natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It follows that the Commission relied solely on the oral description of the cartel’s activities and on the documentary evidence provided at the meeting of 13 November 1998, and not later, in order to find that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence.
Kommissionen beaktade följaktligen enbart den muntliga redogörelse av kartellens verksamhet och den skriftliga bevisning som tillhandahölls vid mötet den 13 november 1998, och inte därefter, till stöd för slutsatsen att Chisso var först med att tillföra bevismaterial som var avgörande för att bevisa att kartellen fanns.
Second, it must be observed that, at the meeting of 13 November 1998, Chisso provided a detailed oral description of the cartel’s activities.
Förstainstansrätten påpekar för det andra att Chisso vid mötet den 13 november 1998, gav en detaljerad muntlig redogörelse för kartellens verksamhet.
It follows from the minute of that meeting, drawn up by the Commission, that Chisso stated who were the participants in the cartel, the duration of the cartel, 19 dates of meetings and the places at which they were held, the object and the functioning of the cartel.
Det framgår av protokollet från detta möte, som kommissionen upprättade, att Chisso lämnade upplysningar om vilka som deltog i kartellen, dess varaktighet, 19 olika datum för möten och uppgift om var dessa ägde rum, samt om kartellens syfte och funktion.
On the last two points, Chisso stated, in particular, that the undertakings concerned had concluded agreements on prices and volumes of sorbates and that, while the cartel was in force, they were aware that their activities were unlawful.
Chisso preciserade med avseende på de sista två punkterna bland annat att de berörda företagen hade slutit avtal om priser och försäljningsvolymer avseende sorbater, och att de under kartellens fortgång var medvetna om att deras verksamhet var rättsstridig.
Chisso also described the method of fixing quotas and any problems encountered, the conduct of the meetings and the preparatory meetings between the Japanese producers, the names of Chisso’s employees who had participated in the meetings and the names of certain employees of the other undertakings concerned, the terms of the contacts between Hoechst and Daicel and the system of monitoring the meetings and the method of setting target prices.
Chisso lämnade även information om metoden för fastställelse av kvoter och eventuella problem, hur mötena och de förberedande mötena mellan de japanska tillverkarna förlöpte, namnet på de anställda vid Chisso som deltog i mötena samt på vissa anställda i andra berörda företag, innehållet i kontakterna mellan Hoechst och Daicel, systemet för uppföljning av mötena samt metoden för att fastställa riktpriser.
Third, it must be emphasised that, in addition to a detailed oral description of the cartel’s activities, Chisso also provided at the meeting of 13 November 1998 documentary evidence which is found in the case-file (156 pages in all).
Förstainstansrätten påpekar för det tredje att Chisso vid mötet den 13 november 1998, utöver den detaljerade muntliga redogörelsen för kartellens verksamhet, tillförde skriftlig bevisning som förekommer i utredningsakten (totalt 156 sidor).
More particularly, Chisso sent detailed notes (handwritten in Japanese with a translation into English) taken at the cartel meetings in spring and autumn 1995 and 1996 (which reflected
Chisso tillhandahöll närmare bestämt detaljerade anteckningar (handskrivna anteckningar på japanska och översättningar av dessa till engelska) som togs under kartellens möten våren och hösten åren 1995 och 1996 (och som återspeglar nivån på de riktpriser
Contrary to Hoechst’s contention, those documents were used by the Commission, since a number of pages are referred to in the Decision, in connection, in particular, with the conduct of and the actual results of the joint meetings (see, in particular, footnotes 82, 140, 141, 144 and 150 to the Decision).
I motsats till vad Hoechst har gjort gällande användes dessa handlingar av kommissionen, eftersom det i beslutet hänvisas till flera sidor av dessa vad avser särskilt de gemensamma mötenas förlopp och konkreta resultat (se, bland annat, fotnoterna 82, 140, 141, 144 och 150 i beslutet).
Accordingly, those documents were relevant for the purpose of proving, for the purposes of the 1996 Leniency Notice, the ‘cartel’s existence’.
Dessa handlingar var således relevanta för att, i den mening som avses i 1996 års meddelande om samarbete, bevisa att ”kartellen finns”.
In addition, contrary to Hoechst’s contention, those documents were sufficiently clear, in spite of the fact that an employee of Chisso who had participated in the joint meetings provided further information about them at a meeting held with the Commission’s services on 9 December 1998.
Dessa handlingar var i övrigt, tvärtemot vad Hoechst har gjort gällande, tillräckligt tydliga, även om en anställd vid Chisso som deltog i de gemensamma mötena var med på ett möte den 9 december 1998 med tjänstemän vid kommissionen för att lämna förtydligande information.
As shown in the minute of that meeting drawn up by the Commission, the information relating to those documents was provided not with a view to their general comprehension but in order to explain certain details connected, in particular, with the use of abbreviations.
Det framgår nämligen av protokollet från detta möte som upprättades av kommissionen att de förtydliganden som gjordes av dessa handlingar inte avsåg hur de rent allmänt skulle förstås utan de avsåg vissa detaljer avseende bland annat användningen av förkortningar.
Fourth, it must be observed that Hoechst met the Commission’s services on 29 October 1998, that is to say before Chisso, to provide an oral description of the meetings in question.
Förstainstansrätten påpekar för det fjärde att Hoechst träffade tjänstemän vid kommissionen den 29 oktober 1998, det vill säga före Chisso, för att muntligen redogöra för mötena i fråga.
In particular, Hoechst mentioned the participants in the meetings, the approximate duration of the meetings (from the end of the 1970s/beginning of the 1980s until 1995/1996), the frequency of the meetings and their object.
Hoechst nämnde särskilt mötesdeltagarna, den ungefärliga tidsperiod under vilken mötena ägde rum (från slutet av 70-talet/början av 80-talet till åren 1995/1996), hur ofta mötena ägde rum samt deras syfte.
However, it must be emphasised that at that meeting Hoechst provided no written document to support its statements.
Förstainstansrätten påpekar emellertid att Hoechst vid detta möte inte tillhandahöll några skriftliga handlingar till stöd för sin redogörelse.
In that regard, according to the minute drawn up by the Commission and not contested by Hoechst, Hoechst’s representative mentioned ‘the great difficulties which Nutrinova had in finding all the relevant details of those meetings’.
Hoechsts ombud hänvisade i detta hänseende, enligt det protokoll som kommissionen upprättade och som Hoechst inte har invänt mot, till ”Nutrinovas stora svårigheter att hitta alla relevanta uppgifter avseende dessa möten”.
In the same minute, moreover, it is stated that ‘the object of those meetings was to share customers or fix prices, within the strict meaning of the word’ and that ‘no monitoring system existed’ or again that Hoechst’s lawyer ‘was categoric about the fact that the level of the agreements at those meetings was moderate and not typical of a price-fixing or market-sharing cartel’.
Det framgår i övrigt i samma protokoll att ”syftet med dessa möten inte var att dela upp kunder eller fastställa priser, i strikt bemärkelse” och att ”det inte fanns något system för uppföljning”. Det anges även att Hoechsts advokat ”uttalat sig kategoriskt avseende den omständigheten att omfattningen av de avtal som ingicks vid dessa möten var begränsad och onormal för en kartell avseende fastställelse av priser eller uppdelning av kunder”.
Likewise, in the minute of the meeting of 29 October 1998 drawn up by Hoechst, it is stated that ‘the discussions between Hoechst/Nutrinova and the Japanese were not about customer-sharing, agreements on calls for tenders or price-fixing in the strict sense of the term’.
Det preciserades även i protokollet från mötet den 29 oktober 1998 som Hoechst upprättade att ”diskussionerna mellan Hoechst/Nutrinova och de japanska tillverkarna inte avsåg uppdelning av kunder, överenskommelser rörande anbudsinfordringar eller fastställelse av priser i strikt bemärkelse”.
At no time during the meeting of 29 October 1998 did Hoechst state that the joint meetings had the object of allocating sales volume quotas for Europe to the undertakings concerned, or that a system for monitoring the meetings had been set up, as was concluded in the Decision, in Article 1 of the operative part, on the basis of the statement of objections, without those elements being disputed by Hoechst.
Hoechst preciserade under mötet den 29 oktober 1998 vare sig att de gemensamma mötena syftade till att anslå volymmässiga kvoter för de berörda företagens försäljning i Europa, eller att ett system för uppföljning av mötena hade etablerats, såsom emellertid fastställdes i artikel 1 i beslutet på grundval av meddelandet om invändningar utan att Hoechst invände mot dessa uppgifter.
As regards the sales quotas, Hoechst mentioned only in the minute referred to above, under the heading ‘rate of increase’, that ‘competitors had discussions on the way in which they see market growth and which would be capable of supplying increased demand’.
Hoechst omnämnde enbart med avseende på försäljningskvoterna i det ovan nämnda protokollet under avsnittet ”tillväxttakt” att ”konkurrenterna hade diskussioner om hur de såg på marknadens tillväxt och vem som kunde öka efterfrågan”.
Last, Hoechst stated in its minute of the meeting of 29 October 1998 that ‘the meetings were not organised systematically and that the agenda were very similar’.
Hoechst preciserade slutligen i sitt protokoll från mötet den 29 oktober 1998 att ”mötena inte anordnades systematiskt och att dagordningarna var mycket lika”.
It follows from all of those factors that, first, at the meeting of 13 November 1998 Chisso provided a detailed description of the activities and functioning of the cartel.
Av vad ovan anförts framgår för det första att Chisso vid mötet den 13 november 1998 på ett detaljerat sätt redogjorde för kartellens verksamhet och funktion.
Second, Chisso’s description was supported by documentary evidence which was relevant for the purpose of proving the cartel’s existence.
Chissos redogörelse var för det andra grundad på skriftligt bevismaterial som var relevant för att bevisa att kartellen fanns.
Third, it follows from the meeting of 29 October 1998 that Hoechst did indeed give an account of the meetings in question, but that that account was less detailed than Chisso’s, it did not
Det framgår för det tredje att Hoechst vid mötet den 29 oktober 1998 förvisso redogjorde för mötena i fråga men att denna redogörelse var mindre detaljerad än Chissos, att den inte på ett riktigt sätt återspeglade den
In the light of the foregoing, it must be concluded that the Commission did not make a manifest error of assessment when it considered that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the existence of the cartel.
Förstainstansrätten finner mot bakgrund av det ovan anförda att kommissionen inte gjorde en uppenbart oriktig bedömning då den ansåg att Chisso var först med att tillföra bevismaterial som var avgörande för att bevisa att kartellen fanns.
None of the arguments put forward by Hoechst can upset that conclusion.
Inte något av de argument som Hoechst har lagt fram i detta avseende påverkar denna slutsats.
As regards the fact that the Commission promised Chisso at the meeting of 13 November 1998 that it would warn it if any other undertakings were overtaking it, and as already stated in the context of the analysis of the first plea, that fact cannot affect the finding of fact that Chisso was, on the occasion of that meeting, the first undertaking to adduce decisive evidence of the existence of the cartel.
Den omständigheten att kommissionen lovade Chisso, vid mötet den 13 november 1998, att underrätta företaget om andra företag skulle förekomma det kan, såsom redan angavs inom ramen för prövningen av den första grunden, inte påverka konstaterandet att Chisso vid detta möte var först med att tillföra bevisning som var avgörande för att bevisa att kartellen fanns.
As regards the fact that the Commission bluntly refused to recognise Hoechst’s oral contributions as acts of cooperation, in particular the evidence provided by Hoechst during the meeting of 29 October 1998, it must be observed that, at recital 5 to the Decision, the Commission expressly states that at a meeting on 29 October 1998 between the legal representatives of Hoechst and Nutrinova and the Commission services, an oral description of the product market, the producers, market shares, the proceedings in the United States and the cartel’s activity was provided.
Förstainstansrätten påpekar, med avseende på den omständigheten att kommissionen plötsligt uppgav att den inte godtog Hoechsts muntliga redogörelser som samarbetsåtgärder, närmare bestämt den information som Hoechst lämnade under mötet den 29 oktober 1998, att kommissionen i skäl 5 i beslutet uttryckligen påpekade att det vid mötet den 29 oktober 1998 mellan Hoechsts och Nutrinovas advokater och tjänstemän vid kommissionen redogjordes muntligen för den relevanta marknaden, tillverkarna, marknadsdelar, förfarandet i Förenta staterna och kartellens verksamhet.
At no point in the Decision is it stated that Hoechst’s oral contribution at the meeting of 29 October 1998 was not taken into account.
Det preciseras inte någonstans i beslutet att Hoechsts muntliga redogörelse vid mötet den 29 oktober 1998 inte beaktades.
The fact that the Commission was able to take the view, at a particular time during the proceedings, that Hoechst’s cooperation did not satisfy the requirements of the 1996 Leniency Notice does not alter the finding that Hoechst’s oral contribution at the meeting of 29 October 1998 was ultimately taken into account in the context of the Decision.
Den omständigheten att kommissionen vid en viss tidpunkt under förfarandet ansåg att Hoechsts samarbete inte uppfyllde kraven i 1996 års meddelande om samarbete, ändrar inte slutsatsen att Hoechsts muntliga redogörelse den 29 oktober 1999 slutligen beaktades i beslutet.
In any event, it must be observed that Hoechst refers in its written submissions to a letter from the Commission dated 19 January 1999 in which the Commission stated:
Förstainstansrätten påpekar i vilket fall som helst att Hoechst i sina inlagor har hänvisat till en skrivelse från kommissionen av den 19 januari 1999 i vilken följande påpekades:
‘The Commission services can only take note that your position has been reversed and that Nutrinova does not now intend to cooperate in the terms of [the 1996 Leniency Notice] … Such information on sorbates as has been delivered by Nutrinova to date cannot be considered to have been provided within the framework of this Notice.’
”Kommissionen kan inte annat än notera er ändrade hållning och den omständigheten att Nutrinova framdeles inte avser att samarbeta enligt meddelandet om samarbete… Den information om området för sorbater som Nutrinova har tillhandahållit hittills kan inte beaktas som information lämnad inom ramen för detta meddelande.”
It must be observed in that regard that at the meeting with the Commission’s services on 29 October 1998 Hoechst hoped to be able to provide a written contribution by the end of 1998.
Förstainstansrätten påpekar i detta avseende att Hoechst, vid mötet den 29 oktober 1998 med tjänstemän vid kommissionen, anfört att det hoppades kunna tillföra skriftlig bevisning före slutet av år 1998.
However, in a letter of 21 December 1998, to which the Commission specifically responds in the letter of 19 January 1999, Hoechst stated, in addition to the fact that cooperation by means of oral testimony could not be contemplated, the following:
I en skrivelse av den 21 december 1998, som kommissionen besvarade just den 19 januari 1999, påpekade Hoechst emellertid följande, utöver att något annat än ett samarbete i form av muntliga vittnesmål inte var tänkbart:
‘Unfortunately, we cannot keep our promise of providing you with a full report of the facts by the end of this year … With the proceedings in the [United States] remaining open, we have been advised by [United States] counsel that a full disclosure to the Commission as initially contemplated in our discussions in October would seriously compromise the interests of Nutrinova (and certain individuals) in the [United States].’
”Det är tyvärr inte, såsom utlovats, möjligt för oss att lämna in en fullständig rapport över de faktiska omständigheterna före årets slut… Vårt ombud i Förenta staterna har påpekat att ett fullständigt tillkännagivande till kommissionen skulle, med hänsyn till det pågående amerikanska förfarandet, såsom förutsågs inledningsvis under våra möten i oktober, på allvar äventyra Nutrinovas (och vissa av dess medlemmars) intressen i Förenta staterna.”
It follows that Hoechst clearly indicated that at that stage of the proceedings it was unable to cooperate further with the Commission, whether in the form of written cooperation or by oral testimony.
Av detta följer att Hoechst tydligt klargjorde att det var omöjligt för företaget i det skedet av förfarandet att i större utsträckning samarbeta med kommissionen, oberoende av om det var fråga om skriftligt samarbete eller muntliga vittnesmål.
In those circumstances, the Commission cannot be criticised for having taken the view, at that stage of the proceedings, that Hoechst was not fully cooperating and that, accordingly, the previous acts of cooperation could, where appropriate, be considered insufficient in the context of the 1996 Leniency Notice.
Kommissionen kan mot denna bakgrund inte klandras för att den i det skedet av förfarandet ansåg att Hoechst inte samarbetade till fullo och att eventuella tidigare samarbetsåtgärder under dessa förhållanden kunde anses vara otillräckliga inom ramen för 1996 års meddelande om samarbete.
Hoechst’s position was subsequently reiterated in a letter of 28 January 1999, in which it stated:
Hoechst upprepade därefter sin hållning i en skrivelse av den 28 januari 1999 i vilken företaget preciserade följande:
‘Nutrinova whilst wishing to cooperate fully and immediately with the Commission cannot do so at present without creating serious and unbearable risks for itself and its current and/or former employees under [United States] law.’
”Nutrinova kan, även om det alltid är villigt att till fullo och omedelbart samarbeta med kommissionen, för närvarande inte göra det utan att detta skulle medföra allvarliga och ohållbara risker för företaget och dess nuvarande och/eller tidigare anställda med hänsyn till amerikansk rätt.”
The fact that the Commission, in a telephone conversation on 5 March 1999 or by letter dated 29 March 1999, stated that a new oral contribution would not be sufficient was the result of uncertainty as to Hoechst’s cooperation at that stage of the proceedings and was intended to draw Hoechst’s attention to the fact that, in order to benefit from the 1996 Leniency Notice, it must adduce further probative evidence of the existence of the cartel.
Kommissionen preciserade under ett telefonsamtal den 5 mars 1999 eller i en skrivelse av den 29 mars 1999 att det inte var tillräckligt att företaget gav en ny muntlig redogörelse. Detta uttalande utgjorde en följd av kommissionens osäkerhet vad avser Hoechsts samarbete i det skedet av förfarandet, och avsåg att göra Hoechst uppmärksam på att det, för att kunna dra nytta av 1996 års meddelande om samarbete, måste tillföra ytterligare material till styrkande av att kartellen fanns.
It follows from those considerations that, in the Decision, the Commission ultimately accepts Hoechst’s oral contributions as acts of cooperation and that, in any event, the Commission’s position during the administrative procedure was the result of uncertainty as to Hoechst’s effective cooperation at the beginning of the proceedings, Hoechst having stated, initially, that it could not be contemplated that its employees would provide testimony before the Commission.
Av dessa överväganden följer att kommissionen i beslutet slutligen beaktade Hoechsts muntliga redogörelser som samarbetsåtgärder och att kommissionens hållning under det administrativa förfarandet, i vilket fall som helst, berodde av att det var oklart huruvida Hoechst verkligen samarbetade i förfarandets inledning, särskilt som Hoechst inledningsvis hade angett att det inte avsåg att låta sina anställda lämna vittnesmål inför kommissionen.
For all of those reasons, the arguments put forward in the context of the eighth plea must be rejected.
De argument som har gjorts gällande inom ramen för den åttonde grunden kan mot bakgrund av samtliga dessa omständigheter inte godtas.
In those circumstances, there is no need to examine Hoechst’s ninth plea, since, as it was not the first undertaking to adduce decisive evidence of the existence of the cartel, Hoechst could not expect to obtain a greater reduction in its fine than that granted under Section D of the 1996 Leniency Notice, namely 50% of the amount of the fine that would have been imposed if it had not cooperated.
Det saknas under dessa förhållanden anledning att pröva Hoechsts nionde grund. Eftersom Hoechst inte var först med att tillföra bevismaterial som var avgörande för att bevisa att kartellen fanns, kunde Hoechst nämligen inte förvänta sig att erhålla en större nedsättning av bötesbeloppet än den som företaget beviljats enligt avsnitt D i 1996 års meddelande om samarbete, nämligen en nedsättning med 50 procent av det bötesbelopp som företaget skulle ha ålagts i avsaknad av samarbete.
However, it must be observed that certain procedural irregularities can sometimes justify a reduction in the fine even though they cannot lead to the annulment of the contested decision (see, to that effect, Baustahlgewebe v Commission, paragraph 211 above, paragraphs 26 to 48, and Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraphs 436 to 438).
Förstainstansrätten påpekar likväl att vissa oegentligheter hänförliga till förfarandet ibland kan motivera en nedsättning av bötesbeloppet även om de inte kan medföra en ogiltigförklaring av det angripna beslutet (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 211 nämnda målet Baustahlgewebe mot kommissionen, punkterna 26–48, och domen i de ovan i punkt 216 nämnda förenade målen Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied och Technische Unie mot kommissionen, punkterna 436–438).
In this case, it is necessary to take account of the breach of the principles of sound administration and equal treatment in the application of the 1996 Leniency Notice, established at paragraph 137 above, and on which Hoechst also relied in the eighth and ninth pleas.
I förevarande fall finns det skäl att beakta det åsidosättande av principerna om god förvaltningssed och likabehandling inom ramen för tillämpningen av 1996 års meddelande om samarbete som konstaterats i punkt 137 ovan och som även åberopades av Hoechst inom ramen för den åttonde och den nionde grunden.
Accordingly, in light of the importance of the observance by the Commission of those principles in administrative procedures, and in the exercise of its unlimited jurisdiction, the Court decides to reduce the fine imposed on Hoechst by 10%.
Förstainstansrätten finner, med hänsyn till vikten av att de nämnda principerna iakttas av kommissionen inom ramen för administrativa förfaranden, och med stöd av sin fulla prövningsrätt, att bötesbeloppet som Hoechst ålades ska sättas ned med 10 procent.
The specific consequences of that adjustment will be determined below.
De faktiska följderna av denna förändring av beslutet kommer att fastställas senare.
H — The 11th plea, alleging breach of the principle non bis in idem
H — Den elfte grunden: åsidosättande av principen ne bis in idem