natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the final recital in the preamble to the directive ’Member States are to adopt the laws, regulations and legislative provisions necessary to comply with this Directive or are to ensure that both sides of industry set up the necessary provisions by agreement, with Member States being obliged to take the necessary steps enabling them at all times to guarantee the results imposed by this Directive’.
Enligt direktivets sista skäl ”skall [m]edlemsstaterna … införa de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv eller att se till att arbetsmarknadens parter genom avtal inför nödvändiga regler, i vilket fall det åligger medlemsstaterna att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att vid varje tidpunkt kunna garantera de resultat som enligt detta direktiv skall uppnås.”
As follows from that wording itself, the obligation of transposition incumbent on the Member States exceeds mere legislative activity and encompasses the implementation of those provisions, including monitoring of compliance.
Såsom redan framgår av ordalydelsen sträcker sig medlemsstaternas skyldighet att införliva direktivet utöver ren lagstiftande verksamhet till att se till att dessa bestämmelser genomförs och att kontrollera att de iakttas.
The same obligation is incumbent on Member States in the event of workers being posted and, in that regard, in accordance with Article 4(1) of Directive 91/533, measures must be taken to ensure that employees receive additional information in advance of their posting concerning the conditions thereof.
Medlemsstaten har samma skyldighet när det gäller utstationering av arbetstagare, varvid det enligt artikel 4.1 i direktiv 91/533 måste säkerställas att arbetstagaren dessförinnan erhåller ytterligare information om villkoren för hans utstationering.
If the State from which the posting is
Om den medlemsstat från vilken en
Finally, the observations of the Luxembourg Government concerning the legislative procedure leading to the adoption of Directive 2006/123 must be rejected as irrelevant as regards examination of this complaint.
Slutligen anser jag att den luxemburgska regeringens argumentation avseende det lagstiftningsförfarande som ledde till att direktiv 2006/123 antogs saknar betydelse för prövningen av denna grund och således inte kan godtas.
The Luxembourg Law of 20 December 2002 at issue is connected neither in terms of content nor time with Directive 2006/123.
Den omtvistade luxemburgska lagen av den 20 december 2002 har varken något sak- eller tidsmässigt samband med direktiv 2006/123.
Rather, it is solely concerned with the transposition of Directive 96/71.
Den genomför uteslutande direktiv 96/71.
28 — Under Article 2(1) and Article 3(1) of Directive 91/533, an employer is obliged to inform an employee in writing of the essential aspects of the contract or employment relationship not later than two months after the commencement of employment.
28 — Enligt artikel 2.1 jämförd med artikel 3.1 i direktiv 91/533 är arbetsgivaren skyldig att senast inom två månader från anställningens början skriftligen underrätta arbetstagaren om de viktigaste punkterna i anställningsavtalet eller anställningsförhållandet.
Article 2(2) sets out the minimum requirements concerning the information to be supplied.
För skyldigheten att lämna information fastställs i artikel 2.2 i direktiv 91/533 vilka upplysningar som åtminstone skall lämnas.
In addition, under Article 4(1) of Directive 91/533, in the case of employees who are required to work in a country or countries other than the Member State whose law and/or practice governs the contract or employment relationship, the written proof must include information on (i) the duration of the employment abroad, (ii) the currency to be used for the payment of remuneration, (iii) where appropriate, the benefits in cash or in kind attendant on the employment abroad and, where appropriate, the conditions governing the employee’s repatriation; in these cases, too, such information on the currency to be used for the payment of remuneration and the benefits attendant on the employment abroad may be given in the form of a reference to the laws, regulations and administrative or statutory provisions or collective agreements.
Därutöver skall enligt artikel 4.1 i direktiv 91/533 den skriftliga handlingen hos arbetstagare som skall utföra sitt arbete i ett annat land eller i andra länder än den medlemsstat vars lagstiftning eller praxis gäller för anställningsavtalet eller anställningsförhållandet innehålla följande upplysningar: i) Anställningstiden utomlands, ii) den valuta i vilken lönen betalas, iii) i förekommande fall, de kontantersättningar och de naturaförmåner som följer av utlandsstationeringen och i förekommande fall, villkoren för arbetstagarens hemresa, varvid upplysningar om den valuta i vilken lönen betalas samt förmåner som följer av utlandsstationeringen även i dessa fall får lämnas i form av hänvisningar till de lagar, andra författningar eller kollektivavtal.
Those documents must reach the employee’s possession before his departure.
Dessa handlingar måste komma arbetstagaren till handa före avresan. Se i detta avseende Fuchs, M./Marhold, F., Europäisches Arbeitsrecht (ovan fotnot 16), s.
29 — On the legal relationship between Directive 96/71 and Directive 2006/123, see my observations in footnote 9.
29 — Avseende det rättsliga förhållandet mellan direktiv 96/71 och direktiv 2006/123, se uttalandena i fotnot 9.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT TRSTENJAK — MÅL C-319/06 till grund för denna bestämmelse beaktas. 30Ordalydelsen i artikel 1.1 punkt 2 i lag av den
It contends that such automatic adjustment is implicitly covered by Article 3(1) of Directive 96/71.
– Automatisk justering av lönerna till utvecklingen av levnadsomkostnaderna
30 However, the wording of point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is neither ambiguous nor does it allow for an interpretation which is contrary to Community law.
20 december 2002 kan emellertid inte misstolkas och den ger inte heller utrymme för en tolkning som står i strid med gemenskapsrätten.
Inasmuch as the Law of 20 December 2002 must be interpreted according to objective criteria, that is to say, as meaning that a general adjustment of pay is effected in line with developments in the cost of living which also operates to the benefit of the minimum wage, point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 fulfils the Community law requirements of Article 3(1)(c) of Directive 96/71.
Om lagen av den 20 december 2002 enligt objektiva kriterier skall tolkas så, att en allmän justering av lönen till utvecklingen av levnadsomkostnaderna äger rum som samtidigt har positiv inverkan på minimilönen, uppfyller artikel 1.1 punkt 2 i lag av den 20 december 2002 de gemenskapsrättsliga bestämmelserna i artikel 3.1 c i direktiv 96/71.
To that extent, the Commission’s argument must be rejected as unfounded.
Kommissionens argument kan således inte godtas.
— Compliance with the rules on parttime and fixedterm work
Den har anfört att en sådan automatisk justering underförstått föreskrivs i artikel 3.1 i direktiv 96/71.
The Commission’s complaint, however, is not directed against the automatic nature of that mechanism but against the indisputable fact that Luxembourg law provides for a general adjustment of ’pay’ which includes both real wages and minimum rates of pay.
Kommissionens kritik riktar sig emellertid inte mot den automatiska karaktären av denna mekanism, utan mot den obestridda omständigheten att en allmän justering av ”lönen” äger rum enligt luxemburgsk rätt, som såväl omfattar reallönen som minimilönen.
In its letter of 30 August 2004 the Luxembourg Government had already indicated that under Luxembourg law the minimum wage was also subject to the general adjustment mechanism.
Den luxemburgska regeringen hade redan i sin skrivelse av den 30 augusti 2004 anfört att även minimilönen omfattas av den allmänna justeringsmekanismen enligt luxemburgsk rätt.
In the Commission’s view, however, that does not conform to the requirements of Article 3(1)(c) of Directive 96/71 which refers simply to ’minimum rates of pay’.
Enligt kommissionen motsvarar detta emellertid inte bestämmelserna i artikel 3.1 c i direktiv 96/71, i vilken det uteslutande talas om ”minimilön”.
162, indicate that the scope of national laws, regulations or administrative provisions must be assessed in the light of the interpretation placed on them by national courts.
162, påpekas att räckvidden av nationella lagar, förordningar eller administrativa bestämmelser måste bedömas mot bakgrund av de nationella domstolarnas tolkning av dessa.
If a national provision is capable of different interpretations — one consistent with Community law and another not — it is incumbent on the Commission to prove that the national courts do not interpret the provision at issue in accordance with Community law.
Om en nationell bestämmelse kan tolkas på olika sätt, antingen i strid med gemenskapsrätten eller i enlighet med gemenskapsrätten, ankommer det på kommissionen att styrka att de nationella domstolarna inte tolkar den ovannämnda bestämmelsen i enlighet med gemenskapsrätten.
However, in the present case the wording of point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is unambiguous and does not allow for other interpretations pointing to an infringement of Article 3(1)(c) of Directive 91/533.
I förevarande fall kan ordalydelsen i artikel 1.1 punkt 2 i lag av den 20 december 2002 inte misstolkas och den tillåter ingen annan tolkning som skulle kunna utgöra ett åsidosättande av artikel 3.1 c i direktiv 91/533.
The Commission is correct in its assertion that the wording of the Luxembourg legislation transposing Directive 96/71 differs from that of the Directive.
Kommissionen har rätt i att den luxemburgska bestämmelsen för införlivande till sin ordalydelse avviker från direktiv 96/71.
In determining whether a provision of national law conflicts
Vid bedömningen av frågan huruvida en bestämmelse i nationell lagstiftning står i strid med gemenskapsrätten måste den tolkning som den nationella domstolen lägger
COMMISSION v LUXEMBOURG home State, thus rendering the provision of services in Luxembourg less advantageous to foreign undertakings.
KOMMISSIONEN MOT LUXEMBURG utländska företag att tillhandahålla tjänster i Luxemburg.
Law of 20 December 2002 cannot be assigned to any of the categories listed in Article 3(1) of Directive 96/71; rather it goes beyond the nucleus of terms and conditions of employment prescribed by Community law.
i direktiv 96/71, utan går utöver kärnområdet av gemenskapsrättsliga arbets- och anställningsvillkor.
Since the power established by Article 3(10) of Directive 96/71 constitutes the basis for that requirement, the latter must be examined in the light of the concept of public policy as provided for by Declaration No 10 which in content essentially reproduces the Court’s caselaw on Article 49 EC. 31
Eftersom kravet har införts med stöd av ett bemyndigande i artikel 3.10 i direktiv 96/71, måste det undersökas mot bakgrund av begreppet allmän ordning, i den mening som avses i förklaring 10, vars innehåll i huvudsak återges i domstolens rättspraxis avseende artikel 49 EG. 31
Moreover, the Court has held that the freedom to provide services, as one of the fundamental principles of the Treaty, may be restricted only by rules justified by overriding requirements relating to the public interest and applicable to all persons and businesses operating in the territory of the State where the service is provided, in so far as that interest is not safeguarded by the rules to which the provider of such a service is subject in the Member State where he is established. 33
Domstolen har vidare fastställt att friheten att tillhandahålla tjänster, som är en grundläggande princip i fördraget, endast kan inskränkas på grundval av tvingande hänsyn av allmänintresse som gäller för alla personer eller företag som utövar verksamhet inom värdmedlemsstaten, i den mån detta intresse inte skyddas genom de regler vilka den person som tillhandahåller tjänster är underkastad i den medlemsstat där han är etablerad. 33
It is settled caselaw that Article 49 EC requires not only the elimination of all discrimination on grounds of nationality against service providers who are established in another Member State, but also the abolition of any restriction, even if it applies without distinction to national providers of services and to those of other Member States, which is liable to prohibit, impede or render less advantageous the activities of a service provider established in another Member State, where he lawfully provides similar services.
Enligt fast rättspraxis innebär ar -tikel 49 EG inte bara att det är nödvändigt att avskaffa all form av diskriminering, på grund av nationalitet, av en tjänsteleverantör som är etablerad i en annan medlemsstat, utan även att det är nödvändigt att avskaffa varje inskränkning – även om den är tillämplig på inhemska tjänsteleverantörer och tjänsteleverantörer från andra medlemsstater utan åtskillnad – som innebär att tjänster som tillhandahålls av en tjänsteleverantör som är etablerad i en annan medlemsstat, där denne lagligen utför liknande tjänster, förbjuds, hindras eller blir mindre attraktiva.
32 According to that definition, in order to constitute a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC it is sufficient that the Luxembourg rules on parttime and fixedterm work are stricter than those applying in the
32Enligt denna definition räcker det för att en inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster, i den mening som avses i artikel 49 EG, skall anses föreligga att den luxemburgska regleringen av deltidsarbete och tidsbegränsade anställningsavtal är strängare än den som gäller i den medlemsstat från vilken en arbetstagare utstationeras och det därmed blir mindre attraktivt för
According to the Luxembourg Government, point (8) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 aims to secure the equal treatment and remuneration of workers and accordingly pursues the objective — regarded as legitimate in Community law — of worker protection.
Enligt den luxemburgska regeringen är syftet med artikel 1.1 punkt 8 i lag av den 20 december 2002 att säkerställa att arbetstagare behandlas lika och erhåller samma lön, varmed den syftar till att uppnå den enligt gemenskapsrätten legitima målsättningen att skydda arbetstagarna.
It contends that this rule aims to protect worker rights that are already guaranteed in the Community legal order by
Såsom den luxemburgska regeringen har anfört syftar denna reglering till att skydda arbetstagarens rättigheter, som redan garanteras genom
33 — Joined Cases C-49/98, C-50/98, C-52/98 to C-54/98 and C-68/98 to C-71/98 Finalarte and Others [2001] ECR I-7831, paragraph 31, and Joined Cases C-369/96 and C-376/96 Arblade and Others [1999] ECR I-8453, paragraph 34.
I-3899), punkt 18, samt domen i det ovannämnda målet Portugaia Construções (fotnot 25), punkt 16, och dom av den 19 januari 2006 i mål C-244/04, kommissionen mot Tyskland (REG 2006, s. I-885), punkt 30.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT TRSTENJAK — MÅL C-319/06 direktiven 97/81/EG 34 och 99/70/EG. 35
Moreover, it merely transposes principles originating in the Community’s public policy.
Dessutom genomför den endast de principer som har sitt ursprung i gemenskapens rättsordning.
36 Accordingly, the interests embodied therein are already protected by legislation to which the service provider is subject in the Member State in which he is established.
36Följaktligen skyddas de intressen som ligger till grund för dessa direktiv redan genom de regler vilka tjänsteleverantören är underkastad i den medlemsstat där denne är etablerad.
As a result, the Luxembourg Government cannot rely on overriding reasons in the public interest to declare the national rules at issue to be public policy provisions.
Den luxemburgska regeringen kan således inte åberopa tvingande hänsyn till allmänintresset och ange att de omtvistade nationella bestämmelserna rör ordre public.
— Compliance agreements
– Iakttagande av kollektiva anställningsavtal
I cannot support that view.
Jag kan inte ansluta mig till denna rättsuppfattning.
The fact that the Community legislature did not include in Article 3(1) of Directive 96/71 the matters governed by the said directives, that is to say, the regulation of parttime and fixedterm work, points to the conclusion that this area of European employment law specifically does not fall within the scope of the Community’s public policy.
Den omständigheten att gemenskapslagstiftaren inte har upptagit det område som regleras av ovannämnda direktiv, det vill säga regleringen av deltidsarbete och anställningsavtal om visstidsarbete, i artikel 3.1 i direktiv 96/71 talar för att detta område av den europeiska arbetsrätten inte hör till gemenskapens rättsordning.
Moreover, as the Luxembourg Government itself concedes, the rules at issue in that regard are already addressed by Directives 97/81 and 1999/70 and, therefore, must be implemented by all Member
Dessutom rör det sig därvid om frågor som, såsom den luxemburgska regeringen själv har anfört, redan har reglerats på gemenskapsnivå i direktiven 97/81 och 99/70, och dessa regleringar måste därför införlivas av
As regards the reference made in point (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to collective labour agreements as ’mandatory provisions falling under national public policy’, first of all the question arises as to the compatibility of that provision with Article 3(1) and (10) of Directive 96/71.
I samband med hänvisningen i artikel 1.1 punkt 11 i lag av den 20 december 2002 till ”tvingande bestämmelser i nationell lagstiftning i kollektiva anställningsavtal” uppkommer i första hand frågan huruvida denna reglering är förenlig med artikel 3.1 och 3.10 i direktiv 96/71.
The Commission has doubts as to the legality of the transposition and in essence alleges that Luxembourg — contrary to the terms of the power granted by Article 3(10) of Directive 96/71 — is seeking to elevate a category of instruments to mandatory provisions falling
Kommissionen tvivlar på att direktivet har införlivats korrekt och har i huvudsak klandrat Luxemburg för att i strid med bemyndigandet i artikel 3.10 i direktiv 96/71 ha velat klassificera en kategori av rättsakter som tvingande bestämmelser
34 — Council Directive 97/81/EC of 15 December 1997 concerning the framework agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and ETUC (OJ 1998 L 14, p. 9).
34 — Rådets direktiv 97/81/EG av den 15 december 1997 om ramavtalet om deltidsarbete undertecknat av UNICE, CEEP och EFS (EGT L 14, 1998, s. 9).
The directive guarantees to workers affected by new forms of flexible working the same treatment as full-time workers and workers with open-ended contracts.
Genom direktivet garanteras arbetstagare som berörs av nya flexibla arbetsformer samma behandling som heltidsarbetande och arbetande med tillsvidareanställning.
Access to parttime work should be made easier; recommendations are to be made to employers suggesting how they can take account of workers’ wishes as regards the structuring of flexible forms of work.
Det skall bli lättare att få arbeta på deltid. Rekommendationer utfärdas till arbetsgivare om hur de kan ta hänsyn till arbetstagarnas önskemål om flexibla arbetsformer.
35 — Council Directive 1999/70/EC of 28 June 1999 concerning the framework agreement on fixedterm work concluded by ETUC, UNICE and CEEP (OJ 1999 L 175, p. 43).
35 — Rådets direktiv 99/70/EG av den 28 juni 1999 om det ramavtal om visstidsarbete som ingåtts av UNICE, CEEP och EFS (EGT L 175, s. 43).
The directive contains minimum requirements with regard to fixedterm work in order to ensure the equal treatment of workers and to prevent abuse through the use of successive fixedterm employment contracts or relationships.
Direktivet innehåller minimistandarder för visstidsarbete för att säkerställa att arbetstagare behandlas lika och för att skydda mot missbruk genom anställningsavtal som följer på varandra eller anställningsförhållanden av denna typ.
It calls upon the Member States to provide for sanctions in the event of a failure to comply with the minimum requirements.
I direktivet uppmanas medlemsstaterna att besluta om påföljder vid överträdelser av dessa minimistandarder.
Further, it provides for derogation clauses in order to limit the administrative burden on small and medium-sized enterprises which might result from the application of those new provisions.
Vidare föreskrivs särskilda bestämmelser för att begränsa den administrativa börda som tillämpningen av dessa nya bestämmelser skulle kunna innebära för mindre och medelstora företag.
COMMISSION v LUXEMBOURG under national public policy irrespective of their legal nature or substantive content.
KOMMISSIONEN MOT LUXEMBURG i nationell lagstiftning, oberoende av deras rättsliga karaktär och deras materiella in -nehåll.
A different aspect to that question concerns the elevation of a particular category of instruments to the status of public policy provisions irrespective of their legal nature or material content.
En annan aspekt avser klassificeringen av en viss kategori av rättsakter som bestämmelser rörande ordre public, oberoende av deras rättsliga karaktär och deras materiella innehåll.
In order to be able to decide whether a particular rule established by collective agreement may be regarded as mandatory within the meaning of Declaration No 10, it is necessary in my view that the Member State concerned indicates precisely which rules established by collective agreement are at issue.
För att kunna bedöma om en viss bestämmelse i kollektivavtalet kan anses som tvingande, i den mening som avses i förklaring 10, är det enligt min mening nödvändigt att medlemsstaten exakt anger bestämmelserna i kollektivavtalet.
38However, the general reference to ’collective labour agreements’ under point (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 exhibits the characteristics of a blanket rule in which a minimum degree of certainty and clarity is lacking.
38Den generella hänvisningen till ”kollektiva anställningsavtal” i artikel 1.1 punkt 11 i lag av den 20 december 2002 är närmast en blankettbestämmelse och uppfyller inte minimikraven på tillräcklig precision och klarhet.
That clarity is absolutely necessary, since one cannot exclude the possibility of circumstances existing in which the application of collective agreements to posted workers is incompatible with the freedom to provide services.
Det sistnämnda är nödvändigt, eftersom det inte kan uteslutas att det kan föreligga omständigheter som gör att tillämpningen av bestämmelser i kollektivavtal på utstationerade arbetstagare är oförenlig med friheten att tillhandahålla tjänster.
39Therefore, an examination on a case-by-case basis is always necessary to determine whether, when viewed objectively, the rule in question promotes the protection of posted workers and whether it confers a genuine benefit on the workers concerned which significantly augments their social protection.
39 Frågan huruvida de omtvistade bestämmelserna objektivt sett främjar skyddet av utstationerade arbetstagare och om de medför en verklig fördel för de berörda arbetstagarna som avsevärt bidrar till deras sociala skydd skall därför avgöras från fall till fall.
Thus, the Commission finds fault with two aspects of that provision which must be examined separately.
Kommissionen har därmed kritiserat två aspekter av denna reglering som måste undersökas separat.
First, I agree with the Commission that different meanings attach to the term ’collective labour agreements’ as mentioned in the opening sentence of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 and in point (11) of that provision.
Kommissionen har inledningsvis rätt i att begreppet ”kollektiva anställningsavtal” i den inledande meningen i artikel 1.1 i lag av den 20 december 2002 inte har samma betydelse som det har i punkt 11 i samma bestämmelse.