natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By its fourth and fifth pleas in law, the Italian Republic argues essentially that the Commission misinterpreted Article 32 of the general regulation and Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004 by extrapolating the general rule at issue from those provisions.
Som fjärde respektive femte grund har Republiken Italien huvudsakligen gjort gällande att kommissionen har gjort en felaktig tolkning av artikel 32 i den allmänna förordningen och regel 1 i bilagan till förordning nr 448/2004 när de på grundval av dessa bestämmelser har kommit fram till den omtvistade huvudregeln.
It should be pointed out at the outset that, in the judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, the Court of Justice answered, on the basis of Article 32 of the general regulation and Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000, the question whether — and, if so, under what conditions — advance payments are eligible for a contribution from the Funds.
Det skall direkt påpekas att domstolen i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005, på grundval av artikel 32 i den allmänna förordningen och regel 1 i bilagan till förordning nr 1685/2000 besvarade frågan huruvida och, i förekommande fall, på vilka villkor förskotten skall berättiga till stöd från fonderna.
In that context, the Court of Justice pointed out, first, that one of the objectives of the general regulation, set out in recital 43 in the preamble thereto, is to assure sound financial management by providing that expenditure is to be duly justified and certified (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 44).
Domstolen underströk där inledningsvis att ett av syftena med den allmänna förordningen, angivet i skäl 43 i densamma, är att garantera en sund ekonomisk förvaltning genom att se till att utgifterna är berättigade och verifierade (punkt 44 i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005).
That objective explains why the system introduced by Article 32 of the general regulation and by Rule No 1 of the Annex to
Detta syfte förklarar att det system som har införts genom artikel 32 i den allmänna förordningen och regel 1 i bilagan till förordning nr 1685/2000 bygger på principen om ersättning för kostnader
Regulation No 1685/2000 is based on the principle of reimbursement of expenses (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 45).
(punkt 45 i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005).
That implies that, as a rule, eligibility of expenditure paid out by national bodies is conditional upon proof being submitted to the Commission of its use for the project financed by the European Union . Such proof can be provided by means of receipted invoices or, where that is not possible, by accounting documents of equivalent probative value (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 46).
Detta innebär att utgifter som nationella organ har haft i princip kan beaktas, om bevisning, såsom kvitterade fakturor eller, om detta är omöjligt, redovisningsdokument med likvärdigt bevisvärde, företes för kommissionen om att utgifterna har uppkommit inom ramen för ett projekt som finansieras av Europeiska unionen (punkt 46 i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005).
Although it is true that where the Commission pays the national authorities — by way of a payment on account as provided for in Article 32(2) of the general regulation — an amount equal to 7% of the contribution from the Structural Funds to the assistance in question, those authorities are not required to submit, at that early stage, documents attesting to expenditure paid out (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 47), they must nevertheless submit such documents when an interim payment or payment of the final balance is made (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 49).
Även om kommissionen har gjort en sådan förskottsbetalning till de nationella myndigheterna om 7 procent av strukturfondernas bidrag till den berörda stödformen som föreskrivs i artikel 32.2 i den allmänna förordningen, utan att det krävs att de nationella myndigheterna redan i detta skede styrker utgifterna genom bevishandlingar (punkt 47 i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005), skall sådana handlingar ändå företes avseende löpande betalningar eller slutbetalningar (punkt 49 i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005).
In conclusion, the Court decided that the rule that advance payments made by Member States in relation to an aid scheme, and declared by them as interim payments and payments of the final balance, are not eligible for a contribution from the Structural Funds unless documents are submitted proving their use by the final recipients is consistent with Article 32 of the general regulation and points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000 (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 50).
Domstolen har således fastställt att regeln om att de förskott som har betalats ut av medlemsstaten inom ramen för en stödordning och deklarerats såsom löpande betalningar eller slutbetalningar inte kan beaktas för stöd från strukturfonderna, om inte bevis inges för att de verkligen använts av de enskilda mottagarna, är förenlig med artikel 32 i den allmänna förordningen och regel 1 punkterna 1 och 2 i bilagan till förordning nr 1685/2000 (punkt 50 i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005).
None of the circumstances invoked by the Italian Republic precludes the approach adopted by the Court of Justice in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, from being transposed to the present case, so that the general rule at issue can be regarded as complying with Article 32 of the general regulation and points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004.
Republiken Italien har inte åberopat någon omständighet som hindrar att domstolens resonemang i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005 överförs på förevarande fall för att konstatera att den omtvistade huvudregeln är förenlig med artikel 32 i den allmänna förordningen och regel 1 punkterna 1 och 2 i bilagan till förordning nr 448/2004.
The arguments based on the entry into force of Regulation No 448/2004 must be rejected.
De argument som rör ikraftträdandet av förordning nr 448/2004 skall underkännas.
In the first place, Regulation No 448/2004 did not change either the meaning or the scope of Article 32 of the general regulation, in regard to which it merely laid down detailed implementing rules, as provided for in Article 53(2) of the general regulation .
För det första innebar förordning nr 448/2004 varken att innebörden eller räckvidden av artikel 32 i den allmänna förordningen ändrades, utan endast att tillämpningen av den preciserades, såsom föreskrivs i artikel 53.2 i den allmänna förordningen.
In the second place, the reference added by Regulation
För det andra, vad gäller regel 1 punkt 2 i bilagan till förordning nr 1685/2000, framstår
No 448/2004 to point 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000, concerning the need to provide documentary evidence of the payments effected by final beneficiaries ‘as interim payments and payments of the final balance’, appears, having regard to the legislative context in which that rule is placed, to be a mere explanation of the rule previously applicable, not an amendment of that rule .
DOM AV DEN 12.12.2007 — MÅL T-308/05 den hänvisning som har lagts till genom förordning nr 448/2004, om nödvändigheten av att styrka utbetalningarna från de slutliga stödmottagarna ”som löpande betalningar eller slutbetalningar”, med beaktande av det regelsammanhang som den ingår i, helt enkelt som en förklaring av den bestämmelse som tidigare gällde och inte som en ändring av densamma.
The Court held, on the basis of points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000, that the principle of reimbursement of expenses applied only to payments made by the Commission in the form of an interim payment or payment of the final balance, within the meaning of the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraphs 48 and 49).
Domstolen har nämligen, på grundval av regel 1 punkterna 1 och 2 i bilagan till förordning nr 1685/2000, fastställt att principen om ersättning för kostnader endast skall tillämpas på de betalningar från kommissionen som har formen av löpande betalningar eller slutbetalningar i den mening som avses i artikel 32.1 tredje stycket i den allmänna förordningen (punkterna 48 och 49 i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005).
The Italian Republic is therefore wrong to argue that Regulation No 448/2004 changed the meaning of points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000.
Det är således inte riktigt, det som Republiken Italien har påstått, att förordning nr 448/2004 innebar en ändring av betydelsen av regel 1 punkterna 1 och 2 i bilagan till förordning nr 1685/2000.
Moreover, it contradicted itself on several occasions in its own pleadings by arguing that the relevant provisions of Regulation No 1685/2000 were materially identical before and after the entry into force of Regulation No 448/2004.
Staten har i detta avseende dessutom motsagt sig själv i sina egna inlagor genom att vid ett flertal tillfällen fastställa den stora likheten mellan de relevanta bestämmelserna i förordning nr 1685/2000 före och efter ikraftträdandet av förordning nr 448/2004.
The fact that they are identical justifies, in the present case, the application by analogy of the judgment of the Court of Justice in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above.
Denna likhet motiverar i förevarande fall en analogisk tillämpning av det resonemang som domstolen fastslog i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005.
It is also necessary to reject the argument that the difference between the rules considered by the Court of Justice in its judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, and those at issue in the present case makes it impossible to apply that judgment by analogy.
Även argumentet att en sådan analogisk tillämpning är omöjlig gå grund av skillnaden mellan de bestämmelser som domstolen prövade i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005 och dem som är i fråga i förevarande mål skall förkastas.
It is clear from the Italian Republic’s own pleadings, and in particular from the fourth and fifth pleas in law put forward in the application, that the present dispute raises the question whether advance payments are eligible under Article 32 of the general regulation and the detailed rules for its implementation laid down in Regulation No 448/2004, that is to say, a question similar to the one considered by the Court of Justice in its judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03 (see paragraphs 85 and 87 above).
Det framgår nämligen tydligt av Republiken Italiens egna inlagor, och i synnerhet av den fjärde och den femte grund som anförs i ansökan, att den fråga som uppkommer i detta mål, huruvida förskotten skall beaktas med hänsyn till artikel 32 i den allmänna förordningen och dess tillämpningsföreskrifter i förordning nr 448/2004, är analog med den som domstolen prövade i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005 (se punkterna 85 och 87 ovan).
Thus, for the same reasons as those set out by the Court of Justice in its judgment, and which are referred to in paragraphs 86 and 87 above, it must be held that the
Av samma skäl som dem som domstolen anförde i sin dom, och som har återgivits i punkterna 86 och 87 ovan, kan det följaktligen konstateras att den omtvistade
ITALY v COMMISSION general rule at issue complies both with Article 32 of the general regulation and with points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004.
ITALIEN MOT KOMMISSIONEN huvudregeln är förenlig med såväl artikel 32 i den allmänna förordningen som regel 1 punkterna 1 och 2 i bilagan till förordning nr 448/2004.
Consequently, without there being any need to rule on the objection of inadmissibility raised by the Commission, the plea of illegality raised by the Italian Republic in respect of Regulation No 448/2004 must be rejected.
Utan att det ens är nödvändigt att pröva den invändning om rättegångshinder som kommissionen har framfört, skall Republiken Italiens invändning om att förordning nr 448/2004 är rättsstridig således ogillas.
Moreover, none of the arguments put forward by the Italian Republic gives ground for doubt as to whether the general rule at issue complies with the rules governing the eligibility of expenditure.
Inte heller kan den omtvistade huvudregelns förenlighet med bestämmelserna om utgifters stödberättigande ifrågasättas på grundval av något av de argument som Republiken Italien har framfört.
First of all, the argument that the applicable rules do not permit the activities of final recipients to be taken into account for the purposes of assessing the eligibility of advance payments must be rejected.
För det första skall argumentet om att den tillämpliga lagstiftningen hindrar att de enskilda mottagarnas aktivitet beaktas för bedömningen av förskottens stödberättigande förkastas.
That argument was rejected by the Court of Justice, having already been argued before it on the basis of Article 32 of the general regulation and Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000 (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraphs 39, 40 and 44 to 50).
Detta argument har redan framförts vid domstolen, på grundval av artikel 32 i den allmänna förordningen och regel 1 i bilagan till förordning nr 1685/2000 och avvisats av denna (punkterna 39, 40 och 44–50 i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005).
Nor can that argument be accepted after the entry into force of Regulation No 448/2004, which did not change either the meaning or the scope of the relevant applicable rules (see paragraph 90 above).
Det kan heller inte göras gällande efter det att förordning nr 448/2004 trätt i kraft, genom vilken varken innebörden eller räckvidden av de tillämpliga relevanta bestämmelserna ändrades (se punkt 90 ovan).
It follows from point 2.1 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004, concerning proof of expenditure, that payments effected by final beneficiaries, declared as interim payments and payments of the final balance, must be accompanied by supporting documents.
Det följer av punkt 2.1 i regel 1 i bilagan till förordning nr 448/2004, om bevisning för utgifter, att utbetalningar från slutliga stödmottagare skall styrkas med bevis, såsom löpande betalningar eller slutbetalningar.
Having regard to its broad logic, that rule applies generally to payments made by final beneficiaries, both in the context of operations which they carry out themselves and in the context of the aid which they grant, in particular, in the context of aid schemes.
Med hänsyn till systematiken i denna bestämmelse skall den tillämpas allmänt på utbetalningar från slutliga stödmottagare, inom ramen för insatser som de själva genomför liksom inom ramen för stöd som de beviljar, bland annat genom stödprogram.
However, with regard to the latter type of payment, point 2.3 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004 states that the supporting documents must correspond to expenditure actually paid out by the final recipients for implementing the operation .
Vad gäller det senare slaget av utbetalningar anges emellertid i punkt 2.3 i regel 1 i bilagan till förordning nr 448/2004 att bevisen skall överensstämma med de utgifter som de enskilda mottagarna faktiskt har haft.
As the Commission rightly pointed out, the production of documents proving that the advance payments have been used by the final recipients for implementing operations is also provided for in Article 7 of Regulation No 438/2001, which provides that the audit trail which the Member States are to provide in the context of their management and control systems must enable the summary amounts certified to the Commission to be reconciled with the individual expenditure records and supporting documents, including, in the case of State aid schemes or grants of aid, those held by final recipients.
Såsom kommissionen med rätta har anmärkt föreskrivs även i artikel 7 i förordning nr 438/2001 att handlingar skall inges som visar hur förskotten har använts av de enskilda mottagarna inom ramen för genomförandet av insatsen, samt att den verifieringskedja som medlemsstaterna har inrättat inom ramen för sina förvaltnings- och kontrollsystem skall göra det möjligt att kontrollera att de sammanlagda belopp som har redovisats till kommissionen överensstämmer med enskilda utgiftsposter och verifikationer, inbegripet, vad gäller statliga stödprogram eller vid beviljande av stöd, dem från de enskilda mottagarna.
In addition, it follows from the earlier findings in the present judgment that the argument a contrario that the Italian Republic claims to infer from the provisions of Regulation No 1083/2006, applicable to programmes for the 2007-13 period, must be rejected.
Det följer för övrigt av vad som angetts ovan att det argument som Republiken Italien påstår sig kunna härleda a contrario från bestämmelserna i förordning nr 1083/2006, vilken är tillämplig på programperioden 2007–2013, skall underkännas.
Moreover, as the Commission rightly pointed out at the hearing, far from contradicting the general rule at issue, Article 78(2) of Regulation No 1083/2006 confirms that recognition of the eligibility of advance payments required the intervention of the Community legislature.
Såsom kommissionen för övrigt med rätta påpekade vid förhandlingen bekräftas det i artikel 78.2 i förordning nr 1083/2006 att det fordras ett ingripande från gemenskapslagstiftaren för att förskotten skall kunna beaktas, vilket långt ifrån motsäger den omtvistade huvudregeln.
In particular, that was necessary in order to define, consistently with the principles of sound management, the conditions for such recognition, bearing in mind that no agreement was reached on that point in regard to the programmes for the 2000-06 period (see paragraph 24 above).
Gemenskapslagstiftaren måste bland annat, med iakttagande av principerna om sund förvaltning, möjliggöra att villkoren för ett sådant erkännande fastställs, varvid det skall erinras om att det gick att nå enighet på denna punkt avseende programperioden 2000–2006 (se punkt 24 ovan).
The textual argument based on point 2.1 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004 is also without foundation.
Även det argument – hämtat från textens lydelse – som hänför sig till regel 1 punkten 2.1 i bilagan till förordning nr 448/2004 saknar helt rättslig grund.
It should be pointed out that that provision governs proof of expenditure declared to the Commission in order to obtain from it ‘interim payments and payments of the final balance’ within the meaning of the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation .
Denna bestämmelse reglerar bevisningen för utgifter som deklareras för kommissionen i syfte att från densamma erhålla ”löpande betalningar eller slutbetalningar”, i den mening som avses i artikel 32.2 tredje stycket i den allmänna förordningen.
In that context, the reference to ‘interim payments and payments of the final balance’ is explained by the fact that where, by way of payment on account, the Commission pays an amount equal to 7% of the contribution from the Funds to the assistance in question, as provided for in the first subparagraph of Article 32(2) of the general regulation, the national authorities are not required to submit, at that early stage, documents attesting to expenditure paid out (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 47).
Inom denna ram förklaras hänvisningen till nämnda ”löpande betalningar eller slutbetalningar” av det faktum att det endast är om kommissionen har gjort en förskottsbetalning som uppgår till 7 procent av strukturfondernas bidrag till den berörda stödformen, enligt artikel 32.2 första stycket i den allmänna förordningen, som de nationella myndigheterna inte är skyldiga att redan i detta skede styrka utgifterna genom bevishandlingar (punkt 47 i den ovan i punkt 36 nämnda domen av den 24 november 2005).
Consequently, the terms
Begreppen ”löpande betalningar eller slutbetalningar” i regel 1 punkt 2.1 i bilagan till
‘interim payments and payments of the final balance’ in point 2.1 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004 cannot be interpreted as meaning that advance payments are not covered by the principle of reimbursement of expenses .
ITALIEN MOT KOMMISSIONEN förordning nr 448/2004 kan följaktligen inte tolkas så, att förskotten inte omfattas av principen om ersättning för kostnader.
The arguments based on the ‘principle of necessity’ of State aid must also be rejected as irrelevant.
Vidare skall de argument som avser en ”princip om nödvändigheten” av statligt stöd förkastas, eftersom de saknar relevans.
The Italian Republic has not explained how the alleged ‘principle of necessity’ — even if it exists — requires the principle of reimbursement of expenses, applicable to applications for interim payments and payments of the final balance by virtue of Article 32 of the general regulation, to be set aside.
Republiken Italien har inte klargjort på vilket sätt det skulle krävas enligt denna ”princip om nödvändighet” som den åberopar, om man skulle anta att den finns, att den tillämpliga principen om ersättning för kostnader, enligt artikel 32 i den allmänna förordningen, kringgås vid ansökningar om löpande betalningar eller slutbetalningar.
The fact that, in the context of aid schemes, the Member States make advance payments to undertakings which do not have sufficient resources of their own does not mean that the Commission must reimburse those advance payments, made by way of interim payments and payments of the final balance, even where they do not correspond to expenditure actually paid out within the meaning of Article 32 of the general regulation .
Den omständigheten att medlemsstaterna inom ramen för stödprogram betalar ut förskott till företag som inte har tillräckliga egna resurser innebär inte att kommissionen måste återbetala nämnda förskott, såsom löpande betalningar eller slutbetalningar, även om de inte motsvarar utgifter som faktiskt har betalats, i den mening som avses i artikel 32 i den allmänna förordningen.
No argument to that effect may be inferred from point 1.3 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004, because that provision expressly states that payments into venture capital, loan and guarantee funds (including venture capital holding funds) which meet the requirements of that regulation are to be treated as expenditure actually paid out within the meaning of the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation .
Inte heller kan några argument härledas ur regel 1 punkten 1.3 i bilagan till förordning nr 448/200, eftersom det i denna uttryckligen anges att utbetalningar till riskka-pital-, låne- och garantifonder (inbegripet riskkapitalholdingfonder) skall behandlas som faktiskt utbetalda utgifter i den mening som avses i artikel 32.1 tredje stycket i den allmänna förordningen, förutsatt att fonderna uppfyller de krav som fastställs i texten.
The eligibility of advance payments for a contribution from the Funds cannot be inferred from specific implementing legislation which governs only payments by the Member States into venture capital, loan and guarantee funds.
Det kan nämligen inte dras några slutsatser avseende huruvida förskotten berättigar till stöd ur fonderna av en speciell tillämpningsföreskrift som endast reglerar medlemsstaternas utbetalningar till riskkapital-, låne- och garantifonder.