natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is indicated in the order for reference that the complainants in the main proceedings have, on the other hand, conceded that the wording used in section 9 of the 2003 Act makes it impossible for retrospective effect to be given to that section (which effectively transposes Clause 5 of the framework agreement), and to interpret it in that way would be contra legem.
I beslutet om hänskjutande anges nämligen att klagandena däremot har medgett att lydelsen i Section 9 i 2003 års lag i sig utesluter att nämnda lagrum, genom vilket klausul 5 i ramavtalet införlivades, ges retroaktiv verkan då det skulle innebära att lagrummet tolkades contra legem.
It is thus necessary to consider whether, in the situation referred to in paragraph 93 of this judgment where it would have jurisdiction only to rule on the complaints in the main proceedings in so far as they are based on an infringement of the 2003 Act, the referring court is required — in accordance with the obligation to interpret national law in conformity with Community law — to give section 6 of the 2003 Act retrospective effect to the date by which Directive 1999/70 should have been transposed.
Domstolen ska följaktligen undersöka huruvida den nationella domstolen, för den händelse att den, såsom anförts i punkt 93 i förevarande dom, endast är behörig att pröva de yrkanden som grundar sig på ett åsidosättande av 2003 års lag, på grund av kravet på en direktivkonform tolkning är skyldig att tillerkänna Section 6 i nämnda lag retroaktiv verkan från det datum då införlivandefristen för direktiv 1999/70 löpt ut.
The referring court states in that regard that, while it is true that the wording of section 6 of the 2003 Act does not expressly preclude a retrospective construction, a domestic rule of construction does preclude the retrospective application of legislation unless there is a clear and unambiguous indication to the contrary.
Den nationella domstolen har preciserat att den aktuella bestämmelsen i 2003 års lag visserligen inte innehåller något uttryckligt förbud mot retroaktiv tillämpning, men att det enligt en nationell tolkningsregel är förbjudet att tillämpa en lag retroaktivt om det inte klart och tydligt anges i lagen att detta är tillåtet.
In that regard, when applying domestic law and, in particular, legislative provisions specifically adopted for the purpose of implementing the requirements of a directive, national courts are bound to interpret that law, so far as possible, in the light of the wording and the purpose of the directive in order to achieve the result sought by it and thus to comply with the third paragraph of Article 249 EC (see, in particular, Pfeiffer and Others, paragraph 113 and the caselaw cited).
Det ska erinras om att de nationella domstolarna vid tillämpningen av nationell rätt, och särskilt bestämmelser i en nationell lag som specifikt har införts för att genomföra ett direktiv, är skyldiga att i den utsträckning det är möjligt tolka den nationella rätten mot bakgrund av direktivets ordalydelse och syfte för att uppnå det resultat som avses i direktivet och iaktta artikel 249 tredje stycket EG (se bland annat domen i de ovannämnda förenade målen Pfeiffer m.fl., punkt 113 och där angiven rättspraxis).
The requirement that national law be interpreted in conformity with Community law is inherent in the system of the EC Treaty, since it permits national courts, for the matters within their jurisdiction, to ensure the full effectiveness of Community law when they determine the disputes before them (see, inter alia, Pfeiffer and Others, paragraph 114, and Adeneler and Others, paragraph 109).
Kravet på en direktivkonform tolkning av nationell rätt följer av EG-fördragets systematik, eftersom det medger att de nationella domstolarna inom ramen för sin behörighet säkerställer att gemenskapsrätten ges full verkan när de avgör tvister som anhängiggjorts vid dem (se bland annat domen i de ovannämnda förenade målen Pfeiffer m.fl., punkt 114, och i det ovannämnda målet Adeneler m.fl., punkt 109).
The principle that national law must be interpreted in conformity with Community law none the less requires national courts to do whatever lies within their jurisdiction, taking the whole body of domestic law into consideration and applying the interpretative methods recognised by domestic law, with a view to ensuring that the directive in question is fully effective and achieving an outcome consistent with the objective pursued by it (see Pfeiffer and Others, paragraphs 115, 116, 118 and 119, and Adeneler andOthers, paragraph 111).
Principen om direktivkonform tolkning innebär icke desto mindre att de nationella domstolarna ska göra allt som ligger inom deras behörighet, med hänsyn till den nationella rätten i sin helhet och med tillämpning av dess erkända tolkningsmetoder, för att säkerställa att det aktuella direktivet ges full verkan och för att uppnå ett resultat som är förenligt med direktivets syfte (se domen i de ovannämnda förenade målen Pfeiffer m.fl., punkterna 115, 116, 118 och 119, och domen i det ovannämnda målet Adeneler m.fl., punkt 111).
In the present case, since, according to the information given in the order for reference, domestic law appears to include a rule that precludes the retrospective application of legislation unless there is a clear and unambiguous indication to the contrary, it is for the referring court to ascertain whether there is a provision in that legislation, in particular in the 2003 Act, which contains such an indication capable of giving retrospective effect to section 6 of the 2003 Act.
Eftersom den nationella rätten enligt uppgifterna i beslutet om hänskjutande tycks innehålla en regel om att en lag inte kan tillämpas retroaktivt om det inte klart och tydligt anges i lagen att detta är tillåtet, ankommer det i förevarande fall på den nationella domstolen att undersöka huruvida den nationella rätten, i synnerhet 2003 års lag, innehåller en bestämmelse av sådant slag, enligt vilken Section 6 i nämnda lag kan tillämpas retroaktivt.
In the absence of such a provision, Community law — in particular the requirement for national law to be interpreted in conformity with Community law — cannot be interpreted as requiring the referring court to give section 6 of the 2003 Act retrospective effect to the date by which Directive 1999/70 should have been transposed, as the referring court would otherwise be constrained to interpret national law contra legem.
Om en sådan bestämmelse saknas, kan gemenskapsrätten, i synnerhet kravet på direktivkonform tolkning, inte tolkas så, att den ålägger den nationella domstolen att tillerkänna Section 6 i 2003 års lag retroaktiv verkan från det att införlivandefristen för direktiv 1999/70 löpte ut. Detta skulle nämligen innebära att den nationella domstolen tvingades att tolka den nationella rätten contra legem.
In the light of the foregoing, the answer to the fourth question must be that, in so far as the applicable national law contains a rule that precludes the retrospective application of legislation unless there is a clear and unambiguous indication to the contrary, a national court hearing a claim based on an infringement of a provision of national legislation transposing Directive 1999/70 is required, under Community law, to give that provision retrospective effect to the date by which that directive should have been transposed only if that national legislation includes an indication of that nature capable of giving that provision retrospective effect.
Med hänsyn till vad som har anförts ovan ska den fjärde frågan besvaras på följande sätt: När den tillämpliga nationella rätten innehåller en regel om att en lag inte kan tillämpas retroaktivt om det inte klart och tydligt anges i lagen att det är tillåtet, är den nationella domstolen, som har att pröva ett yrkande som grundar sig på åsidosättande av en bestämmelse i nationell lag genom vilken direktiv 1999/70 införlivades, enligt gemenskapsrätten bara skyldig att tillerkänna nämnda bestämmelse retroaktiv verkan från det att införlivandefristen för nämnda direktiv löpte ut om den nationella rätten innehåller en uppgift av sådant slag, vilken kan tillerkänna nämnda bestämmelse retroaktiv verkan.
Question 5
Den femte frågan
In the event that, having regard to the answer given to its first question, the referring court must declare that it has jurisdiction to hear and determine a claim based directly on Directive 1999/70, it is necessary to answer the fifth question, by which the referring court asks whether ‘employment conditions’ within the meaning of Clause 4 of the framework agreement include conditions of an employment contract relating to remuneration and pensions.
För det fall den nationella domstolen, med beaktande av de data som anges i svaret på den första frågan, är skyldig att förklara sig behörig att pröva ett krav som direkt grundar sig på direktiv 1999/70, besvarar EG-domstolen den femte frågan. Denna fråga har ställts för att få klarhet i huruvida de anställningsvillkor som avses i klausul 4 i ramavtalet omfattar löne- och pensionsvillkor i ett anställningsavtal.
In that regard, as the Court has already held, the Council, in adopting Direct- ive 1999/70, in order to implement the framework agreement, relied on Article 139(2) EC, which provides that agreements concluded at a Community level are to be implemented for matters covered by Article 137 EC (Case C-307/05 Del Cerro Alonso [2007] ECR I-7109, paragraph 33).
Såsom domstolen redan har konstaterat grundade sig rådet, då det antog direktiv 1999/70, som syftar till att genomföra ramavtalet, på artikel 139.2 EG, i vilken det föreskrivs att avtal som ingås på gemenskapsnivå i frågor som omfattas av artikel 137 EG ska genomföras (se dom av den 13 september 2007 i mål C-307/05, Del Cerro Alonso, REG 2007, s. I-7109, punkt 33).
Those matters include, in Article 137(1)(b) EC, ‘working conditions’.
Bland dessa frågor återfinns i artikel 137.1 b EG ”arbetsvillkor”.
It cannot be determined from the wording of Article 137(1)(b) EC alone, any more than from that of Clause 4 of the framework agreement, whether or not the working conditions or employment conditions respectively referred to in those two provisions include conditions relating to matters such as the remuneration and pensions at issue in the main proceedings.
Det ska konstateras att det inte enbart av lydelsen av artikel 137.1 b EG och klausul 4 i ramavtalet går att utläsa huruvida de arbets- och anställningsvillkor som avses i respektive bestämmelse omfattar sådana villkor avseende lön och pensioner som är aktuella i målet vid den nationella domstolen.
In that regard, the fact, noted by the United Kingdom Government, that a number of Community-law provisions — such as Article 3(1)(c) of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training
Den omständigheten, som Förenade kungarikets regering har uppgett, att det i ett antal gemenskapsrättsliga bestämmelser, såsom artikel 3.1 c i rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran
40), as amended by Direct- ive 2002/73/EC of the European Parliament and of the Council of 23 September 2002 (OJ 2002 L 269, p.
191), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/73/EG av den 23 september 2002 (EGT L 269, s.
15), Article 3(1)(c) of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin (OJ 2000 L 180, p.
15), artikel 3.1 c i rådets direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (EGT L 180, s.
22), or even Article 3(1)(c) of Council Direct ive 2000/78/EC of 27 November 2000 establishing a general framework for equal treatment in employment and occupation (OJ 2000 L 303, p.
22) och artikel 3.1 c i rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (EGT L 303, s.
16) — expressly state that the term ‘employment and working conditions’ (to which those provisions refer) includes remuneration does not permit the conclusion to be drawn from the absence of a statement to that effect in Clause 4 of the framework agreement that, for the purposes of applying that clause, the term ‘employment conditions’ does not cover financial aspects such as those at issue in the main proceedings.
16), uttryckligen anges att begreppet anställnings- och arbetsvillkor till vilket dessa bestämmelser hänvisar omfattar lön kan inte läggas till grund för slutsatsen att avsaknaden av motsvarande uppgift i klausul 4 i ramavtalet innebär att begreppet anställningsvillkor vid tillämpningen av denna klausul inte ska anses omfatta sådana ekonomiska aspekter som är aktuella i målet vid den nationella domstolen.
In that regard, as the Court has already noted (Del Cerro Alonso, paragraph 36), it is apparent from the wording of Clause 1(a) of the framework agreement that one of its objectives is to ‘improve the quality of fixedterm work by ensuring the application of the principle of non-discrimination’.
Såsom domstolen redan har fastställt (domen i det ovannämnda målet Del Cerro Alonso, punkt 36) följer det av lydelsen av klausul 1 a i ramavtalet att ett av syftena med detta avtal är ”att förbättra kvaliteten på visstidsarbete genom att garantera att principen om ickediskriminering tillämpas”.
Similarly, the third paragraph of the preamble to the framework agreement states that this framework agreement ‘illustrates the willingness of the Social Partners to establish a general framework for ensuring equal treatment for fixedterm workers by protecting them against discrimination’.
Likaså preciseras i tredje stycket i ingressen till ramavtalet att detta ”visar arbetsmarknadsparternas vilja att skapa en övergripande ram för att visstidsanställda skall kunna garanteras likabehandling genom att de skyddas mot diskriminering”.
Recital (14) in the preamble to Directive 1999/70 states that the aim of the framework agreement is, in particular, to improve the quality of fixedterm work by setting out the minimum requirements in order to ensure the application of the principle of non-discrimination.
I skäl 14 i direktiv 1999/70 preciseras härvidlag att syftet med ramavtalet bland annat är att förbättra visstidsarbetets kvalitet genom att fastställa minimikrav som kan säkerställa att icke-diskriminerings-principen tillämpas.
The framework agreement, in particular Clause 4, thus follows an aim which is akin to the fundamental objectives enshrined in the first paragraph of Article 136 EC as well as in the third paragraph of the preamble to the EC Treaty and Article 7 and the first paragraph of Article 10 of the Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers to which Article 136 EC refers, and which are associated with the improvement of living and working conditions and the existence of proper social protection for workers, in the present case, for fixedterm workers.
Genom ramavtalet, i synnerhet klausul 4 häri, eftersträvas således ett mål som är besläktat med de grundläggande mål som skrivits in i artikel 136 första stycket EG och i tredje stycket i ingressen till fördraget samt i punkterna 7 och 10 första stycket i gemenskapsstadgan om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter till vilken ovannämnda fördragsbestämmelse hänvisar och som avser förbättrandet av arbetstagares arbets- och livsvillkor samt förekomsten av ett fullgott socialt skydd för arbetstagare, i förevarande fall visstidsanställda.
Moreover, the first paragraph of Article 136 EC, which defines the objectives with a view to which the Council may, in respect of the matters covered by Article 137 EC, implement in accordance with Article 139(2) EC agreements concluded between social partners at Community level, refers to the European Social Charter signed at Turin on 18 October 1961, which includes at point 4 of Part I the right for all workers to a ‘fair remuneration sufficient for a decent standard of living for themselves and their families’ among the objectives which the contracting parties have undertaken to achieve, in accordance with Article 20 in Part III of the Charter.
I artikel 136 första stycket EG, i vilken definieras de mål med åberopande av vilka rådet, på de områden som avses i artikel 137 EG, i enlighet med artikel 139.2 EG kan genomföra avtal som ingåtts på gemenskapsnivå med arbetsmarknadens parter, hänvisas för övrigt till europeiska sociala stadgan, som undertecknades i Turin den 18 oktober 1961. I första delen punkt 4 i denna stadga anges att arbetstagares rätt till ”skälig lön, tillräcklig för att bereda dem och deras familjer en godtagbar levnadsstandard” ingår bland de mål som avtalsparterna utfäst sig att uppnå enligt artikel 20 i tredje delen i nämnda stadga.
In the light of those objectives, Clause 4 of the framework agreement must be interpreted as articulating a principle of Community social law which cannot be interpreted restrictively (see Del Cerro Alonso, paragraph 38).
Med beaktande av dessa mål måste klausul 4 i ramavtalet anses ge uttryck för en princip i gemenskapens arbetsrättsliga lagstiftning som inte får tolkas restriktivt (se domen i det ovannämnda målet Del Cerro Alonso, punkt 38).
As submitted by both Impact and the Commission, to interpret Clause 4 of the framework agreement as categorically excluding from the term ‘employment conditions’ for the purposes of that clause financial conditions such as those relating to remuneration and pensions, effectively reduces — contrary to the objective attributed to that clause — the scope of the protection against discrimination for the workers concerned by introducing a distinction based on the nature of the employment conditions, which the wording of that clause does not in any way suggest.
Såsom Impact och kommissionen har gjort gällande skulle en tolkning av klausul 4 i ramavtalet, enligt vilken ekonomiska villkor som löne- och pensionsvillkor aldrig omfattas av begreppet ”anställningsvillkor” i den mening som avses i klausul 4, minska de berörda arbetstagarnas skydd mot diskriminering genom att en åtskillnad på grundval av anställningsvillkorens natur infördes, vilket ordalydelsen av klausulen inte alls ger stöd för. Detta skulle gå stick i stäv med klausulens syfte.
Moreover, as the Advocate General noted at point 161 of her Opinion, such an interpretation would render the reference in Clause 4(2) of the framework agreement to the principle of pro rata temporis meaningless, that principle being intended by definition only to apply to divisible performance, such as that deriving from financial employment conditions linked, for example, to remuneration and pensions.
En sådan tolkning skulle för övrigt, såsom generaladvokaten har anfört i punkt 161 i förslaget till avgörande, medföra att hänvisningen i klausul 4.2 i ramavtalet till pro rata temporisprincipen förlorade sin mening. Denna princip kan nämligen per definition endast tillämpas när det är fråga om delbara förmåner, såsom förmåner som följer av ekonomiska anställningsvillkor, bundna exempelvis till lön och pensioner.
Since there is no such duality of legislation in respect of the principle of nondiscrimination of fixedterm workers, it is not possible to draw any lessons from that caselaw as regards the interpretation of ‘employment conditions’ within the meaning of Clause 4 of the framework agreement.
Eftersom det inte finns någon sådan normativ dubbelreglering vad avser principen om ickediskriminering av visstidsanställda, är det inte möjligt att dra några lärdomar av denna rättspraxis vid tolkningen av begreppet ”anställningsvillkor” i klausul 4 i ramavtalet.
According to Article 137(5) EC, the provisions of Article 137 EC ‘shall not apply to pay, the right of association, the right to strike or the right to impose lock-outs’.
Enligt artikel 137.5 EG ska bestämmelserna i artikeln ”inte tillämpas på löneförhållanden, föreningsrätt, strejkrätt eller rätt till lockout”.
As the Court has already held, as Article 137(5) EC derogates from paragraphs 1 to 4 of that article, the matters reserved by that paragraph must be interpreted strictly so as not to unduly affect the scope of paragraphs 1 to 4, nor to call into question the aims pursued by Article 136 EC (Del Cerro Alonso, paragraph 39).
Eftersom artikel 137.5 EG utgör ett undantag från artikel 137.1–137.4 EG, ska de områden som anges i den förstnämnda punkten, såsom domstolen redan har fastställt, tolkas restriktivt så att tillämpningsområdet för punkterna 1–4 inte otillbörligt begränsas eller de mål som eftersträvas med artikel 136 EG undergrävs (domen i det ovannämnda målet Del Cerro Alonso, punkt 39).
More particularly, the exception relating to ‘pay’ set out in Article 137(5) EC is explained by the fact that fixing the level of pay falls within the contractual freedom of the social partners at a national level and within the relevant competence of Member States.
Undantaget rörande ”löneförhållanden” som anges i artikel 137.5 EG motiveras av den omständigheten att arbetsmarknadens parter på nationell nivå har rätt att genom avtal fastställa lönenivåer, och denna fråga omfattas även av medlemsstaternas behörighet på området.
In those circumstances, in the present state of Community law, it was considered appropriate to exclude determination of the level of wages from harmonisation under Article 136 EC et seq. (Del Cerro Alonso, paragraphs 40 and 46).
Det har således ansetts lämpligt att, på gemenskapsrättens nuvarande stadium, undanta fastställande av lönenivåer från en harmonisering enligt artikel 136 EG och följande artiklar (domen i det ovannämnda målet Del Cerro Alonso, punkterna 40 och 46).
As the Commission contended, that exception must therefore be interpreted as covering measures — such as the equivalence of all or some of the constituent parts of pay and/or the level of pay in the Member States, or the setting of a minimum guaranteed Community wage — which amount to direct interference by Community law in the determination of pay within the Community.
Såsom kommissionen har gjort gällande ska nämnda undantag följaktligen förstås så, att det avser de åtgärder som, såsom likriktning av vissa eller samtliga delar av lönerna och/eller deras nivå i medlemsstaterna eller införandet av en minimilön på gemenskapsnivå, innebär att gemenskapsrätten direkt blandar sig i fastställandet av löner inom gemenskapen.
It cannot, however, be extended to any question involving any sort of link with pay; otherwise some of the areas referred to in Article 137(1) EC would be deprived of much of their substance (see, to that effect, Del Cerro Alonso, paragraph 41; see also, to the same effect, Case C-84/94 United Kingdom v Council [1996] ECR I-5755, concerning the Council’s competence to adopt, on the basis of Article 118a of the EC Treaty (Articles 117 to 120 of the EC Treaty were replaced by Articles 136 EC to 143 EC), Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organisation of working time (OJ 1993 L 307, p.
Nämnda undantag får emellertid inte tolkas så, att det innefattar alla frågor som har något som helst samband med löneförhållanden, eftersom vissa av de områden som anges i artikel 137.1 EG annars i stor utsträckning skulle förlora sitt innehåll (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Del Cerro Alonso, punkt 41; se också, för ett liknande resonemang, dom av den 12 november 1996 i mål C-84/94, Förenade kungariket mot rådet, REG 1996, s. I-5755, om rådets behörighet att på grundval av artikel 118 A i EG-fördraget (artiklarna 117–120 i EG-fördraget har ersatts av artiklarna 136-143 EG) anta direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (EGT L 307, s.
18), in particular Article 7 of that directive, relating to the grant of four weeks’ paid annual leave).
18), särskilt artikel 7 i detta direktiv om beviljande av fyra betalda semesterveckor per år).