natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court of First Instance held, secondly, that the Council had rightly considered that Article 308 EC did not on its own constitute an adequate legal basis for the adoption of the contested regulation (Kadi, paragraphs 98 to 121, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 134 to 157).
Förstainstansrätten fann för det andra att rådet hade gjort en riktig bedömning när det ansåg att artikel 308 EG inte ensam utgör en tillräcklig rättslig grund för att anta den omtvistade förordningen (den överklagade domen i Kadimålet, punkterna 98–121, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkterna 134–157).
In that regard it decided that the fight against international terrorism, particularly by the imposition of economic and financial sanctions, such as the freezing of funds, in respect of individuals and entities suspected of contributing to the funding of terrorism, cannot be made to refer to one of the objects which Articles 2 EC and
Förstainstansrätten fann att kampen mot den internationella terrorismen, närmare bestämt införandet av ekonomiska och finansiella sanktionsåtgärder, såsom frysning av penningmedel, gentemot personer och enheter som misstänks för att ha bidragit till finansieringen av den internationella terrorismen, inte kan hänföras till något av
3 EC expressly entrust to the Community (Kadi, paragraph 116, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 152).
DOM AV DEN 3.9.2008 — FÖRENADE MÅLEN C-402/05 P OCH C-415/05 P de mål för gemenskapen som uttryckligen anges i artiklarna 2 EG och 3 EG (den överklagade domen i Kadimålet, punkt 116, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkt 152).
According to the Court of First Instance, the measures provided for by the contested regulation could not be authorised by the object of establishing a common commercial policy (Article 3(1)(b) EC), since the Community’s commercial relations with a third country are not at issue in a situation such as that in the cases before it.
Enligt förstainstansrätten kan de åtgärder som föreskrivs i den omtvistade förordningen inte rättfärdigas av målet att inrätta en gemensam handelspolitik (artikel 3.1 b EG), eftersom gemenskapens handelsrelationer med tredjeland inte är i fråga i det förevarande fallet.
Nor could the objective of creating a system ensuring that competition in the internal market is not distorted (Article 3(1)(g) EC) be validly relied on, for in any event the elements presented to the Court of First Instance provided no grounds for considering that the contested regulation actually helps to avoid the risk of impediments to the free movement of capital or of appreciable distortion of competition.
Inte heller målet att inrätta en ordning för att säkerställa att konkurrensen på den inre marknaden inte snedvrids (artikel 3.1 g EG) kommer i fråga, eftersom de omständigheter som förstainstansrätten hade att ta ställning till i vart fall inte visade att den omtvistade förordningen verkligen bidrar till att förhindra en risk för att det ska uppstå hinder för den fria rörligheten för kapital eller betydande snedvridning av konkurrensen.
The Court of First Instance held, thirdly, that the Council was competent to adopt the contested regulation which sets in motion in the Community the economic and financial sanctions provided for by Common Position 2002/402, on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC (Kadi, paragraph 135, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 170).
Förstainstansrätten fann att rådet trots detta var behörigt att anta den omtvistade förordningen, genom vilken de ekonomiska och finansiella sanktionsåtgärder som föreskrivs i den gemensamma ståndpunkten 2002/402 genomförs inom gemenskapen, på grundval av artiklarna 60 EG, 301 EG och 308 EG i förening (den överklagade domen i Kadimålet, punkt 135, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkt 170).
On this point, the Court of First Instance considered that account had to be taken of the bridge, explicitly established at the time of the revision caused by the Maastricht Treaty, between Community actions imposing economic sanctions under Articles 60 EC and 301 EC and the objectives of the Treaty on European Union in the sphere of external relations (Kadi, paragraph 123, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 159).
Förstainstansrätten ansåg att det ska tas hänsyn till den länk mellan gemenskapens genomförande av ekonomiska sanktionsåtgärder med stöd av artiklarna 60 EG och 301 EG och EU-fördragets utrikespolitiska mål, vilken uttryckligen infördes vid den revidering som skedde genom Maastrichtfördraget (den överklagade domen i Kadimålet, punkt 123, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkt 159).
According to the Court of First Instance, Articles 60 EC and 301 EC are wholly special provisions of the EC Treaty, in that they expressly contemplate situations in which action by the Community may prove to be necessary in order to achieve not one of the objects of the Community as fixed by the EC Treaty but rather one of
Enligt förstainstansrätten utgör artiklarna 60 EG och 301 EG två mycket speciella bestämmelser i EG-fördraget, eftersom det i dessa uttryckligen stadgas att åtgärder från gemenskapens sida kan komma att visa sig nödvändiga för att förverkliga ett mål som inte är ett av gemenskapens mål, såsom de fastställs i EG-fördraget, utan
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION the objectives specifically assigned to the European Union by Article 2 EU, namely, the implementation of a common foreign and security policy (‘CFSP’) (Kadi, paragraph 124, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 160).
KADI OCH AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION MOT RÅDET OCH KOMMISSIONEN ett av de mål som uttryckligen uppställs för Europeiska unionen genom artikel 2 EU, nämligen genomförandet av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik (den överklagade domen i Kadimålet, punkt 124, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkt 160).
Under Articles 60 EC and 301 EC, action by the Community is in actual fact, according to the Court of First Instance, action by the Union, the implementation of which finds its basis in the Community pillar after the Council has adopted a common position or a joint action under the CFSP (Kadi, paragraph 125, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 161).
Enligt förstainstansrätten utgör en åtgärd som vidtas av gemenskapen med stöd av artiklarna 60 EG och 301 EG i själva verket en åtgärd från unionens sida som genomförs inom ramen för gemenskapspelaren, efter det att rådet har antagit en gemensam ståndpunkt eller en gemensam åtgärd inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (den överklagade domen i Kadimålet, punkt 125, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkt 161).
Observance of Article 249 EC
Frågan huruvida artikel 249 EG har iakttagits
In Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance then went on to examine a plea raised only in the case giving rise to that judgment, alleging that the contested regulation, in so far as it directly prejudiced the rights of individuals and prescribed the imposition of individual sanctions, had no general application and therefore contravened Article 249 EC.
I den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet prövade förstainstansrätten därefter en grund som endast åberopats i det målet. Enligt denna grund innebär den omtvistade förordningen ett åsidosättande av artikel 249 EG, eftersom den direkt åsidosätter enskildas rättigheter och innehåller bestämmelser om individuella sanktionsåtgärder och därför saknar allmän giltighet.
That regulation could not, as a result, be understood to be a regulation, but rather a bundle of individual decisions.
Den omtvistade förordningen ska därför inte betraktas som en förordning, utan som en rad individuella beslut.
In paragraphs 184 to 188 of that judgment the Court of First Instance rejected that plea.
Förstainstansrätten fann i punkterna 184–188 i den domen att talan inte kunde vinna bifall såvitt avsåg den grunden.
In paragraph 186 of that judgment, it held that the contested regulation unarguably had general application within the meaning of the second paragraph of Article 249 EC, since it prohibits anyone to make available funds or economic resources to certain persons.
Förstainstansrätten slog i punkt 186 fast att den omtvistade förordningen obestridligen har allmän giltighet i den mening som avses i artikel 249 andra stycket EG, eftersom den innehåller ett förbud för alla och envar att ställa penningmedel och andra ekonomiska resurser till vissa personers förfogande.
The Court of First Instance added that the fact that those persons are expressly named in Annex I to the regulation, so that they appear to be directly and individually concerned by it, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, in no way affects the general nature of that prohibition which is effective erga omnes, as is made clear, in particular, by Article 11 of the regulation.
Förstainstansrätten tillade att den omständigheten att dessa personer namnges i bilaga I till förordningen, så att de framstår som direkt och personligen berörda av denna i den mening som avses i artikel 230 fjärde stycket EG, inte på något sätt påverkar förbudets allmänna karaktär. Förbudet gäller erga omnes, såsom särskilt framgår av artikel 11 i förordningen.
Concerning respect of certain fundamental rights
Frågan huruvida vissa grundläggande rättigheter har iakttagits
As regards, last, the pleas alleging, in both cases, breach of the applicants’ fundamental rights, the Court of First Instance considered it appropriate to consider, in the first place, the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic or Community legal order, and also the extent to which the exercise by the Community and its Member States of their powers is bound by resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Beträffande de grunder som avsåg ett åsidosättande av grundläggande rättigheter, vilket hade åberopats i båda målen, fann förstainstansrätten att det fanns skäl att inledningsvis undersöka hur den internationella rättsordning som har tillkommit genom Förenta nationerna förhåller sig till de nationella rättsordningarna respektive till gemenskapens rättsordning, och i vilken utsträckning gemenskapens och dess medlemsstaters befogenheter begränsas genom de resolutioner som säkerhetsrådet har antagit med stöd av kapitel VII i Förenta nationernas stadga.
This consideration would effectively determine the scope of the review of lawfulness, particularly having regard to fundamental rights, which that court must carry out in respect of the Community acts giving effect to such resolutions.
En sådan undersökning är avgörande för omfattningen av den legalitetskontroll som det åligger förstainstansrätten att utöva avseende gemenskapsrättsakter genom vilka sådana resolutioner verkställs, särskilt med avseende på iakttagandet av de grundläggande rättigheterna.
It is only if it should find that they fall within the scope of its judicial review and that they are capable of leading to annulment of the contested regulation that the Court of First Instance would have to rule on those alleged breaches (Kadi, paragraphs 178 to 180, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 228 to 230).
Förstainstansrätten ansåg att det fanns anledning att pröva dessa åsidosättanden endast för det fall den konstaterade att de påstådda åsidosättandena av grundläggande rättigheter omfattades av förstainstansrättens prövningsrätt och att de kunde leda till att den omtvistade förordningen ogiltigförklarades (den överklagade domen i Kadimålet, punkterna 178–180, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkterna 228–230).
Examining first the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic legal orders or the Community legal order, the Court of First Instance ruled that, from the standpoint of international law, the Member States, as Members of the United Nations, are bound to respect the principle of the primacy of their obligations ‘under the Charter’ of the United Nations, enshrined in Article 103 thereof, which means, in particular, that the obligation, laid down in Article 25 of the Charter, to carry out the decisions of the Security Council prevails over any other obligation they may have entered into under an international agreement (Kadi, paragraphs 181 to 184, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 231 to 234).
Beträffande förhållandet mellan den internationella rättsordning som tillkommit genom Förenta nationerna, å den ena sidan, och de nationella rättsordningarna respektive gemenskapens rättsordning, å den andra sidan, slog förstainstansrätten fast följande: Enligt folkrätten är medlemsstaterna, i egenskap av medlemmar i FN, skyldiga att iaktta principen att deras skyldigheter enligt Förenta nationernas stadga har företräde. Denna princip följer av artikel 103 i stadgan och innebär bland annat att skyldigheten enligt artikel 25 i stadgan att genomföra säkerhetsrådets beslut har företräde framför varje annan förpliktelse som en medlem i FN har åtagit sig enligt andra internationella överenskommelser (den överklagade domen i Kadimålet, punkterna 181–184, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkterna 231–234).
According to the Court of First Instance, that obligation of the Member States to respect the principle of the primacy of obligations undertaken by virtue of the Charter of the United Nations is not affected by the EC Treaty, for it is an obligation arising from an agreement concluded before the Treaty, and so falling within the scope of Article 307 EC.
Enligt förstainstansrätten påverkas inte medlemsstaternas skyldighet att iaktta principen om företräde för deras skyldigheter enligt Förenta nationernas stadga av EG-fördraget, eftersom det är fråga om en skyldighet som följer av ett avtal som ingåtts före detta fördrag och som följaktligen omfattas av artikel 307 EG.
What is more, Article 297 EC is intended to ensure that that principle is observed (Kadi, paragraphs 185 to 188, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 235 to 238).
Artikel 297 EG har dessutom till ändamål att se till att denna princip iakttas (den överklagade domen i Kadimålet, punkterna 185–188, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkterna 235–238).
The Court of First Instance concluded that resolutions adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations are binding on all the Member States of the Community which must therefore, in that capacity, take all measures necessary to ensure that those resolutions are put into effect and may, and indeed must, leave unapplied any provision of Community law, whether a provision of primary law or a general principle of Community law, that raises any impediment to the proper performance of their obligations under that Charter (Kadi, paragraphs 189 and 190, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 239 and 240).
Av detta drog förstainstansrätten slutsatsen att de resolutioner som antagits av säkerhetsrådet med stöd av kapitel VII i Förenta nationernas stadga är bindande för samtliga av gemenskapens medlemsstater, vilka således i denna egenskap är skyldiga att vidta de nödvändiga åtgärderna för att säkerställa genomförandet av resolutionerna. Medlemsstaterna får, och är till och med skyldiga, att underlåta att tillämpa en gemenskapsrättslig bestämmelse som hindrar dem från att vederbörligen uppfylla sina skyldigheter enligt Förenta nationernas stadga, även om det rör sig om en bestämmelse i primärrätten eller en av gemenskapsrättens allmänna principer (den överklagade domen i Kadimålet, punkterna 189 och 190, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkterna 239 och 240).
However, according to the Court of First Instance, the mandatory nature of those resolutions stemming from an obligation under international law does not bind the Community, for the latter is not, as such, directly bound by the Charter of the United Nations, not being a Member of the United Nations, or an addressee of the resolutions of the Security Council, or the successor to the rights and obligations of the Member States for the purposes of public international law (Kadi, paragraph 192, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 242).
Enligt förstainstansrätten gäller denna bindande verkan av de nämnda resolutionerna, vilken följer av en folkrättslig skyldighet, emellertid inte i förhållande till gemenskapen, eftersom gemenskapen inte är direkt bunden av Förenta nationernas stadga. Gemenskapen är varken medlem i FN eller adressat för säkerhetsrådets resolutioner och har inte heller efterträtt sina medlemsstater och övertagit deras rättigheter och skyldigheter i folkrättslig mening (den överklagade domen i Kadimålet, punkt 192, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkt 242).
Nevertheless, that mandatory force binds the Community by virtue of Community law (Kadi, paragraph 193, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 243).
Resolutionerna är däremot bindande för gemenskapen i kraft av gemenskapsrätten (den överklagade domen i Kadimålet, punkt 193, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkt 243).
In the following paragraph in those judgments, the Court of First Instance concluded, first, that the Community may not infringe the obligations imposed on its Member States by the Charter of the United Nations or impede their performance and, second, that in the exercise of its powers it is bound, by the very Treaty by which it was established, to adopt all the measures necessary to enable its Member States to fulfil those obligations.
Av detta drog förstainstansrätten, i den följande punkten i respektive överklagad dom, slutsatsen att gemenskapen varken får åsidosätta de skyldigheter som åligger medlemsstaterna enligt Förenta nationernas stadga eller hindra fullgörandet av dessa, och att gemenskapen enligt själva det fördrag varigenom den upprättades är skyldig att med utövande av sin behörighet anta de nödvändiga bestämmelserna för att medlemsstaterna ska kunna fullgöra dessa skyldigheter.
Being thus called upon, in the second place, to determine the scope of the review of legality, especially in the light of fundamental rights, that it must carry out concerning Community measures giving effect to resolutions of the Security Council, such as the contested regulation, the Court of First Instance first recalled, in Kadi, paragraph 209, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 260, that, according to caselaw, the European Community is based on the rule of law, inasmuch as neither its Member States nor its institutions can avoid review of the question whether their acts are in conformity with the basic constitutional charter, the EC Treaty, which established a complete system of legal remedies and procedures designed to enable the Court of Justice to review the legality of acts of the institutions.
Förstainstansrätten bestämde därefter omfattningen, särskilt med avseende på de grundläggande rättigheterna, av den legalitetskontroll som det åligger den att utöva avseende sådana gemenskapsrättsakter som den omtvistade förordningen, genom vilka FN-resolutioner verkställs. I punkt 209 i den överklagade domen i Kadimålet och i punkt 260 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, erinrade förstainstansrätten inledningsvis om att Europeiska gemenskapen är en rättslig gemenskap av sådant slag att varken medlemsstaterna eller gemenskapsinstitutionerna kan undgå kontroll av om deras rättsakter står i överensstämmelse med gemenskapens grundläggande konstitutionella urkund, det vill säga EG-fördraget, genom vilket ett fullständigt system med talemöjligheter och förfaranden upprättats, som är avsett att göra det möjligt för domstolen att granska lagenligheten av de rättsakter som antas av institutionerna.
In Kadi, paragraph 212, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 263, the Court of First Instance considered, however, that the question arising in the cases before it was whether there exist any structural limits, imposed by general international law or by the EC Treaty itself, on that judicial review.
Förstainstansrätten ansåg dock, i punkt 212 i den överklagade domen i Kadimålet och i punkt 263 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, att fråga uppkom i det förevarande fallet huruvida det föreligger några strukturella begränsningar, enligt den allmänna folkrätten eller enligt EG-fördraget, för denna domstolsprövning.
In that connection the Court of First Instance recalled, in Kadi, paragraph 213, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 264, that the contested regulation, adopted in the light of Common Position 2002/402, constitutes the implementation at Community level of the obligation placed on the Member States of the Community, as Members
Förstainstansrätten erinrade, i punkt 213 i den överklagade domen i Kadimålet och i punkt 264 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, om att den omtvistade förordningen, som antogs med anledning av den gemensamma ståndpunkten 2002/402, utgör fullgörandet, på gemenskapsnivå, av den skyldighet som
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION of the United Nations, to give effect, if appropriate by means of a Community act, to the sanctions against Usama bin Laden, members of the Al-Qaeda network and the Taliban and other associated individuals, groups, undertakings and entities, which have been decided and later strengthened by several resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
KADI OCH AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION MOT RÅDET OCH KOMMISSIONEN åligger medlemsstaterna i egenskap av FN-medlemmar att, i förekommande fall genom en gemenskapsrättsakt, genomföra de sanktionsåtgärder gentemot Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna, och andra personer, grupper, företag och enheter med band till dessa, som säkerhetsrådet har beslutat om och som därefter har förstärkts genom flera resolutioner med stöd av kapitel VII i Förenta nationernas stadga.
In that situation, the Community acted, according to the Court of First Instance, under circumscribed powers leaving it no autonomous discretion in their exercise, so that it could, in particular, neither directly alter the content of the resolutions at issue nor set up any mechanism capable of giving rise to such alteration (Kadi, paragraph 214, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 265).
Förstainstansrätten fann att gemenskapen i detta sammanhang hade agerat inom ramen för en normbunden behörighet och att den sålunda inte förfogat över något utrymme för en egen bedömning. Framför allt kunde den varken direkt ändra innehållet i de berörda resolutionerna eller inrätta ett prövningsförfarande som skulle kunna leda till en sådan ändring (den överklagade domen i Kadimålet, punkt 214, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkt 265).
The Court of First Instance inferred therefrom that the applicants’ challenging of the internal lawfulness of the contested regulation implied that the Court of First Instance should undertake a review, direct or indirect, of the lawfulness of the resolutions put into effect by that regulation in the light of fundamental rights as protected by the Community legal order (Kadi, paragraphs 215 and 216, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 266 and 267).
Enligt förstainstansrätten innebär därför sökandenas ifrågasättande av den omtvistade förordningens materiella lagenlighet att förstainstansrätten indirekt prövar lagenligheten – med avseende på de grundläggande rättigheterna enligt gemenskapsrätten – av de resolutioner som den förordningen avser att genomföra (den överklagade domen i Kadimålet, punkterna 215 och 216, och den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, punkterna 266 och 267).
In paragraphs 217 to 225 of Kadi, drawn up in terms identical to those of paragraphs 268 to 276 of Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance held as follows:
Förstainstansrätten fann, i punkterna 217–225 i den överklagade domen i Kadimålet (vilka är identiska med punkterna 268–276 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet), följande: