natgillin/translations-raw huggingface dataset:
With a view to ensuring full equality in practice, the principle of equal treatment shall not prevent any Member State from maintaining or adopting specific measures to prevent or compensate for disadvantages linked to any of the grounds referred to in Article 1.
I syfte att säkerställa full jämlikhet i yrkeslivet får principen om likabehandling inte hindra en medlemsstat från att behålla eller besluta om särskilda åtgärder för att förhindra att personer på någon av de grunder som anges i artikel 1 missgynnas eller att kompensera för ett sådant missgynnande.
With regard to disabled persons, the principle of equal treatment shall be without prejudice to the right of Member States to maintain or adopt provisions on the protection of health and safety at work or to measures aimed at creating or maintaining provisions or facilities for safeguarding or promoting their integration into the working environment.’
När det gäller personer med funktionshinder får principen om likabehandling inte utgöra hinder för medlemsstaterna att behålla eller anta bestämmelser om skydd för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen eller för åtgärder som syftar till att införa eller behålla bestämmelser eller förmåner i syfte att skydda dessa personer eller bidra till att de blir delaktiga i arbetslivet.”
Article 10 of Directive 2000/78, headed ‘Burden of proof’, provides:
Artikel 10 i direktiv 2000/78, som har rubriken ”Bevisbörda”, har följande lydelse:
Member States shall take such measures as are necessary, in accordance with their national judicial systems, to ensure that, when persons who consider themselves wronged because the principle of equal treatment has not been applied to them establish, before a court or other competent authority, facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination, it shall be for the respondent to prove that there has been no breach of the principle of equal treatment.
Medlemsstaterna skall, i enlighet med sina nationella rättssystem, vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att det, när personer som anser sig kränkta genom att principen om likabehandling inte har tillämpats på dem, inför domstol eller annan behörig myndighet lägger fram fakta som ger anledning att anta att det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering, skall åligga svaranden att bevisa att det inte föreligger något brott mot principen om likabehandling.
Paragraph 1 shall not prevent Member States from introducing rules of evidence which are more favourable to plaintiffs.’
Punkt 1 skall inte förhindra att medlemsstaterna inför bevisregler som är fördelaktigare för käranden.”
In accordance with the first paragraph of Article 18 of Directive 2000/78, Member States were required to adopt the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with that directive by 2 December 2003 at the latest.
I enlighet med artikel 18 första stycket i direktiv 2000/78 skulle medlemsstaterna anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 2 december 2003.
Nevertheless, the second paragraph of Article 18 states:
I andra stycket i denna artikel föreskrivs emellertid följande:
‘In order to take account of particular conditions, Member States may, if necessary, have an additional period of three years from 2 December 2003, that is to say a total of six years, to implement the provisions of this Directive on age and disability discrimination.
”Medlemsstaterna får om så behövs ta ytterligare tre år på sig från och med den 2 december 2003, eller sammanlagt högst sex år, för att genomföra bestämmelserna i detta direktiv om diskriminering på grund av ålder och funktionshinder för att på så sätt beakta särskilda omständigheter.
In that event they shall inform the Commission forthwith.
De skall genast underrätta kommissionen om så är fallet.
Any Member State which chooses to use this additional period shall report annually to the Commission on the steps it is taking to tackle age and disability discrimination and on the progress it is making towards implementation.
Varje medlemsstat som väljer att utnyttja denna tilläggsfrist skall årligen rapportera till kommissionen om de åtgärder den vidtar för att motverka diskriminering på grund av ålder och funktionshinder och om de framsteg den gör i genomförandet av bestämmelserna. Kommissionen skall årligen rapportera till rådet.”
As the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland requested such an additional period for the implementation of the directive, that period did not expire until 2 December 2006 as regards that Member State.
Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland har begärt att få utnyttja en sådan tilläggsfrist för att införliva det ovannämnda direktivet. Fristen för införlivande löpte därmed inte ut förrän den 2 december 2006 vad denna medlemsstat beträffar.
The Disability Discrimination Act 1995 (‘the DDA’) essentially aims to make it unlawful to discriminate against disabled persons in connection, inter alia, with employment.
Lagen av år 1995 om diskriminering på grund av funktionshinder (Disability Discrimination Act 1995) (nedan kallad DDA) innebär huvudsakligen att all diskriminering av personer med funktionshinder är olaglig bland annat i samband med anställning.
Part 2 of the DDA, which regulates the employment field, was amended, on the transposition of Directive 2000/78 into United Kingdom law, by the Disability Discrimination Act 1995 (Amendment) Regulations 2003, which came into force on 1 October 2004.
Den andra delen av DDA avser anställningsfrågor och ändrades när direktiv 2000/78 införlivades med rättsordningen i Förenade kungariket genom förordningen av år 2003 om ändring av lagen av år 1995 om diskriminering på grund av funktionshinder (Disability Discrimination Act 1995 (Amendment) Regulations 2003) som trädde i kraft den 1 oktober 2004.
According to section 3A(1) of the DDA, as amended by those 2003 Regulations (‘the DDA as amended in 2003’):
I section 3 A.1 i DDA, i dess lydelse enligt den ovannämnda förordningen av år 2003 (nedan kallad 2003 års DDA), föreskrivs följande:
(a) for a reason which relates to the disabled person’s disability, he treats him less favourably than he treats or would treat others to whom that reason does not or would not apply, and
”… en person med funktionshinder diskrimineras när a) denne av skäl som har samband med funktionshindret behandlas mindre förmånligt än en annan person, beträffande vilken ett sådant skäl inte föreligger, behandlas eller skulle behandlas, och b) det inte kan visas att denna behandling är befogad.”
Section 3A(4) of the DDA as amended in 2003 none the less specifies that the treatment of a disabled person cannot be justified if it amounts to direct discrimination falling within section 3A(5), according to which:
I section 3 A.4 i 2003 års DDA anges emellertid att särbehandling av personer med funktionshinder aldrig är befogad om den kan likställas med direkt diskriminering i den mening som avses i section 3 A.5 i samma lag. I denna bestämmelse föreskrivs följande:
‘A person directly discriminates against a disabled person if, on the ground of the disabled person’s disability, he treats the disabled person less favourably than he treats or would treat a person not having that particular disability whose relevant
”Direkt diskriminering av en person med funktionshinder anses förekomma när denne på grund av funktionshindret behandlas mindre förmånligt än en annan person som inte har detta särskilda funktionshinder och som har samma eller inte
Harassment is defined in section 3B of the DDA as amended in 2003 as follows:
Begreppet trakasserier definieras på följande sätt i section 3 B i 2003 års DDA:
‘(1) … a person subjects a disabled person to harassment where, for a reason which relates to the disabled person’s disability, he engages in unwanted conduct which has the purpose or effect of —
”1) … en person med funktionshinder trakasseras när denne av skäl som har samband med funktionshindret är föremål för ett oönskat beteende som syftar till eller leder till a) att den handikappade personens värdighet kränks, eller b) att en hotfull, fientlig, förnedrande, förödmjukande eller kränkande stämning skapas.
(2) Conduct shall be regarded as having the effect referred to in paragraph (a) or (b) of subsection (1) only if, having regard to all the circumstances, including in particular the perception of the disabled person, it should reasonably be considered as having that effect.’
2) Ett beteende ska anses leda till vad som anges i punkt 1 a eller b endast om det med hänsyn till samtliga omständigheter, däribland vad personen med funktionshinder upplever, rimligen kan anses leda till detta.”
Under section 4(2)(d) of the DDA as amended in 2003, it is unlawful for an employer to discriminate against a disabled person whom he employs by dismissing him or by subjecting him to any other detriment.
Enligt lydelsen i section 4 punkt 2 d i 2003 års DDA är det förbjudet för en arbetsgivare att diskriminera en person med funktionshinder som är anställd hos arbetsgivaren genom att säga upp eller på annat sätt skada denne.
Section 4(3)(a) and (b) of the DDA as amended in 2003 provides that it is also unlawful for an employer, in relation to employment by him, to subject to harassment a disabled person whom he employs or a disabled person who has applied to him for employment.
I section 4 punkt 3 a och b i 2003 års DDA föreskrivs att det är förbjudet för en arbetsgivare att i denna egenskap trakassera en person med funktionshinder som är anställd eller har sökt arbete hos arbetsgivaren.
Ms Coleman worked for her former employer as a legal secretary from January 2001.
Sharon Coleman började i januari 2001 att arbeta som advokatsekreterare för sin tidigare arbetsgivare.
In 2002, she gave birth to a son who suffers from apnoeic attacks and congenital laryngomalacia and bronchomalacia.
Under 2002 födde hon en son som lider av attacker av andningsstillestånd samt medfödd bronkomalaci och laryngomalaci.
Her son’s condition requires specialised and particular care.
Hans tillstånd kräver specialistvård och särskild omvårdnad.
The claimant in the main proceedings is his primary carer.
Käranden i målet vid den nationella domstolen tillhandahåller den huvudsakliga delen av den vård han behöver.
On 4 March 2005, Ms Coleman accepted voluntary redundancy, which brought her contract of employment with her former employer to an end.
Den 4 mars 2005 godtog Sharon Coleman frivilligt att anställningen upphörde (voluntary redundancy), varvid anställningsavtalet med hennes tidigare arbetsgivare upphörde.
On 30 August 2005, she lodged a claim with the Employment Tribunal, London South, alleging that she had been subject to unfair constructive dismissal and had been treated less favourably than other employees because she was the primary carer of a disabled child.
Den 30 augusti 2005 väckte Sharon Coleman talan vid Employment Tribunal, London South och gjorde gällande att hon skulle anses ha varit föremål för en provocerad uppsägning utan saklig grund (unfair constructive dismissal) och ha behandlats mindre förmånligt än andra anställda, på grund av att hon hade den huvudsakliga vårdnaden om ett barn som har ett funktionshinder.
She claims that that treatment caused her to stop working for her former employer.
Hon gjorde gällande att hon på grund av denna behandling varit tvungen att upphöra att arbeta hos sin tidigare arbetsgivare.
The order for reference states that the material facts of the case in the main proceedings have not yet been fully established, since the questions referred for a preliminary ruling arose only as a preliminary issue.
Det framgår av begäran om förhandsavgörande att samtliga relevanta omständigheter i det nationella målet ännu inte har fastställts av den nationella domstolen, eftersom begäran om förhandsavgörande har framställts i samband med en förberedande domstolsförhandling.
The referring tribunal stayed that part of the action concerning Ms Coleman’s dismissal, but held a preliminary hearing on 17 February 2006 to consider the discrimination plea.
Den hänskjutande domstolen förklarade nämligen målet vilande med avseende på den del av talan som avsåg uppsägningen av Sharon Coleman, men den 17 februari 2006 ägde en förhandling rum för bedömning av den grund som avser diskriminering.
The preliminary issue raised before that tribunal is whether the claimant in the main proceedings can base her application on national law, in particular those provisions
Den prejudiciella fråga som uppkommit i målet vid den ovannämnda domstolen avser huruvida käranden kan grunda sin talan på bestämmelser i nationell rätt, bland
It is apparent from the order for reference that, should the Court’s interpretation of Directive 2000/78 contradict that put forward by Ms Coleman, her application to the referring tribunal could not succeed under national law.
Det framgår av beslutet om hänskjutande att om domstolen skulle göra en annan tolkning av direktiv 2000/78 än den som Sharon Coleman har gjort gällande, kan hennes talan vid den hänskjutande domstolen inte bifallas enligt nationell rätt.
It is also apparent from the order for reference that, under United Kingdom law, where there is a preliminary hearing on a point of law, the court or tribunal hearing the case assumes that the facts are as related by the claimant.
Av beslutet om hänskjutande framgår vidare att när en domstol håller förhandling för att avgöra en prejudiciell rättsfråga ska den domstol vid vilken talan väckts förutsätta att omständigheterna inträffat på det sätt som käranden har beskrivit.
In the main proceedings, the facts of the dispute are assumed to be as follows:
I målet vid den nationella domstolen förutsätts omständigheterna vara följande:
— On Ms Coleman’s return from maternity leave, her former employer refused to allow her to return to her existing job, in circumstances where the parents of non-disabled children would have been allowed to take up their former posts;
— När Sharon Coleman återvände från sin mammaledighet tillät hennes tidigare arbetsgivare inte att hon återgick till sitt tidigare arbete, trots att en förälder till ett icke-funktionshindrat barn hade tillåtits att återgå under sådana omständigheter.
— her former employer also refused to allow her the same flexibility as regards her working hours and the same working conditions as those of her colleagues who are parents of non-disabled children;
— Arbetsgivaren medgav henne inte heller samma flexibilitet avseende tider eller samma arbetsvillkor som medgetts föräldrar till barn som inte har ett funktionshinder.
— Ms Coleman was described as ‘lazy’ when she requested time off to care for her child, whereas parents of non-disabled children were allowed time off;
— Sharon Coleman beskrevs som ”lat” när hon ansökte om ledighet för att sköta omvårdnaden av sitt barn, vilket beviljades föräldrar till barn som inte har ett funktionshinder.
— the formal grievance which she lodged against her ill treatment was not dealt with properly and she felt constrained to withdraw it;
— Hennes officiella klagomål på den dåliga behandling hon fått behandlades inte i vederbörlig ordning och hon kände sig tvingad att återkalla klagomålet.
— abusive and insulting comments were made about both her and her child.
— Otillbörliga och förolämpande kommentarer förekom mot både henne själv och hennes barn.
No such comments were made when other employees had to ask for time off or a degree of flexibility in order to look after non-disabled children; and
Inga sådana kommentarer uttrycktes när andra anställda ansökte om ledighet eller en viss flexibilitet för att ta hand om barn som inte har ett funktionshinder.
— having occasionally arrived late at the office because of problems related to her son’s condition, she was told that she would be dismissed if she came to work late again.
— Eftersom hon ibland kom för sent till arbetet på grund av svårigheter som hade samband med hennes sons tillstånd, blev hon tillsagd att hon skulle avskedas om hon kom för sent på nytt.
No such threat was made in the case of other employees with non-disabled children who were late for similar reasons.
Inga sådana hot riktades mot andra anställda med barn som inte har ett funktionshinder och som kom för sent av samma skäl.
Since the Employment Tribunal, London South, considered that the case before it raised questions of interpretation of Community law, it decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Employment Tribunal, London South ansåg att den tvist som den hade att pröva gav upphov till frågor om tolkningen av gemenskapsrätten. Employment Tribunal, London South vilandeförklarade därför målet och hänsköt följande tolkningsfrågor till domstolen:
‘(1) In the context of the prohibition of discrimination on grounds of disability, does [Directive 2000/78] only protect from direct discrimination and harassment persons who are themselves disabled?
”1) När det gäller förbudet mot diskriminering på grund av funktionshinder, gäller det i direktiv [2000/78] föreskrivna skyddet mot direkt diskriminering och trakasserier endast personer som själva har ett funktionshinder?
(2) If the answer to Question (1) above is in the negative, does [Directive 2000/78] protect employees who, though they are not themselves disabled, are treated less favourably or harassed on the ground of their association with a person who is disabled?
2) Om svaret på den första frågan är nekande, skyddar direktiv [2000/78] anställda som, även om de själva inte har ett funktionshinder, behandlas mindre förmånligt eller trakasseras på grund av deras anknytning till en person med funktionshinder?
(3) Where an employer treats an employee less favourably than he treats or would treat other employees, and it is established that the ground for the treatment of the employee is that the employee has a disabled son for whom the employee cares, is that treatment direct discrimination in breach of the principle of equal treatment established by [Directive 2000/78]?
3) När en arbetsgivare behandlar en anställd mindre förmånligt jämfört med hur denne behandlar eller skulle behandla andra anställda, och det är fastställt att skälet till behandlingen av den anställde är att vederbörande har en son med funktionshinder som den anställde tar hand om, utgör denna behandling direkt diskriminering i strid med den princip om likabehandling som införts genom direktiv [2000/78]?
(4) Where an employer harasses an employee, and it is established that the ground for the treatment of the employee is that the employee has a disabled son for whom the employee cares, is that harassment a breach of the principle of equal treatment established by [Directive 2000/78]?’
4) När en arbetsgivare trakasserar en anställd, och det är styrkt att skälet till behandlingen av den anställde är att vederbörande har en son med funktionshinder som den anställde tar hand om, strider sådana trakasserier mot den princip om likabehandling som införts genom direktiv [2000/78]?”
While accepting that the questions put by the referring tribunal are based on an actual dispute, the Netherlands Government called into question the admissibility of the reference for a preliminary ruling on the basis that, given that these are pre -liminary questions raised at a preliminary hearing, all the facts at issue have not yet been established.
Även om den nederländska regeringen medger att den hänskjutande domstolens frågor har ställts med anledning av en verklig tvist har den ifrågasatt att begäran om förhandsavgörande kan prövas i sak, eftersom det rör sig om prejudiciella frågor som uppkommit under en förberedande domstolsförhandling och samtliga omständigheter i målet ännu inte har slagits fast.
It points out that, for the purposes of such a preliminary hearing, the national court or tribunal presumes that the facts are as related by the claimant.
Den nederländska regeringen har anmärkt att den nationella domstolen vid en sådan förberedande domstolsförhandling förutsätter att omständigheterna inträffat på det sätt som käranden har beskrivit.
It must be borne in mind that Article 234 EC establishes the framework for a relationship of close cooperation between the national courts or tribunals and the Court of Justice based on the assignment to each of different functions.
Domstolen erinrar härvid om att genom artikel 234 EG skapas ramen för ett nära samarbete mellan de nationella domstolarna och EG-domstolen, grundat på en inbördes fördelning av uppgifterna.
In the case in the main proceedings, the referring tribunal found that, if the Court of Justice should decide not to interpret Directive 2000/78 in accordance with Ms Coleman’s submissions, her case would fail in the material respects.
Det ska beträffande målet vid den nationella domstolen anmärkas att den hänskjutande domstolen har konstaterat att om EG-domstolen skulle göra en annan tolkning av direktiv 2000/78 än den som Sharon Coleman har gjort gällande, kan hennes talan vid den hänskjutande domstolen inte bifallas.
The referring tribunal therefore decided, as permitted under United Kingdom legislation, to consider whether that directive must be interpreted as being applicable to the dismissal of an employee in Ms Coleman’s situation, before establishing whether, in fact, Ms Coleman did suffer less favourable treatment or harassment.
Den hänskjutande domstolen beslutade därför, vilket är möjligt enligt lagstiftningen i Förenade kungariket, att pröva frågan huruvida det ovannämnda direktivet ska tolkas så, att det är tillämpligt på uppsägning av en anställd som befinner sig i en sådan situation som Sharon Coleman och därefter slå fast om denna verkligen behandlats ogynnsamt eller trakasserats.
It is for that reason that the questions referred for a preliminary ruling were based on the presumption that the facts of the dispute in the main proceedings are as summarised in paragraph 26 of this judgment.
Detta är anledningen till att begäran om förhandsavgörande har avgetts med utgångspunkt i antagandet att omständigheterna i tvisten vid den nationella domstolen inträffat på det sätt som sammanfattas ovan i punkt 26 i denna dom.
In those circumstances, the request for a preliminary ruling must be held to be admissible.
Begäran om förhandsavgörande ska under dessa omständigheter tas upp till sakprövning.
The first part of Question 1, and Questions 2 and 3
Den första delen av den första frågan samt de andra och tredje frågorna
By these questions, which should be examined together, the referring tribunal asks, in essence, whether Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (2)(a), must be interpreted as prohibiting direct discrimination on grounds of disability only in respect of an employee who is himself disabled, or whether the principle of equal treatment and the prohibition of direct discrimination apply equally to an employee who is not himself disabled but who, as in the present case, is treated less favourably by reason of the disability of his child, for whom he is the primary provider of the care required by virtue of the child’s condition.
Den hänskjutande domstolen har ställt dessa frågor, som ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida direktiv 2000/78 och i synnerhet artiklarna 1, 2.1 och 2.2 a i detta direktiv ska tolkas så, att direkt diskriminering på grund av funktionshinder är förbjuden endast då den riktas mot en anställd som själv har ett funktionshinder, eller om principen om likabehandling och förbudet mot direkt diskriminering ska tillämpas även på en anställd som inte själv har ett funktionshinder men som, såsom i målet vid den nationella domstolen, behandlats ogynnsamt på grund av att denne har ett funktionshindrat barn, som han eller hon själv ger den huvudsakliga delen av den vård som är nödvändig med hänsyn till barnets hälsotillstånd.