natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It follows that a situation in which passengers depart from an airport located in a nonmember country cannot be regarded as a situation covered by Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004, and therefore falls within the scope of that regulation only subject to the condition in Article 3(1)(b), namely that the air carrier operating the flight is a Community carrier.
Av detta följer att den situationen att passagerare avreser från en flygplats belägen i ett tredjeland inte kan anses vara en av de situationer som avses i artikel 3.1 a i förordning nr 261/2004, och att den endast omfattas av förordningens tillämpningsområde på det villkor som föreskrivs i artikel 3.1 b, nämligen att det lufttrafikföretag som utför flygningen är ett EG-lufttrafikföretag.
As regards, next, the interpretation of the relevant provisions of Regulation No 261/2004, it must be observed, first, that Article 8(2) of the regulation refers to a flight which forms part of a package, implying that a flight is not the same as a tour or journey, which may consist of several flights.
För att sedan övergå till tolkningen av de relevanta bestämmelserna i förordning nr 261/2004, ska det först påpekas att det i artikel 8.2 i förordningen hänvisas till en flygning som ingår i en paketresa, vilket indikerar att en flygning inte är samma sak som en resa och att en resa kan bestå av flera flygningar.
Article 8(1) expressly refers to a ‘return
I artikel 8.1 i förordningen
EMIRATES AIRLINES flight’, thus pointing to the existence of an outward flight in the course of the same journey.
EMIRATES AIRLINES hänvisas därvid uttryckligen till begreppet ”returflygning”, vilket således indikerar förekomsten av en utflygning som företagits under samma resa.
That is borne out by Article 2(h) of Regulation No 261/2004, which defines ‘final destination’ as the destination on the ticket presented at the check-in counter or, in the case of directly connecting flights, the destination of the last flight.
Detta påstående vinner stöd av artikel 2 h i förordning nr 261/2004, där begreppet ”slutlig bestämmelseort” definieras som den bestämmelseort som anges på den färdbiljett som visas fram vid incheckningsdisken eller, i händelse av direkt anslutande flygförbindelser, bestämmelseorten för den sista flygningen.
Next, Article 8(1) of Regulation No 261/2004 distinguishes between the first point of departure and the final destination of passengers, thus referring to two different places.
Vidare konstaterar domstolen att det i artikel 8.1 i förordning nr 261/2004 görs åtskillnad mellan passagerarnas första avgångsort och deras slutliga bestämmelseort, och att det således är två skilda orter som avses.
If a ‘flight’ within the meaning of Article 3(1)(a) of the regulation were to be regarded as an outward and return journey, that would amount to considering that the final destination of a journey was the same as its first point of departure.
Att anse att en ”flygning” i den mening som avses i artikel 3.1 a i nämnda förordning ska betraktas som en tur- och returresa skulle emellertid vara detsamma som att anse att tur- och returresans slutliga bestämmelseort var densamma som dess första avgångsort.
In those circumstances, that provision would make no sense.
Under dessa omständigheter skulle bestämmelsen bli meningslös.
Finally, to regard a ‘flight’ within the meaning of Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004 as an outward and return journey would in fact have the effect of reducing the protection to be given to passengers under the regulation, which would be contrary to its objective of ensuring a high level of protection for passengers (see, to that effect, Case C-344/04 IATA and ELFAA [2006] ECR I-403, paragraph 69).
Att betrakta en ”flygning” i den mening som avses i artikel 3.1 a i förordning nr 261/2004 som en tur- och returresa skulle slutligen, i praktiken, föra med sig att det skydd som passagerare ska få genom förordningen minskade, vilket skulle strida mot dess syfte, som är att sörja för ett långtgående skydd för passagerarna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 januari 2006 i mål C-344/04, IATA och ELFAA, REG 2006, s. I-403, punkt 69).
In addition, first, Articles 4(1), 5(1) and 8(1) of Regulation No 261/2004 provide for redress for various kinds of damage that may occur in connection with a flight, but do not contemplate that one of those occasions of damage may occur several times during a single flight.
Härtill kommer, för det första, att det i artiklarna 4.1, 5.1 och 8.1 i förordning nr 261/2004, finns bestämmelser om kompensation för de olika typer av skada som kan uppkomma vid en flygning, men det sägs inte att någon av dessa skadetyper kan uppkomma flera gånger under en och samma flygning.
In those circumstances, passengers departing originally from an airport located in a Member State could claim the benefit of that protection only once if they were to suffer the same damage on the outward and the return legs.
Under dessa omständigheter skulle de passagerare som ursprungligen har avrest från en flygplats som är belägen i en medlemsstat endast en gång kunna göra gällande rätten till detta skydd, om de skulle lida samma skada både vid utresan och vid återresan.
Second, to interpret Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004 in such a way that a flight includes an outward and return journey would further amount to depriving passengers of their rights in a situation in which the flight departing from an airport located in the territory of a Member State is not operated by a Community carrier.
Att tolka artikel 3.1 a i förordning nr 261/2004 på så sätt att en flygning inbegriper en tur- och returresa skulle för det andra medföra att passagerare även fråntogs sina rättigheter i en situation där flygningen från en flygplats som är belägen i en medlemsstat inte utförs av ett EG-trafikföretag.
Passengers on such a flight who had originally departed from an airport located in a nonmember country would not be able to enjoy the protection provided by Regulation No 261/2004.
Passagerare på en sådan flygning, vilka ursprungligen har avrest från en flygplats belägen i ett tredjeland, skulle därvid inte kunna komma i åtnjutande av det skydd som beviljas genom förordning nr 261/2004.
By contrast, passengers starting their journey on the same flight would be able to enjoy that protection, as they would be regarded as passengers departing from an airport located in the territory of a Member State.
Däremot skulle de passagerare som påbörjar sin resa på samma flygning för sin del komma i åtnjutande av detta skydd, eftersom de skulle betraktas som passagerare som reser från en flygplats som är belägen i en medlemsstat.
Passengers on the same flight whose protection in respect of harmful consequences must be the same would then be treated differently.
Passagerare på en och samma flygning, vilkas skydd mot skadliga följder av flygningen ska vara detsamma, skulle då behandlas olika.
In the light of all the above considerations, the concept of ‘flight’ within the meaning of Regulation No 261/2004 must be interpreted as consisting essentially in an air transport operation, being as it were a ‘unit’ of such transport, performed by an air carrier which fixes its itinerary.
Mot bakgrund av allt det som har angetts ovan ska begreppet ”flygning”, i den mening som avses i förordning nr 261/2004, tolkas på så sätt att en flygning i huvudsak består av en lufttransport, och är därmed, på ett visst sätt, en ”enhet” av denna transport, utförd av ett lufttrafikföretag som fastställer sin färdväg.
By contrast, the concept of ‘journey’ attaches to the person of the passenger, who chooses his destination and makes his way there by means of flights operated by air carriers.
Begreppet ”resa” däremot, är förknippat med passageraren som person, som väljer sin bestämmelseort och tar sig dit med flygningar som utförs av lufttrafikföretag.
A journey, which normally comprises ‘outward’ and ‘return’ legs, is determined above all by the personal and individual purpose of travelling.
En resa, som vanligtvis inbegriper delarna ”utresa” och ”återresa”, bestäms framför allt av det personliga och individuella syftet med förflyttningen.
Since the term ‘journey’ does not appear in the wording of Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004, it has in principle no effect on the interpretation of that provision.
Då begreppet resa inte finns med i lydelsen av artikel 3.1 a i förordning nr 261/2004 har det i princip inte någon betydelse för tolkningen av densamma.
In those circumstances, it must be ascertained whether other relevant legal instruments may affect the interpretation of the term ‘flight’.
Vid sådant förhållande ska domstolen pröva huruvida andra relevanta rättsliga instrument inom området kan ha betydelse för tolkningen av begreppet flygning.
In this respect, it must be examined whether, as the referring court appears to have found, the Montreal Convention is decisive.
I detta avseende ska det prövas huruvida Montrealkonventionen är av avgörande betydelse, såsom Oberlandesgericht förefaller ha funnit.
That convention defines the obligations of air carriers towards passengers with whom they have concluded a contract for transport, and fixes in particular the terms on which passengers may obtain individualised compensation in the form of damages for losses arising from a delay.
I Montrealkonventionen definieras lufttrafikföretagens skyldigheter gentemot passagerare, med vilka de har ingått ett avtal om transport, och det fastställs bland annat under vilka former passagerare kan utverka en individuell ersättning, i form av skadestånd, för skada som uppkommit till följd av en försening.
It is true that the Montreal Convention forms an integral part of the Community legal order (see, to that effect, IATA and ELFAA, paragraphs 35 and 36).
Det är riktigt att Montrealkonventionen är en integrerad del av gemenskapernas rättsordning (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet IATA och ELFAA, punkterna 35 och 36).
Moreover, it is clear from Article 300(7) EC that the Community institutions are bound by agreements concluded by the Community and, consequently, that those agreements have primacy over secondary Community legislation (see, to that effect, Case C-61/94 Commission v Germany [1996] ECR I-3989, paragraph 52).
Det framgår dessutom av artikel 300.7 EG att gemenskapens institutioner är bundna av avtal som ingåtts av gemenskapen och följaktligen att dessa avtal har företräde framför gemenskapens sekundärrättsakter (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 september 1996 i mål C-61/94, kommissionen mot Tyskland, REG 1996, s. I-3989, punkt 52).
However, the Montreal Convention does not in any way determine the extent of the obligations mentioned above by any reference to the concept of ‘flight’, a term which does not appear in the text of the convention.
I Montrealkonventionen bestäms emellertid omfattningen av de ovan angivna skyldigheterna på intet sätt genom någon slags hänvisning till begreppet flygning. Detta begrepp förekommer för övrigt inte i konventionstexten.
Moreover, as the referring court rightly points out, successive carriages are regarded under the Montreal Convention as ‘one undivided carriage’, inter alia if they have been agreed upon in the form of a single contract.
Som Oberlandesgericht har angett, betraktas dessutom på varandra följande transporter i Montrealkonventionen som ”en enda transport”, bland annat när det har slutits ett enda avtal om dessa.
In so far as that concept of un -divided carriage refers to a succession of several stages chosen by the passenger, it resembles rather the concept of ‘journey’ as defined in paragraph 41 above.
I den mån begreppet en enda transport avser flera på varandra följande sträckor som passageraren har valt, närmar det sig emellertid snarare begreppet resa såsom detta har definierats i punkt 41 i förevarande dom.
The Montreal Convention is not therefore decisive for the interpretation of the concept of ‘flight’ within the meaning of Regulation No 261/2004.
Montrealkonventionen framstår således inte som avgörande för tolkningen av begreppet ”flygning” i den mening som avses i förordning nr 261/2004.
It follows from paragraphs 32 to 41 above that a journey out and back cannot be regarded as a single flight.
Det följer av punkterna 32–41 i förevarande dom att en tur- och returresa inte kan betraktas som en och samma flygning.
Consequently, Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004 cannot apply to the case of an outward and return journey such as that at issue in the main proceedings, in which passengers who have originally departed from an airport located in the territory of a Member State travel back to that airport on a flight departing from an airport located in a nonmember country.
Artikel 3.1 a i förordning nr 261/2004 är följaktligen inte tillämplig på en sådan situation med en tur- och returresa som den i målet vid den nationella domstolen, där de passagerare som ursprungligen har avrest från en flygplats som är belägen i en medlemsstat återvänder till denna flygplats med en flygning från en flygplats belägen i ett tredjeland.
That interpretation is also supported by the second indent of Article 17 of Regulation No 261/2004, as seen in the light of recital 23 in the preamble to the regulation, in which the Community legislature envisages the possibility of extending the scope of the regulation in future to passengers on flights from a nonmember country to a Member State not operated by Community carriers.
En sådan tolkning får även stöd av artikel 17 andra strecksatsen i förordning nr 261/2004, vars innehåll belyses i skäl 23 i förordningen, enligt vilket gemenskapslagstiftaren förutser en framtida eventuell utvidgning av förordningens tillämpningsområde till att omfatta passagerare på flygningar från tredjeland till en medlemsstat som inte utförs av EG-trafikföretag.
If Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004 referred also to the case of an outward and return journey in which passengers who originally departed from an airport located in the territory of a Member State embark on a flight departing from an airport located in a nonmember country, the passengers referred to in the second indent of Article 17 of the regulation would already fall within its scope.
Om det antas att artikel 3.1 a i förordning nr 261/2004 även avsåg situationer med en tur- och returresa där de passagerare som ursprungligen har avrest från en flygplats belägen i en medlemsstat går ombord på en flygning som avgår från en flygplats belägen i ett tredjeland, skulle de passagerare som avses i artikel 17 andra strecksatsen i förordningen redan omfattas av tillämpningsområdet för densamma.
That provision would therefore be pointless.
Denna bestämmelse skulle följaktligen bli meningslös.
As to the question concerning the fact that the outward and return flights are the subject of a single booking, this has no effect on the conclusion stated in point 47 above.
Domstolen finner vidare att den del av tolkningsfrågan som rör omständigheten att utflygningen och returflygningen omfattas av en enda bokning inte föranleder någon annan bedömning än den som gjorts i punkt 47 i förevarande dom.
There is nothing in the definition of ‘reservation’ in Article 2(g) of Regulation No 261/2004 which makes it possible to identify the scope of Article 3(1)(a) of that regulation.
Den definition av begreppet ”platsreservation” som ges i artikel 2 g i förordning nr 261/2004 ger nämligen inte någon ledning för att närmare bestämma omfattningen av tillämpningsområdet för artikel 3.1 a i förordning nr 621/2004.
The fact that passengers make a single booking has no effect on the independent nature of the two flights.
Den omständigheten att passagerarna gör en enda bokning saknar betydelse för de två flygningarnas självständighet.
Consequently, the method of reservation cannot be regarded as a relevant factor in determining the scope of Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004.
Det sätt på vilket bokningen har gjorts kan således inte anses vara en omständighet av betydelse för att fastställa räckvidden av artikel 3.1 a i förordning nr 261/2004.
In the light of the above considerations, the answer to the question must be that Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004 must be interpreted as not applying to the case of an outward and return journey in which passengers who have originally departed from an airport located in the territory of a Member State to which the Treaty applies travel back to that airport on a flight from an airport located in a nonmember country.
Av vad som anförts följer att tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande. Artikel 3.1 a i förordning nr 261/2004 ska tolkas på så sätt att den inte är tillämplig i en situation med en tur- och returresa, där de passagerare som ursprungligen har avrest från en flygplats belägen inom en medlemsstats territorium där fördragets bestämmelser är tillämpliga återvänder till denna flygplats med en flygning från en flygplats belägen i ett tredjeland.
Article 3(1)(a) of Regulation (EC) No 261/2004 of the European Parliament and of the Council of 11 February 2004 establishing common rules on compensation and assistance to passengers in the event of denied boarding and of cancellation or long delay of flights, and repealing Regulation (EEC) No 295/91, must be interpreted as not applying to the case of an outward and return journey in which passengers who have originally departed from an airport located in the territory of a Member State to which the EC Treaty applies travel back to that
Artikel 3.1 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av den 11 februari 2004 om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91 ska tolkas på så sätt att den inte är tillämplig i en situation med en tur- och returresa, där de passagerare som ursprungligen har avrest från en flygplats belägen inom en medlemsstats territorium där EG-fördragets bestämmelser är tillämpliga
Case C-195/08 PPU
Mål C-195/08 PPU
(Judicial cooperation in civil matters — Jurisdiction and enforcement of judgments — Enforcement in matrimonial matters and matters of parental responsibility — Regulation (EC) No 2201/2003 — Application for nonrecognition of a decision requiring the return of a child wrongfully retained in another Member State — Urgent preliminary ruling procedure)
”Civilrättsligt samarbete — Domstols behörighet och verkställighet av domar — Verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar — Förordning (EG) nr 2201/2003 — Ansökan om ickeerkännande av ett avgörande genom vilket förordnas att ett barn som olovligen kvarhålls i en annan medlemsstat ska återlämnas — Förfarande för brådskande mål om förhandsavgörande”
Opinion of Advocate General Sharpston delivered on 6 March 2008 . . . . . .
Ställningstagande av generaladvokat E. Sharpston av den 1 juli 2008 . . . . . .
Judgment of the Court (Third Chamber), 11 July 2008 . . . . . . . . . . . .
Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 11 juli 2008 . . . . . . . . . .
Preliminary rulings — Urgent preliminary ruling procedure — Conditions (Rules of Procedure of the Court, Art. 104b)
Begäran om förhandsavgörande — Förfarande för brådskande mål om förhandsavgörande — Villkor
SUMMARY — CASE C-195/08 PPU
SAMMANFATTNING — MÅL C-195/08 PPU
Judicial cooperation in civil matters — Jurisdiction, recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters and matters of parental responsibility — Regulation No 2201/2003 — Enforceability of a certified judgment requiring the return of a child following a judgment of nonreturn
Civilrättsligt samarbete — Domstols behörighet samt erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar — Förordning nr 2201/2003 — Verkställigheten av ett avgörande, som försetts med intyg, om återlämnande av ett barn som meddelas efter ett avgörande om att inte återlämna barnet
(Council Regulation No 2201/2003, Arts 11(8), 40 and 42, and Annex IV)
(Rådets förordning nr 2201/2003, artiklarna 11.8, 40 och 42 samt bilaga IV)
Judicial cooperation in civil matters — Jurisdiction, recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters and matters of parental responsibility — Regulation No 2201/2003 — Application for nonrecognition of a judicial decision if no application for recognition has been submitted beforehand
Civilrättsligt samarbete — Domstols behörighet samt erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar — Förordning nr 2201/2003 — Ansökan om ickeerkännande av ett domstolsavgörande utan att någon ansökan om erkännande getts in i förväg
(Council Regulation No 2201/2003, Arts 11(8), 21(3) and (4), 40 to 42)
(Rådets förordning nr 2201/2003, artiklarna 11.8, 21.3, 21.4 och 40–42)
(Council Regulation No 2201/2003, Art. 31(1))
(Rådets förordning nr 2201/2003, artikel 31.1)
child against any possible harm and the need to ensure a fair balance between the interests of the child and those of the parents are also capable of justifying recourse to the urgent preliminary ruling procedure.
Behovet av att skydda barnet mot eventuell skada och nödvändigheten av att göra en riktig avvägning mellan barnets och föräldrarnas intressen kan även motivera att begäran om förhandsavgörande handläggs enligt förfarandet för brådskande mål.
(see paras 44, 45)
(se punkterna 44 och 45)
A request from a referring court that a reference for a preliminary ruling concerning the interpretation of Regulation No 2201/2003 concerning jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters and the matters of parental responsibility, repealing Regulation No 1347/2000, be dealt with under the urgent procedure pursuant to Article 104b of the Rules of Proced- ure of the Court of Justice is justified if it is based on a need to act urgently.
En ansökan från den hänskjutande domstolen om handläggning enligt förfarandet för brådskande mål i artikel 104b i domstolens rättegångsregler av en begäran om förhandsavgörande angående tolkningen av förordning nr 2201/2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning nr 1347/2000 ska bifallas, då ansökan grundar sig på ett behov av brådskande handläggning.
That is the case where any delay would be very unfavourable to the relationship between the child and the parent with whom he or she does not live and where the damage to that relationship could be irreparable.
Så är fallet då varje dröjsmål i hög grad skulle inverka menligt på relationen mellan barnet och den förälder som barnet inte bor hos och då det finns en risk att en sådan försämrad relation mellan barnet och föräldern inte går att reparera.
Such a need is apparent both from recital 17 in the preamble to the regulation, which refers to the return without delay of a child which has been removed or retained, and to Article 11(3) of that regulation, which sets a deadline of six weeks for the court to which an application for return is made to issue its judgment.
Ett sådant behov framgår såväl av skäl 17 i förordningen, där det anges att ett bortfört barn omedelbart ska återföras, som av artikel 11.3 i förordningen.
RINAU different Member States, it is nevertheless important that the application of those national rules does not prejudice its useful effect.
RINAU inte att åstadkomma enhetliga materiella bestämmelser och handläggningsregler i de olika medlemsstaterna, men det är viktigt att tillämpningen av dessa nationella regler inte inverkar menligt på förordningens ändamålsenliga verkan.
That interpretation of the regulation, which is consistent with its requirements and purpose, is the only interpretation which best ensures the effectiveness of Community law.
Denna tolkning av förordningen står dessutom i överensstämmelse med de krav som uppställs i förordningen och med det syfte som eftersträvas med densamma.