natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It should first be pointed out that, in response to a written question from the Court, Essent explained that, during the reference period, that is to say between 1 August and 31 December 2000, it was a whollyowned subsidiary of Essent NV, the shares in which were, in turn, owned as to 100% by municipalities and provinces, and was thus entirely in public hands.
Det skall för det första påpekas att Essent som svar på en skriftlig fråga från domstolen har angett att dess kapital under referensperioden, det vill säga den 1 augusti–den 31 december 2000, till hundra procent kontrollerades av Essent NV, vars kapital i sin tur till hundra procent innehades av kommuner och provinser och således var helt i statlig ägo.
It follows that, as the Commission correctly argued in its observations, during that period Essent was a public undertaking within the meaning of Article 2(1)(b) of Commission Direct- ive 80/723/EEC of 25 June 1980 on the transparency of financial relations between Member States and public undertakings. 85
Av detta följer att Essent under denna period, såsom kommissionen med rätta har påpekat i sitt yttrande, var ett offentligt företag i den mening som avses i artikel 2.1 b i kommissionens direktiv 80/723/EEG av den 25 juni 1980 om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag. 85
In the light of the foregoing, it is necessary to consider whether the payments to SEP which were made in accordance with the combined provisions of Article 9(1) and (4) of the OEPS entail the use of ‘State resources’ within the meaning of Article 87(1) EC.
Mot bakgrund av det hittills anförda uppstår frågan huruvida de betalningar till SEP som verkställts enligt bestämmelserna i artikel 9.1 jämfört med bestämmelserna i artikel 9.4 i OEPS innebär att ”statliga medel” i den mening som avses i artikel 87.1 EG har använts.
Pursuant to the Court’s caselaw, the resources available to Essent 86 must, there- fore, in principle be regarded as public resources.
Enligt domstolens rättspraxis skall de medel som står till Essents förfogande 86 således i princip anses vara statliga medel.
As regards the objection raised by the Netherlands Government concerning the fact that Essent acted only as a collector of the charge, I would refer to my comments in points 108 to 110 above. 87
Såvitt avser den nederländska regeringens invändning om att Essents funktion enbart är att uppbära skatter hänvisar jag till vad som redan angetts ovan i punkterna 108–110 87.
86 — The situation does not appear to be different for the other net operators, which were themselves in public ownership.
86 — Situationen förefaller inte vara annorlunda för de andra nätoperatörerna som också ägs av offentliga organ.
As we have seen, the mechanism put into place by the national rule at issue provided for the imposition of a surcharge for the transmission service to be borne by electricity consumers, the levying of that surcharge by the network operators and transfer of the revenue from that surcharge to the ‘designated company’ (SEP), which was responsible for exercising accounting control over the funds transferred and was required to pay to the Minister for the Economy any sums in excess of NLG 400 000 000.
Det system som föreskrevs i den ifrågavarande nationella bestämmelsen var såsom framgått följande. Elkonsumenterna ålades en prishöjning för transporttjänsten, denna höjning uppbars av nätoperatörerna, och dessas intäkter överfördes till det ”angivna bolaget” (SEP), som hade till uppgift att göra en revision av de överförda medlen och var skyldigt att betala de belopp som eventuellt översteg 400 miljoner NLG till finansministern.
The dispute pending before the national court relates, more particularly, to the sums payable by a private consumer, Aldel, in accordance with that surcharge, to the operator of the network for the territory in which it is established, namely Essent.
Tvisten i målet vid den hänskjutande domstolen avser mer specifikt de belopp som en privat förbrukare, det vill säga Aldel, enligt den ovannämnda höjningen skall betala till nätoperatören på det territorium där den är etablerad, det vill säga Essent.
87 — I would, moreover, point out that while it is true that, under Article 9(1) and (4) of the OEPS, Essent’s task was solely to collect the surcharge at issue and to pay it over to SEP, under Article 97 of the 1998 Law on electricity — which made the implementation of the protocol compulsory — it was, none the less, statutorily required to make to SEP the payments incumbent upon it in accordance with that protocol.
87 — Jag vill dessutom påpeka att även om det är sant att Essent enligt artikel 9.1 och 9.4 OEPS endast hade i uppdrag att uppbära det ifrågavarande tillägget och att betala det till SEP var bolaget dock – enligt artikel 97 i Elektriciteitswet 1998, enligt vilken verkställandet av avtalsprotokollet blev obligatoriskt – i lag skyldigt att gentemot SEP verkställa de betalningar som det vid tillämpning av detta protokoll ålåg bolaget att göra.
The question submitted for a preliminary ruling by the national court does not mention the possibility that Article 97 of the 1998 Law on electricity comprises an aid measure within the meaning of Article 87(1) EC.
I frågan från den hänskjutande domstolen hänvisas det inte till att artikel 97 i Elektriciteitswet eventuellt utgör en stödåtgärd i den mening som avses i artikel 87.1 EG.
It is not, therefore, necessary to embark upon such an analysis.
Det är således inte nödvändigt att göra någon sådan prövning.
Secondly, it seems to me to be relevant that SEP was required to carry out accounting checks on the sums derived from the revenue from the surcharge at issue, for which it was answerable to the Minister for the Economy.
För det andra anser jag den omständigheten vara av betydelse att SEP var skyldigt att revidera de belopp som härrörde från intäkterna från det ifrågavarande tillägget, och som bolaget skulle redovisa för finansministern.
It was presumably only once those checks were completed that the sums in question were made available to SEP, which was, in any event, required to use them for specific purposes, that is to say to cover the costs resulting from investments made at the instigation of the public authorities.
Det var förmodligen först efter denna kontroll som de ifrågavarande beloppen ställdes till SEP:s förfogande. SEP var dock skyldigt att använda dem för särskilda ändamål, det vill säga för att täcka de kostnader som följde på investeringar som genomförts på begäran av myndigheterna.
ily imposed on the consumption of electricity and collected by the net operators is to be paid by them to an undertaking which is the joint subsidiary of the national electricity producers and which is required, under that rule, to retain a part of that revenue to cover the nonrecoverable costs resulting from the investments made by that undertaking or the producer undertakings before the market was opened to competition, as well as to pay over to the State any excess, similarly intended to cover the abovementioned costs, may constitute State aid within the meaning of Article 87(1) EC.
övergångsperiod påförs elkonsumtionen och som tas ut av nätoperatörerna, vilka betalar dessa intäkter till ett bolag som är det gemensamma dotterbolaget till de nationella elproducenterna och som enligt denna bestämmelse är skyldigt att hålla inne en del av dessa intäkter för att täcka de strandade kostnader som följer av investeringar som detta bolag eller producerande företag har gjort innan marknaden öppnades för konkurrens, men som även är skyldigt att betala det eventuella överskottet till staten, som på motsvarande sätt är avsett att täcka de ovannämnda kostnaderna, kan utgöra ett statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG.
Finally, it is also relevant that, under Article 9(5) of the OEPS, SEP had to pay to the Ministry of the Economy the sums in excess of NLG 400 000 000.
Slutligen är den omständigheten av lika stor betydelse att SEP enligt artikel 9.5 i OEPS skulle betala de belopp som översteg 400 miljoner NLG till finansministern.
It is for the national court to assess whether the conditions necessary for Article 87(1) EC to apply are met.
Det ankommer på den hänskjutande domstolen att bedöma huruvida förutsättningarna föreligger för att tillämpa denna artikel.” anmälningsskyldigheten har
Compliance with the obligation to notify
Huruvida iakttagits
Based on the above considerations, it seems to me to be possible to conclude that the payments made for the benefit of SEP under the combined provisions of Article 9(1) and (4) of the OEPS involved the use of ‘State resources’ within the meaning of Article 87(1) EC.
På grundval av det ovan anförda anser jag att betalningar till förmån för SEP enligt bestämmelserna i artikel 9.1 jämfört med bestämmelserna i artikel 9.4 i OEPS innebär användning av ”statliga medel” i den mening som avses i artikel 87.1 EG.
On the basis of all of the foregoing considerations, I propose that the Court should give the following answer to the second question referred for a preliminary ruling:
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag således att domstolen skall besvara den andra frågan enligt följande:
Although the national court is not asking the Court about the interpretation of Article 88(3) EC, on the assumption that the obligation to notify laid down by that provision was not met by the Kingdom of the Netherlands, I none the less consider it useful to make a few brief observations on the arguments advanced by the Netherlands Government to challenge the failure to comply with its obligation which has been imputed to it.
Även om den hänskjutande domstolen inte har frågat domstolen om tolkningen av artikel 88.3 EG, då den utgått från att Nederländerna åsidosatt den anmälningsskyldighet som föreskrivs i denna bestämmelse, anser jag det dock lämpligt att ägna några korta funderingar åt de argument som den nederländska regeringen har framfört för att bestrida den underlåtenhet som denna regering beskylls för.
A national rule pursuant to which the revenue from a price surcharge temporar-
”En nationell bestämmelse enligt vilken intäkterna från ett pristillägg, som under en
The Kingdom of the Netherlands contends that it ‘brought to the notice’ of the
Nederländerna har gjort gällande att den inom ramen för förfarandet avseende
Commission, in the context of the procedure concerning aid N 597/1998, the whole text of the OEPS draft law.
stöd N 597/1998 ”hade underrättat” kommissionen om hela lagförslaget till OEPS.
That communication is said to have taken the form of the letter of 30 August 2000, in which the Netherlands specifically drew the Commission’s attention to the text of Article 9 of that draft.
Denna anmälan skedde genom skrivelse av den 30 augusti 2000, i vilken Nederländerna särskilt fäste kommissionens uppmärksamhet på bestämmelsen i artikel 9 i detta förslag.
The Commission does not dispute that the whole of the draft law was attached to the letter of 30 August 2000.
Kommissionen har inte bestritt att hela lagförslaget förekommer i bilagan till skrivelsen av den 30 augusti 2000.
Moreover, it is clear from the text of that letter, which the Netherlands Government has provided in response to a request from the Court, that that government refers explicitly to Article 9 of the OEPS, albeit solely in the paragraph entitled ‘Supplementary information on the Protocol for the purposes of applying Article 24 of Directive 92/96’.
Det framgår dessutom av denna skrivelse som den nederländska regeringen inlämnade på domstolens begäran att denna regering däri uttryckligen hänvisar till artikel 9 i OEPS, även om det endast sker i den punkt som rubricerats ”ytterligare upplysningar om protokollet för tillämpningen av artikel 24 i direktiv 92/96”.
I should point out that the N 597/1998 procedure came to an end with the decision of 25 July 2001.
Det skall påpekas att förfarandet N 597/1998 avslutades genom beslutet av den 25 juli 2001.
Furthermore, as part of that implementation, there was provision for levying the surcharge under Article 9(1) of the OEPS, with retroactive effect from 1 August 2000, that is to say a date preceding the letter by which the Commission was informed of the measures laid down by that article.
I samband med detta genomförande föreskrevs dessutom att tillägget enligt artikel 9.1 i OEPS skulle tas ut med retroaktiv verkan från och med den 1 augusti 2000, det vill säga vid ett tidigare datum än den skrivelse genom vilken åtgärderna enligt denna artikel anmäldes till kommissionen.
In that connection, it may be useful to bear in mind that in its judgment in Van Calster and Others, the Court found to be unlawful parafiscal charges designed to finance support measures to benefit certain agricultural sectors, which had been levied with retroactive effect to cover a period prior to the Commission’s decision on the compatibility of those measures.
Det skall i detta avseende erinras omatt domstolen i domen i det ovannämnda målet Van Calster ansåg att skatteliknande avgifter som var avsedda att finansiera åtgärder till stöd för vissa jordbrukssektorer och som uttagits med retroaktiv verkan vid en tidigare tidpunkt än kommissionens beslut, i vilket det fastslagits att dessa åtgärder var förenliga med den gemensamma marknaden, var rättsstridiga.
According to the Court, by giving the imposition of those measures retroactive effect, the State concerned had acted in breach of the obligation to give notification prior to implementing the aid.
Enligt domstolen hade den berörda staten genom att föreskriva att uttaget av sådana avgifter hade retroaktiv verkan handlat med åsidosättande av skyldigheten att på förhand anmäla att stödet skulle genomföras.
However, the provisions of Article 9 of the OEPS entered into force on 29 December 2000 and stipulated that the revenue from the surcharge levied in accordance with Article 9(1) was to be paid by the net oper -ators to SEP by 1 July 2001 (Article 9(4)).
Systemet enligt artikel 9 i OEPS trädde i kraft den 29 december 2000. I detta föreskrevs att intäkterna från det tillägg som togs ut enligt artikel 9.1 skulle betalas av nätoperatörerna till SEP senast den 1 juli 2001 (artikel 9.4).
The Netherlands thus implemented that regime without waiting for the decision whereby the Commission closed the procedure in the context of which the provision estab-
Nederländerna genomförde således detta system utan att vänta på det beslut genom vilket kommissionen avslutade
It follows that, even were the information communicated in the letter of 30 August 2000 to have to be deemed to constitute notification for the purposes of Article 88(3) EC, this would not be sufficient to consider that the obligation laid down by Article 88(3) EC had been complied with.
Av detta följer att även om det skall anses att meddelandet i skrivelsen av den 30 augusti 2000 är en anmälan i den mening som avses i artikel 88.3 EG är detta inte tillräckligt för att anse att skyldigheten enligt denna bestämmelse är uppfylld.
In the light of the foregoing, I propose that the Court should declare that:
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen skall fastslå följande :
If the advantages offset the financial burden on that product in part only, then that surcharge constitutes discriminatory internal taxation, which is prohibited under Article 90 EC.
Om dessa fördelar endast partiellt kompenserar den avgift som tas ut på inhemska produkter utgör detta tillägg en diskriminerande intern skatt eller avgift som är förbjuden enligt artikel 90 i EG-fördraget.
In that context, the national court should consider whether, and to what extent, the costs, whose coverage the revenue from the contested price surcharge is designed to secure, affect, directly or indirectly, the national electricity producers.
I detta sammanhang skall den nationella domstolen undersöka huruvida och i vilken mån de kostnader som intäkterna från det ifrågavarande pristillägget är avsedda att täcka direkt eller indirekt belastar de inhemska elproducenterna.
It is for the national court to assess whether the conditions necessary for Article 87(1) EC to apply are met.
Det ankommer på den hänskjutande domstolen att bedöma huruvida förutsättningarna föreligger för att tillämpa denna artikel.
JUDGMENT OF THE COURT (Third Chamber)
DOMSTOLENS DOM (tredje avdelningen) den 17 juli 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Rechtbank Groningen (Netherlands), made by decision of 19 April 2006, received at the Court on 2 May 2006, in the proceedings
I mål C-206/06, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Rechtbank Groningen (Nederländerna) genom beslut av den 19 april 2006, som inkom till domstolen den 2 maj 2006, i målet
Essent Netwerk Noord BV, supported by
Essent Netwerk Noord BV, med anslutningstalan av
Aluminium Delfzijl BV, and in the indemnification proceedings
Aluminium Delfzijl BV, och med anledning av garantiåtagande
Staat der Nederlanden and in the indemnification proceedings
Staat der Nederlanden, och med anledning av garantiåtagande
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas (Rapporteur), President of the Chamber, U. Lõhmus, J.N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh and A. Arabadjiev, Judges,
DOMSTOLEN (tredje avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden A. Rosas (referent) samt domarna U. Lõhmus, J.N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh och A. Arabadjiev,
Advocate General: P. Mengozzi, Registrar: M. Ferreira, Principal Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 10 May 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
generaladvokat: P. Mengozzi, justitiesekreterare: förste handläggaren M. Ferreira, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 10 maj 2007, med beaktande av de yttranden som avgetts av:
— Essent Netwerk BV, as universal successor in title as of 1 January 2005 to Essent Netwerk Noord BV, by P.E. Mazel and E. Hamminga, advocaten,
— Essent Netwerk BV, som den 1 januari 2005 trätt i Essent Netwerk Noord BV:s ställe, genom P.E. Mazel och E. Hamminga, advocaten,
— the Netherlands Government, by H.G. Sevenster, P.P.J. van Ginneken and D.J.M. de Grave, acting as Agents,
— Nederländernas regering, genom H.G. Sevenster, P.P.J. van Ginneken och D.J.M. de Grave, i egenskap av ombud,
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 January 2008,
— Europeiska gemenskapernas kommission, genom R. Lyal och H. van Vliet, båda i egenskap av ombud, och efter att den 24 januari 2008 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 25 EC, 87(1) EC and 90 EC.
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 25 EG, 87.1 EG och 90 EG.
The reference was made in the course of proceedings between Essent Netwerk Noord BV (‘Essent Netwerk’), an electricity net operator, and Aluminium Delfzijl BV (‘Aldel’), a purchaser of electricity and transport services, regarding a price surcharge for the transmission of electricity in the period from 1 August 2000 to 31 December 2000.
Begäran har framställts i ett mål mellan Essent Netwerk Noord BV (nedan kallat Essent Netwerk), elnätsoperatör, och Aluminium Delfzijl BV (nedan kallat Aldel), köpare av el och av överföringstjänster, angående en tilläggsavgift som tagits ut för elöverföring under perioden från den 1 augusti 2000 till den 31 december 2000.
In connection with an intervention and with indemnification proceedings, the dispute also involves Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, formerly Samenwerkende ElektriciteitsProduktiebedrijven NV (‘SEP’), a statutorily-desig-nated company, the State of the Netherlands and Saranne BV, a subsidiary of SEP and a high-voltage net operator.
Genom intervenering och talan med anledning av garantiåtaganden deltar även Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, tidigare Samenwerkende Elektri-citeitsProductiebedrijven NV (nedan kallat SEP), ett i lag angivet bolag, nederländska staten och bolaget Saranne BV, ett dotterbolag till SEP som driver högspänningsnät, i tvisten.
Directive 96/92/EC of the European Parliament and of the Council of 19 December 1996 concerning common rules for the internal market in electricity (OJ 1997 L 27, p.
I Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el (EGT L 27, 1997, s.
20) (‘the Directive’) sets out common rules relating to the generation, transmission and distribution of electricity.
20) (nedan kallat direktivet) fastställs gemensamma regler för produktion, överföring och distribution av el.
Chapters IV, VI and VII of the Directive deal respectively with transmission system operation, the accounts of electricity undertakings and the organisation of access to the system.
Kapitlen IV, VI och VII i direktivet rör driften av överföringssystem, bokföringen hos företag i elsektorn respektive hur tillträde till systemet ska organiseras.
Article 24(1) and (2) of the Directive provides:
I artikel 24.1 och 24.2 i direktivet föreskrivs följande:
Those Member States in which commitments or guarantees of operation given before the entry into force of this Directive may not be honoured on account of the provisions of this Directive may apply for a transitional regime which may be granted to them by the Commission, taking into account, amongst other things, the size of the system concerned, the level of interconnection of the system and the structure of its electricity industry.
De medlemsstater, i vilka driftåtaganden eller driftgarantier som getts före ikraftträdandet av detta direktiv inte kan uppfyllas till följd av bestämmelserna i detta direktiv, kan ansöka om en övergångsordning, vilken kan beviljas av kommissionen, med beaktande av bl.a. storleken på systemet i fråga, systemets grad av sammanlänkning och elbranschens struktur.
The Commission shall inform the Member States of those applications before it takes a decision, taking into account respect for confidentiality.
Kommissionen ska underrätta medlemsstaterna om dessa ansökningar innan den fattar beslut, med beaktande av respekten för sekretess.
This decision shall be published in the Official Journal of the European Communities.
Detta beslut ska offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.
The transitional regime shall be of limited duration and shall be linked to expiry of the commitments or guarantees referred to in paragraph 1.
Övergångsordningen ska ha begränsad varaktighet och ska kopplas till att åtagandena och garantierna som avses i punkt 1 löper ut.
The transitional regime may cover derogations from Chapter IV, VI and VII of this Directive.
Övergångsordningen får omfatta undantag från kapitlen IV, VI och VII i detta direktiv.
Applications
Ansökningar om en
Before the liberalisation of the electricity sector in the Netherlands, electricity was generated by four regional undertakings.
Före liberaliseringen av elsektorn i Nederländerna producerade fyra regionala företag el.
Under Article 2 of the Law on the regulation of the production, importation, transmission and sale of electricity (Elektriciteitswet) of 16 November 1989 (Staatsblad 1989, No 535) (‘the EW 1989’), those generating undertakings, together with a designated company (SEP, their jointly-owned subsidiary), were responsible for ensuring that the public transmission of electricity functioned reliably and effectively at a cost which was as low as possible and was justified in the light of the public interest.
Enligt artikel 2 i lagen om bestämmelser för produktion, import, överföring och leverans av el (Elektriciteitswet) av den 16 november 1989 (Staatsblad 1989, s. 535) (nedan kallad EW 1989) skulle dessa producentbolag tillsammans med ett angivet bolag (SEP, deras gemensamma dotterbolag) svara för att den allmänna elförsörjningen fungerade effektivt och tillförlitligt till lägsta möjliga kostnad och på ett från samhällssynpunkt försvarbart sätt.
To accomplish that task, SEP and its shareholders had concluded a cooperation agreement in 1986.
För att fullgöra denna uppgift ingick SEP och dess aktieägare år 1986 ett samarbetsavtal.
The EW 1989 provided a legal basis for that agreement in respect of the period from 1990 onwards.
Den rättsliga grunden för detta avtal för perioden från år 1990 var EW 1989.