natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The intermediaries concerned, with the exception of Vedat Deniz, and Deutsche Post brought actions for different reasons before the referring court against those decisions of the BNA.
De berörda förmedlarna, med undantag för Vedat Deniz, och Deutsche Post inkom på olika grunder till den hänskjutande domstolen med överklagande av BNA:s beslut.
Since the Verwaltungsgericht (Administrative Court) Köln has doubts concerning the interpretation to be given to the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 in conjunction with Article 7 of the directive, it decided to stay the proceedings and to refer to the Court for a preliminary ruling the following question, which has the same wording in Cases C-287/06 to C-292/06:
Verwaltungsgericht Köln, som hyste tvivel om hur artikel 12 femte strecksatsen i direktiv 97/67 jämförd med artikel 7 i detta direktiv skall tolkas, beslutade att vilandeförklara målen och ställa följande tolkningsfråga, som har identisk lydelse i målen C-287/06–C-292/06, till domstolen:
‘Is Article 47(2) EC, in conjunction with Article 95 EC, the fifth indent of Article 12 and Article 7(1) of Directive [97/67], to be interpreted as meaning that, where a universal service provider applies special tariffs for business customers who give postal items to the sorting office presorted for the postal network, that universal service provider is obliged to apply those special tariffs also to undertakings which collect postal items from the sender and give them presorted for the postal network at the same access points and on the same terms and conditions as business customers, without the universal service provider being permitted to refuse to do so, having regard to its obligation to provide a universal service?’
”Skall artiklarna 47.2 EG och 95 EG jämförda med artiklarna 12 femte strecksatsen och 7.1 i direktiv 97/67 … tolkas så, att den som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster och som tillämpar specialavgifter gentemot sådana företagskunder som till postnätet lämnar in försorterade postförsändelser på brevcentra, är skyldig att även tillämpa dessa specialavgifter på företag som hos avsändare hämtar postförsändelser och lämnar dessa försändelser försorterade till postnätet på samma inlämningsställe och på samma villkor som företagskunderna, och att den som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster inte får underlåta att göra detta med hänvisning till sin skyldighet att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster?”
By order of the President of the Court of 31 October 2006, Cases C-287/06 to C-292/06 were joined for the purposes of the written and oral procedure and the judgment.
Domstolens ordförande beslutade den 31 oktober 2006 att förena målen C-287/06–C-292/06 vad gäller det skriftliga och muntliga förfarandet samt domen.
Question referred for a preliminary ruling
Prövning av tolkningsfrågan
By its question, the referring court asks essentially whether Directive 97/67 must be interpreted as precluding refusal to apply to businesses which consolidate, on a commercial basis and in their own name, postal items from various senders the special tariffs which the national universal postal service provider grants, within the scope of its exclusive licence, to business customers for the deposit of minimum quantities of presorted mail at its sorting offices.
Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida direktiv 97/67 skall tolkas på så sätt att det utgör hinder mot att företag, som affärsmässigt och i eget namn samlar postförsändelser från olika avsändare, nekas sådana specialavgifter som den nationella tillhandahållaren av samhällsomfattande posttjänster, inom ramen för sin ensamrätt, tillämpar gentemot företagskunder för avlämning på sina brevcentra av minimimängder försorterade försändelser.
At the outset, it must be pointed out that, with regard to the application of special tariffs, Directive 97/67 expressly provides, in the fifth indent of Article 12, that ‘Member States shall take steps to ensure that the tariffs for each of the services forming part of the provision of the universal service comply with the following principles:
Domstolen erinrar inledningsvis om att det i artikel 12 femte strecksatsen i direktiv 97/67, vad gäller användningen av specialavgifter, uttryckligen föreskrivs att ”[m]edlemsstaterna skall vidta åtgärder för att säkerställa att avgifterna för var och en av de tjänster som ingår i tillhandahållandet av de samhällsomfattande tjänsterna stämmer överens med följande principer:
— whenever universal service providers apply special tariffs, for example for services for businesses, bulk mailers or consolidators of mail from different customers, they shall apply the principles of transparency and non-discrimination with regard both to the tariffs and to the associated conditions.
— När de som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster använder sig av specialavgifter, t.ex. gentemot stor- och företagskunder eller förmedlare av post från olika kunder, skall de tillämpa principerna om insyn och icke-diskriminering både på specialavgifterna och tillhörande villkor.
The tariffs shall take account of the avoided costs, as compared to the standard service covering the complete range of features offered for the clearance, transport, sorting and delivery of individual postal items and, together with the associated conditions, shall apply equally both as between different third parties and as between third parties and universal service providers supplying equivalent services.
Avgifterna skall ta hänsyn till de kostnader som sparats in jämfört med standardtjänster som erbjuder hela utbudet av tjänster för insamling, sortering, transport och överlämnande av enskilda försändelser och skall, tillsammans med de tillhörande villkoren, tillämpas lika såväl mellan olika tredje parter som mellan tredje part och tillhandahållare av samhällsomfattande tjänster av motsvarande slag.
Any such tariffs shall also be available to private customers who post under similar conditions.’
Sådana avgifter skall också gälla för privatkunder som använder posttjänster på liknande sätt.”
It is clear from that provision that, if a universal postal service provider applies special tariffs, it must, in order to observe the principles of transparency and non-discrim-ination, apply them equally in particular as between third parties.
Det framgår med tydlighet av denna bestämmelse att de som tillhandahåller samhällsomfattande posttjänster, när de använder sig av specialavgifter, skall tillämpa dessa lika bland annat mellan tredje parter för att beakta principerna om insyn och icke-diskriminering.
Thus, contrary to the claim of Deutsche Post and the German Government, whenever such a provider applies special tariffs to businesses and/or bulk mailers, consolidators of mail from different customers are entitled to enjoy the same tariffs under the same conditions.
När en sådan tillhandahållare använder sig av specialavgifter gentemot företag och/eller storkunder skall alltså förmedlare av post från olika kunder, i motsats till vad Deutsche Post och den tyska regeringen gjort gällande, kunna komma i åtnjutande av samma avgifter på samma villkor.
That finding cannot be invalidated by the arguments of Deutsche Post and the German Government to the effect that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 does not require that the intermediaries concerned and the business customers of the universal postal service provider must be treated equally.
Detta konstaterande påverkas inte av de argument som Deutsche Post och den tyska regeringen har framfört i syfte att visa att det i artikel 12 femte strecksatsen i direktiv 97/67 inte uppställs något krav på att de berörda förmedlarna och företagskunderna till den som tillhandahåller samhällsomfattande posttjänster skall behandlas lika.
In that regard, Deutsche Post and the German Government contend first that the activity of clearance, transport and sorting carried out by the intermediaries concerned falls within the field which can be reserved pursuant to Article 7(1) of Directive 97/67 and which, in fact, was reserved in the public interest by the German legislature to Deutsche Post until 31 December 2007.
I detta avseende har Deutsche Post och den tyska regeringen inledningsvis gjort gällande att de berörda förmedlarnas verksamhet med att samla in, sortera och transportera är verksamheter som kan omfattas av monopol enligt artikel 7.1 i direktiv 97/67 och att den tyska lagstiftaren i allmänhetens intresse faktiskt lät dessa verksamheter omfattas av monopol för Deutsche Post fram till och med den 31 december 2007.
As a result, those intermediaries are not authorised to offer the services for which they request special tariffs.
Det har således inte varit tillåtet för de berörda förmedlarna att erbjuda de tjänster för vilka de begärt specialavgifter.
On the other hand, business customers act as ‘self-providers’, for the purposes of recital 21 in the preamble to that directive, and cannot, therefore, encroach on Deutsche Post’s exclusive licence.
Företagskunderna däremot har agerat som ”tillhandahållare av egen post” i den mening som avses i skäl 21 i direktivet och har således inte kunnat tränga sig in på området för Deutsche Posts ensamrätt.
It must be pointed out that, under the first subparagraph of Article 7(1) of Directive 97/67, Member States may, to the extent necessary to ensure the maintenance of universal service, continue to reserve services, within certain price and weight limits, to one or more universal service providers.
Enligt artikel 7.1 första stycket i direktiv 97/67 får medlemsstaterna, även fortsättningsvis, i den utsträckning som det är nödvändigt för att säkerställa att de samhällsomfattande tjänsterna upprätthålls, inom vissa pris- och viktgränser, låta vissa tjänster omfattas av monopol för den eller dem som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster.
Those services are to be limited to the clearance, sorting, transport and delivery of items of domestic correspondence and incoming crossborder correspondence.
Dessa tjänster skall vara begränsade till insamling, sortering, transport och överlämnande av inrikes ordinära brevförsändelser och inkommande gränsöverskridande brevförsändelser.
To the extent necessary to ensure the provision of universal service, direct mail and outgoing crossborder mail may, in accordance with the third and fourth subparagraphs of Article 7(1), also continue to be reserved within the same weight and price limits as those defined in that paragraph.
I den utsträckning som det är nödvändigt för att säkerställa att de samhällsomfattande tjänsterna tillhandahålls, får direktreklam och utgående gränsöverskridande post, enligt tredje och fjärde styckena i artikel 7.1, också fortsättningsvis omfattas av monopol inom samma pris- och viktgränser som definieras i denna punkt.
Nevertheless, as is apparent from the wording of the second sentence of the first subparagraph of Article 7(1) of Directive 97/67, the handling chain which may be reserved to the provider of the universal postal service starts only with clearance.
Såsom framgår av lydelsen i artikel 7.1 första stycket andra meningen i direktiv 97/67 börjar den befordringskedja som kan omfattas av monopol för den som tillhandahåller samhällsomfattande posttjänster emellertid först med insamling.
According to Article 2(4) of the directive, ‘clearance’ means the operation of collecting postal items deposited at access points, which are defined, in Article 2(3), as ‘physical facilities, including letter boxes provided for the public either on the public highway or at the premises of the universal service provider, where postal items may be deposited with the public postal network by customers’.
Enligt artikel 2 punkt 4 i detta direktiv skall med insamling förstås förfarandet att samla upp postförsändelser som lämnats vid inlämningsställen, vilka enligt artikel 2 punkt 3 är ”de fysiska anordningar, inbegripet brevlådor, som tillhandahålls allmänheten antingen på allmän plats eller i lokaler, där postförsändelser kan avlämnas av kunder till det allmänna postnätet”.
Physical facilities such as the sorting offices of Deutsche Post are access points within the meaning of Article 2(3).
Det kan dock konstateras att sådana fysiska anordningar som Deutsche Posts brevcentra utgör inlämningsställen i den mening som avses i artikel 2 punkt 3.
It is common ground that Deutsche Post’s business customers may deposit there their postal items with the public postal network maintained by it as universal postal service provider.
Det är nämligen utrett att Deutsche Posts företagskunder där kan lämna sina postförsändelser till det allmänna postnät som detta företag upprätthåller i egenskap av tillhandahållare av samhällsomfattande posttjänster.
Contrary to the claim of Deutsche Post, whether the partial services provided by those business customers themselves or in their name up to the point of deposit of their items in the sorting offices can or cannot be classified as ‘self-provision’ is not relevant in that regard.
I motsats till vad Deutsche Post har gjort gällande, är det i detta sammanhang inte relevant huruvida de deltjänster som tillhandahålls av sådana företagskunder själva eller i deras namn, fram till och med att de lämnar försändelserna på dessa brevcentra, kan klassificeras som ”befordran av egen post”.
Moreover, as the German Government points out in its written observations, beyond the scope of Deutsche Post’s exclusive licence, on the basis of the Law on postal services, its competitors also have access to the sorting offices and the discounts granted for partial services.
Såsom den tyska regeringen har anfört i sitt skriftliga yttrande har Deutsche Posts konkurrenter på grundval av postlagen dessutom tillgång till brevcentra och till rabatter för deltjänster utanför området för Deutsche Posts ensamrätt.
Such access seems to be necessary because, as Vedat Deniz explains in its written observations, without being contradicted on that point, the letter boxes and post offices of Deutsche Post are too small to receive or deal with large quantities of items.
En sådan tillgång verkar vara nödvändig med tanke på att Deutsche Posts brevlådor och postkontor, såsom Vedat Deniz har gjort gällande i sitt skriftliga yttrande utan att ha blivit emotsagd på denna punkt, är för små för att stora mängder försändelser skall kunna tas emot och hanteras där.
It must therefore be stated that an activity such as the collection by intermediaries at the premises of various senders of postal items, their pre-sorting and transport to access points such as Deutsche Post sorting offices does not fall within the field which may be reserved under Article 7(1) of Directive 97/67.
Det skall således konstateras att en sådan verksamhet som innebär att förmedlare samlar upp postförsändelser från olika avsändare, samt försorterar och transporterar dem till sådana inlämningsställen som Deutsche Posts brevcentra, inte utgör verksamhet som kan omfattas av monopol enligt artikel 7.1 i direktiv 97/67.
Consequently, that provision cannot be relied upon to justify treatment of the intermediaries concerned which is different from that enjoyed by Deutsche Post’s business customers.
Denna bestämmelse kan således inte åberopas för att rättfärdiga att de berörda förmedlarna behandlas annorlunda än Deutsche Posts företagskunder.
Deutsche Post and the German Government nevertheless contend that permitting intermediaries access to the sorting offices and the corresponding discounts for a partial service with regard to the postal items which, owing to their weight and their price, fall within that company’s exclusive licence would threaten the financial stability of Deutsche Post.
Deutsche Post och den tyska regeringen har emellertid gjort gällande att den ekonomiska balansen i Deutsche Post skulle kunna rubbas om förmedlare fick tillgång till brevcentra och beviljades motsvarande rabatter för en deltjänst vad gäller de postförsändelser som med avseende på vikt och pris omfattas av Deutsche Posts ensamrätt.
Those intermediaries would then be able to offer a lucrative group of customers, namely businesses, from which approximately 80% of all items come, the entire postal handling chain, at tariffs lower than those of Deutsche Post.
Dessa förmedlare skulle nämligen kunna erbjuda en lukrativ kundkrets, det vill säga företagen, från vilka cirka 80 procent av alla försändelser härrör, hela befordringskedjan och detta till ett lägre pris än Deutsche Post.
For more expensive services, in particular distribution in rural areas, those intermediaries would then be able to turn to the services of the universal postal service provider, acting as sub-contractor, which would be bound to maintain in full its structure in terms of operations and personnel.
För de mest kostnadskrävande tjänsterna, bland annat utdelning på landsbygden, skulle dessa förmedlare då kunna anlita den som tillhandahåller samhällsomfattande posttjänster, i egenskap av underentreprenör, som skulle vara tvungen att helt upprätthålla sin struktur vad gäller resurser och personal.
In that regard, it is sufficient to point out that, under the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67, the special tariffs ‘shall take account of the avoided costs, as compared to the standard service covering the complete range of features offered for the clearance, transport, sorting and delivery of individual postal items’.
I detta avseende är det tillräckligt att påpeka att specialavgifterna enligt artikel 12 femte strecksatsen i direktiv 97/67 ”skall ta hänsyn till de kostnader som sparats in jämfört med standardtjänster som erbjuder hela utbudet av tjänster för insamling, sortering, transport och överlämnande av enskilda försändelser”.
Those tariffs can therefore be set in such a way that they cover the specific costs linked to the provision of the universal postal service and do not differ from the normal tariffs except due to the fact that the costs actually avoided are deducted from the latter tariffs, with the result that the grant of special tariffs does not affect the financial stability of the universal postal service provider.
Dessa avgifter kan följaktligen konstrueras på ett sådant sätt att de inbegriper de särskilda kostnader som är knutna till tillhandahållandet av samhällsomfattande posttjänster och endast skiljer sig från normala avgifter genom att de kostnader som faktiskt sparats in dras från dessa senare avgifter så att beviljandet av specialavgifter inte påverkar den ekonomiska balansen för den som tillhandahåller samhällsomfattande posttjänster.
Thus, if it were to turn out that the grant to the intermediaries of the discounts currently agreed only for the business customers of Deutsche Post means that those discounts are excessive compared with the avoided costs, it would be open to the company to reduce those discounts to the extent necessary for all recipients.
Om det visade sig att den omständigheten, att förmedlarna beviljades sådana rabatter som Deutsche Post för närvarande endast ger sina företagskunder, medförde att dessa rabatter blev orimliga i förhållande till de kostnader som sparas in, skulle Deutsche Post således vara berättigat att i nödvändig utsträckning minska dessa rabatter för alla dem som åtnjuter dem.
Furthermore, it is not disputed that the distribution of postal items which fall within the scope of the exclusive licence of the universal postal service provider remains, as a rule, reserved to that provider and that the discounts currently agreed by Deutsche Post for its business customers for the deposit, at sorting offices, of minimum quantities of presorted mail vary between 3% and a maximum 21%.
Det är i övrigt utrett att den befordran av postförsändelser som omfattas av ensamrätten för den som tillhandahåller samhällsomfattande posttjänster i princip fortsätter att omfattas av denna tillhandahållares monopol och att de rabatter som Deutsche Post för närvarande ger sina företagskunder, för lämnandet på sina brevcentra av en minimimängd försorterade försändelser, pendlar mellan 3 och högst 21 procent.
Deutsche Post and the German Government also contend that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 is concerned only with tariffs and it cannot, therefore, have the effect of compelling a Member State to open up, within the scope of the exclusive licence of the universal postal service provider, access to partial services to competitors.
Deutsche Post och den tyska regeringen har än en gång gjort gällande att artikel 12 femte strecksatsen i direktiv 97/67 endast är en avgiftsbestämmelse och således inte kan ge upphov till en skyldighet för en medlemsstat att inom området för ensamrätt för den som tillhandahåller samhällsomfattande posttjänster ge konkurrenter tillgång till deltjänster.
Access to the public postal network is the subject of Article 11 of that directive, which makes regulation of such access dependent on subsequent action by the Community legislature, which has however not yet used that power.
Tillgången till det allmänna postnätet är nämligen föremål för artikel 11 i detta direktiv, enligt vilken regleringen av denna tillgång skall ske genom ett senare beslut från gemenskapslagstiftaren. Denne senare har emellertid ännu inte använt sig av denna behörighet.
It is true that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 is not intended to determine the question of principle whether a universal postal service provider is or is not obliged to grant access to the postal chain under conditions and at points different from those which apply to the traditional service for letter post.
Det är riktigt att syftet med artikel 12 femte strecksatsen i direktiv 97/67 inte är att ge svar på principfrågan huruvida den som tillhandahåller samhällsomfattande posttjänster skall eller inte skall ge tillgång till postkedjan, på villkor och på ställen som skiljer sig från vad som gäller för postservicen för vanliga brev.
Nevertheless, as is apparent from the wording of that provision, it imposes on the Member States a strict obligation to apply the principles of transparency and non-discrimination where such access to special tariffs is in fact granted by that provider.
Såsom framgår av lydelsen i denna bestämmelse är medlemsstaterna emellertid enligt densamma strikt skyldiga att iaktta principerna om insyn och icke-diskriminering för det fall att denna tillhandahållare faktiskt skulle bevilja sådan tillgång till specialavgifter.
Both Deutsche Post and the German Government concede that Deutsche Post grants its business customers, in an even more liberal way than required by the directive, access to its postal network at points other than the traditional access points and agrees special tariffs for them on that basis.
Såväl Deutsche Post som den tyska regeringen medger att detta företag, på ett sätt som är mer liberalt än vad som krävs i direktivet, ger sina företagskunder tillgång till sitt postnät på andra ställen än de vanliga inlämningsställena och i detta syfte beviljar dem specialavgifter.
It is precisely such a situation that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 is intended to regulate.
Det är just en sådan situation som artikel 12 femte strecksatsen i direktiv 97/67 avser att reglera.
Whenever a provider of the universal postal service applies special tariffs, for example for services for businesses, bulk mailers or consolidators of mail from different customers, the tariffs, together with the associated conditions, are to apply equally as between third parties in particular.
När en tillhandahållare av samhällsomfattande posttjänster använder sig av specialavgifter, till exempel gentemot stor- och företagskunder eller förmedlare av post från olika kunder, skall dessa avgifter, tillsammans med de tillhörande villkoren, tillämpas lika bland annat mellan tredje parter.