natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The limitation in time of the possibility of relying on the direct effect of Article 119 of the EC Treaty (Articles 117 to 120 of the EC Treaty have been replaced by Articles 136 EC to 143 EC), resulting from the judgment in Case 43/75 Defrenne ν Sabena [1976] ECR 455, does not preclude national provisions which lay down a principle of equal treatment by virtue of which, in circumstances like those of the main proceedings, all parttime workers are entitled to retroactive membership of an occupational pension scheme and to receive a pension under that scheme.
EG) utgör inte hinder mot att tillämpa nationella bestämmelser vari det fastslås en princip om likabehandling enligt vilken alla deltidsanställda arbetstagare, under sådana omständigheter som de som är aktuella i målet vid den nationella domstolen, har rätt att ansluta sig retroaktivt titt ett tjänstepensionssystem och att uppbära pension enligt detta system.
The fact that the relevant national provisions prohibit all discrimination against workers by reason of the fact that they work on a parttime basis, and not by reason of their sex, does not affect the answer to the first question.'
Att det i de nationella bestämmelser som är relevanta föreskrivs ett förbud mot ναήε diskriminering av arbetstagare på grund av att de utför sitt arbete på deltid, och inte på grund av deras kön, är utan betydelse för svaret på den första frågan."
Advocate General G. Cosmas delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 8 October 1998.
Generaladvokaten G. Posmas har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför sjätte avdelningen den 8 oktober 1998.
See Case C-50/96
Se mål C-50/96.
Preliminary ruling (Equal pay for men and women Article 119 of the EC Treaty (Articles 117 to 120 of the EC Treaty have been replaced by Articles 136 EC to 143 EC) - Protocol concerning Article 119 of the EC Treaty — Occupational social security schemes — Exclusion of parttime workers from a supplementary occupational retirement pension scheme - Retroactive membership -Entitlement to a pension Relationship between national law and Community law Interpretation consonant with national law) (Sixth Chamber)
Förhandsavgörande "Lika lön för kvinnliga och manliga arbetstagare — Artikel 119 i EG-fördraget (artiklarna 117—120 i EG-fördraget har ersatts av artiklarna 136 EG—143 EG) — Protokoll om artikel 119 i EG-fördraget — Företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet — Deltidsanställda arbetstagare som utesluts från möjligheten att ansluta sig till ett företags- eller yrkesbaserat system som ger rätt till tilläggspension — Retroaktiv anslutning — Pensionsrätt — Förhållandet mellan nationell rätt och gemenskapsrätt — Gemenskapskonform tolkning av den nationella rätten" (sjätte avdelningen)
By two orders of 8 November 1996, the Landesarbeitsgericht (Regional Labour Court) Niedersachsen referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Article 119 of the EC Treaty (Articles 117 to 120 of the EC Treaty have been
Landesarbeitsgericht Niedersachsen har genom två beslut av den 8 november 1996 ställt två frågor om tolkningen av artikel 119 i EG-fördraget (artiklarna 117—120 i EG-fördraget har ersatts av artiklarna 136 EG—143 EG) och av protokollet om artikel 119 i Fördraget om upprättandet av
By a collective agreement of 22 September 1992, Article 3 of the collective pensions agreement was again amended with retroactive effect from 21 April 1991 and now has the following wording:
gång ändrats, med retroaktiv verkan från och med den 1 april 1991, och har följande lydelse: att ansluta sig till ett företags- eller yrkesbaserat system för tilläggspension och för att såsom ansluten till ett sådant system beviljas pension.
'An employee shall be insured with the VAP as provided for in its statute and implementing provisions where ... he is employed in an activity which is not simply negligible within the meaning of Article 8(1) of Book IV of the Sozialgesetzbuch [Social Security Code].'
"En arbetstagare skall vara försäkrad hos VAP i enlighet med dess stadgar och kompletterande bestämmelser om ... hans arbete inte endast är 'av ringa omfattning' i den mening som avses i 8 § första stycket i Sozialgesetzbuch IV [den tyska lagen om social trygghet]."
In 1985, the Gesetz über arbeitsrechtliche Vorschriften zur Beschäftigungsförderung (Law laying down provisions of employment law designed to promote employment, hereinafter 'the BeschFG'), Articles 2 to 6 of which govern parttime work, was enacted.
År 1985 antogs Gesetz über arbeitsrechtliche Vorschriften zur Beschäftigungsförderung (lag om sysselsättningsskapande åtgärder, nedan kallad BeschFG), vars 2 och 6 §§ reglerar deltidsarbete.
Article 2(1) prohibits an employer from treating a parttime worker differently from full-time workers, unless there is objective justification for a difference of treatment.
Enligt 2 § första stycket får en arbetsgivare inte behandla en deltidsanställd arbetstagare annorlunda än en arbetstagare som är heltidsanställd, om det inte finns sakliga skäl för olika behandling.
Article 6 provides, however, that exceptions may be made to the provisions of the section in which that article appears, even to the detriment of the employee, by means of a collective agreement.
I 6 § föreskrivs emellertid att det genom kollektivavtal får avvikas från bestämmelserna i det aktuella avsnittet, även till nackdel för arbetstagaren.
Mrs Sievers was employed on a parttime basis by Deutsche Bundespost from 16 September 1964 to 28 February 1988, on which date she retired.
Elisabeth Sievers var deltidsanställd hos Deutsche Bundespost från och med den 16 september 1964 till och med den 28 februari 1988, då hon gick i pension.
Since 1 March 1988 she has received an old-age pension under the statutory scheme.
Sedan den 1 mars 1988 uppbär hon lagstadgad ålderspension.
Because of her working hours, which were always less than 18 hours a week, except for a period from 1963 to 1964 when she worked 18 hours a week, Mrs Sievers was never affiliated to the VAP.
På grund av sin arbetstid, som alltid har understigit 18 timmar i veckan, förutom mellan åren 1963 och 1964 då den uppgick till 18 timmar i veckan, har Elisabeth Sievers aldrig varit ansluten till VAP.
Mrs Schrage was employed on a parttime basis by Deutsche Bundespost, first under fixed-term contracts, between which there were periods of non-employment, from 1 April 1960 to 30 September 1980, and then continuously from 1 October 1981 to 31 March 1983, on which date she retired.
Brunhilde Schrage var deltidsanställd hos Deutsche Bundespost, först enligt fela avtal om tidsbegränsad anställning, med mellanliggande perioder då hon inte var i tjänst, från och med den 1 april 1960 till och med den 30 september 1980 och därefter fortlöpande från och med den 1 oktober 1981 till och med den 31 mars 1993, då hon gick i pension.
Since 1 April 1993, she has received an old-age pension under the statutory scheme.
Sedan den 1 april 1993 uppbär hon lagstadgad ålderspension.
Because of her working hours, which were always between 8 and 13 hours a week, Mrs Schrage was never affiliated to the VAP.
På grund av sin arbetstid, som alltid har omfattat mellan 8 och 13 timmar i veckan har Brunhilde Schrage aldrig varit ansluten till VAP.
'An employee shall be insured with the VAP as provided for in its statute and implementing provisions where ... his average weekly working hours under his contract of employment are equivalent to at least half of the weekly hours required ... to be regularly worked by a corresponding full-time employee ..."
Denna bestämmelse ändrades därefter på så sätt att den, med verkan från och med den 1 januari 1988, hade följande lydelse:
Mrs Sievers instituted proceedings before the Arbeitsgericht (Labour Court) Hannover seeking an order that Deutsche Post pay her, as from her retirement, a supplementary retirement pension of an amount equivalent to that which she would have received if she had been affiliated to the VAP throughout the period of her employment relationship.
Elisabeth Sievers väckte talan vid Arbeitsgericht Hamburg och yrkade att Deutsche Post skulle förpliktas att betala tilläggspension till henne från och med den dag då hon gick i pension med ett belopp motsvarande det hon skulle ha fått om hon hade varit ansluten till VAP under hela sin anställningsperiod. Även Brunhilde Schrage stämde Deutsche Post inför Arbeitsgericht Hamburg vid vilken hon framställde motsvarande yrkande.
Deutsche Post contended that their claims should be dismissed on the ground that the difference of treatment was justified for objective reasons, that the expense of retroactively extending the scheme to all parttime workers would jeopardise the economic survival of Deutsche Post and that, having regard to the case-law of the Court of Justice on Article 119 of the Treaty, the rights claimed by the plaintiffs had not become vested rights in respect of periods of work prior to 17 May 1990, the date of the judgment in Case C262/88 Barber ν Guardian Royal Exchange.
Deutsche Telekom yrkade att talan i de båda fallen skulle ogillas med motiveringen att den olika behandlingen grundades på ett sakligt skäl, att de kostnader som uppkommer om systemet utvidgas retroaktivt till att omfatta samtliga deltidsanställda arbetstagare skulle äventyra Deutsche Posts ekonomiska fortlevnad och att, med avseende på domstolens rättspraxis angående artikel 119 i fördraget, de av kärandena åberopade rättigheterna inte hade uppkommit för arbetsperioder före den 17 maj 1990, dagen då dom av den 17 maj 1990 i mål C-262/88, Barber, avkunnades.
By judgments of 3 February 1994, the Arbeitsgericht essentially upheld the claims of Mrs Sievers and Mrs Schrage, at the same time determining more precisely the periods of employment to be taken into account in Mrs Schrage's case.
Arbeitsgericht biföll Elisabeth Sievers och Brunhilde Schräges yrkanden i sak genom domar av den 3 februari 1994 samtidigt som den närmare angav vilka anställningsperioder som skulle beaktas i fallet Brunhilde Schrage.
By its first question, taken altogether, the national court is seeking to ascertain essentially whether the limitation in time of the possibility of relying on the direct effect of Article 119 of the Treaty precludes national provisions which lay down a principle of equal treatment by virtue of which, in circumstances like those of the main proceedings, all parttime workers are entitled to retroactive membership of an occupational pension scheme and to receive a pension under that scheme.
Den nationella domstolen har ställt sin första fråga, betraktad i sin helhet, för att få klarhet i huruvida tidsbegränsningen av möjligheten att åberopa den direkta effekten av artikel 119 i fördraget utgör hinder mot att tillämpa en medlemsstats nationella bestämmelser vari det fastslås en princip om likabehandling enligt vilken alla deltidsanställda arbetstagare, under sådana omständigheter som de som är aktuella i målet vid den nationella domstolen, har rätt att ansluta sig retroaktivt till ett tjänstepensionssystem och att uppbära pension enligt detta system.
Second, the national court asks essentially whether Article 119 of the Treaty precludes provisions of a Member State which lay down a principle of equal treatment by virtue of which, in circumstances like those of the main proceedings, all parttime workers are entitled to retroactive membership of an occupational pension scheme and to receive a pension under that scheme, in view of the risk of distortions of competition between economic operators of the various Member States to the detriment of employers established in the first Member State.
För det andra önskar den nationella domstolen få klarhet i huruvida artikel 119 i fördraget utgör hinder mot att tillämpa en medlemsstats nationella bestämmelser vari det fastslås en princip om likabehandling enligt vilken alla deltidsanställda arbetstagare, under sådana omständigheter som de som är aktuella i målet vid den nationella domstolen, har rätt att ansluta sig retroaktivt till ett tjänstepensionssystem och att uppbära pension enligt detta system, med hänsyn till risken för konkurrenssnedvridningar mellan ekonomiska aktörer i olika medlemsstater till förfång för de arbetsgivare som är etablerade i den förstnämnda medlemsstaten.
If the first or the second part of the question is answered in the affirmative, the national court asks, thirdly, whether the national court responsible for applying the provisions of Community law, within the limits of its jurisdiction, is under an obligation to ensure that those provisions are given full effect, if need be by declining to apply any contrary provision of national law.
För det fall frågans första eller andra del besvaras jakande, undrar den nationella domstolen för det tredje om den nationella domstolen, som inom ramen för sin behörighet har att tillämpa bestämmelser i gemenskapsrätten, är skyldig att säkerställa dessa bestämmelsers fulla verkan genom att i förekommande fall låta bli att tillämpa varje däremot stridande bestämmelse i den nationella lagstiftningen.
According to settled case-law, a pension scheme of the type at issue in the main proceedings, which essentially relates to the employment of the person concerned, forms part of the pay received by that person and comes within the scope of Article 119 of the Treaty.
Landesarbeitsgericht anser, med stöd av rättspraxis från Bundesarbeitsgericht, att Deutsche Posts överklagande inte är grundat och att Elisabeth Sievers och Brunhilde Schrage har rätt till den pension som de har begärt skall utbetalas.
The Landesan/eitsgericht considered that, under the case-law of the Bundesarbeitsgericht (Federal Labour Court), Deutsche Post's appeal was unfounded and that Mrs Sievers and Mrs Schrage were entitled to the pensions which they claimed.
Den har emellertid erinrat om att det av domstolens rättspraxis följer att den direkta effekten av artikel 119 i fördraget i princip kan åberopas för att kräva likabehandling av kvinnor och män i fråga om tjänstepensioner endast såvitt gäller anställningsperioder som har fullgjorts efter den 17 maj 1990.
It observed, however, that under the case-law of the Court, the direct effect of Article 119 of the Treaty could in principle be relied on to claim equal treatment for men and women in relation to occupational pensions only for periods of employment subsequent to 17 May 1990.
Landesarbeitsgericht har tillagt att det av protokollet dessutom följer att förmåner enligt ett företags- eller yrkesbaserat system för social trygghet inte anses som lön om och i den mån de kan tilldelas för anställningsperioder som har fullgjorts före den 17 maj 1990.
Moreover, it was clear from the Protocol that benefits under occupational social security schemes were not to be considered as remuneration if and in so far as they were attributable to periods of employment prior to 17 May 1990.
Av fast rättspraxis följer att ett sådant pensionssystem som det som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, som i huvudsak hänger samman med den anställning som den berörda personen har innehaft, anknyter till den lön som denna person har fått och omfattas av artikel 119 i fördraget.
As regards the limitation in time of the effects of Article 119 of the Treaty, it should be recalled, first, that, in Case 43/75 Defrenne ν Sabena [1976] ('Defrenne IP), the Court held that the principle of equal pay contained in Article 119 of the Treaty may be relied upon before the national courts and that those courts have a duty
Vad beträffar tidsbegränsningen av artikel 119 i fördraget skall först erinras om att domstolen i dom av den 8 april 1976 i mål 43/75, Defrenne II, fastslog att principen i artikel 119 i fördraget om lika lön kan åberopas inför nationella domstolar, som är skyldiga att skydda de rättigheter som tillkommer enskilda enligt denna bestämmelse.
Since the judgment in Bilka (C-170/84) that any discrimination, based on sex, in the recognition of that right infringes Article 119 of the Treaty.
Sedan domen i målet Bilka (C-170/94) är det uppenbart att diskriminering på grund av kön vid erkännandet av en sådan rätt strider mot artikel 119 i fördraget.
Therefore, as the judgment in Bilka included no limitation of its effects in time, the direct effect of Article 119 may be relied on as from 8 April 1976, the date of the judgment in Defrenne II, in which that article was first held to have direct effect, in order retroactively to claim equal treatment in relation to the right to join an occupational pension scheme.
Domstolen preciserade emellertid i punkterna 74 och 75 i samma dom att det till följd av tvingande rättssäkerhetshänsyn som rör samtliga berörda offentliga och privata intressen inte är möjligt att åberopa den direkta effekten av artikel 119 till stöd för ersättningskrav som avser löneperioder före dagen för nämnda dom, det vill säga den 8 april 1976, vilket däremot inte gäller när arbetstagare redan tidigare har inlett ett rättsligt förfarande eller framställt motsvarande anspråk.
to ensure protection of the rights which that provision vests in individuals. However, in paragraphs 74 and 75 of the same judgment, the Court made it clear that, by virtue of overriding considerations of legal certainty affecting all the interests involved, both public and private, the direct effect of Article 119 could not be relied on in order to support claims relating to pay periods prior to the date of that judgment, namely 8 April 1976, except as regards those workers who had already brought legal proceedings or made an equivalent claim.
Eftersom det inte har föreskrivits någon tidsbegränsning i domen i det ovannämnda målet Bilka kan den direkta effekten av artikel 119 åberopas för att retroaktivt kräva likabehandling avseende rätten att ansluta sig till ett tjänstepensionssystem, och det sedan den 8 april 1976, dagen för domen i det ovannämnda målet Defrenne II. I den sistnämnda domen erkändes för första gången att nämnda artikel har direkt effekt.
As far as occupational pension schemes are concerned, the Court held in paragraphs 44 and 45 of Barber, that by reason of overriding considerations of legal certainty, the direct effect of Article 119 of the Treaty could not be relied upon in order to claim entitlement to a pension with effect from a date prior to that of that judgment, namely 17 May 1990, except in the case of claimants who had before that date initiated legal proceedings or raised an equivalent claim.
Domstolen har, i fråga om tjänstepensionssystem, i punkterna 44 och 45 i domen i målet Barber fastslagit att tvingande rättssäkerhetshänsyn utgör hinder mot att åberopa den direkta effekten av artikel 119 i fördraget till stöd för ett yrkande om förnyad prövning av en pensionsrätt, med verkan från en tidpunkt som infaller före dagen för nämnda dom, det vill säga den 17 maj 1990, med undantag för personer som före denna dag har inlett ett rättsligt förfarande eller framställt motsvarande anspråk.
The Court has already stated that membership of an occupational pension scheme would be of no interest to employees if it did not confer entitlement to the benefits provided by the scheme in question.
Domstolen har redan preciserat att anslutningen till ett tjänstepensionssystem skulle vara helt utan intresse för arbetstagaren om den inte gav denne rätt till förmåner enligt systemet i fråga.
Accordingly, the Court took the view that entitlement to a retirement pension under an occupational scheme was indissolubly linked to the right to join such a scheme.
Domstolen har följaktligen fastslagit att rätten att få avgångspension enligt ett tjänstepensionssystem är olösligt förbunden med rätten att vara ansluten till ett sådant system.
The fact that a worker can claim retroactive membership of an occupational pension scheme does not enable him to avoid paying contributions for the period of membership concerned.
Det förhållandet att en arbetstagare kan göra anspråk på retroaktiv anslutning till ett tjänstepensionssystem innebär inte att han undslipper att betala avgifter för den aktuella anslutningsperioden.
The only limitation in time on the possibility of relying on the direct effect of Article 119 of the Treaty in relation to membership of an occupational pension scheme of the kind at issue in the main proceedings and the subsequent payment of a pension is that resulting from Defrenne II.
Den direkta effekten av artikel 119 i fördraget kan åberopas för att kräva likabehandling i fråga om tjänstepensioner endast såvitt gäller sådana förmåner som är hänförliga till anställningsperioder som har fullgjorts efter den 17 maj 1990, med undantag för fall där arbetstagaren eller dennes rättsinnehavare före nämnda dag har inlett ett rättsligt förfarande eller framställt motsvarande anspråk i enlighet med den nationella rätt som är tillämplig.
The direct effect of Article 119 of the Treaty may be relied upon, for the purpose of claiming equal treatment in the matter of occupational pensions, only in relation to benefits payable in respect of periods of employment subsequent to 17 May 1990, subject to the exception in favour of workers or those claiming under them who had, before that date, initiated legal proceedings or raised an equivalent claim under the applicable national law.
Den enda tidsbegränsningen av möjligheten att åberopa den direkta effekten av artikel 119 i fördraget i fråga om anslutningen till ett sådant tjänstepensionssystem som det som är i fråga i målet vid den nationella domstolen och den följande pensionsutbetalningen är den som följer av domen i målet Defrenne II.
The limitation in time of the effects of Article 119 resulting from both the Barber judgment and the Protocol concerns only those kinds of discrimination which employers and pension schemes could reasonably have considered to be permissible owing to the transitional derogations for which Community law provided and which were capable of being applied to occupational pensions.
Den begränsning i tiden av verkningarna av artikel 119 i fördraget som följer av såväl domen i det ovannämnda målet Barber som av protokollet avser endast sådan diskriminering som av arbetsgivarna och inom pensionssystemen rimligen har kunnat betraktas som tillåtna på grund av de undantag som under en övergångsperiod har föreskrivits i den gemenskapslagstiftning som kunde tillämpas i fråga om tjänstepensioner.
As the Court recognised in Defrenne II, it is only exceptionally that the Court may, in application of the general principle of legal certainty inherent in the Community legal order and in taking account of the serious effects which its judgment might have, as regards the past, on legal relationships established in good faith, be moved to restrict for any person concerned the opportunity of relying upon the provision as thus interpreted with a view to calling in question those legal relationships.
Såsom domstolen medgav i sin dom i målet Defrenne II är det endast i undantagsfall som den, med tillämpning av en i gemenskapens rättsordning ingående allmän rättssäkerhetsprincip och med beaktande av de allvarliga störningar som domen retroaktivt skulle kunna medföra för i god tro etablerade rättsförhållanden, kan se sig nödsakad att begränsa de berördas möjlighet att åberopa den tolkade bestämmelsen i syfte att ifrågasätta dessa rättsförhållanden.
As far as the right to join an occupational scheme is concerned, the Court has stated that there was no reason to suppose that those concerned could have been mistaken as to the applicability of Article 119.
De ursprungliga medlemsstaterna, däribland Förbundsrepubliken Tyskland, skulle ha
The application of Article 119 was to have been fully secured by the original Member States, including the Federal Republic of Germany, as from 1 January 1962, the beginning of the second stage of the transitional period. Article 119 has no direct effect, its implementation may if need
Vad beträffar rätten att ansluta sig till tjänstepensionssystem konstaterade domstolen att det inte fanns några omständigheter som gjorde det möjligt att anse att de berörda yrkesgrupperna hade kunnat missta sig i fråga om tillämpligheten av artikel 119 i fördraget.