natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A court cannot refuse to return a child on the basis of Article 13(b) of the 1980 Hague Convention if it is established that adequate arrangements have been made to secure the protection of the child after his or her return.
En domstol kan inte vägra att återlämna ett barn på grundval av artikel 13 b i 1980 års Haagkonvention om det styrks att lämpliga åtgärder har vidtagits för att garantera barnets skydd efter återlämnandet.
A court cannot refuse to return a child unless the person who requested the return of the child has been given an opportunity to be heard.
En domstol kan inte vägra att återlämna ett barn om den person som har begärt att barnet återlämnas inte har fått möjlighet att yttra sig.
If a court has issued an order on nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, the court must immediately either directly or through its central authority, transmit a copy of the court order on nonreturn and of the relevant documents, in particular a transcript of the hearings before the court, to the court with jurisdiction or central authority in the Member State where the child was habit -ually resident immediately before the wrongful removal or retention, as determined by national law.
Om en domstol har meddelat ett beslut om att inte återlämna barnet enligt artikel 13 i 1980 års Haagkonvention, skall domstolen omedelbart, antingen direkt eller genom sin centralmyndighet, översända en kopia av domstolsbeslutet om att inte återlämna barnet och av andra relevanta handlingar, särskilt ett protokoll från förhandlingarna inför domstolen, till den behöriga domstolen eller centralmyndigheten i den medlemsstat där barnet hade hemvist omedelbart före det olovliga bortförandet eller kvarhållandet, enligt bestämmelserna i nationell lagstiftning.
The court shall receive all the mentioned documents within one month of the date of the nonreturn order.
Nämnda handlingar skall lämnas till domstolen inom en månad efter beslutet om att inte återlämna barnet.
Unless the courts in the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention have already been seised
Om inte någon av parterna redan har vänt sig till domstolarna i den medlemsstat där barnet hade hemvist omedelbart före det olovliga bortförandet eller
RINAU by one of the parties, the court or central authority that receives the information mentioned in paragraph 6 must notify it to the parties and invite them to make submissions to the court, in accordance with national law, within three months of the date of notification so that the court can examine the question of custody of the child.
RINAU kvarhållandet, skall den domstol eller centralmyndighet som erhåller den information som avses i punkt 6 underrätta parterna och ge dem tillfälle att inom tre månader från den dag då de underrättades yttra sig inför domstolen enligt bestämmelserna i nationell lagstiftning, så att domstolen kan pröva frågan om vårdnaden om barnet.
Without prejudice to the rules on jurisdiction contained in this Regulation, the court shall close the case if no submissions have been received by the court within the time-limit.
Utan att det påverkar tillämpningen av behörighetsbestämmelserna i denna förordning skall domstolen avsluta ärendet om den inte har mottagit några yttranden inom denna tidsfrist.
Notwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, any subsequent judgment which requires the return of the child issued by a court having jurisdiction under this Regulation shall be enforceable in accordance with Section 4 of Chapter III below in order to secure the return of the child.’
Utan hinder av ett beslut om att inte återlämna barnet enligt artikel 13 i 1980 års Haagkonvention skall en senare dom som kräver att barnet återlämnas och som meddelas av en domstol som har behörighet enligt denna förordning vara verkställbar i enlighet med kapitel III avsnitt 4 för att säkerställa att barnet återlämnas.”
Chapter III of the Regulation, entitled ‘Recognition and enforcement’, contains Art -icles 21 to 52 thereof.
Kapitel III i förordningen har rubriken ”Erkännande och verkställighet” och kapitlet innefattar artiklarna 21–52.
Section 4 of Chapter III, entitled ‘Enforceability of certain judgments concerning rights of access and of certain judgments which require the return of the child’, contains Articles 40 to 45 of the Regulation.
Avsnitt 4 i kapitel III har rubriken ”Verkställbarhet av vissa domar om umgänge och av vissa domar som kräver återlämnande av barn”. Avsnitt 4 innefattar artiklarna 40–45.
Article 21(1) and (3) of the Regulation provides:
Artikel 21.1 och 21.3 i förordningen har följande lydelse:
A judgment given in a Member State shall be recognised in the other Member States without any special procedure being required.
En dom som har meddelats i en medlemsstat skall erkännas i de andra medlemsstaterna utan att något särskilt förfarande behöver anlitas.
Without prejudice to Section 4 of this Chapter, any interested party may, in accordance with the procedures provided for in Section 2 of this Chapter, apply for a decision that the judgment be or not be recognised.
Utan att det påverkar tillämpningen av avsnitt 4 kan en berörd part, genom att anlita de förfaranden som föreskrivs i avsnitt 2, få fastställt att domen skall erkännas eller inte erkännas.”
Article 23 of the Regulation states:
I artikel 23 i förordningen föreskrivs följande:
‘A judgment relating to parental responsibility shall not be recognised:
”En dom om föräldraansvar skall inte erkännas a) om ett erkännande uppenbart skulle strida mot grunderna för rättsordningen i den medlemsstat där domen görs gällande (ordre public), med hänsyn tagen till barnets bästa,
Under Article 24 of the Regulation:
I artikel 24 i förordningen föreskrivs följande:
‘The jurisdiction of the court of the Member State of origin may not be reviewed.
”Behörigheten för domstolen i ursprungsmedlemsstaten får inte omprövas.
The test of public policy referred to in Articles 22(a) and 23(a) may not be applied to the rules relating to jurisdiction set out in Articles 3 to 14.’
En prövning av huruvida en dom strider mot grunderna för rättsordningen (ordre public) enligt artikel 22 a och artikel 23 a får inte avse behörighetsreglerna i artiklarna 3–14.”
Article 28(1) of the Regulation is worded as follows:
I artikel 28.1 i förordningen föreskrivs följande:
‘A judgment on the exercise of parental responsibility in respect of a child given in a Member State which is enforceable in that Member State and has been served shall be enforced in another Member State when, on the application of any interested party, it has been declared enforceable there.’
”En dom om utövande av föräldraansvar över ett barn, som har meddelats i en medlemsstat och som är verkställbar i den staten och har delgivits, skall verkställas i en annan medlemsstat sedan domen på ansökan av part förklarats vara verkställbar där.”
Article 31 of the Regulation provides:
Artikel 31 i förordningen har följande lydelse:
The court applied to [for a declaration of enforceability] shall give its decision without delay.
Den domstol som prövar ansökan [om verkställbarhetsförklaring] skall avgöra frågan snarast.
Neither the person against whom enforcement is sought, nor the child shall, at this stage of the proceedings, be entitled to make any submissions on the application.
I detta skede av förfarandet skall varken den part mot vilken verkställighet begärs eller barnet ges tillfälle att yttra sig över ansökan.
The application may be refused only for one of the reasons specified in Articles 22, 23 and 24.
Ansökan får avslås endast på någon av de i artiklarna 22, 23 och 24 angivna grunderna.
Under no circumstances may a judgment be reviewed as to its substance.’
En dom får aldrig omprövas i sak.”
Article 40 of the Regulation provides:
Artikel 40 i förordningen har följande lydelse:
(b) the return of a child entailed by a judgment given pursuant to Article 11(8).
… b) återlämnande av ett barn till följd av en dom som meddelats i enlighet med artikel 11.8.
The provisions of this Section shall not prevent a holder of parental responsibility from seeking recognition and enforcement of a judgment in accordance with the provisions in Sections 1 and 2 of this Chapter.’
Bestämmelserna i detta avsnitt skall inte hindra att en person med föräldraansvar ansöker om erkännande och verkställighet i enlighet med bestämmelserna i avsnitten 1 och 2 i detta kapitel.”
Under Article 42 of the Regulation, entitled ‘Return of the child’:
Artikel 42 i förordningen har rubriken ”Återlämnande av barn” och följande lydelse:
The return of a child referred to in Article 40(1)(b) entailed by an enforceable judgment given in a Member State shall be recognised and enforceable in another Member State without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition if the judgment has been certified in the Member State of origin in accordance with paragraph 2.
Ett barns återlämnande som avses i artikel 40.1 b och som följer av en verkställbar dom, som har meddelats i en medlemsstat, skall erkännas och vara verkställbart i en annan medlemsstat utan att det behövs någon verkställbarhetsförklaring och utan möjlighet att invända mot erkännandet, om domen har försetts med ett intyg i ursprungsmedlemsstaten i enlighet med punkt 2.
Even if national law does not provide for enforceability by operation of law, notwithstanding any appeal, of a judgment requiring the return of the child mentioned in Article [11(8)], the court of origin may declare the judgment enforceable.
Även om det i nationell lag inte föreskrivs att en dom som kräver att barnet återlämnas enligt artikel 11.8 alltid skall vara verkställbar, utan hinder av att den överklagats, kan ursprungsdomstolen förklara att domen skall vara verkställbar.
The judge of origin who delivered the judgment referred to in Article 40(1)(b) shall issue the certificate referred to in paragraph 1 only if:
Domaren vid ursprungsdomstolen som meddelat den dom som avses i artikel 40.1 b skall utfärda det intyg som avses i punkt 1 endast om a) barnet har fått möjlighet att komma till tals, om detta inte ansetts olämpligt med hänsyn till barnets ålder eller mognad, b) parterna fått möjlighet att yttra sig, och c) domstolen har meddelat domen med beaktande av de skäl och den bevisning som legat till grund för det beslut som meddelats enligt artikel 13 i 1980 års Haagkonvention.
In the event that the court or any other authority takes measures to ensure the protection of the child after its return to the State of habitual residence, the certificate shall contain details of such measures.
Om domstolen eller en annan myndighet vidtar åtgärder för att garantera barnets skydd efter återlämnandet till den stat där det har hemvist, skall intyget innehålla närmare uppgifter om dessa åtgärder.
The judge of origin shall of his or her own motion issue that certificate using the standard form in Annex IV (certificate concerning return of the child(ren)).
Domaren vid ursprungsdomstolen skall på eget initiativ utfärda intyget och då använda standardformuläret i bilaga IV (intyg om återlämnande av barn).
Article 43 of the Regulation reads as follows:
I artikel 43 i förordningen föreskrivs följande:
The law of the Member State of origin shall be applicable to any rectification of the certificate.
Lagen i ursprungsmedlemsstaten skall tillämpas vid varje rättelse av intyget.
No appeal shall lie against the issuing of a certificate pursuant to Articles 41(1) or 42(1).’
Beslutet om att utfärda intyg enligt artikel 41.1 eller artikel 42.1 kan i övrigt inte överklagas.”
Under Article 44 of the Regulation, ‘[t]he certificate shall take effect only within the limits of the enforceability of the judgment’.
Enligt artikel 44 i förordningen ska ”[i]ntyget … inte få rättsverkningar utöver vad som följer av domens verkställbarhet”.
Article 60 of the Regulation provides:
I artikel 60 i förordningen föreskrivs följande:
‘In relations between Member States, this Regulation shall take precedence over the following Conventions in so far as they concern matters governed by this Regulation:
”När det gäller en fråga som omfattas av denna förordning skall förordningen, i förbindelserna mellan medlemsstaterna, gälla framför följande konventioner:
(e) the [1980 Hague Convention]’.
… e) Haagkonventionen av den 25 oktober 1980 …”
Article 68 of the Regulation provides:
I artikel 68 i förordningen föreskrivs följande:
‘The Member States shall notify to the Commission the lists of courts and redress procedures referred to in Articles 21, 29, 33 and 34 and any amendments thereto.
”Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna de förteckningar över domstolar och rättsmedel som avses i artiklarna 21, 29, 33 och 34, samt de ändringar som görs i dessa.
The Commission shall update this information and make it publicly available through the publication in the Official Journal of the European Union and any other appropriate means.’
Kommissionen skall uppdatera denna information och offentliggöra den genom publicering i Europeiska unionens officiella tidning och på andra lämpliga sätt.”
According to the information relating to courts and redress procedures pursuant to Article 68 of Regulation No 2201/2003 (OJ 2005 C 40, p.
Av informationen om domstolar och rättsmedel enligt artikel 68 i förordning nr 2201/2003 (EUT C 40, 2005, s.
2), pursuant to the first paragraph of Article 68 of the Regulation, the Republic of Lithuania informed the Commission that the applications provided for by Articles 21 and 29 of that regulation and the appeals provided for by Article 33 thereof are to be brought before the Lietuvos apeliacinis teismas (Court of Appeal of Lithuania), and that the appeals provided for by Article 34 of the Regulation may be brought only by an appeal in cassation before the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Supreme Court of Lithuania).
2) framgår att Republiken Litauen, med tillämpning av artikel 68 första stycket i förordningen, underrättade kommissionen om att de ansökningar som omnämns i artiklarna 21 och 29 och de överklaganden som omnämns i artikel 33 ska inlämnas till Lietuvos apeliacinis teismas (appellationsdomstol). Vidare underrättades kommissionen om att de överklaganden som omnämns i artikel 34 endast kan ske i Litauen genom kassationsbesvär till Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (högsta domstol).
It is apparent from that information that an application for a declaration of enforceability of a judgment issued by a court of a Member State other than the Republic of Lithuania, pursuant to Article 28(1) of the Regulation, must be lodged before the Lietuvos apeliacinis teismas.
I nämnda information angavs även att en ansökan om verkställbarhetsförklaring av en dom som meddelats av en domstol i en annan medlemsstat än Republiken Litauen med tillämpning av artikel 28.1 ska ges in till Lietuvos apeliacinis teismas.
Pursuant to Article 72, the Regulation is to apply essentially from 1 March 2005.
I artikel 72 föreskrivs att förordningen i allt väsentligt ska tillämpas från och med den 1 mars 2005.
The Regulation does not apply in respect of the Kingdom of Denmark.
Förordningen är inte tillämplig avseende Konungariket Danmark.
Mrs Rinau, a Lithuanian national, and Mr Rinau, a German national, married on 27 July 2003 and resided in Bergfeld (Germany).
Inga Rinau, som är litauisk medborgare, och Michael Rinau, som är tysk medborgare, gifte sig den 27 juli 2003 och de bodde tidigare i Bergfelde (Tyskland).
Their daughter, Luisa, was born on 11 January 2005.
Deras dotter Luisa Rinau föddes den 11 januari 2005.
In the course of March 2005 the spouses began to live sep -arately, Luisa remaining with her mother.
I mars 2005 flyttade makarna Rinau isär, varvid dottern bodde kvar hos sin mor.
It was then that, according to the order for reference, divorce proceedings were initiated before the Amtsgericht Oranienburg (Oranienburg Local Court) (Germany).
Av begäran om förhandsavgörande framgår att en ansökan om äktenskapsskillnad gavs in till Amtsgericht Oranienburg (Tyskland).
On 21 July 2006, having obtained Mr Rinau’s consent to leaving Germany with their daughter for two weeks’ holidays, Mrs Rinau travelled with Luisa and a son from an earlier relationship to Lithuania, where she has remained ever since.
Den 21 juli 2006, efter att ha fått tillstånd av Michael Rinau att åka på en två veckor lång utlandssemester med sin dotter, lämnade Inga Rinau Tyskland med sin dotter Luisa och sin son från ett tidigare förhållande för att resa till Litauen, där hon tills nu blivit kvar.
On 11 October 2006, the Brandenburgisches Oberlandesgericht (Higher Regional Court of Land Brandenburg) (Germany) dismissed Mrs Rinau’s appeal and upheld the decision of the Amtsgericht Oranienburg.
Den 11 oktober 2006 ogillade Oberlandesgericht Brandenburg (Tyskland) Inga Rinaus överklagande och fastställde det beslut som Amtsgericht Oranienburg hade fattat.
On 30 October 2006, Mr Rinau applied to the Klaipėdos apygardos teismas (Klaipėda Regional Court) (Lithuania) in order to obtain the return of his daughter to Germany, relying on the 1980 Hague Convention and the Regulation.
Den 30 oktober 2006 vände sig Michael Rinau till Klaipèdos apygardos teismas (domstolen i området Klaipèda) (Litauen) och ansökte om att Luisa Rinau, med stöd av 1980 års Haagkonvention, skulle återlämnas till Tyskland.
That court dismissed the application by a decision of 22 December 2006.
Den 22 december 2006 avslog nämnda domstol ansökan.
According to information provided to the Court of Justice at the hearing, the decision of 22 December 2006 was transmitted to the German central authority by Mr Rinau’s lawyer, and that authority itself forwarded that decision to the Amtsgericht Oranienburg.
Enligt de uppgifter som lämnats till EG-domstolen vid förhandlingen överlämnades avgörandet av den 22 december 2006 till den tyska centralmyndigheten genom Michael Rinaus advokats försorg. Denna myndighet vidarebefordrade avgörandet till Amtsgericht Oranienburg.
Subsequent to that transmission, the Lithuanian central authority sent a translation of that decision into German.
Därefter översände centralmyndigheten i Litauen en översättning till tyska av nämnda avgörande.
By a decision of 15 March 2007, the Lietuvos apeliacinis teismas overturned the decision of the Klaipėdos apygardos teismas and ordered that the child be returned to Germany.
Den 15 mars 2007 upphävde Lietuvos apeliacinis teismas avgörandet från Klaipèdos apygardos teismas och förordnade att Luisa Rinau skulle återlämnas till Tyskland.
In the course of April 2007, the Klaipėdos apygardos teismas made an order suspending the enforcement of the decision of the Lietuvos apeliacinis teismas of 15 March 2007.
Under april 2007 meddelade Klaipèdos apygardos teismas ett inhibitionsbeslut beträffande avgörandet från Lietuvos apeliacinis teismas av den 15 mars 2007.
The latter court set aside that order by a decision of 4 June 2007.
Sistnämnda domstol upphävde nämnda avgörande den 4 juni 2007.
As was made clear at the hearing, the enforcement of the decision of 15 March 2007 has been suspended several times.
Såsom preciserats vid förhandlingen har avgörandet av den 15 mars 2007 inhiberats vid ett flertal tillfällen.
On 4 June 2007 and 13 June 2007 respectively, Mrs Rinau and the Head of the Public Prosecution Service of the Republic of Lithuania applied to the Klaipėdos apygardos teismas to have the proceedings reopened, relying on new circumstances and the interest of the child in accordance with the first paragraph of Article 13 of the 1980 Hague Convention.
Inga Rinau och det allmänna ombudet i Republiken Litauen ansökte den 4 juni 2007 respektive den 13 juni 2007 om att Klaipèdos apygardos tesimas skulle återuppta förfarandet. Därvid åberopades nya omständigheter samt barnets bästa i den mening som avses i artikel 13 första stycket i 1980 års Haagkonvention.
On 19 June 2007, that court dismissed those applications on the ground that the jurisdiction to adjudicate on them did not belong to it, but to the German courts.
Nämnda domstol avvisade den 19 juni 2007 dessa ansökningar och angav därvid som skäl att det är tysk domstol som är laga domstol.
Mrs Rinau lodged an appeal against that dismissal, but the Lietuvos apeliacinis teismas upheld the decision by a decision of 27 August 2007.
Inga Rinau överklagade detta avgörande och Lietuvos apeliacinis teismas fastställde avgörandet genom avgörande av den 27 augusti 2007.
Both those decisions were quashed by the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas by a judgment of 7 January 2008, which referred the applications back to the Klaipėdos apygardos teismas.
De två sistnämnda avgörandena upphävdes av Lietuvos Aukščiausiasis Teismas den 7 januari 2008, och ansökningarna återförvisades till Klaipèdos apygardos teismas.
By a decision of 21 March 2008, the Klaipėdos apygardos teismas once again dismissed the applications for a reopening.
Klaipèdos apygardos teismas avslog återigen ansökningarna den 21 mars 2008.
That decision was upheld by the Lietuvos apeliacinis teismas by a decision of 30 April 2008.
Detta avgörande fastställdes av Lietuvos apeliacinis teismas den 30 april 2008. På Inga Rinaus begäran beslutade Lietuvos Aukščiausiasis Teismas den 26 maj 2008 att ta upp nämnda avgöranden till prövning. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas inhiberade avgörandet av den 15 mars 2007 om återlämnande av Luisa till Tyskland fram till dess att nämnda domstol avgjort målet i sak.
Meanwhile, by a judgment of 20 June 2007, the Amtsgericht Oranienburg granted the divorce of Mr and Mrs Rinau. It awarded permanent custody of Luisa to Mr Rinau.
Genom dom av den 20 juni 2007 dömde Amtsgericht Oranienburg till äktenskapsskillnad mellan Inga och Michael Rinau och anförtrodde vårdnaden om Luisa till barnets far.
Taking into consideration in particular the decision of 22 December 2006 of the Klaipėdos apygardos teismas refusing the return of the child, the Amtsgericht Oranienburg took account of the content of that decision and of the submissions made and ordered Mrs Rinau to send the child back to Germany and to leave her in the custody of Mr Rinau.
Med beaktande av bland annat avgörande av den 22 december 2006 från Klaipèdos apygardos teismas att inte återlämna barnet, beaktade Amtsgericht innehållet i detta avgörande och de argument som framförts och förordnade om att Inga Rinau skulle återföra barnet till Tyskland och lämna det i Michael Rinaus vård.
Mrs Rinau was not present at the hearing of that court, but she was represented there and made submissions.
Inga Rinau var inte närvarande vid förhandlingen, men ett ombud för henne var där och yttrade sig.
On the same day, the Amtsgericht Oranienburg annexed to its decision a certificate issued pursuant to Article 42 of the Regulation.
Amtsgericht Oranienburg försåg samma dag avgörandet med det intyg som avses i artikel 42 i förordningen.
On 20 February 2008, the Brandenburgisches Oberlandesgericht dismissed the appeal lodged by Mrs Rinau against the judgment of the Amtsgericht Oranienburg, upheld that judgment in relation to Luisa’s custody and held that Mrs Rinau was already bound to return the child to Germany.
Den 20 februari 2008 ogillade Oberlandesgericht Brandenburg Inga Rinaus överklagande av nämnda avgörande och fastställde avgörandet avseende vårdnaden om Luisa. Nämnda domstol konstaterade att Inga Rinau redan var skyldig att återlämna barnet.
Mrs Rinau was present at the hearing and made submissions.
Inga Rina infann sig vid förhandlingen och yttrade sig.
Mrs Rinau lodged an application before the Lietuvos apeliacinis teismas for nonrecognition of the judgment of the Amtsgericht Oranienburg of 20 June 2007, in so far as it had awarded custody of Luisa to Mr Rinau and ordered Mrs Rinau to return the child to her father and to leave her in his custody.
Inga Rinau inkom till Lietuvos apeliacinis teismas med en ansökan om ickeerkännande av avgörandet av den 20 juni 2007 från Amtsgericht Oranienburg, i den del det fastställs att vårdnaden om Luisa ska anförtros Michael Rinau och att Inga Rinau ska överlämna barnet i faderns vård.