natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As to the second statement, by contrast, the appellant observes that it is not a question here of challenging an unlawful act committed in favour of a third party but only of proving discriminatory treatment between two persons belonging to the same category.
Såvitt avser det andra fastställandet har klaganden däremot påpekat att det här inte är fråga om att bestrida en rättsstridig åtgärd som gynnat andra rättssubjekt, utan endast att visa att det mellan två rättssubjekt som tillhör samma kategori föreligger en diskriminerande behandling.
The Commission first repeats the text of Article 1(3)(a) of Annex XI to the new Staff Regulations to confirm that the new pension scheme makes no provision for any link to the cost of living in Brussels.
Kommissionen har framför allt hänvisat till artikel 1.3 a i bilaga XI för att bekräfta att det i det nya pensionssystemet inte anges något samband med levnadskostnaderna i Bryssel.
It is common ground, in the caselaw, that one of the conditions for the admissibility of an action is having a legal interest in bringing proceedings.
Det är i rättspraxis ostridigt att det berättigade intresset av att få saken prövad ingår bland villkoren för att en talan ska kunna tas upp till sakprövning.
Moreover, this is a matter of public policy that can be raised of the Court’s own motion.
Det är följaktligen ett villkor som rör grunderna för rättsordningen som gemenskapsdomstolen kan pröva ex officio. 24
However, I consider that the point of departure for the appellant’s position is incorrect.
Jag anser dock att utgångspunkten för klagandens ståndpunkt är felaktig.
It is clear that the appellant did not (and does not) have an interest in contesting the correction coefficient of 100% applied to pensioners living in Belgium (or rather, to be precise, the absence of a correction coefficient in accordance with Article 3(5) of Annex XI to the Staff Regulations).
Det är tydligt att klaganden inte hade (och inte har) något intresse av att bestrida den korrigeringskoefficient som motsvarar 100 procent och som fastställts för pensionärer som är bosatta i Belgien (eller hellre, för att vara mer exakt, avsaknaden av korrigeringskoefficient, i den mening som avses i artikel 3.5 i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna).
If the arguments he has presented in this regard were accepted, the result could only be a reduction in the pension paid to former officials of the Communities living in Belgium, without any concrete advantage accruing to the appellant.
Om klagandens argument i detta avseende eventuellt godtogs skulle detta endast kunna leda till en minskning av den pension som tillerkänns tidigare tjänstemän i gemenskaperna som är bosatta i Belgien, utan någon konkret fördel för klaganden.
In fact, since, under Article 1(3) of Annex XI to the new Staff Regulations, the pensions of former officials are adjusted using correction coefficients calculated ‘with reference to Belgium’, it cannot be ruled out that accepting the plea from that point of view could, in the final analysis, lead to a reduction in the appellant’s own pension, calculated by applying to the ‘basic’ pension, which is that paid to pensioners living in Belgium, a specific coefficient of more than 100% for the United Kingdom.
Eftersom pensionerna för tidigare tjänstemän enligt artikel 1.3 i bilaga XI till de nya tjänsteföreskrifterna har anpassats med användande av korrigeringskoefficienter som beräknats ”med Belgien som referens”, kan det inte uteslutas att ett eventuellt godtagande av grunden till sist kan leda till en minskning av klagandens pension som beräknats genom att det på ”grundpensionen”, som är den pension som utbetalas till pensionärer som är bosatta i Belgien, tillämpats en för Förenade kungariket särskild koefficient som överstiger 100 procent.
In order for the appellant’s argument to be considered admissible, in that it is
För att klagandens argument ska kunna prövas (då det gjorts gällande att det föreligger
In the last-mentioned judgment, moreover, the Court of First Instance appears to have considered an interest in bringing proceedings to be a requirement on a par with those laid down in Article 230 EC.
I det sistnämnda avgörandet tycks förstainstansrätten dock anse att villkoret om ett berättigat intresse av att få saken prövad är ett krav i likhet med kraven enligt artikel 230 EG.
A brief summary of the factual situation is in order here.
Det är nödvändigt att snabbt sammanfatta den faktiska situationen.
There is a basic amount for the pension of each former official of the Communities, which, in the scheme provided for in the new Staff Regulations, can never be reduced, irrespective of the pensioner’s place of residence.
Det finns ett pensionsgrundbelopp för varje tidigare tjänsteman i gemenskaperna som i det system som föreskrivs i de nya tjänsteföreskrifterna aldrig, oavsett pensionärens bosättningsort, kan minskas.
In other words, the minimum correction coefficient is 100% (which obviously means that there is no need for a correction coefficient).
Med andra ord motsvarar den minimala korrigeringskoefficienten 100 procent (vilket självklart motsvarar avsaknaden av korrigeringskoefficient).
For example, the ‘minimum’ level of pension is paid, under Article 3 of Regulation No 31/2005, to pensioners living in the Czech Republic, Estonia, Greece, Spain, Cyprus, Latvia, Lithuania, Hungary, Malta, Poland, Portugal, Slovenia and Slovakia, and, under Annex XI to the Staff Regulations, to pensioners living in Belgium and Luxembourg, two Member States to which correction coefficients are not applied.
Denna ”miniminivå” för pensionen fastställs till exempel, enligt artikel 3 i förordning nr 31/2005, för de pensionärer som är bosatta i Republiken Tjeckien, i Estland, Grekland, Spanien, Cypern, Lettland, Litauen, Ungern, Malta, Polen, Portugal, Slovenien, Slovakien, och enligt bilaga XI till tjänsteföreskrifterna, dessutom för pensionärer som är bosatta i Belgien och Luxemburg, två medlemsstater på vilka korrigeringskoefficienterna inte är tillämpliga.
In the other Member States, a correction coefficient calculated on the basis of the difference between the cost of living in the Member State in which they live and the cost of living in Belgium (cf. Article 1(3)(a)(ii) of Annex XI to the new Staff Regulations) is applied to pensioners in the position of the appellant, who acquired their pension rights before the new Staff Regulations came into force, which produces an increase in the amount of pension actually paid.
I fråga om de andra medlemsstaterna fastställs för pensionärer i klagandens ställning, vilka har förvärvat sina pensionsrättigheter innan de nya tjänsteföreskrifterna trädde i kraft, en korrigeringskoefficient som beräknats på grundval av skillnaden mellan levnadskostnaderna i deras bosättningsstat och levnadskostnaderna i Belgien (jämför artikel 1.3 a ii i bilaga XI till de nya tjänsteföreskrifterna), vilken medför en höjning av det konkret utbetalade pensionsbeloppet.
Under Article 3 of Regulation No 31/2005,
Enligt den ovannämnda artikel 3 i förordning
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P for example, the correction coefficient for the United Kingdom from 1 July 2004 was 137.5%.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT MENGOZZI — MÅL C-71/07 P nr 31/2005 motsvarade denna korrigeringskoefficient för till exempel Förenade kungariket 137,5 procent från och med den 1 juli 2004.
E — Discrimination in relation to pensioners living in one of the ‘less expensive’ Member States
E — Diskrimineringen i förhållande till pensionärer som är bosatta i en av de ”mindre kostsamma” medlemsstaterna
It is therefore obvious, on the basis of this factual background, that the Court of First Instance correctly stated, at paragraph 117 of the judgment under appeal, that the new pension scheme makes no reference to the cost of living in Brussels.
Det är således uppenbart att förstainstansrätten på grundval av dessa faktiska omständigheter i punkt 117 i den överklagade domen med rätta har påpekat att det i det nya pensionssystemet inte alls hänvisas till levnadskostnaderna i Bryssel.
Simply, for the pensions and the salaries of serving officials for Belgium (and Luxembourg), there is no provision to apply any correction coefficient to the reference amounts.
Det har för pensioner på samma sätt som för löner till tjänstemän i tjänst, i fråga om Belgien (och Luxemburg), helt enkelt inte föreskrivits att någon korrigeringskoefficient ska tillämpas i förhållande till referensbeloppen.
Finally, the appellant reiterates the fourth argument raised before the Court of First Instance to support his claim of a difference in treatment, an argument based on the advantage allegedly given to pensioners living in ‘less expensive’ Member States by applying a correction coefficient of 100% to them under the new scheme.
Klaganden har slutligen upprepat det fjärde argumentet som gjorts gällande vid förstainstansrätten för att hävda att det föreligger särbehandling. Detta argument har grundats på den förmån som enligt klaganden har tillerkänts pensionärer som är bosatta i ”mindre kostsamma” medlemsstater, genom att det med det nya systemet tillämpas en korrigeringskoefficient på 100 procent på dem.
In particular, he maintains that the Court of First Instance was wrong to hold that he had no interest in bringing proceedings to challenge that alleged advantage.
Förstainstansrätten har enligt klaganden felaktigt ansett att han inte hade något berättigat intresse av att få den påstådda förmånen prövad.
It is true that, in the changeover from the old to the new Staff Regulations, the reference amount for pensions was not changed.
Visserligen har referensbeloppet för pensionerna inte ändrats vid övergången från de gamla till de nya tjänsteföreskrifterna.
Moreover, if that amount had been reduced, the pension actually paid to the appellant would have decreased.
Om detta belopp minskades skulle å andra sidan även den till klaganden konkret utbetalade pensionen minskas.
The arguments developed by the Court of First Instance in addition to the basic finding mentioned above, in particular at paragraphs 124 and 125, are in my view superfluous for the purpose of ruling on the plea put forward by the appellant, no matter how correct they may be as a matter of principle.
Även om de i princip är korrekta är de argument som förstainstansrätten, särskilt i punkterna 124 och 125, har utvecklat utöver det ovannämnda grundläggande konstaterandet enligt min mening överflödiga för att pröva klagandens grund.
The appellant recognises that, according to consistent caselaw, there is a need for a legal interest to justify the admissibility of a complaint.
Klaganden har medgett att det enligt fast rättspraxis måste föreligga ett berättigat intresse av att få saken prövad för att en anmärkning ska kunna tas upp till sakprövning.
He considers, however, in contrast to the view expressed by the Court of First Instance at paragraph 135 of the judgment under appeal, that in his case such an interest exists.
Klaganden anser dock, till skillnad från vad förstainstansrätten påpekade i punkt 135 i den överklagade domen, att det i hans fall föreligger ett berättigat intresse av att få saken prövad.
In particular, his legal interest in bringing proceedings derives from the fact that, once again, the situation of pensioners living in ‘less expensive’ States by comparison with the situation of the appellant testifies to the existence of a discriminatory difference in treatment.
Detta intresse följer i synnerhet av att situationen för pensionärer som är bosatta i ”mindre kostsamma” stater, jämförd med klagandens situation, ännu en gång vittnar om att det föreligger en diskriminerande särbehandling.
Moreover, the appellant also challenges the argument of the Court of First Instance that, since the pension scheme for
För övrigt har klaganden även bestritt förstainstansrättens argument att pensionssystemet för tidigare tjänstemän i gemenskaperna
I therefore consider that the second argument relied upon by the appellant in connection with the plea should also be dismissed, there being no discriminatory difference in treatment between the appellant and retired former officials of the Communities living in Belgium.
Jag anser därför att överklagandet inte heller kan vinna bifall såvitt avser det andra argumentet som klaganden har åberopat, eftersom det inte föreligger någon diskriminerande åtskillnad i behandlingen av klaganden i förhållande till de pensionerade tidigare tjänstemän i gemenskaperna som är bosatta i Belgien.
Assessment former officials of the Communities does not operate as a pension fund but is based on the principle of solidarity, any reduction in the pensions paid to former officials living in ‘less expensive’ Member States would confer no advantage on the appellant.
Bedömning inte fungerar som en pensionsfond, utan är organiserat enligt principen om solidaritet, varför en eventuell minskning av de pensioner som fastställts för tidigare tjänstemän som är bosatta i ”mindre kostsamma” stater inte innebär någon förmån för klaganden.
In particular, he maintains that the saving made in this way would make it possible, for example, to return to the application of the ‘capital method’ (paragraph 78 of the appeal).
Han har särskilt gjort gällande att den besparing som på så sätt genomförs exempelvis kan göra det möjligt att åter tillämpa ”huvudstadsmetoden” (punkt 78 i överklagandet).
Beginning with the Commission’s remark that the argument under examination should have been ruled inadmissible, I consider that the Commission’s position cannot be endorsed.
Vad för det första gäller kommissionens ovannämnda påpekande att det borde ha fastställts att det ifrågavarande argumentet inte kunde prövas, kan jag inte dela denna ståndpunkt.
Although in the action before the Court of First Instance the appellant did not specifically mention the comparison with pensioners living in ‘less expensive’ Member States when dealing with the alleged infringement of the principle of equal treatment, it is none the less true that the argument in question was inherent, albeit in embryonic form, in the part of the application alleging misuse of powers, infringement of the principle of proportionality and the obligation to state reasons.
Även om klaganden i sin talan vid förstainstansrätten inte i samband med framställningen om att likabehandlingsprincipen åsidosatts specifikt angav jämförelsen med de pensionärer som är bosatta i ”mindre kostsamma” medlemsstater, förekom det ifrågavarande argumentet (även om det enbart var i form av ett utkast) dock i den del av ansökan där maktmissbruk och åsidosättande av proportionalitetsprincipen och motiveringsskyldigheten gjordes gällande.
In particular, paragraph 93 of the application lodged with the Court of First Instance reads as follows:
I synnerhet punkt 93 i ansökan i målet vid förstainstansrätten hade följande lydelse:
‘Finally, on the basis of the various principles mentioned, the application of that rule would be contradictory because it applies to pensions a coefficient of 100 for the capitals and Member States where the coefficient is, however, below 100, as is currently the case, in particular, for Athens, Budapest, Lisbon, Prague and Warsaw.’
”Slutligen vore det motsägelsefullt att tillämpa denna bestämmelse med hänsyn till de olika åberopade principerna. Enligt denna bestämmelse används nämligen en koefficient på pensionerna som motsvarar 100 procent för de huvudstäder och medlemsstater i vilka koefficienten dock är lägre än 100 procent, vilket för närvarande är fallet särskilt i fråga om Aten, Budapest, Lissabon, Prag och Warszwava.”
The Commission and the Council first reaffirm that, in their opinion, the Court of First Instance was correct to rule that the plea was inadmissible.
Kommissionen och rådet har först och främst framhållit att det enligt deras bedömning var riktigt att anse att den grund som åberopats inför förstainstansrätten inte kunde prövas.
Moreover, according to those institutions, no criticism can be levelled at the observations of the Court of First Instance on the broad discretion which the Community legislature enjoys in this regard, the limits of which were not, in their view, exceeded in the present case.
Kommissionen och rådet anser vidare att det saknas stöd för kritiken mot förstainstansrättens synpunkter om den omfattande befogenhet att företa skönsmässig bedömning som gemenskapslagstiftaren har på området och vars gränser inte har överskridits i förevarande fall.
Bearing in mind the settled caselaw of the Court of Justice according to which, notwithstanding the general prohibition on the submission of new pleas in law, it is possible in the course of proceedings to submit pleas that may be regarded as amplifying a plea put forward previously, whether
Även med beaktande av domstolens fasta rättspraxis enligt vilken det, trots det allmänna förbudet att anföra nya grunder, är möjligt att under förfarandet anföra grunder som innebär en utvidgning av en grund som tidigare uttryckligen eller underförstått fram-
The Commission goes on to maintain that the Court of First Instance should also have ruled that argument inadmissible in that it had been raised by the appellant for the first time in his reply in the proceedings at first instance (paragraph 71 of the cross-appeal).
Kommissionen har för övrigt gjort gällande att förstainstansrätten borde ha slagit fast att detta argument inte kunde prövas, också på grund av att klaganden framfört detta för första gången först i repliken i samband med målet i första instans (punkt 71 i svaromålet).
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P directly or by implication, in the original application, 25I consider that the argument must derive from the practical benefit that the appellant is likely to gain from any decision upholding his claims.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT MENGOZZI — MÅL C-71/07 P klaganden kan få praktisk nytta av ett eventuellt beslut att godta hans anmärkningar.
26 complaining of a difference in treatment in relation to pensioners living in ‘less expensive’ Member States is admissible.
26 förts i ansökan, 25 anser jag att argumentet att det föreligger en skillnad i behandling i förhållande till pensionärer som är bosatta i ”mindre kostsamma” medlemsstater kan prövas.
I shall now move on to the appellant’s specific complaint in this regard.
Jag övergår nu till klagandens särskilda kritik på denna punkt i den överklagade domen.
The appellant maintains that the Court of First Instance incorrectly held that he had no interest in bringing proceedings.
Klaganden anser att förstainstansrätten felaktigt har fastställt att det inte föreligger något berättigat intresse av att få saken prövad.
It seems clear to me that, here, the only object of the argument put forward by the appellant is to highlight the fact that the legislature decided to apply the rules set out in the new Staff Regulations on the abolition of correction coefficients for pensions with immediate effect to pensioners living in ‘less expensive’ Member States.
Enligt min mening är det klart att klagandens argument här endast gäller den omständigheten att lagstiftaren har beslutat att bestämmelserna i de nya tjänsteföreskrifterna beträffande avskaffande av korrigeringskoefficienter för pensionerna omedelbart ska tillämpas på de pensionärer som är bosatta i ”mindre kostsamma” medlemsstater.
By contrast, the appellant will never be subject to that new system (which would be particularly disadvantageous for him, as we have seen), since he will continue to benefit from the application of a correction coefficient of significantly more than 100%.
Omvänt ska det nya systemet (som såsom framgått är särskilt oförmånligt för klaganden) aldrig tillämpas på honom, eftersom han fortsätter att ha förmånen av att en korrigeringskoefficient som betydligt överstiger 100 procent tillämpas på honom.
To that end, in particular, the appellant disputes the findings made by the Court of First Instance at paragraph 133 et seq. of the judgment under appeal, where it stated that the appellant had failed to demonstrate that he could have benefited in some way from removal of the advantage conferred by the new Staff Regulations on pensioners living in ‘less expensive’ Member States.
Klaganden har i detta syfte särskilt ifrågasatt vad förstainstansrätten fastställde i punkt 133 och följande punkter i den överklagade domen. Förstainstansrätten fann där att klaganden på intet sätt hade visat att avskaffande av den förmån som genom de nya tjänsteföreskrifterna beviljats pensionärer som är bosatta i ”mindre kostsamma” medlemsstater på något sätt hade kunnat gynna honom.
It does not appear to me that the appellant’s arguments are so convincing as to bring into question the correctness of the reasoning of the Court of First Instance.
Klagandens argument är enligt min mening inte så övertygande att riktigheten av förstainstansrättens resonemang kan ifrågasättas.
Since it is clear that any reduction in the pensions paid to former officials living in ‘less expensive’ Member States, which would be the consequence of finding the decision of the legislature unlawful, would bring the appellant no obvious advantage, the reasoning followed by the Court of First Instance in finding the argument inadmissible is not, in my view, open to criticism.
Eftersom det är klart att en eventuell minskning av de pensioner som utbetalats till tidigare tjänstemän som är bosatta i ”mindre kostsamma” medlemsstater, vilken blir följden om det fastställs att lagstiftarens ovannämnda beslut är rättsstridigt, inte medför någon uppenbar förmån för klaganden, kan förstainstansrättens resonemang för att slå fast att argumentet inte kan prövas enligt min mening inte bli föremål för kritik.
It is undisputed in the caselaw that, in order to contest the legality of a Community act, either directly or by way of an objection, the legal interest in bringing proceedings
Det är i rättspraxis helt ostridigt att det för att, både direkt och som en invändning, kunna ifrågasätta lagenligheten av en gemenskapsrättsakt är nödvändigt att det berättigade intresset av att få saken prövad innebär att
I therefore consider that this final argument put forward by the appellant must also be rejected.
Jag anser följaktligen att inte heller det sistnämnda argumentet som klaganden har anfört kan godtas.
Furthermore, the appellant would also have no interest in bringing proceedings if his complaint were to be interpreted as being directed, in general terms, against the decision of the legislature to abolish correction coefficients, since, as we have seen, their abolition does not affect the appellant personally.
Det föreligger för övrigt inte heller något berättigat intresse för klaganden av att få saken prövad, om anmärkningen tolkades så att den är allmänt riktad mot lagstiftarens beslut att avskaffa korrigeringskoefficienterna. Detta eftersom klaganden, såsom framgått, inte är personligen berörd av detta avskaffande.
Under the first paragraph of Article 122 of the Rules of Procedure, where the appeal is unfounded, the Court is to make a decision on costs.
Enligt artikel 122 första stycket i rättegångsreglerna ska domstolen, när överklagandet inte vinner bifall, besluta om rättegångskostnaderna.
Pursuant to Article 69(2) of those rules, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Enligt artikel 69.2 i samma rättegångsregler ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Moreover, the Court of First Instance did in any case also briefly examine the substance of the argument in question observing that, even in that case, it cannot be held that the Community legislature exceeded the discretion it enjoys.
För övrigt har förstainstansrätten visserligen vidtagit en snabb analys i sak av det ifrågavarande argumentet och påpekat att det även i detta fall inte kan anses att gemenskapslagstiftaren har överskridit sitt utrymme för skönsmässig bedömning.