natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The social provisions of Decision No 1/80 constitute a further stage in securing freedom of movement for workers on the basis of Articles 48, 49 and 50 of the EEC Treaty, which became Articles 48 and 49 of the EC Treaty (now, after amendment Articles 39 EC and 40 EC) and Article 50 of the EC Treaty (now Article 41 EC).
Genom den artikeln är medlemsstaterna därmed allmänt sett förhindrade att med avseende på tillträde till anställning behandla turkiska medborgare mindre förmånligt än vad som var fallet när standstill-klausulen trädde i kraft den 1 december 1980.
In particular, Article 6(1) of Decision No 1/80 grants Turkish migrant workers meeting its conditions clear rights as regards taking up employment.
Enligt artikel 6.1 i beslut 1/80 tillerkänns migrerande turkiska arbetstagare som uppfyller villkoren härför, väl definierade rättigheter avseende anställning.
It follows from the foregoing that Article 13 of Decision No 1/80 cannot have as its purpose the protection of the rights of Turkish nationals as regards employment since those rights are already fully covered by Article 6 of that decision.
Av vad ovan anförts framgår att syftet med artikel 13 i beslut 1/80 inte kan vara att skydda turkiska medborgares rättigheter avseende anställning, eftersom dessa rättigheter redan omfattas i sin helhet av artikel 6 i beslut 1/80.
However, as is clear from its wording, Article 13 prohibits national authorities from making more stringent the conditions on access to employment for Turkish nationals through the introduction of fresh measures restricting such access.
Såsom framgår redan av lydelsen av artikel 13 i beslut 1/80 får nationella myndigheter däremot inte försvåra villkoren för turkiska medborgares tillträde till anställning genom att införa nya bestämmelser genom vilka tillträdet begränsas.
In the light of all the foregoing observations it cannot be maintained that Article 13 of Decision No 1/80 is only applicable to Turkish nationals already integrated into the employment market of a Member State.
Med hänsyn till vad ovan anförts kan artikel 13 i beslut nr 1/80 således inte tillämpas enbart på turkiska medborgare som redan har integrerats på arbetsmarknaden i en medlemsstat.
- The applicability of Article 41(1) of the Additional Protocol and Article 13 of Decision No 1/80
— Tillämpligheten av artikel 41.1 i tilläggsprotokollet och artikel 13 i beslut nr 1/80
Article 13 of Decision No 1/80, which must be read in the context of all the provisions of that decision relating to freedom of movement of workers, is not applicable to a situation such as that at issue in the main proceedings.
Artikel 13 i beslut nr 1/80, som skall läsas med beaktande av det sammanhang i vilket med samtliga de bestämmelser i det beslutet som avser den fria rörligheten för arbetstagare ingår, kan inte tillämpas på ett sådant förhållande som det som är i fråga i målen vid den nationella domstolen.
In the circumstances, the current legal position as regards international road haulage under the EEC-Turkey Association cannot be compared to the law in force in that sector within the Community, so that, unlike intra-Community transport, transport services in the context of the Association cannot be removed from the ambit of the general rules applicable to the provision of services.
Associationsrådet har inte ännu vidtagit någon åtgärd i syfte att gemenskapsbestämmelserna på transportområdet skall omfatta Turkiet, vilket innebär att det i det nuvarande utvecklingsskedet av associeringen mellan EEG och Turkiet inte finns några särskilda bestämmelser på detta område.
It follows from the arguments set out above that the 'standstill' clause in Article 41(1) of the Additional Protocol is applicable ratione materiae to situations such as those in the main proceedings.
Det framgår av redogörelsen ovan att standstill-klausulen i artikel 41.1 i tilläggsprotokollet är materiellt tillämplig på sådana förhållanden som dem som föreligger i målen vid den nationella domstolen.
A German transport company cannot rely on the protection of Article 41(1) of the Additional Protocol where the recipient of the transported goods is established in Germany.
Ett tyskt transportföretag kan inte åberopa artikel 41.1 i tilläggsprotokollet om transportmottagaren är etablerad i Tyskland.
— The effect of the application of Article 41(1) of the Additional Protocol on national legislation such as that at issue in the main proceedings
— Inverkan av artikel 41.1 i tilläggsprotokollet på nationell lagstiftning som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen
Legislation such as that at issue in the main proceedings constitutes a restriction on the right of natural and legal persons freely to provide services in a Member State.
Lagstiftning som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen begränsar möjligheterna för fysiska och juridiska personer som är etablerade i Turkiet att fritt tillhandahålla tjänster i en medlemsstat.
As regards the question whether the legislation at issue in the main proceedings constitutes a new restriction, it is for the national courts, which alone have jurisdiction to interpret national law, to determine whether that legislation has a new aspect in that it results in a worse position for Turkish lorry drivers than their position under the rules applicable to them in Germany on the date of the entry into force of the Additional Protocol for that Member State, that is to say, 1 January 1973.
Eftersom de nationella domstolarna är ensamt behöriga att tolka den interna rätten ankommer det, beträffande frågan huruvida den lagstiftning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen utgör en ny begränsning, på dessa domstolar att avgöra om denna lagstiftning är ny i den meningen att den får till följd att de turkiska lastbilschaufförernas situation försämras i förhållande till den som förelåg enligt de bestämmelser som var tillämpliga på dem i Tyskland när tilläggsprotokollet trädde i kraft för denna medlemsstat, det vill säga den 1 januari 1973.
'Article 41(1) of the Additional Protocol, signed at Brussels on 23 November 1970 and concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Regulation (EEC) No 2760/72 of 19 December 1972, and of Article 13 of Decision No 1/80 of 19 September 1980 on the development of the Association, adopted by the Association Council set up by the Association Agreement between the European Economic Community and Turkey, must be interpreted as meaning that:
"Artikel 41.1 i tilläggsprotokollet, som undertecknades den 23 november 1970 i Bryssel och som ingicks, godkändes och bekräftades för gemenskapens räkning genom rådets förordning (EEG) nr 2760/72 av den 19 december 1972 och artikel 13 i beslut nr 1/80 av den 19 september 1980 om utveckling av associeringen, antaget av det associeringsråd som inrättatsgenom associeringsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Turkiet skall tolkas enligt följande:
— those two provisions have direct effect in the Member States so that Turkish nationals to whom they apply are entitled to rely on them before the national courts to prevent the application of inconsistent rules of national law;
Båda bestämmelserna har direkt effekt i medlemsstaterna, varförde turkiska medborgare som omfattas av bestämmelserna har rätt att åberopa dessa vid nationella domstolar till stöd för att bestämmelser i nationell rätt som strider mot de nämnda bestämmelserna inte skall tillämpas.
— Article 41(1) and Article 13 prohibit generally the introduction of new national restrictions on the right of establishment and the freedom to provide services and freedom of movement for workers from the date of the entry into force in the host Member State of the legal measure of which mose articles are part;
Både artikel 41.1 i tilläggsprotokollet och artikel 13 i beslut nr 1/80 innebär ett generellt förbud mot att införa nya nationella begränsningar avseende etableringsrätten, friheten att tillhandahålla tjänster respektive den fria rörligheten för arbetstagare efter den dag då den rättshandling som innehåller dessa artiklar trädde i kraft i mottagarmedlemsstaten.
it may not be relied on to that end by an undertaking established in a Member State where those using the services are established in the same Member State;
Ett företag etablerat i en medlemsstat kan däremot inte åberopa denna bestämmelse i detta syfte när mottagaren av tjänsten är etablerad i samma medlemsstat.
Article 41(1) precludes the introduction into the national legislation of a Member State of a requirement of a work permit in order for an undertaking established in Turkey to provide services in the territory of that State, if such a permit was not already required at the time of the entry into f orce of the Additional Protocol; it is for the national court to determine whether the national legislation applied to Turkish nationals such as the applicants in the main proceedings is lessfavourable than that applicable at the time of the entry into f orce of the Additional PtotocoV
Artikel 41.1 i tilläggsprotokollet utgör hinder mot att krav på arbetstillstånd införs i en medlemsstats lagstiftning för företag som är etablerade i Turkiet och som avser att tillhandahålla tjänster på denna medlemsstats territorium, såvida ett sådant tillstånd inte krävdes när det ovannämnda tilläggsprotokollet trädde i kraft.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 13 May 2003.
Generaladvokaten J. Mischo har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 13 maj 2003.
Preliminary ruling (Social security — Freedom to provide services — Costs of hospital stay to be incurred in another Member State — Conditions of reimbursement — Prior authorisation —Article 22 of Regulation (EEC) No 1408/71 - Validity) (Fifth Chamber)
Förhandsavgörande "Social trygghet — Frihet att tillhandahålla tjänster — Kostnader i en annan medlemsstat för sjukhusvård — Ersättningsvillkor — Förhandstillstånd — Artikel 22 i förordning (EEG) nr 1408/71 - Giltighet" (femte avdelningen)
By order of 23 November 2000, the Tribunal des affaires de sécurité sociale (Social Security Court), Nanterre, referred to the Court of Justice for a preliminary ruling, a question on the validity and interpretation of Article 22 of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971, and on the interpretation of Articles 49 EC and 50 EC
Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre har, genom beslut av den 23 november 2000, ställt en fråga angående giltigheten och tolkningen av artikel 22 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971, samt angående tolkningen av artiklarna 49 EG och 50 EG.
That question was raised in the context of proceedings between Ms Inizan and the Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine (the CPAM") regarding the refusal by the CPAM to reimburse the cost of hospital treatment that the claimant in the main proceedings intends to undergo in Germany.
Frågan har uppkommit vid en tvist mellan Patricia Inizan och Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine (nedan kallad CPAM) angående dennas vägran att ersätta kostnaden för en sjukhusbehandling som sökanden i målet vid den nationella domstolen avser att undergå i Tyskland.
The main proceedings and the question submitted for a preliminary ruling
Tvisten i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Ms Inizan, who is resident in France and is covered for medical insurance by the CPAM, asked the latter to reimburse the cost of multidisciplinary pain treatment which she intended to undergo at the Berlin Moabit hospital (Germany).
Patricia Inizan är bosatt i Frankrike och ansluten till CPAM. Hon begärde att CPAM skulle ersätta för kostnaden för en tvärvetenskaplig smärtbehandling som hon avsåg att undergå vid Moabitsjukhuset i Berlin (Tyskland).
That request was refused by the CPAM by decision of 6 July 1999, confirmed by decision of the Commission de Recours Amiable (Arbitration Committee) of the CPAM of 7 October 1999, on the ground that the requirements of the second subparagraph of Article 22(2) of Regulation No 1408/71 had not been satisfied.
CPAM avslog hennes begäran i beslut av den 6 juli 1999 som sedan fastställdes av CPAM:s Commission de recours amiable (intern förlikningskommitté) den 7 oktober 1999, med motiveringen att villkoren enligt artikel 22.2 andra stycket i förordning nr 1408/71 inte var uppfyllda.
Ms Inizan challenged those decisions before the Tribunal des affaires de sécurité sociale, Nanterre, where she stated that she now wished to follow that treatment in Essen Hospital (Germany).
Patricia Inizan väckte talan mot dessa beslut vid Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre och förklarade att hon hädanefter önskade att hon skulle tillhandahållas nämnda vård vid sjukhuset i Essen (Tyskland).
By interlocutory judgment of 6 July 2000, that court, first, requested Ms Inizan to provide evidence that the treatment in question is reimbursed by the German social security scheme and, secondly, sought the opinion of the National Medical Officer as to whether the CPAM should reimburse the cost of treatment.
I beslut av den 6 juli 2000 uppmanade nämnda domstol Patricia Inizan att visa att ifrågavarande behandling ersättas i det tyska systemet för social trygghet, och begärde samtidigt att den tyska förtroendeläkaren skulle yttra sig angående eventuell ersättning från CPAM för nämnda behandling.
On 17 August 2000, the National Medical Officer gave an adverse opinion regarding reimbursement of costs finding that a wide range of treatments was available in France which could be considered equivalent to that offered by Essen Hospital, without involving undue delay.
Den nationella förtroendeläkaren lämnade den 17 augusti 2000 ett negativt besked angående ersättningen, med motiveringen att det fanns ett betydande utbud av behandlingar i Frankrike som kunde anses likvärdiga med dem som tillhandahölls vid sjukhuset i Essen och som inte medförde någon besvärande väntetid.
Furthermore, pain treatment implies long-term, regular treatment which could not therefore be provided by a hospital far from the patient's home.
Förtroendeläkaren tillade att en smärtbehandling innebär en regelbunden och långvarig behandling som följaktligen inte kan tillhandahållas på ett sjukhus som är avlägset beläget från patientens bostadsort.
For her part, Ms Inizan proved, to the satisfaction of the national court, that the treatment in question is reimbursed by the German social security scheme.
Patricia Inizan styrkte å sin sida enligt den hänskjutande domstolen att nämnda behandling ersätts via det tyska systemet för social trygghet.
She claims that her state of health requires her to follow such treatment and that it is not available in France.
Hon gjorde gällande att hennes hälsotillstånd krävde att hon måste få en sådan behandling och att denna inte var tillgänglig i Frankrike.
The national court, noting the wording of Article 22(l)(c)(i) and the second subparagraph of Article 22(2) of Regulation No 1408/71 and pointing out that the opinion of the National Medical Officer was that the prior authorisation referred to in those provisions should not be granted, wonders none the less whether, by thus making reimbursement of the costs of health services provided in another Member State subject to a prior authorisation, the aforementioned provisions constitute a restriction on freedom to provide services, contrary to Articles 49 EC and 50 EC.
Den hänskjutande domstolen erinrade om ordalydelsen i artikel 22.1 c i och 22.2 andra stycket i förordning 1408/71, och betonade därvid att den nationella förtroendeläkaren hade ställt sig negativ till att ge ett sådant förhandstillstånd som avses i dessa bestämmelser. Nämnda domstol frågade sig trots detta om bestämmelsen att förhandstillstånd krävs för att förmåner vid sjukdom, som tillhandahålls i en annan medlemsstat, skall ersättas inte utgör ett sådant hinder för det fria tillhandahållandet av tjänster som strider mot artiklarna 49 EG och 50 EG.
In those circumstances, the Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Det var mot denna bakgrund som Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre beslutade att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
'Is Article 22 of Regulation (EEC) No 1408/71 compatible with Articles [49 EC] and [50 EC?]
"Är artikel 22 i förordning (EEG) nr 1408/71 förenlig med artiklarna [49 EG] och [50 EG]?
Consequently, is the CPAM of the Hauts de Seine entitled to refuse Ms Inizan reimbursement of the costs of psychosomatic pain treatment in Essen (Germany), following an adverse opinion from the National Medical Officer[?]'
Har CPAM des Hauts-de-Seine därmed rätt att neka Patricia Inizan ersättning för en psykosomatisk smärtlindrande behandling i Essen (Tyskland), efter det att begäran om ersättning har avstyrkts av den nationella förtroendeläkaren?"
The first part of the question
Första delfrågan
By the first part of its question, the national court raises the question of the validity of Article 22(l)(c)(i) of Regulation No 1408/71.
Den hänskjutande domstolen har ställt den första delfrågan för att få klarhet i huruvida artikel 22.1 c i förordning nr 1408/71 är giltig.
In particular, the court wonders whether, in so far as that provision makes the grant of the benefits in kind to which it guarantees entitlement subject to prior authorisation, it is consistent with Articles 49 EC and 50 EC on the freedom to provide services.
Frågan gäller närmare bestämt huruvida nämnda bestämmelse är förenlig med artiklarna 49 EG och 50 EG avseende det fria tillhandahållandet av tjänster, eftersom beviljandet av naturaförmåner som säkerställs i bestämmelsen villkoras däri av att förhandstillstånd lämnas.
So far as concerns Article 22 of Regulation No 1408/71, it should be borne in mind that that provision is in no way intended to regulate, and hence does not in any way prevent, the reimbursement by Member States, at the tariffs in force in the competent Member State, of costs incurred in connection with treatment provided in another Member State, even without prior authorisation.
Domstolen erimar om att artikel 22 i förordning m 1408/71 inte alls har till syfte att reglera medlemsstaternas ersättning för kostnader som har uppkommit i samband med vård som har utförts i en annan medlemsstat, och därför inte heller på något sätt hindrar att medlemsstaterna ersätter kostnaderna enligt gällande taxor i den behöriga staten, även när förhandstillstånd saknas.
It cannot be complained that the Community legislature made entitlement to the abovementioned rights subject to obtaining prior authorisation from the competent institution.
Det skall i detta avseende också påpekas att det är sistnämnda institution som enligt villkoren i artikel 36 i förordning nr 1408/71 skall utge ersättning för de förmåner som tillhandahållits.
It must furthermore be pointed out in that regard, first, that it is for that latter institution to bear, in accordance with the conditions laid down by Article 36 of Regulation No 1408/71, the cost of the services thus provided and, secondly, that the proper application of Article 22(l)(c)(i) and of Article 36 of Regulation No 1408/71 is such as to require a level of administrative cooperation between the abovementioned institution and that of the place of stay.
Vidare kan en korrekt tillämpning av bestämmelserna i artiklarna 22.1 c i och 36 i nämnda förordning nr 1408/71 fordra ett administrativt samarbete mellan nämnda institution och institutionen på vistelseorten.
It follows from all the foregoing that, contrary to the arguments put forward by the claimant in the main proceedings, Article 22(l)(c)(i) and (2) of Regulation No 1408/71 help to facilitate the free movement of patients and cross-border provision of medical services.
Av det ovan anförda följer att artikel 22.1 c i och 22.2 i förordning nr 1408/71 i motsats till vad sökanden i målet vid den nationella domstolen har hävdat, bidrar till att underlätta den fria rörligheten för patienter och tillhandahållandet av gränsöverskridande vårdtjänster.
The second part of the question
Andra delfrågan
The purpose of the second part of the question
Föremålet för andra delfrågan
By the second part of its question the national court is essentially asking whether, in view of the answer given to the first part of the question, the CPAM was right to refuse to reimburse the cost of the treatment at issue in the main proceedings, in light of the adverse opinion issued by the National Medical Officer.
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra delfrågan för att få klarhet i huruvida CPAM med hänsyn till svaret på första delfrågan hade fog för att vägra att ersätta de behandlingskostnader som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, med beaktande av att den nationella förtroendeläkaren gav ett negativt utlåtande.
It must be held that the second part of the question must be understood to be asking essentially, first, whether Article 22(2) of Regulation No 1408/71 is to be construed as precluding a sickness insurance fund from being able, in circumstances such as those of the main proceedings, to refuse to grant an insured person the prior authorisation referred to in Article 22(l)(c)(i) thereof and, secondly, whether Articles 49 EC and 50 EC must be interpreted as precluding national legislation such as Article R. 332-2 of the Social Security Code, which makes subject to a system of prior authorisation, granted on certain conditions, reimbursement of the cost of treatment such as that in issue in the main proceedings where it is provided in a Member State other than the State of residence of the insured person.
Domstolen konstaterar att den andra delfrågan måste förstås så att den avser dels huruvida artikel 22.2 i förordning nr 1408/71 skall tolkas så att den utgör hinder för att en sjukkassa, under sådana förhållanden som råder i målet vid den nationella domstolen, vägrar att meddela det i artikel 22.1 c i avsedda förhandstillståndet till en sjukförsäkrad person, dels om artiklarna 49 EG och 50 EG skall tolkas så att de utgör hinder för en sådan nationell lagstiftning som artikel R. 332-2 i lagen om social trygghet, enligt vilken ersättning för sådan vård som är i fråga i målet vid den nationella domstolen förutsätter förhandstillstånd, när den tillhandahålls i en annan medlemsstat än den där den sjukförsäkrade personen är bosatt.
Article 22(l)(c)(i) and (2) of Regulation No 1408/71
Artikel 22.1 c i och 22.2 iförordning nr 1408/71
The second condition requires that the treatment which the patient intends to undergo in a Member State other than that in which he resides cannot be given to the patient within the time normally necessary for obtaining the treatment in question in the Member State of residence taking account of his current state of health and the probable course of the disease.
Det fordras enligt det andra villkoret att vården som patienten avser att erhålla i en annan medlemsstat än den där han är bosatt inte kan ges inom den tid som, med beaktande av hans aktuella hälsotillstånd och sjukdomens sannolika förlopp, där är normal för vården i fråga.
It is for the national court to ascertain whether that second condition is satisfied in the case before it.
Det ankommer på den nationella domstolen att kontrollera huruvida detta andra villkor är uppfyllt i det mål som anhängiggjorts vid den domstolen.
Articles 49 EC and 50 EC
Artiklarna 49 EG och 50 EG
In the present case, Article R. 332-2 of the Social Security Code provides that the reimbursement to which that provision refers may be granted where it is proved that the person covered by social insurance could not receive in French territory the treatment appropriate to his condition.
I förevarande fall föreskrivs i artikel R. 332-2 i lagen om social trygghet att den ersättning som avses i denna bestämmelse kan beviljas när det visats att den sjukförsäkrade personen inte kunde erhålla den vård som hälsotillståndet krävde i Frankrike.