natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, according to Article 7(3) and (4) of that annex, duly authorised Commission officials may, with the agreement and within the conditions laid down by the Turkish customs authorities, obtain from the respective offices of those authorities information relating to breaches of customs legislation or be present at inquiries carried out in Turkish territory.
Dessutom kan kommissionens befullmäktigade tjänstemän, enligt artikel 7.3 och 7.4 i nämnda bilaga, i de turkiska myndigheternas lokaler ta emot upplysningar om åtgärder som strider mot tullagstiftningen eller närvara under samma myndigheters utredningar i Turkiet med deras tillstånd och enligt de villkor dessa föreskriver.
The same is true of Article 15 of Decision No 1/96 according to which, in order to ensure the proper application of the provisions of that decision, the Member States and the Republic of Turkey must assist each other, through their respective customs administrations and within the framework of mutual assistance provided for in Annex 7 of Decision No 1/95, in checking the authenticity and accuracy of the certificates.
Samma sak gäller för artikel 15 i beslut nr 1/96, enligt vilken medlemsstaterna och Republiken Turkiet, genom sina respektive tullförvaltningar och inom ramen för det ömsesidiga bistånd som föreskrivs i bilaga 7 till beslut nr 1/95, ska bistå varandra i kontrollen av att certifikaten är äkta och riktiga för att säkerställa en riktig tillämpning av bestämmelserna i detta beslut.
Consequently, the Commission cannot reasonably claim, as it did at the hearing, that it is in the same position as the appellant as regards the checking of events which occurred in a third country, namely in Turkey.
Kommissionen har vid förhandlingen hävdat att den befinner sig i samma situation som klaganden vad gäller möjligheten att utreda omständigheter som har inträffat i tredjeland, i detta fall Turkiet.
On the contrary, it is for the Commission to make full use of the rights and powers which it has under the provisions of the Association Agreement and the decisions adopted in respect of its implementation so as to fulfil its obligation of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement.
Domstolen delar inte denna bedömning. Tvärtom ankommer det på kommissionen att till fullo använda sig av sina befogenheter enligt bestämmelserna i associeringsavtalet och besluten om dess genomförande för att inte åsidosätta sin skyldighet att övervaka och kontrollera att avtalet tillämpas korrekt.
Such use of its rights and powers is particularly necessary in a situation in which exports to the same Community port, namely that of Ravenna, by the same Turkish export company in the same reference period took place, according to the findings in the judgment under appeal, under cover of both irregular and inauthentic certificates.
Denna skyldighet gör sig än mer gällande i en situation där exporten har gått till samma gemenskapshamn, i detta fall Ravenna, med samma turkiska exportföretag som mellanman, under samma period och, såsom framgår av konstaterandena i den överklagade domen, med åberopande av varucertifikat som inte är lagenliga eller äkta.
The full use of the rights and powers which the Commission has in connection with its duty of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement is also called for because the assessments made by the Turkish authorities as regards the inauthentic or irregular nature of the certificates at issue show some ambiguities or, at the very least, some inconsistencies.
Kommissionen är också skyldig att till fullo använda sig av sina befogenheter vad avser att övervaka och kontrollera att associeringsavtalet tillämpas korrekt med anledning av att de turkiska myndigheterna har funnit att det är osäkert om de omtvistade certifikaten är lagenliga eller äkta, eller att de åtminstone är svårbedömda.
Therefore, as the Court of First Instance stated in paragraphs 120 to 128 of the judgment under appeal, a comparison between the wording of the letter of the Turkish authorities of 8 March 1999 and that of subsequent communications from those authorities, such as the letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 22 April 1999, discloses ambiguities as to the allegedly inauthentic nature of cer -tificate D 437214.
Som förstainstansrätten har konstaterat i punkterna 120–128 i den överklagade domen ger en jämförelse mellan innehållet i de turkiska myndigheternas skrivelse av den 8 mars 1999 och innehållet i senare skrivelser från samma myndigheter, såsom Turkiets ständiga representations skrivelse till UCLAF av den 22 april 1999, upphov till oklarheter i fråga om huruvida det finns stöd för påståendet att varucertifikat D 437214 inte är äkta.
Furthermore, as is apparent from the judgment under appeal, the use by those authorities of a variety of terms to describe the outcome of their checks of the certificates, such as, inter alia ‘false’ (letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 10 July 1998, mentioned in paragraph 41 of the judgment under appeal), ‘not correct and … not issued and endorsed by [the Turkish] customs office’ (letter from the Turkish General Directorate of Customs of 8 March 1999, mentioned in paragraph 123 of the judgment under appeal), ‘not correct and … not issued according to the rules’ (letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 22 April 1999, mentioned in paragraph 124 of the judgment under appeal)
Såsom framgår av den överklagade domen har dessa myndigheter använt en rad olika uttryck för att beskriva resultatet av sina kontroller av dessa certifikat, däribland ”falska” (skrivelse från Turkiets ständiga representation till UCLAF av den 10 juli 1998, som nämns i punkt 41 i den överklagade domen), ”[icke] lagenliga och [icke] utfärdade och bestyrkta av [det turkiska] tullkontoret” (skrivelse från den turkiska generaltullstyrelsen av den 8 mars 1999, som nämns i punkt 123 i den överklagade domen), ”inlagenliga och … och uppfyller inte ursprungsreglernas krav” (skrivelse från Turkiets ständiga representation till UCLAF av den 22 april 1999,
C.A.S. v COMMISSION and ‘incorrect’ (letter from the Turkish General Directorate of Customs of 16 July 1999, mentioned in paragraph 200 of the judgment under appeal), also gave rise to ambiguities.
C.A.S. MOT KOMMISSIONEN som nämns i punkt 124 i den överklagade domen), ”inlagenliga” (skrivelse från den turkiska generaltullstyrelsen av den 16 juli 1999, som nämns i punkt 200 i den överklagade domen), vilket också gör ärendet svårbedömt.
What is more, the different terms used by the Turkish authorities in their correspondence with the Commission and the Italian customs authorities do not tally with the notions of ‘authenticity’ and ‘accuracy’ set out in Article 11 of Decision No 5/72 and Article 15 of Decision No 1/96.
Dessutom överensstämmer de olika uttryck som de turkiska myndigheterna har använt i sin skriftväxling med kommissionen och de italienska tullmyndigheterna inte med begreppen ”äkthet” och ”lagenlighet” i artikel 11 i beslut nr 5/72 och artikel 15 i beslut nr 1/96.
The ambiguities and inconsistencies described above should have led the Commission to question the assessments made by the Turkish authorities.
Omständigheten att de turkiska myndigheternas uttalanden är oklara och osammanhängande, enligt vad som beskrivits ovan, borde ha fått kommissionen att ifrågasätta dessa myndigheters bedömning.
In those circumstances, it was the task of the Commission to satisfy itself, in the course of its task of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement, that the Turkish authorities had correctly classified those certificates as either irregular or inauthentic.
Det ankom i denna situation på kommissionen att, i enlighet med sin uppgift att övervaka och kontrollera att associeringsavtalet tillämpas på ett korrekt sätt, se till att de turkiska myndigheterna på korrekt sätt antingen betecknar certifikaten som icke lagenliga eller oäkta.
However, clearly the Commission did not make full use of the rights and powers conferred upon it by the Association Agreement and its implementing provisions.
Domstolen konstaterar dock att kommissionen inte har använt sig av sina befogenheter enligt associeringsavtalet och genomförandebestämmelserna till fullo.
First, although it is true that UCLAF carried out two investigations in Turkey from 12 to 15 October 1998 and from 30 November to 2 December 1998, clearly the Court of First Instance erred in holding, in paragraph 218 of the judgment under appeal, that there was no conclusive evidence which would give grounds for assuming that UCLAF was not able to carry out a thorough investigation, in particular at the customs administration in Mersin.
Domstolen konstaterar att även om det stämmer att UCLAF har genomfört två utredningar i Turkiet mellan den 12 och den 15 oktober 1998 samt mellan den 30 november och den 2 december 1998, har förstainstansrätten fel i sin slutsats i punkt 218 i den överklagade domen att det inte finns något som tyder på att UCLAF inte kunde genomföra en grundlig utredning, bland annat vid tullmyndigheten i Mersin.
It is clear from UCLAF’s mission reports of 9 and 23 December 1998 that the customs office from which the goods at issue were exported to the Community, namely that of Mersin, was not one of the organisations visited by its investigators in Turkey.
Det framgår vidare klart av UCLAF:s rapporter från den 9 och den 23 december 1998 att det tullkontor från vilket varorna i fråga exporterades till gemenskapen, det vill säga tullkontoret i Mersin, inte ingår bland de organisationer som kommissionens utredare besökte i Turkiet.
Therefore, they were not able to check whether the certificates at issue were authentic or not.
Utredarna kunde således inte avgöra om de omtvistade certifikaten var äkta eller inte.
UCLAF’s two mission reports of 9 and 23 December 1998 do not deal with whether the certificates at issue were in fact falsified or, by contrast, incorrectly issued by the Turkish authorities.
De två UCLAF-rapporterna från den 9 och den 23 december 1998 behandlar inte frågan om de omtvistade certifikaten verkligen är förfalskade eller om det är de turkiska myndigheterna som har begått ett misstag genom att utfärda dem.
That finding is borne out by a letter of 9 December 1998, that is to say subsequent to the investigations carried out by UCLAF in Turkey, in which UCLAF’s Director, Mr Knudsen, ‘urged’ the Turkish authorities to agree to a joint investigation in the Mersin customs office in order to obtain details of all the exports of fruit juice concentrates Akman had made since the end of 1993.
Detta konstaterande bekräftas av en skrivelse av den 9 december 1998, det vill säga efter UCLAF:s utredningar i Turkiet, i vilken UCLAF-direktören Knudsen begärde att de turkiska myndigheterna ”omedelbart” skulle gå med på en gemensam kontroll vid tullkontoret i Mersin för att få detaljerad kunskap om all export av koncentrerad fruktjuice från slutet av år 1993 som skett genom bolaget Akman.
In that regard, it cannot be disputed that in order to carry out an investigation in the respective offices of the Turkish customs authorities, the Commission had to have the agreement of those authorities pursuant to Article 7(3) of Annex 7 to Decision No 1/95.
Det kan härvid inte förnekas att kommissionen enligt artikel 7.3 i bilaga 7 till beslut nr 1/95 var skyldig att inhämta dessa myndigheters tillstånd för att kunna göra utredningar vid olika turkiska tullkontor.
It is sufficient to point out that the Commission has not referred to any lack of agreement on the part of the Turkish authorities which prevented it from carrying out such an on-the-spot check.
Det räcker att anmärka att kommissionen inte har visat att de turkiska myndigheterna inte har lämnat sitt tillstånd och att detta har gjort att kommissionen inte kunde göra en utredning på plats.
Moreover, it is apparent from paragraphs 244 to 259 of the judgment under appeal that the Commission did not request specimen impressions of the stamps used in the Mersin customs offices from the Turkish authorities and did not send them to the customs authorities of the Member States.
Vidare framgår det av punkterna 244–259 i den överklagade domen att kommissionen inte har krävt att de turkiska myndigheterna ska lämna ut prov på stämpelavtryck som använts vid tullkontoret i Mersin och inte meddelat denna information till tullmyndigheterna i medlemsstaterna.
The Court of First Instance found in that regard that, during the entire period covering the importations at issue, the Republic of Turkey and the Commission were not under any obligation to provide each other with specimen impressions of the stamps used by the customs offices.
Förstainstansrätten har härvid dragit slutsatsen att Republiken Turkiet och kommissionen under hela den period som de omtvistade importerna rör inte var skyldiga att sända varandra prov på stämpelavtryck som använts av tullkontoren.
However, it is the sending of specimen impressions of the stamps and signatures used in those offices that makes it possible to supervise compliance with the customs rules relating to tariff preferences effectively.
Det är emellertid genom att översända prov på stämpelavtryck och underskrifter som använts av tullkontoren som det blir möjligt att effektivt övervaka att tullreglerna om förmånsbehandling iakttas.
The Commission’s obligation to ensure that the Association Agreement is properly implemented means that the Commission, and through it the customs authorities of the Member States, should always have all the information to enable it to carry out an effective check, and specimen impressions of the stamps and signatures unquestionably constitute such information.
Kommissionens skyldighet att se till att associeringsavtalet tillämpas korrekt medför ett krav att kommissionen och, som mellanmän, medlemsstaternas tullmyndigheter, vid varje tillfälle har tillgång till samtliga uppgifter som behövs för att göra en effektiv kontroll, varvid prover på stämpelavtryck och underskrifter klart utgör sådan uppgifter.
Moreover, contrary to what was held by the Court of First Instance in paragraph 255 of the judgment under appeal, it is unambiguously apparent from the wording of Article 15(1) of Decision No 1/96, as amended by Decision No 2/97 of the EC-Turkey Customs Cooperation Committee of 30 May 1997 (OJ 1997 L 249, p.
Domstolen konstaterar även att det, tvärtemot vad förstainstansrätten har angett i punkt 255 i den överklagade domen, tveklöst framgår av ordalydelsen i artikel 15.1 i beslut nr 1/96, i dess lydelse enligt beslut nr 2/97 av tullsamarbetskommittén EG–Turkiet av den 30 maj 1997 (EGT L 249, s.
18), which entered into force on 1 September 1997, namely during the period covering the imports at issue, that ‘the customs authorities of the Member States of the Community and of [the Republic of] Turkey shall provide each other, through the Commission …, with specimen impressions of stamps used in their customs offices for the issue of A.TR. movement certificates’.
18), som trädde i kraft den 1 september 1997, det vill säga under den tidsperiod som den omtvistade importen ägde rum, att ”[t]ullmyndigheterna i medlemsstaterna och i [Republiken] Turkiet … genom Europeiska gemenskapernas kommission [ska] förse varandra med prov på de stämpelavtryck som används vid deras tullkontor vid utfärdande av varucertifikat A.TR.”.
In any event, even before the entry into force of that decision, the Commission should, in order to facilitate the proper implementation of the Association Agreement, have requested that the Turkish authorities provide it with those specimens on the basis of Article 7(3) of Decision No 1/95 which authorises it to request ‘any information which may enable it to ensure that customs legislation is correctly applied’.
I vilket fall som helst borde kommissionen, för att se till att associeringsavtalet tillämpas korrekt, redan innan detta beslut trädde i kraft ha bett de turkiska myndigheterna att förse den med dessa prov på stämpelavtryck enligt artikel 3 i bilaga 7 till beslut nr 1/95. Kommissionen har enligt denna bestämmelse rätt att ”begära att de turkiska myndigheterna lämnar uppgifter som gör att kommissionen kan förvissa sig om att tullagstiftningen tillämpas på korrekt sätt”.
The fact that the Republic of Turkey sent the impressions of stamps used for A.TR.1 certificates voluntarily, as stated by the Court of First Instance in paragraph 258 of the judgment under appeal, does not call in question the finding that the Commission failed to fulfil its obligation to request that the Turkish authorities provide it with specimen impressions of the stamps and signatures used in the Mersin customs office and to send them, in turn, to the customs authorities of the Member States.
Omständigheten att Republiken Turkiet frivilligt har översänt prov på de stämpelavtryck som används vid utfärdande av varucertifikat A.TR.1 påverkar, såsom förstainstansrätten har konstaterat i punkt 258 i den överklagade domen, inte slutsatsen att kommissionen inte har uppfyllt sin skyldighet att avkräva de turkiska myndigheterna prov på de stämpelavtryck och underskrifter som använts vid tullkontoret i Mersin och i sin tur överlämna dem till medlemsstaternas tullmyndigheter.
Lastly, it is also apparent from paragraphs 153 to 160 of the judgment under appeal that the Commission merely observed that neither the Association Agreement nor the implementing provisions expressly required registers to be kept in Turkey for the entry of customs certificates and that, in any case, the possible existence of such registers did not imply that certificates were authentic, given that forgers would have every interest in using on forged certificates a registration number which corresponded with a lawful certificate.
Det framgår slutligen av punkterna 153–160 i den överklagade domen att kommissionen helt enkelt har nöjt sig med att anmärka att det varken i associeringsavtalet eller i tillämpningsbestämmelserna uttryckligen föreskrivs att Turkiet ska hålla register över tullcertifikat och att om det eventuellt skulle finnas sådana register, så betyder detta inte nödvändigtvis att det är fråga om äkta certifikat, eftersom förfalskare har intresse av att i falska varucertifikat använda ett registreringsnummer från ett korrekt certifikat.
That reasoning was accepted by the Court of First Instance in paragraphs 161 and 162 of the judgment under appeal.
Förstainstansrätten har anslutit sig till detta resonemang i punkterna 161 och 162 i den överklagade domen.
That argument cannot, however, succeed.
Domstolen delar emellertid inte denna ståndpunkt.
In that regard, it must be stated that the registration of certificates issued by the customs authorities is indispensable in international trade.
Domstolen vill understryka att register över certifikat som tullmyndigheterna har utfärdat är en oundgänglig del av internationell handel.
Failure to keep such registers is likely to render worthless the effectiveness of any postclearance check on certificates issued by the respective customs authorities.
Om det inte finns sådana register är risken stor att kontroll i efterhand av de certifikat som respektive tullmyndigheter har utfärdat blir helt omöjlig.
Furthermore, the obligation on the Turkish authorities to register A.TR.1 certificates stems, contrary to what was held by the Court of First Instance in paragraph 161 of the judgment under appeal, from the implementing provisions of the Association Agreement.
De turkiska myndigheternas skyldighet att registrera varucertifikat A.TR.1 följer vidare, tvärtemot vad förstainstansrätten har ansett i punkt 161 i den överklagade domen, av associeringsavtalets tillämpningsföreskrifter.
Article 13 of Decision No 1/96 provides that, where there is division of certificates, box 12 of the extract must show, in particular, the registration number of the ‘initial certificate’.
I artikel 13 i beslut nr 1/96 föreskrivs nämligen att vid uppdelning av certifikat ska ”det ursprungliga certifikatets” serienummer anges i fält 12 i utdraget.
Even though Article 13 applies to the specific case of division of certificates, it is clear that the registration number of the ‘initial certificate’ must appear in box 12 of the A.TR.1 certificate, that is to say that the initial certificate must, in any event, also be registered in the customs registers of the country of export.
Även om denna artikel 13 rör särfallet uppdelning av certifikat, står det klart att fält 12 i formuläret för varucertifikat A.TR.1 ska innehålla ”det ursprungliga certifikatets” serienummer. Det föreligger således ett krav att det ursprungliga certifikatet åtminstone även ska ha registrerats i exportstaten.
The Court of First Instance’s statement in paragraph 162 of the judgment under appeal, that forgers would have every interest in using a registration number which corresponded with a lawful certificate which had already been registered, is not such as to relieve the Commission of its obligation to ensure that the Association Agreement is properly implemented.
Vad gäller förstainstansrättens påstående i punkt 162 i den överklagade domen om att förfalskare har intresse av att i falska varucertifikat använda ett registreringsnummer från ett korrekt certifikat som redan har registrerats, anser domstolen inte att detta räcker för att befria kommissionen från sin skyldighet att se till att associeringsavtalet tillämpas korrekt.
On the contrary, given that that statement implies a double importation into the Community under cover of A.TR.1 certificates with the same registration number, one authentic and the other inauthentic, the Commission should have checked whether such a double importation into the Community under cover of A.TR.1 certificates bearing the same registration number had actually taken place.
Med hänsyn till att detta påstående innebär att två fall av import har skett till gemenskapen där varucertifikat A.TR.1 med samma registreringsnummer har använts, varav det ena är äkta och det andra falskt, borde kommissionen tvärtom ha kontrollerat huruvida två fall av import har skett till gemenskapen där varucertifikat A.TR.1 med samma registreringsnummer har använts.
It may be inferred from the Commission’s arguments both before the Court of First Instance and before the Court of Justice that it did not do so.
Det framgår av kommissionens argument vid förstainstansrätten och vid domstolen att så inte har skett.
Furthermore, given that neither of UCLAF’s two missions was carried out at the Mersin customs office, as was pointed out in paragraph 113 of this judgment, they
Eftersom, såsom anmärkts i punkt 113 ovan, ingen av UCLAF:s två undersökningar har avsett tullkontoret i Mersin, har UCLAF inte heller kunnat kontrollera om det
C.A.S. v COMMISSION were also not able to check whether there were such registers and whether the certificates at issue were entered in those registers or not.
C.A.S. MOT KOMMISSIONEN fanns sådana register och huruvida de omtvistade certifikaten finns inskrivna i dessa register.
It follows from all of the above considerations that the Commission failed to fulfil its obligations to supervise and monitor the proper implementation of the Association Agreement.
Det följer av samtliga dessa överväganden att kommissionen har åsidosatt sina skyldigheter vad avser övervakning och kontroll av att associeringsavtalet tillämpas på korrekt sätt.
Had the Commission not failed to fulfil its obligations, the forgeries of the certificates at issue could have been discovered and elucidated as soon as the first imports into the Community were made and the scale of the financial loss, both for the Community budget and for the appellant, could have been limited.
Om inte kommissionen hade underlåtit att göra detta, skulle förfalskningarna av de omtvistade certifikaten ha kunnat upptäckas och behandlas redan vid de första fallen av import till gemenskapen, och de ekonomiska förlusterna, både för gemenskapens budget och för klaganden, hade kunnat begränsas.