natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that respect, the Court was fully entitled to reject the third ground of appeal as unfounded.
Det är således med rätta som förstainstansrätten inte bifallit talan på den tredje grunden.
80 — The amount of the customs debt imposed on the applicant reflects the financial significance of the goods, in particular the amount of duties and taxes imposed on those goods.
80 — Storleken på den tullskuld som har lagts på klaganden är kopplad till det ekonomiska värdet av varorna, särskilt de avgifter som dessa varor belastas med.
The fact that the amount claimed by way of import duties is considerable comes within the category of business risks to which the economic operator is exposed (see, to that effect, Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 115).
Den omständigheten att importtullen kan uppgå till betydande belopp ingår i de yrkesmässiga risker som den ekonomiska aktören utsätter sig för (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i fotnot 13 nämnda förenade målen Faroe Seafood m.fl., punkt 115).
Accordingly the extent of the debt whose remission is sought is not in itself a factor capable of influencing the assessment of the conditions for such remission (Case T-53/02 Ricosmos v Commission [2002] ECR II-3173, paragraph 161.
Följaktligen har inte själva storleken på tullskulden, för vilken eftergift begärs, någon betydelse för bedömningen av de villkor som denna eftergift är underkastad (förstainstansrättens dom av den 13 september 2005 i mål T-53/02, Ricosmos BV mot kommissionen, REG 2002, s. II-3171, punkt 161).
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, which apply to appeals pursuant to Article 118 thereof, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 118 är tillämplig på mål om överklagande, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Since the appellant has been unsuccessful in its submissions, it should be ordered to pay the costs in accordance with the form of order sought by the Commission.
Klaganden har tappat målet och skall därför förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, enligt vad kommissionen har yrkat.
In view of the foregoing considerations, I propose that the Court should
Mot denna bakgrund föreslår jag att domstolen skall
— dismiss the appeal in its entirety and
— ogilla överklagandet i dess helhet, och
— order the appellant to pay the costs of the proceedings, including the costs of the proceedings at first instance.
— förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna, inklusive dem som avser förfarandet vid förstainstansrätten.
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, brought on 16 April 2007,
I mål C-204/07 P, angående ett överklagande enligt artikel 56 i domstolens stadga, som ingavs den 16 april 2007,
C.A.S. SpA, represented by D. Ehle, Rechtsanwalt, appellant, the other party to the proceedings being:
C.A.S. SpA, företrätt av D. Ehle, Rechtsanwalt, sökande, i vilket den andra parten är:
Commission of the European Communities, represented by M. Patakia and S. Schønberg, acting as Agents, assisted by M. Núñez Müller, Rechtsanwalt, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance,
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av M. Patakia och S. Schønberg, båda i egenskap av ombud, biträdda av M. Núñez Müller, Rechtsanwalt, med delgivningsadress i Luxemburg, svarande i första instans, meddelar
Advocate General: V. Trstenjak, Registrar: Katarzyna Sztranc-Sławiczek, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 10 January 2008, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 March 2008, gives the following
DOMSTOLEN (tredje avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden A. Rosas samt domarna J.N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, P. Lindh och A. Arabadjiev (referent), generaladvokat: V. Trstenjak, justitiesekreterare: handläggaren Katarzyna Sztranc-Sławiczek, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 10 januari 2008, och efter att den 13 mars 2008 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande
Legislation relating to the Association Agreement
Bestämmelserna rörande associeringsavtalet
This appeal is brought in the context of the Association Agreement establishing an Association between the European Economic Community (EEC) and Turkey, signed on 12 September 1963 in Ankara by the Republic of Turkey, of the one part, and the Member States of the EEC and the Community, of the other part.
Förevarande mål om överklagande rör avtalet om upprättandet av en associering mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) och Republiken Turkiet (nedan kallat associeringsavtalet), som undertecknades den 12 september 1963 i Ankara av Republiken Turkiet, å ena sidan, och av medlemsstaterna i EEG och gemenskapen, å andra sidan.
The Association Agreement was concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Decision 64/732/EEC of 23 December 1963 OJ 1973 C 113, p.
Associeringsavtalet ingicks, godkändes och bekräftades i gemenskapens namn genom rådets beslut 64/732/EEG av den 23 december 1963 (EGT 217, 1964, s. 3685).
It entered into force on 1 December 1964.
Det trädde i kraft den 1 december 1964.
The Association Agreement involves a preparatory phase to enable the Republic of Turkey, in accordance with Article 3, to strengthen its economy with the aid of the European Community, a transitional phase during which, in accordance with Article 4, a customs union is progressively to be established and economic policies more closely aligned, and a final phase which, in accordance with Article 5, is to be based on the customs union and to entail closer coordination of economic policies.
Associeringsavtalet omfattar en förberedande fas som enligt artikel 3 ska göra det möjligt för Republiken Turkiet att med Europeiska gemenskapens hjälp stärka sin ekonomi, en övergångsfas, under vilken en tullunion enligt artikel 4 stegvis ska införas och parternas ekonomiska politik tillnärmas samt en slutgiltig fas, som enligt artikel 5 bygger på en tullunion och innebär en intensifierad samordning av parternas ekonomiska politik.
The final phase provided for by the Association Agreement came into force on 31 December 1995 (Decision No 1/95 of the EC-Turkey Association Council of 22 December 1995 on implementing the final phase of the customs union (OJ 1996 L 35, p.
Den slutgiltiga fasen som omtalas i associeringsavtalet trädde i kraft den 31 december 1995 (beslut nr 1/95 av associeringsrådet EG-Turkiet av den 22 december 1995 om genomförande av den slutgiltiga fasen av tullunionen, EGT L 35, 1996).
1)) The decisions adopted by the Association Council during the transitional phase were also applicable to the imports covered by the contested decision, given that those imports took place between 5 April 1995 and 20 November 1997.
De beslut som associeringsrådet antog under övergångsfasen var även tillämpliga på den import som avses i det omtvistade beslutet, eftersom denna import ägde rum mellan den 5 april 1995 och den 20 november 1997.
Those decisions include, in particular, Decision No 5/72 of 29 December 1972 on methods of administrative cooperation for implementation of Articles 2 and 3 of the Additional Protocol to the Association Agreement (OJ 1973 L 59, p. 74).
Bland dessa beslut märks särskilt beslut nr 5/72 av den 29 december 1972 om formerna för administrativt bistånd vid tillämpningen av artiklarna 2 och 3 i tilläggsprotokollet till Ankara-avtalet (EGT L 59, 1973, s. 74).
Article 11 of Decision No 5/72 provides that the Member States and the Republic of Turkey are to assist each other, through their respective customs administrations, in checking the authenticity and accuracy of the certificates in order to ensure the proper application of the provisions of the decision.
I artikel 11 i detta beslut föreskrivs att medlemsstaterna och Republiken Turkiet genom sina respektive tullförvaltningar ska bistå varandra vid kontrollen av att certifikaten är äkta och riktiga för att säkerställa en korrekt tillämpning av bestämmelserna i detta beslut.
Article 12 of Decision No 5/72 provides that ‘[the Republic of] Turkey, the Member States and the Community shall each take the steps necessary to implement this Decision’.
I artikel 12 i samma beslut förskrivs att ”[Republiken] Turkiet, medlemsstaterna och gemenskapen skall vidta de åtgärder som krävs av respektive part för att verkställa beslutets bestämmelser”.
Decision No 1/95 lays down detailed rules for the implementation of the final phase of customs union and Annex 7 to that decision concerns mutual assistance on customs matters between the competent administrative authorities of the Community and those of the Republic of Turkey.
I beslut nr 1/95 ges detaljerade föreskrifter om genomförandet av den slutgiltiga fasen av tullunionen. Bilaga 7 rör ömsesidigt bistånd mellan gemenskapens och Republiken Turkiets myndigheter vad avser tullärenden.
Articles 3 and 7 of that Annex set out the rules governing respectively the assistance which those authorities have a duty to provide at the request of one or other of them and the execution of such a request for assistance.
I artiklarna 3 och 7 i denna bilaga föreskrivs regler om vilken form av bistånd som myndigheterna ska ge varandra på respektive myndighets begäran och hur en sådan begäran om bistånd ska hanteras.
Furthermore, under Article 15 of Decision No 1/96 of the EC-Turkey Customs Cooperation Committee of 20 May 1996 laying down detailed rules for the application of Decision No 1/95 (OJ 1996 L 200, p.
Enligt artikel 15 i beslut nr 1/96 av tullsamarbetskommittén EG-Turkiet av den 20 maj 1996 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för beslut nr 1/95 (EGT L 200, s.
14), in order to ensure the proper application of the provisions of that decision the Member States and the Republic of Turkey are to assist each other, through their respective customs administrations and within the framework of mutual assistance provided for in Annex 7 to Decision No 1/95, in checking the authenticity and accuracy of the certificates.
14), ska dessutom medlemsstaterna och Republiken Turkiet, för att säkerställa en riktig tillämpning av bestämmelserna i nämnda beslut, genom sina respektive tullförvaltningar och inom ramen för det ömsesidiga bistånd som föreskrivs i bilaga 7 till beslut nr 1/95, bistå varandra i kontrollen av att certifikaten är äkta och riktiga.
In addition, Article 13(2) of Decision No 1/96 states:
I artikel 13.2 i beslut nr 1/96 anges vidare följande:
‘The office at which the division shall take place shall issue an extract of the A.TR. certificate for each part of the divided consignment, using for this purpose an A.TR. certificate.
”Det kontor där uppdelningen äger rum skall för varje del av den uppdelade sändningen utfärda ett utdrag av varucertifikatet A.TR. och skall för detta ändamål använda ett varucertifikat A.TR.
Box 12 of the extract shall show the registration number, date, office and country of issue of the initial certificate …’
I fält 12 i utdraget skall anges det ursprungliga certifikatets serienummer, datum och utfärdande kontor och land …”
Legislation on repayment and remission of customs duty
Bestämmelserna om återbetalning och eftergift av tull
Article 239(1) of Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code (OJ 1992 L 302, p.
I artikel 239.1 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s.
1) (‘the CCC’) states:
4, nedan kallad tullkodexen), anges följande:
‘Import duties … may be repaid or remitted in situations …:
”Import- eller exporttullar får återbetalas eller efterges i … fall … som …
Article 905(1) of Commission Regulation (EEC) No 2454/93 of 2 July 1993 laying down provisions for the implementation of Regulation No 2913/92 (OJ 1993 L 253, p.
I artikel 905.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 (EGT L 253, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s.
1) (‘the CCC implementation regulation’) provides:
1) (nedan kallad tillämpningsförordningen för tullkodexen), föreskrivs följande:
‘Where the decisionmaking customs authority to which an application for repayment or remission under Article 239(2) of the [CCC] has been submitted cannot take a decision on the basis of Article 899, but the application is supported by evidence which might constitute a special situation resulting from circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned, the Member State to which this authority belongs shall transmit the case to the Commission to be settled under the procedure laid down in Articles 906 to 909 …’
”Om den beslutande tullmyndighet till vilken en ansökan om återbetalning eller eftergift enligt artikel 239.2 i [tull]kodexen har ingivits inte kan fatta ett beslut på grundval av artikel 899, men ansökan är bestyrkt med bevis som kan ge upphov till en särskild situation till följd av omständigheter under vilka inget bedrägeri eller klar försumlighet kan tillskrivas personen i fråga, skall den medlemsstat som denna myndighet tillhör överlämna ärendet till kommissionen för ett avgörande enligt det förfarande som fastställs i artik[larna] 906–909 …”
Article 904(c) of the CCC implementation regulation provides:
I artikel 904 c i tillämpningsförordningen för tullkodexen föreskrivs följande:
(c) presentation, for the purpose of obtaining preferential tariff treatment of goods declared for free circulation, of documents subsequently found to be forged, falsified or not valid for that purpose, even where such documents were presented in good faith.’
… c) ingivande av handlingar, som sedan visar sig vara förfalskade eller inte giltiga för det ändamålet, för att erhålla förmånsbehandling i tullhänseende av varor som deklarerats för övergång till fri omsättning, även om dessa handlingar ingivits i god tro.”
Article 220(2)(b) of the CCC provides that subsequent entry in the accounts of duty resulting from a customs debt is not to occur where the amount of duty legally owed failed to be entered in the accounts as a result of an error on the part of the customs
I artikel 220.2 b i tullkodexen föreskrivs att avgifter som följer av en tullskuld inte beaktas i efterhand om det rätta tullbeloppet inte har bokförts på grund av ett misstag från tullmyndigheternas sida och gäldenären rimligen inte kunde ha upptäckt detta,
Background to the dispute
Bakgrunden till tvisten
The appellant is a company incorporated under Italian law and a 95.1% subsidiary of Steinhauser GmbH, established in Ravensburg.
Klaganden är ett italienskt bolag som till 95,1 procent ägs av bolaget Steinhauser GmbH med säte i Ravensburg.
The appellant’s core business consists in processing imported fruit juice concentrates and it is also an importer of such products in Italy.
Klagandens verksamhet består huvudsakligen i förädling av importerade fruktjuicekoncentrat och klaganden ägnar sig även åt import av dessa varor till Italien.
According to the facts as stated by the Court of First Instance, between 5 April 1995 and 20 November 1997 the appellant imported and put into free circulation in the Community apple and pear juice concentrates declared as being from and originating in Turkey.
Enligt vad förstainstansrätten har konstaterat förde klaganden mellan den 5 april 1995 och den 20 november 1997 ut importerat äppel- och päronjuicekoncentrat, med Turkiet som deklarerat ursprungsland, på gemenskapsmarknaden för fri omsättning.
That type of product was imported into the Community using A.TR.1 certificates with the effect that those products qualified for the exemption from customs duties provided for by the Association Agreement and the Additional Protocol to that agreement, signed at Brussels on 23 November 1970 and concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Regulation (EEC) No 2760/72 of 19 December 1972 (JO 1972 L 293, p. 1).
Importen till gemenskapen av detta slags varor gjordes med användning av varucertifikat A.TR.1, och varorna befriades således från importtullar enligt associeringsavtalet och tilläggsprotokollet till detta avtal, vilket undertecknades i Bryssel den 23 november 1970 och som antogs, godkändes och bekräftades i gemenskapens namn genom rådets förordning (EEG) nr 2760/72 av den 19 december 1972 (EGT L 293, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 1, s. 130 ).
The customs services in Ravenna (Italy) carried out a postclearance documentary check on the authenticity of A.TR.1 certificate D 141591 submitted by the appellant in the course of one of the import operations for the abovementioned period.
Tullmyndigheten i Ravenna (Italien) genomförde en granskning i efterhand av handlingarna för att kontrollera äktheten av det varucertifikat A.TR.1 D 141591 som klaganden företett vid en av de importtransaktioner som ägt rum under ovannämnda period.
By letter of 15 May 1998, the Turkish authorities notified the Ravenna customs ser -vices that the checks carried out showed that that certificate was not authentic since it had not been issued by the Turkish customs authorities.
Genom skrivelse av den 15 maj 1998 underrättade de sistnämnda tullmyndigheterna i Ravenna om att kontrollen hade visat att det aktuella varucertifikatet inte var äkta, eftersom det inte hade utfärdats av de turkiska tullmyndigheterna.
Consequently, the Italian authorities carried out postclearance checks on 103 A.TR.1 certificates submitted by the appellant in the course of various import operations.
De italienska myndigheterna genomförde följaktligen en granskning i efterhand av de 103 varucertifikat A.TR.1 som klaganden hade företett i samband med olika importtransaktioner.
By letter of 10 July 1998, the Permanent Representation of the Republic of Turkey to the European Union (‘the Turkish Permanent Representation’) notified the Commission that 22 A.TR.1 certificates submitted by the appellant, listed in an annex to that letter and concerning exports by the Turkish company Akman to Italy, were ‘false’.
Genom skrivelse av den 10 juli 1998 underrättade Republiken Turkiets ständiga representation vid Europeiska unionen (nedan kallad Turkiets ständiga representation) kommissionen om att 22 varucertifikat A.TR.1 rörande export från det turkiska bolaget Akman till Italien, som klaganden hade ingett och som angavs i bilagan till nämnda skrivelse, var falska.
Following that letter, between 12 and 15 October 1998 and between 30 November and 2 December 1998, the European Commission’s Unit for the Coordination of Fraud Prevention (UCLAF), the predecessor to the European Anti-Fraud Office (OLAF), carried out checks in Turkey.
Mellan den 12 och den 15 oktober 1998 liksom den 30 november och den 2 december 1998, genomförde kommissionens enhet för samordning av bedrägeribekämpning (UCLAF), som var föregångaren till Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF), inspektioner i Turkiet, med anledning av denna skrivelse.
By letter of 8 March 1999, the Turkish Permanent Representation notified the customs services in Ravenna that 32 A.TR.1 certificates submitted by the appellant (‘the certificates at issue’), including 18 of the certificates listed in the annex to the letter of 10 July 1998, were not in order and had been neither issued nor validated by the Turkish authorities.
Genom skrivelse av den 8 mars 1999 underrättade Turkiets ständiga representation tullmyndigheterna i Ravenna om att 32 varucertifikat AT.R.1 som klaganden hade ingett (nedan kallade de omtvistade varucertifikaten), däribland 18 varucertifikat som angetts i bilagan till skrivelsen av den 10 juli 1998, inte var lagenliga och att de varken hade utfärdats eller godkänts av de turkiska myndigheterna.
Those certificates were identified in the annex to that letter.
Nämnda varucertifikat angavs i bilagan till skrivelsen.
Thereafter, the inauthentic or irregular nature of a significant number of A.TR.1 certificates was the subjectmatter of a large amount of correspondence between the Commission, the Turkish authorities and the Italian authorities, correspondence which included, inter alia, the Turkish authorities’ letters of 22 April 1999 and 16 July 1999.
Därefter diskuterades frågan, huruvida ett antal varucertifikat A.TR.1 är äkta eller lagenliga eller ej, i en omfattande skriftväxling mellan kommissionen, de turkiska myndigheterna och de italienska myndigheterna, där bland annat de turkiska myndigheternas skrivelser av den 22 april 1999 och den 16 juli 1999 ingår.
The Italian authorities took the view that it was clear from all the correspondence that the Turkish authorities considered 48 A.TR.1 certificates, including the certificates at issue, to be either inauthentic or irregular.
De italienska myndigheterna ansåg att det framgick av denna skriftväxling att de turkiska myndigheterna var av den uppfattningen att 48 varucertifikat A.TR.1, däribland de omtvistade varucertifikaten, inte var äkta eller inte var lagenliga.
In the present case, the certificates at issue were considered to be ‘forged’, given that they had been neither issued nor validated by Turkish customs offices.
De 32 omtvistade varucertifikaten hade bedömts vara ”falska”, eftersom de varken hade utfärdats eller godkänts av de turkiska tullkontoren.
On the other hand, the 16 other certificates (corresponding to customs duties totalling ITL 1 904 763 758 or EUR 983 728.38) were classified as invalid, given that, whilst they had been issued by the Turkish customs authorities, the goods concerned did not originate in Turkey.
De övriga 16 varucertifikaten (vilka motsvarade tullavgifter med ett sammanlagt belopp på 1 904 763 758 ITL, det vill säga 983 728,38 euro), hade däremot ansetts ”ogiltiga”, trots att de utfärdats av de turkiska tullmyndigheterna, eftersom de berörda varorna inte hade sitt ursprung i Turkiet.
Since all 48 certificates had been classified as either ‘forged’ or ‘invalid’, the goods to which they related could not qualify for the preferential treatment accorded to imported Turkish agricultural products.
Eftersom samtliga 48 varucertifikat hade bedömts vara antingen ”falska” eller ”ogiltiga”, kunde de varor som omfattades av dessa certifikat inte medges sådan förmånsbehandling som tillämpades beträffande import av turkiska jordbruksprodukter.
Accordingly, the Italian customs administration demanded the sum of ITL 5 200 954 129 or EUR 2 686 068.63 from the appellant by way of unpaid customs duties.
Den italienska tullförvaltningen krävde följaktligen att klaganden skulle betala tull med ett sammanlagt belopp på 5 200 954 129 ITL, det vill säga 2 686 068,63 euro.
By letter of 28 March 2000 to the Ravenna customs services, the appellant, relying on Articles 220(2)(b), 236 and 239 of the CCC, claimed that import duties should not have been entered in the accounts postclearance and that the import duties claimed should be ‘repaid’.
Genom skrivelse av den 28 mars 2000 till tullmyndigheten i Ravenna ansökte klaganden, med åberopande av artiklarna 220.2 b, 236 och 239 i tullkodexen, om att bokföring inte skulle ske i efterhand och att de krävda importtullarna skulle återbetalas.
In support of its claim, the appellant pleaded its good faith, errors on the part of the competent authorities that could not have been detected and deficiencies attributable to those authorities.
Till stöd för denna ansökan anförde klaganden att denne hade handlat i god tro, att de behöriga myndigheterna hade begått misstag som klaganden rimligen inte kunde ha upptäckt samt att de hade åsidosatt sina skyldigheter.