningsenheten och i samband med överklagandet.
At the hearing, while the applicant acknowledged that Article 74 of Regulation No 40/94 did not confer upon it any right to have the documents produced on 6 September 2002 taken into consideration, it did not formally withdraw its third plea.
Utan att för den skull återkalla talan såvitt avser den tredje grunden, har sökanden under förhandlingen medgett att artikel 74 i förordning nr 40/94 inte medförde någon skyldighet att beakta de handlingar som sökanden ingav den 6 september 2002.
Furthermore, the applicant submits that, in accordance with the interpretation of Article 74(2) of Regulation No 40/94 applied by the Court of Justice in OHIM v Kaul, the Board of Appeal enjoyed a measure of discretion with respect to the taking into account of those documents.
Sökanden har vidare hävdat att överklagandenämnden, i enlighet med domstolens tolkning av artikel 74.2 i förordning nr 40/94 i domen i det ovannämnda målet harmoniseringsbyrån mot Kaul, förfogade över ett utrymme för skönsmässig bedömning med avseende på huruvida de ovannämnda handlingarna skulle beaktas.
The applicant maintains that, by not taking into account the proof of use of the earlier marks produced after the expiry on 6 September 2002 of the period specified, OHIM failed to fulfil its obligation to exercise its discretion under that provision.
Sökanden anser att harmoniseringsbyrån åsidosatte skyldigheten att använda det utrymme för skönsmässig bedömning som följer av den ovannämnda bestämmelsen genom att inte beakta de bevis för användning av de äldre varumärkena som förebringades efter utgången av fristen, nämligen den 6 september 2002.
According to the applicant, the contested decision does not show that the Board of Appeal exercised that discretion; rather, it contains only views as to the imprudence and lack of vigilance displayed by the applicant .
Enligt sökanden framgår det nämligen inte av det angripna beslutet att överklagandenämnden använde detta utrymme. Detta beslut innehåller nämligen endast skäl som avser att sökanden hade varit oförsiktig och visat brist på uppmärksamhet.
The Board of Appeal thus infringed Article 74(2) of Regulation No 40/94.
Överklagandenämnden har således åsidosatt artikel 74.2 i förordning nr 40/94.
Furthermore, in light of the fact that the Opposition Division did not give its decision until more than one and a half years had elapsed after the communication of 11 October 2002 rejecting the applicant’s evidence, the refusal to take into account the proof of use of the earlier marks which was produced after the expiry of the period specified is, contrary to the decision of the Second Board of Appeal of 15 December 2000 in Case R 714/1999-2 SAINCO v SAINCOSA, unlawful.
Mer än ett och ett halvt år förflöt mellan meddelandet av den 11 oktober 2002 om att sökandens bevisning inte skulle tillåtas och den tidpunkt då invändningsenheten fattade beslut. Beslutet att, i motsats till vad andra överklagandenämnden beslutade den 15 december 2000 i ärende R 714/1999-2 SAINCO mot SAINCOSA, inte tillåta de bevis för användning av de äldre varumärkena som förebringats efter utgången av fristen utgör, mot bakgrund av detta, missbruk.
As for the discretion attributed to OHIM, OHIM stated at the hearing that the second sentence of Rule 22(1) of Regulation No 2868/95, in the version applicable to the facts of the case, clearly states that if the opposing party does not provide proof of use before the time-limit expires, OHIM is to reject the opposition .
Beträffande harmoniseringsbyråns utrymme för skönsmässig bedömning, har denna vid förhandlingen anfört att det i regel 22.1 andra meningen i förordning nr 2868/95, i den lydelse som är tillämplig på omständigheterna i målet, tydligt anges att harmoniseringsbyrån skall avvisa invändningen om den invändande parten inte tillhandahåller bevis på användning före tidsfristens utgång.
In HIPOVITON (paragraph 56), the Court of First Instance has already held that that rule should not be interpreted as completely precluding the submission of new material once the time-limit has expired.
I domen i det ovannämnda målet HIPOVITON (punkt 56), fastslog förstainstansrätten att denna regel inte skulle tolkas så, att nya bevis över huvud taget inte skulle få förebringas sedan fristen hade löpt ut.
According to OHIM, that approach was upheld in OHIM v Kaul (paragraph 43) by the Court of Justice, which, ruling on Article 74(2) of Regulation No 40/94, found that OHIM has a wide discretion as regards the taking into account of information submitted out of time.
Enligt harmoniseringsbyrån fastställde domstolen detta synsätt i domen i det ovannämnda målet harmoniseringsbyrån mot Kaul (punkt 43). I denna dom fann domstolen med avseende på artikel 74.2 i förordning nr 40/94 att harmoniseringsbyrån tillerkänns ett stort utrymme för skönsmässig bedömning med avseende på om för sent förebringade bevis skall beaktas.
Against that background, OHIM submits that, according to the caselaw of the Court of Justice, where the administrative bodies have a discretion, review by the courts of the assessment made by those bodies is limited to checking that there has been no manifest error of assessment or misuse of powers.
Harmoniseringsbyrån har härvid hävdat att enligt domstolens rättspraxis skall domstolskontrollen av administrationens bedömning, när administrationen tillerkänns ett utrymme för skönsmässig bedömning, vara begränsad till huruvida det föreligger någon uppenbart oriktig bedömning eller maktmissbruk.
According to OHIM, it is also necessary to take into account the fact that the period referred to in Rule 22(1) of Regulation No 2868/95, in the version applicable to the facts of the case, is intended as a peremptory time-limit.
Enligt harmoniseringsbyrån skall det även beaktas att den frist som anges i regel 22.1 i förordning nr 2868/95, i den lydelse som är tillämplig på omständigheterna i målet, har utformats som en preklusionsfrist.
According to OHIM, the stricter the application of the provisions to which Article 74(2) of Regulation No 40/94 relates, the more it is necessary to construe the latter provision narrowly.
Enligt harmoniseringsbyrån finns det emellertid större anledning att göra en snäv tolkning av artikel 74.2 om de bestämmelser som avses i denna bestämmelse skall tillämpas restriktivt. I domen i det ovannämnda målet harmoniseringsbyrån mot Kaul fann domstolen även att den ändamålsenliga verkan hos bestämmelser avseende frister skall bibehållas.
Thus, in the present case, in order to preserve the effectiveness of Rule 22(1) of Regulation No 2868/95, Article 74(2) of Regulation No 40/94 must be narrowly construed.
För att i förevarande mål bibehålla den ändamålsenliga verkan av regel 22.1 bör artikel 74.2 i förordning nr 40/94 tolkas restriktivt.
OHIM maintains that, in the contested decision, the Board of Appeal used its discretion.
Enligt harmoniseringsbyrån utnyttjade överklagandenämnden sitt utrymme för skönsmässig bedömning i det angripna beslutet.
The Board of Appeal stated inter alia that the particulars provided by the applicant were not sufficient to justify an extension of the period specified and that Rule 22(1) of Regulation No 2868/95 provided for peremptory time-limits, making it necessary to construe Article 74(2) of Regulation No 40/94 narrowly.
Överklagandenämnden angav bland annat att de uppgifter som sökanden lämnat inte var tillräckliga för att en förlängning av fristen skulle vara befogad och att en preklusionsfrist föreskrivs i regel 22.1 i förordning nr 2868/95, vilket innebär att det skall göras en snäv tolkning av artikel 74.2 i förordning nr 40/94.
First, as the Court of Justice has held, it is clear from the wording of Article 74(2) of Regulation No 40/94 that, as a general rule and unless otherwise specified, the submission of facts and evidence by the parties remains possible after the expiry of the time-limits to which such submission is subject under the provisions of Regulation No 40/94 and that OHIM is in no way prohibited from taking account of facts and evidence which are submitted or produced late (OHIM v Kaul, paragraph 42).
Såsom domstolen har fastslagit följer det för det första av lydelsen i artikel 74.2 i förordning nr 40/94 att parterna – som regel och såvida inget annat föreskrivs – har möjlighet att åberopa omständigheter och förebringa bevisning även efter utgången av de tidsfrister som gäller enligt bestämmelserna i förordning nr 40/94 och att harmoniseringsbyrån inte är förhindrad att beakta omständigheter och bevisning som således har åberopats respektive ingetts för sent (domen i det ovannämnda målet harmoniseringsbyrån mot Kaul, punkt 42).
However, it is equally apparent from that wording that a party has no unconditional right to have facts and evidence submitted out of time taken into consideration by OHIM (OHIM v Kaul, paragraph 43).
Däremot framgår det lika klart av den ovannämnda lydelsen att den omständigheten att en part på detta sätt åberopar respektive förebringar omständigheter eller bevisning för sent inte ger denna part en ovillkorlig rätt att kräva att harmoniseringsbyrån skall beakta dessa omständigheter och denna bevisning (domen i det ovannämnda målet harmoniseringsbyrån mot Kaul, punkt 43).
It follows that, in any event, OHIM had no unconditional obligation to take into consideration the documents submitted out of time by the applicant on 6 September 2002.
Härav följer att harmoniseringsbyrån inte hade någon ovillkorlig skyldighet att beakta de handlingar som sökanden ingav för sent, nämligen den 6 september 2002.
Secondly, the possibility for parties to proceedings before OHIM to submit facts and evidence after the expiry of the periods specified for that purpose is conditional upon there being no provision to the contrary .
För det andra är parternas möjlighet att under förfarandet vid harmoniseringsbyrån åberopa omständigheter och förebringa bevisning även efter att de utsatta tidsfristerna har löpt ut inte ovillkorlig.