natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Finally, these amendments also entail amendments of a drafting nature to Article 44 and 121 (preliminary report) and Article 117(1) (reply and rejoinder in appeals).
Ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 18 oktober 2000 genom vilket sökanden nekas tillgång till vissa förarbeten till kommissionens beslut av den 4 juni 1999 om skyddsåtgärder när det gäller dioxinforgiftning av vissa animaliska produkter som härrör från nötkreatur och svin avsedda att användas som livsmedel eller foder [delgivet med nr K(1999) 1538]
A consolidated text of the Rules of Procedure has been published in OJ C 34 of 1.2.2001 and may be consulted on the internet site of the Court of Justice (http://www.curia.eu.int).
Gemenskapsvarumärke — Talan om ogiltigförklaring av beslut R074/2000-3 fattat av den tredje överklagandenämnden vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden den
However, it is only the text of the judgments and opinions published in the European Court Reports that is authentic.
Intervenienten får inkomma med interventionsinlaga endast om ordföranden anser det nödvändigt.
This information may be reproduced provided the source is acknowledged.
Utan hinder av artikel 42 kan parterna komplettera sin argumentering och åberopa ytterligare bevisning under det muntliga förfarandet.
Original version: French Completed on 15.03.2001 Catalogue No: QD-AC-Ol-005-EN-C
Vad först beträffar översändande av inlagor föreskrivs nämligen, i en ny artikel 37.6, följande:
Week 19 to 23 February 2001 n° 06/01
Veckan den 19-23 februari 2001 nr 06/01
Court of First Instance
Mål C-187/99 Fazenda Pública och
Case C-345/99 30 Commission of the European Communities ν French Republic
Förenade målen C-52/99 och C-53/99 Office national des pensions (ONP) och Gioconda Camarotto, Giuseppina Vignone Fri rörlighet för personer
Case C-40/00 30 Commission of the European Communities ν French Republic
Mål C-4/00 30 Europeiska gemenskapernas kommission mot Republiken Frankrike
Republic of Austria ν Council of the European Union New accessions
Mål C-285/00 31 Europeiska gemenskapernas kommission mot Republiken Frankrike
Joined Cases C-122/99 Ρ and C-125/99 Ρ D ν Kingdom of Sweden ν Council of the European Union
Mål C-345/99 32 Europeiska gemenskapernas kommission mot Republiken Frankrike
Case C-4/00 28 Commission of the European Communities ν French Republic
Mål C-40/00 32 Europeiska gemenskapernas kommission mot Republiken Frankrike
Case C-494/99 28 Commission of the European Communities ν Hellenic Republic
Mål C-445/00 R Republiken Österrike mot Europeiska unionens råd Nya staters anslutning
Case C-326/99
MEDDELANDEN
Preliminary ruling (Citizenship of the Union — Nationality of a Member State — Declarations by the United Kingdom concerning the definition of the term national ~ British Overseas Citizen) (Full Court)
Förhandsavgörande "Unionsmedborgarskap — Medborgarskap i en medlemsstat — Förklaringar av Förenade kungariket angående definitionen av begreppet medborgare — Brittisk utomeuropeisk medborgare" (Domstolen i plenum) uppehållstillstånd för att kunna bosätta sig i Förenade kungariket.
By order of 16 April 1999, the referring court granted leave to Justice, a non-governmental human rights organisation, to intervene in the main proceedings.
Genom beslut av den 16 april 1999 tillät den nationella domstolen Justice, en icke-statlig organisation för försvar av de mänskliga rättigheterna, att intervenera i målet vid den nationella domstolen.
Facts, main proceedings and questions submitted for preliminary ruling
Bakgrund, målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Born in Kenya in 1949 in a family of Asian origin, Ms Kaur became a Citizen of the United Kingdom and Colonies under the terms of the British Nationality Act 1948.
Manjit Kaur föddes i Kenya år 1949 i en familj med asiatiskt ursprung. Hon var medborgare i Förenade kungariket och dess kolonier i enlighet med British Nationality Act 1948.
She did not come within any of the categories of Citizens of the United Kingdom and Colonies recognised under the Immigration Act 1971 as having a right of residence in the United Kingdom.
Hon tillhörde inte de kategorier medborgare i Förenade kungariket och dess kolonier som tillerkänts bosättningsrätt i Förenade kungariket genom Immigration Act 1971.
The British Nationality Act 1981 conferred on her the status of a British Overseas Citizen.
Genom British Nationality Act 1981 blev hon brittisk utomeuropeisk medborgare.
As such, she has, in the absence of special authorisation, no right under national law to enter or remain in the United Kingdom.
Som sådan har hon enligt nationell rätt inte rätt att inresa eller uppehålla sig i Förenade kungariket utan särskilt tillstånd.
Following several temporary periods of residence in British territory, and while once again in the United Kingdom, Ms Kaur, on 4 September 1996, re-applied for leave to remain as she already had done on several occasions since 1990, when she first entered the United Kingdom.
Efter flera tillfälliga vistelser på brittiskt territorium och medan hon på nytt befann sig i Förenade kungariket upprepade Manjit Kaur, den 4 september 1996, den ansökan om uppehållstillstånd som hon redan hade framställt flera gånger sedan år 1990, då hon första gången reste in till brittiskt territorium.
The questions have been raised in proceedings between Ms Manjit Kaur and the Secretary of State for the Home Department concerning Ms Kaur's application for leave to remain in the United Kingdom.
Förenade kungariket har klargjort dessa rättigheter i sin inhemska rättsordning, särskilt genom Immigration Act 1971, som är i kraft sedan den 1 januari 1973, således från den dagen då fördraget om Förenade kungarikets anslutning trädde i kraft.
legislation reserved the right of abode within the territory of the United Kingdom to those citizens who had the closest connections to that State.
Enligt denna nationella lagstiftning har rätten till bosättning (right of abode) på Förenade kungarikets territorium förbehållits de medborgare som har starkast anknytning till denna stat.
On 20 March 1997, Ms Kaur applied to the referring court for judicial review of the decision of 22 January 1997 by which the Secretary of State for the Home Department refused her leave to remain in the United Kingdom.
Den 20 mars 1997 överklagade Manjit Kaur vid den hänskjutande domstolen beslutet av den 22 januari 1997, genom vilket Secretary of State for the Home Department hade avslagit hennes ansökan om uppehållstillstånd på brittiskt territorium.
On that occasion Ms Kaur stated that she wished to remain and obtain gainful employment in the United Kingdom and periodically to travel to other Member States in order to make purchases of goods and services and, if necessary, to work there.
Vid detta tillfälle gjorde Manjit Kaur gällande att hon hade en önskan att uppehålla sig och få en anställning i Förenade kungariket samt att periodvis resa till andra medlemsstater för att där köpa varor och motta tjänster och i förekommande fall arbeta där.
When it acceded to the European Communities, the United Kingdom notified the other Contracting Parties, by means of its 1972 Declaration, of the categories of citizens to be regarded as its nationals for the purposes of Community law by designating, in substance, those entitled to the right of residence in the territory of the United Kingdom within the meaning of the Immigration Act 1971 and citizens having a specified connection with Gibraltar.
Vid sin anslutning till Europeiska gemenskaperna upplyste Förenade kungariket genom 1972 års förklaring de övriga avtalsslutande staterna om vilka kategorier medborgare som skulle anses som dess medborgare i den mening som avses i gemenskapsrätten, genom att i huvudsak ange dem som hade bosättningsrätt på Förenade kungarikets territorium i den mening som avses i Immigration Act 1971 och de medborgare som hade en bestämd anknytning till Gibraltar.
Having formed the view that the outcome of the proceedings before it depended on the interpretation of Community law, the High Court of Justice of England and Wales, Queen's Bench Division (Crown Office), decided to stay the proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Crown Office), som ansåg att lösningen av tvisten var beroende av tolkningen av gemenskapsrätten, beslutade att vilandeförklara målet och ställa tolkningsfrågor till domstolen. Frågorna l.l.a och l.l.b
Although unilateral, this declaration annexed to the Final Act was intended to clarify an issue of particular importance for the other Contracting Parties, namely delimiting the scope ratione personae of the Community provisions which were the subject of the Accession Treaty.
Denna förklaring som bifogats slutakten var, trots att den var ensidig, avsedd att klargöra en fråga som var särskilt betydelsefull för de övriga avtalsslutande parterna, nämligen avgränsningen av den personkrets på vilken de gemenskapsrättsliga bestämmelser som var föremål för anslutningsfördraget var tillämpliga (ratìone personae).
It was intended to define the United Kingdom nationals who would benefit from those provisions and, in particular, from the provisions relating to the free movement of persons.
Dess syfte var att definiera de medborgare i Förenade kungariket som omfattas av dessa bestämmelser, i synnerhet dem som rör fri rörlighet för personer.
The other Contracting Parties were fully aware of its content and the conditions of accession were determined on that basis.
De övriga avtalsslutande parterna hade fullständig kännedom om dess innehåll, och villkoren för anslutningen fastställdes på grundval av denna.
By the questions set out under l(l)(a) and (b), which can be examined together, the referring court essentially seeks to ascertain the relevant criteria for determining whether a person has the nationality of a Member State for the purposes of Article 8 of the Treaty and the effect in Community law, if any, of the 1972 and 1982 Declarations.
Genom frågorna l.l.a och l.l.b, som bör besvaras i ett sammanhang, vill den nationella domstolen i huvudsak få klarhet i vilka som är de relevanta kriterierna för att avgöra om en person är medborgare i en medlemsstat i den mening som avses i artikel 8 i fördraget och, i förekommande fall, vilken inverkan 1972 års och 1982 års förklaringar har på gemenskapsrätten.
It follows that the 1972 Declaration must be taken into consideration as an instrument relating to the Treaty for the purpose of its interpretation and, more particularly, for determining the scope of the Treaty ratione personae.
Härav följer att 1972 års förklaring skall beaktas som en handling som har samband med fördraget genom att ge ledning vid tolkningen av detta och särskilt för att fastställa vilka personer som fördraget är tillämpligt på (ratione personae).
As the Court held in Micheletti and Others, C369/99, '[u]nder international law, it is for each Member State, having due regard to Community law, to lay down the conditions for the acquisition and loss of nationality'.
Det kan för övrigt påpekas att antagandet av denna förklaring inte medförde att personer som inte motsvarade definitionen av medborgare i
The United Kingdom has defined those rights in its domestic legislation, in particular in the Immigration Act 1971, which became applicable from 1 January 1973 — the same date as that on which the Treaty on the Accession of the United Kingdom entered into force. That national
Domstolen fastställde följande i domen i målet Micheletti m.fl.
Furthermore, adoption of that declaration did not have the effect of depriving any person who did not satisfy the definition of a national of the United Kingdom of rights to which that person might be entitled under Community law. The consequence was rather that such rights never arose in the first place for such a person.
(C-369/99): "Att fastställa de kriterier som skall gälla för förvärv och förlust av medborgarskap hör enligt internationell rätt till varje medlemsstats behörighet och denna behörighet skall utövas med iakttagande av gemenskapsrätten."
'In order to determine whether a person is a national of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland for the purposes of Community law, it is necessary to refer to the 1982 Declaration by the Government of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland on the definition of the term "nationals" which replaced the 1972
Förenade kungariket förvägrades rättigheter som de hade enligt gemenskapsrätten, utan det fick till följd att sådana rättigheter aldrig uppkom för dessa personer.
Declaration by the Government of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland on the definition of the term "nationals", annexed to the Final Act of the Treaty concerning the Accession of the Kingdom of Denmark, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland to the European Communities.''
'Frågan huruvida en person är medborgare i Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland i den mening som avses i gemenskapsrätten skall avgöras med stöd av Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands förklaring 1982 angående definitionen av begreppet medborgare, som har ersatt Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands förklaring 1972 angående definitionen av begreppet medborgare, som bifogats Slutakten till Fördraget angående Konungariket Danmarks, Irlands och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands anslutning till Europeiska gemenskaperna.''
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 7 November 2000.
Generaladvokaten P. Léger har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 7 november 2000.
— a person who holds the nationality of a non­member country challenges the refusal by a Member State to grant her leave to remain within its territory.'
Översättningen finns ännu inte tillgänglig på svenska.
Preliminary ruling (Freedom to provide services — Maritime cabotage — Conditions for the grant and continuation of prior administrative authorisation — Concurrent application of the methods of imposing public service obligations and of concluding public service contracts) (Full Court)
Förhandsavgörande "Fri rörlighet för tjänster — Cabotage — Villkor för beviljande och vidmakthållande av föregående myndighetstillstånd — Förutsättningar för att samtidigt ålägga förpliktelse vid allmän trafik och ingå avtal om allmän trafik" (Domstolen i plenum) principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage).
By order of 12 May 1999, received at the Court on 31 May 1999, the Tribunal Supremo (Supreme Court), Spain referred for a preliminary ruling under Article 234 EC three questions on the interpretation of Articles 1, 2 and 4 of Council Regulation (EEC) No 3577/92 of 7 December 1992 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport within Member States (maritime cabotage).
Tribunal Supremo har, genom beslut av den 12 maj 1999 som inkom till domstolens kansli den 31 maj samma år, i enlighet med artikel 234 EG ställt tre frågor om tolkningen av artiklarna 1, 2 och 4 i rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av den 7 december 1992 om tillämpning av
Those questions have been raised in four sets of proceedings between Asociación Profesional de Empresas Navieras de Líneas Regulares (Analir), Isleña de Navegación SA (Isnäsa), Fletamientos de Baleares SA and Unión Sindical Obrera (USO), respectively, on the one hand, and Administración General del Estado, on the other, concerning applications by the applicants for annulment of Royal Decree No 1466/1997 of 19 September 1997 on the legal rules governing
Dessa frågor har uppkommit i fyra tvister mellan å ena sidan Asociación Profesional de Empresas
The first question regular maritime cabotage lines and publicinterest shipping (BOE No 226 of 20 September 1997, p.
Navieras de Líneas Regulares (Analir), Isleña de Navegación SA (Isnäsa), Fletamientos de Baleares SA och Unión Sindical Obrera (USO) och å andra sidan Administración General del Estado i vilka Analir m.fl. har väckt talan om ogiltigförklaring av kungligt dekret nr 1466/1997 av den 19 september 1997 om föreskrifter för cabotage i regelbunden linjetrafik (cabotage) och sjöfart av allmänt intresse (BOE nr 226 av den 20 september 1997, s.
27712; «Royal Decree No 1466') on the ground that it is contrary to Community legislation.
27712, nedan kallat kungligt dekret nr 1466), och gjort gällande att dekretet inte står i överensstämmelse med gemenskapsrättsliga bestämmelser.
The first point to be noted here is that, under Article 3(c) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 3(l)(c) EC), the activities of the Community are to include an internal market characterised, in particular, by the abolition, as between Member States, of obstacles to the free movement of services.
Domstolen erinrar inledningsvis om att enligt artikel 3 c i EG-fördraget (nu artikel 3.1 c EG i ändrad lydelse) skall gemenskapens verksamhet innefatta en inre marknad som kännetecknas av att bland annat hindren för fri rörlighet för tjänster avskaffas mellan medlemsstaterna.
Analir and Others brought separate actions, which were subsequently joined, before the Tribunal Supremo, which in this case is the court with jurisdiction at first and last instance, for annulment of Royal Decree No 1466.
Analir m.fl. har väckt talan i var sitt mål, vilka därefter har förenats till ett mål, vid Tribunal Supremo, vilken i förevarande fall är den enda och sista behöriga instansen, och yrkat att kungligt dekret nr 1466 skall ogiltigförklaras.
They submitted, in support of their claims, that Royal Decree No 1466 was inconsistent with Community law, in particular Regulation No 3577/92.
Till stöd för sin talan har Analir m.fl. gjort gällande att kungligt dekret nr 1466 inte står i överensstämmelse med gemenskapsrättsliga bestämmelser, särskilt förordning nr 3577/92.
Under Article 61 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 51 EC), freedom to provide services in the field of transport is to be governed by the provisions of the title of that treaty relating to transport, which include Article 84(2) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 80(2) EC), which permits the Council of the European Union to lay down appropriate provisions for sea transport.
Enligt artikel 61 i EG-fördraget (nu artikel 51 EG i ändrad lydelse) regleras fri rörlighet av tjänster på transportområdet av bestämmelserna i avdelningen om transporter, till vilka hör artikel 84.2 i EG-fördraget (nu artikel 80.2 EG i ändrad lydelse) enligt vilken Europeiska unionens råd får besluta om lämpliga bestämmelser för sjöfarten.
Since it considered that the outcome of the proceedings before it depended on the interpretation of that regulation, the Tribunal Supremo decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Tribunal Supremo ansåg att utgången i målet var beroende av en tolkning av den nämnda förordningen och beslutade därför att vilandeförklara målet och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
May Article 4, in conjunction with Article 1, of Council Regulation (EEC) No 3577/92 of 7 December 1992 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport within Member States (maritime cabotage) be interpreted as permitting the provision of island cabotage services by undertakings covering regular shipping lines to be made subject to prior administrative authorisation?
Rådet har med stöd av denna sistnämnda bestämmelse antagit förordning nr 3577/92, vilken syftar till att göra det möjligt att fritt tillhandahålla cabotagetjänster på de villkor och med de begränsningar som följer av förordningen.
It is clear that national legislation, such as Article 4 of Royal Decree No 1466, which makes the provision of maritime cabotage services subject to prior administrative authorisation, is liable to impede or render less attractive the provision of those services and therefore constitutes a restriction on the freedom to provide them.
Av artikel 1 i denna förordning framgår tydligt att det inom gemenskapen skall gälla frihet att tillhandahålla cabotagetjänster.
If so, may the grant and continuation of such administrative authorisation be made subject to conditions, such as having no outstanding tax or social security debts, other than those set out in Article 4(2) of the regulation?
Kan artikel 4 jämförd med artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av den 7 december 1992 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage) tolkas så, att den gör det möjligt att göra tillhandahållandet av tjänster avseende öcabotage beroende av att de företag som bedriver regelbunden linjetrafik i sjöfart erhåller ett föregående myndighetstillstånd?
Accordingly, it is necessary to consider whether the establishment of a prior administrative authorisation scheme may be justified as a means of imposing public service obligations.
Den slutsatsen måste därför dras att en nationell bestämmelse, som den i artikel 4 i kungligt dekret nr 1466, i vilken det föreskrivs att man måste ha ett föregående administrativt tillstånd för att få tillhandahålla cabotagetjänster, kan få till följd att tillhandahållandet av dessa tjänster försvåras eller framstår som mindre lockande och därför innebär en inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster.
May Article 4(1) of Regulation No 3577/92 be interpreted as permitting public service obligations to be imposed on some shipping companies and public service contracts within the meaning of Article 1(3) of the regulation to be concluded with others at the same time for the same line or route, in order to ensure the same regular traffic to, from or between islands?'
Om den första frågan besvaras jakande, kan beviljandet och vidmakthållandet av nämnda myndighetstillstånd göras beroende av att andra villkor än de i artikel 4.2 i förordningen föreskrivna villkoren är uppfyllda, exempelvis fullgjord betalning av skatter och avgifter till det sociala trygghetssystemet?
If a prior administrative authorisation scheme is to be justified even though it derogates from a fundamental freedom, it must, in any event, be based on objective, non-discriminatory criteria which are known in advance to the undertakings concerned, in such a way as to circumscribe the exercise of the national authorities' discretion, so that it is not used arbitrarily. Accordingly, the
Således skall det undersökas om kravet på ett föregående myndighetstillstånd kan utgöra ett godtagbart sätt att ålägga förpliktelse vid allmän trafik.
The third question nature and the scope of the public service obligations to be imposed by means of a prior administrative authorisation scheme must be specified in advance to the undertakings concerned.
det sociala trygghetssystemet. Ett sådant villkor kan inte i sig anses utgöra en förpliktelse vid allmän trafik.
Furthermore, all persons affected by a restrictive measure based on such a derogation must have a legal remedy available to them.
För det fall ett rederi inom gemenskapen är bundet av förpliktelser vid allmän trafik, såsom att cabotagetjänsten skall tillhandahållas regelbundet, utgör den omständigheten att rederiet befinner sig i en ekonomiskt prekär situation — vilket obetalda skatter och avgifter till det sociala trygghetssystemet skulle kunna vara ett tecken på — ett sådant förhållande som visar att rederiet inte har förmåga, på mer eller mindre lång sikt, att tillhandahålla de tjänster vid allmän trafik som åligger detta rederi.
It should be noted at the outset that there is an obvious typing error in this last question.
För att ett krav på föregående myndighetstillstånd skall kunna anses berättigat trots att en grundläggande frihet därigenom inskränks måste det under alla förhållanden grundas på objektiva kriterier som inte är diskriminerande.