natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Third Chamber of the Court, after hearing the Advocate General, decided on 7 July 2008 to grant the referring court’s request for the reference for a preliminary ruling to be dealt with under an urgent procedure.
Domstolens tredje avdelning beslutade den 7 juli 2008, efter det att generaladvokaten hörts, att bifalla den hänskjutande domstolens ansökan att målet ska handläggas enligt förfarandet för brådskande mål.
According to the order for reference, the reference for a preliminary ruling is based on Article 234 EC, although the interpretation sought concerns the Framework Decision, an act adopted under Title VI of the EU Treaty.
Det framgår av beslutet om hänskjutande att begäran om förhandsavgörande grundar sig på artikel 234 EG. Den rättsakt som begärs tolkad är emellertid ett rambeslut, det vill säga en rättsakt som antagits med stöd av avdelning VI i EU-fördraget.
It should be noted, however, that, in accordance with Article 46(b) EU, the provisions of the EC and EAEC Treaties concerning the powers of the Court of Justice and the exercise of those powers, including the provisions of Article 234 EC, apply to the provisions of Title VI of the EU Treaty under the conditions laid down by Article 35 EU.
Enligt artikel 46 b EU är de bestämmelser i EG-fördraget och Euratomfördraget som rör domstolens behörighet och utövandet av denna behörighet, bland vilka artikel 234 EG ingår, tillämpliga på bestämmelserna i avdelning VI, enligt de villkor som föreskrivs i artikel 35 EU.
The French Republic stated, by a declaration of 14 March 2000 taking effect from 11 July 2000, that it accepted the jurisdiction of the Court to rule on the validity
Republiken Frankrike har den 14 mars 2000 avgett en förklaring att den godtar domstolens behörighet att, i enlighet med bestämmelserna i artikel 35.3 b EU, pröva
SANTESTEBAN GOICOECHEA and interpretation of the acts referred to in Article 35 EU in accordance with the arrangements laid down in Article 35(3)(b) EU (OJ 2005 L 327, p. 19).
SANTESTEBAN GOICOECHEA giltigheten av och tolka de rättsakter som avses i den artikeln (EUT L 327, 2005, s. 19).
In those circumstances, the fact that the order for reference does not mention Article 35 EU but refers to Article 234 EC cannot of itself make the reference for a preliminary ruling inadmissible.
Mot denna bakgrund kan inte den omständigheten att artikel 35 EU inte nämns i beslutet om hänskjutande, utan endast artikel 234 EG, i sig medföra att begäran om förhandsavgörande ska avvisas.
This conclusion is reinforced by the fact that the EU Treaty neither expressly nor by implication lays down the form in which the national court must present its reference for a preliminary ruling (see Dell’Orto, paragraph 36).
Detta gäller än mer, eftersom det, varken uttryckligen eller underförstått, föreskrivs i EU-fördraget, vilken form den nationella domstolens begäran om förhandsavgörande ska ha (se domen i det ovannämnda målet Dell’Orto, punkt 36).
Moreover, as the French Government states in its observations, while it follows from the caselaw of the French Conseil d’État (Council of State) that when indictment divisions give opinions on requests for extradition they exercise administrative powers, that does not lead to the conclusion that those bodies are not courts or tribunals within the meaning of Article 234 EC.
Det framgår, såsom den franska regeringen har redogjort för i sitt yttrande, av rättspraxis från franska Conseil d’État att en förundersökningsavdelning (chambre de l’instruction) vid en Cour d’appel utövar administrativ behörighet när den yttrar sig om en framställning om utlämning. Av detta kan det emellertid inte dras slutsatsen att dessa organ inte skulle utgöra domstolar i den mening som avses i artikel 234 EG.
According to settled caselaw, in order to determine whether a body making a reference is such a court or tribunal, which is a question governed by Community law alone, the Court takes account of a number of factors, such as whether the body is established by law, whether it is permanent, whether its jurisdiction is compulsory, whether its procedure is inter partes, whether it applies rules of law and whether it is independent (see inter alia Case C-53/03 Syfait and Others [2005] ECR I-4609, paragraph 29 and the caselaw cited).
Enligt fast rättspraxis beaktar domstolen vid bedömningen av huruvida det hänskjutande organet utgör en domstol, vilket är en rent gemenskapsrättslig fråga, en rad omständigheter såsom om organet är upprättat enligt lag, om det är av stadigvarande karaktär, om dess jurisdiktion är av tvingande art, om förfarandet är kontradiktoriskt, om organet tillämpar rättsregler samt om det har en oberoende ställning (se bland annat dom av den 31 maj 2005 i mål C-53/03, Syfait m.fl., REG 2005, s. I-4609, punkt 29 och där angiven rättspraxis).
Moreover, a national court may refer a question to the Court only if there is a case pending before it and if it is called on to give judgment in proceedings intended to lead to a decision of a judicial nature (see inter alia Syfait and Others, paragraph 29, and Case C-96/04 Standesamt Stadt Niebüll [2006] ECR I-3561, paragraph 13).
De nationella domstolarna har dessutom endast befogenhet att framställa en begäran till domstolen, om en tvist är anhängig vid dem och om de skall fälla avgörande inom ramen för ett förfarande som är avsett att leda till ett avgörande av rättskipningskaraktär (se bland annat domen i det ovannämnda målet Syfait m.fl., punkt 29, och dom av den 27 april 2006 i mål C-96/04, Standesamt Stadt Niebüll, REG 2006, s. I-3561, punkt 13).
It is not disputed that the indictment divisions of courts of appeal satisfy the above conditions of establishment by law, permanence and independence.
Det har inte bestritts att en förundersökningsavdelning vid en Cour d’appel uppfyller de ovannämnda villkoren i fråga om att vara upprättad enligt lag, om att vara av stadigvarande karaktär och om att ha en oberoende ställning.
Their involvement is compulsory in extradition matters and they give decisions in proceedings
I ett utlämningsförfarande är
They review the conditions of lawfulness of extradition and give a reasoned opinion.
Förundersökningsavdelningen kontrollerar lagenligheten av utlämningen och avger ett motiverat yttrande.
If the opinion is unfavourable, once it has become final it puts an end to the extradition procedure and automatically entails the release of a requested person who has been detained pending extradition.
Om utlämningen avstyrks avslutar förundersökningsavdelningen slutligt utlämningsförfarandet och häver beslutet om omhändertagande av den person som är föremål för framställningen om utlämning.
In addition, as the French Government explains in its observations, the Cour de cassation (Court of Cassation) has since 1984 accepted that an opinion of an indictment division can be the subject of an appeal in cassation based on errors of form and procedure.
Såsom den franska regeringen har redogjort för i sitt yttrande godtar Cour de cassation sedan år 1984 att förundersökningsavdelningens yttrande överklagas på grund av formfel eller fel begångna under förfarandet.
That possibility of an appeal on a point of law is now laid down in Article 696-15 of the Code de procedure pénale.
Möjligheten att överklaga till Cour de cassation finns inskriven i artikel 695-15 i straffprocesslagen.
Finally, where an appeal in the interests of the law is brought before the Cour de cassation against an opinion of an indictment division, the court rules on the substantive conditions of extradition.
När Cour de cassation har att pröva ett överklagande som görs av åklagaren vid den domstolen av ett avgörande som vunnit laga kraft i syfte att rätta till grova felaktigheter (pourvoi dans l’intérêt de la loi), vilket avser ett yttrande från en förundersökningsavdelning, prövar Cour de cassation de materiella villkoren för utlämningen.
It follows from all those elements that the Court has jurisdiction to answer the questions referred.
Av det ovan anförda framgår att domstolen är behörig att pröva tolkningsfrågorna.
As a preliminary point, Mr Santesteban Goicoechea asks the Court to hold that it would be contrary to the general principles of law applicable within the Union, in particular the principles of legal certainty, legality and non-retroactivity of the more severe criminal law, to apply the 1996 Convention to him in respect of acts which the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Versailles, by judgment of 19 June 2001, declared to be statute-barred under French law, giving an opinion unfavourable to extradition.
Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea har inledningsvis yrkat att domstolen ska fastställa att det strider mot i unionen tillämpliga allmänna rättsprinciper och i synnerhet rättssäkerhetsprincipen, legalitetsprincipen och principen om förbud mot att tillämpa strängare strafflagstiftning retroaktivt att i hans fall tillämpa 1996 års konvention avseende gärningar som Chambre de l’instruction de la cour d’appel de Versailles, genom beslut av den 19 juni 2001, förklarat vara preskriberade enligt fransk lag. Genom samma beslut avstyrktes utlämning.
He submits that, although the conventions on extradition apply to acts which took place before their entry into force, a new convention on extradition cannot have the effect of reopening situations that have been definitively settled.
Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea har gjort gällande att, om konventionerna om utlämning är tillämpliga på gärningar begångna före deras ikraftträdande, är det oacceptabelt att en ny konvention om utlämning innebär att situationer som slutgiltigt avgjorts återigen tas upp till prövning.
On this point, it must be stated that, in so far as the preliminary point raised by the defendant in the main proceedings concerns the problems arising from the successive temporal application of the European Convention on Extradition of 13 December 1957 and the 1996 Convention, it is extraneous to the answer to the questions referred for a preliminary ruling and the interpretation of Articles 31 and 32 of the Framework Decision.
Det ska i det avseendet påpekas att Ignacio Pédro Santesteban Goicoecheas inledande resonemang rör problem som uppstått till följd av att den Europeiska konventionen om utlämning av den 13 december 1957 och 1996 års konvention har tillämpats tidsmässigt efter varandra. Hans resonemang påverkar därför inte svaret på tolkningsfrågorna och tolkningen av artiklarna 31 och 32 i rambeslutet.
It must be recalled that, under Article 35 EU, it is for the national court or tribunal, not the parties to the main proceedings, to bring a matter before the Court of Justice.
Domstolen påpekar att det följer av artikel 35 EU att det ankommer på den nationella domstolen och inte på parterna i tvisten vid den nationella domstolen att vända sig till domstolen.
The right to determine the questions to be put to the Court thus devolves on the national court alone and the parties may not change their tenor (see inter alia, with reference to Article 234 EC, Case 44/65 Singer [1965] ECR 965, at p. 970, and Case C-412/96 Kainuun Liikenne and Pohjolan Liikenne [1998] ECR I-5141, paragraph 23).
Det är den nationella domstolen som ensam bestämmer vilka frågor som ska hänskjutas till domstolen, och parterna har inte möjlighet att göra ändringar i dessa (se, bland annat, med avseende på artikel 234 EG, dom av den 9 december 1965 i mål 44/65, Singer, REG 1965, s.
Moreover, to answer the question formulated by the defendant in the main proceedings referred to in paragraph 43 above would be incompatible with the function given to the Court by Article 35 EU and with its duty to ensure that the governments of the Member States and the parties concerned are given the opportunity to submit observations in accordance with Article 23 of the Statute of the Court of Justice, bearing in mind that under that provision only the order of the referring court is notified to the interested parties (see inter alia, with reference to Article 234 EC, Case C-352/95 Phytheron International [1997] ECR I-1729, paragraph 14, and Kainuun Liikenne and Pohjolan Liikenne, paragraph 24).
Att pröva det yrkande som Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea har framställt, ovan i punkt 43, skulle vidare vara oförenligt med den roll som domstolen har givits genom artikel 35 EU samt med domstolens skyldighet att säkerställa att medlemsstaternas regeringar och berörda parter ges möjlighet att avge yttranden i enlighet med artikel 23 i domstolens stadga, med beaktande av att berörda parter enligt denna bestämmelse endast underrättas om begäran om förhandsavgörande (se, bland annat, angående artikel 234 EG, dom av den 20 mars 1997 i mål C-352/95, Phytheron International, REG 1997, s. I-1729, punkt 14, och domen i det ovannämnda målet Kainuun Liikenne och Pohjolan Liikenne, punkt 24).
By its first question the referring court asks essentially whether Article 31 of the Framework Decision must be interpreted as meaning that, having regard to the word ‘replace’ in paragraph 1 of that article, the failure of a Member State, such as the Kingdom of Spain, to notify that it intends to apply bilateral or multilateral
Den nationella domstolen har ställt sin första fråga för att få klarhet i huruvida artikel 31 i rambeslutet ska tolkas så, att uttrycket ”skall ersätta” i artikel 31.1 innebär att en medlemsstat, som, i likhet med Konungariket Spanien, inte lämnar någon underrättelse enligt artikel 31.2 i nämnda beslut om de bilaterala eller multilaterala
Mr Santesteban Goicoechea submits that the term ‘replace’ is unambiguous and that, in the absence of notification by the Kingdom of Spain of its wish to continue to apply the 1996 Convention, that convention cannot be applied between the Kingdom of Spain and the French Republic.
Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea har hävdat att uttrycket ”skall ersätta” inte innehåller några tvetydigheter. Om Konungariket Spanien inte har lämnat någon underrättelse om att det önskar fortsätta tillämpa 1996 års konvention är denna inte tillämplig i förhållandet mellan Konungariket Spanien och Republiken Frankrike.
The interpretations put forward in their written observations by the French Government and the Commission are mere extrapolations.
De tolkningar som den franska regeringen och kommissionen har förespråkat i sina skriftliga yttranden är inget annat än generaliseringar.
The French and Spanish Governments and the Commission, on the other hand, take the view that Article 31 of the Framework Decision is not applicable to the main proceedings.
Den franska regeringen, den spanska regeringen och kommissionen har i stället hävdat att artikel 31 i rambeslutet inte är tillämplig i målet vid den nationella domstolen.
On this point, it is apparent from recitals 5, 7 and 11 in the preamble to the Framework Decision that, in order to eliminate the complexity and potential for delay inherent in the extradition procedures then applicable, it aims to replace the system of multilateral extradition between Member States based on the European Convention on Extradition of 13 December 1957 by a system of surrender between judicial authorities.
Det framgår av skälen 5, 7 och 11 i rambeslutet att målet med rambeslutet är att den multilaterala utlämningsordning som gäller mellan medlemsstaterna och som bygger på den europeiska utlämningskonventionen av den 13 december 1957 ska ersättas av ett system för överlämnande mellan rättsliga myndigheter. Detta görs i syfte att avskaffa komplexiteten och riskerna för förseningar som är förenade med de nuvarande förfarandena för utlämning.
Recital 11 thus states that ‘[i]n relations between Member States, the European arrest warrant should replace all the previous instruments concerning extradition’.
I nämnda skäl 11 anges att ”den europeiska arresteringsordern bör ersätta samtliga tidigare instrument för utlämning mellan medlemsstaterna”.
Recitals 3 and 4 in the preamble to the Framework Decision mention the conventions applicable between all or some of the Member States, and the conventions approved by the Member States which form part of the Union acquis, including the 1996 Convention.
I skälen 3 och 4 i rambeslutet nämns de konventioner som är tillämpliga i alla eller i vissa medlemsstater och de konventioner som medlemsstaterna har godkänt och som ingår i unionens regelverk, däribland 1996 års konvention.
In accordance with the aim stated in the preamble to the Framework Decision, Article 31(1) provides, between Member States, for the replacement of the conventions it mentions by the European arrest warrant system established by the decision.
I enlighet med det mål som anges i skälen i rambeslutet föreskrivs i artikel 31.1 att den europeiska arresteringsorder som införs genom rambeslutet ska, i förbindelserna mellan medlemsstaterna, ersätta de konventioner som anges i den bestämmelsen.
Those conventions include the ones referred to in recitals 3 and 4 in the preamble to the decision, thus including the 1996 Convention.
Bland dessa konventioner anges dem som avses i skälen 3 och 4 i rambeslutet och följaktligen 1996 års konvention.
Article 31(2) of the Framework Decision allows the Member States to continue to apply bilateral or multilateral agreements or arrangements in force at the time of adoption of the decision, or to conclude such bilateral or multilateral agreements or arrangements after the entry into force of the decision in so far as they allow the prescriptions of the decision to be extended or enlarged and help to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants.
Enligt artikel 31.2 i rambeslutet får medlemsstaterna fortsätta att tillämpa de bilaterala eller multilaterala avtal eller överenskommelser som är i kraft när rambeslutet antas, i den mån de gör det möjligt att fördjupa eller vidga rambeslutets målsättningar och bidrar till att ytterligare förenkla eller underlätta förfarandena för överlämnande av personer som är föremål för en europeisk arresteringsorder.
However, that provision cannot refer to the conventions mentioned in Article 31(1) of the Framework Decision, since the objective of the decision is precisely to replace them by a simpler and more effective system.
Bestämmelsen kan emellertid inte avse de konventioner som nämns i artikel 31.1 i rambeslutet. Syftet med rambeslutet är just att ersätta dessa konventioner med ett enklare och mer effektivt system.
As the Commission noted in its observations and the Spanish Government pointed out at the hearing, Article 31(2) of the Framework Decision refers to other conventions by which the Member States go beyond the Framework Decision in the direction of facilitating and simplifying procedures for surrender, while remaining within the framework of the European arrest warrant.
Såsom kommissionen har angett i sitt skriftliga yttrande och som den spanska regeringen har understrukit vid förhandlingen syftar artikel 31.2 i rambeslutet på andra konventioner genom vilka medlemsstaterna går längre än rambeslutet när det gäller att underlätta och förenkla förfarandena för överlämnanden, men som antas inom ramen för systemet med en europeisk arresteringsorder.
It follows that the 1996 Convention is not among the bilateral or multilateral agreements or arrangements mentioned in Article 31(2) of the Framework Decision for which notification could be possible.
Härav följer att 1996 års konvention inte ingår bland de bilaterala eller multilaterala avtal och överenskommelser som avses i artikel 31.2 i rambeslutet och som kan bli föremål för underrättelse.
Moreover, the European arrest warrant system applies only under the conditions laid down in the Framework Decision, in particular, in accordance with Article 32, for requests received after 1 January 2004, provided that the executing Member State has not made a statement pursuant to that provision in order to place a temporal limitation on the application of that system.
Vidare är systemet med en europeisk arresteringsorder endast tillämpligt på de villkor som uppställs i rambeslutet och i synnerhet, enligt artikel 32 däri, med avseende på framställningar om utlämning som tas emot efter den 1 januari 2004 och under förutsättning att den verkställande medlemsstaten inte har gjort ett uttalande enligt denna artikel i syfte att tidsbegränsa tillämpningen av dessa bestämmelser.
Therefore, as the Commission has observed, the replacement under Article 31(1) of the Framework Decision of the conventions mentioned in that provision does not entail the abolition of those conventions, which retain their relevance in cases covered by a statement made by a Member State pursuant to Article 32 of the Framework Decision, and also in other situations in which the European arrest warrant system is not applicable.
Såsom kommissionen har angett innebär inte det förhållandet att de konventioner som i enlighet med artikel 31.1 i rambeslutet ska ersättas att dessa konventioner försvinner, utan de fortsätter att vara tillämpliga i de fall som omfattas av en medlemsstats uttalande enligt artikel 32 i rambeslutet samt i andra fall där systemet med en europeisk arresteringsorder inte är tillämpligt.
It follows that Articles 31 and 32 of the Framework Decision refer to distinct situations which are mutually exclusive.
Härav följer att artiklarna 31 och 32 i rambeslutet avser olika situationer som sinsemellan utesluter varandra.
While Article 31, headed ‘Relation to other legal instruments’, deals with the consequences of the application of the European arrest warrant system for international conventions in the field of extradition, Article 32, headed ‘Transitional provision’, envisages a situation in which that system does not apply.
Artikel 31, med rubriken ”Förhållande till andra rättsliga instrument”, rör den påverkan som tillämpningen av systemet med en europeisk arresteringsorder har på internationella konventioner om utlämning, medan artikel 32, med rubriken ”Övergångsbestämmelse”, avser den situation i vilken detta system inte är tillämpligt.
In the present case, the French Republic has made a statement in accordance with Article 32 of the Framework Decision, declaring that, as executing State, it will continue to deal with requests relating to acts committed before 1 November 1993, the date of entry into force of the Maastricht Treaty, in accordance with the extradition system applicable before 1 January 2004.
Republiken Frankrike har i föreliggande fall gjort ett uttalande enligt artikel 32 i rambeslutet. Av uttalandet framgår att Republiken Frankrike, i egenskap av verkställande stat, kommer att fortsätta att behandla framställningar, som gäller gärningar som begåtts före den 1 november 1993, då Maastrichtfördraget trädde i kraft, enligt det utlämningssystem som gällde före den 1 januari 2004.
The request made by the Spanish authorities concerning Mr Santesteban Goicoechea is such a request, since the acts allegedly committed by him took place in February and March 1992.
Detta är fallet beträffande en sådan framställning som den som de spanska myndigheterna har gjort angående Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea, eftersom de gärningar som han anklagas för ska ha utförts under månaderna februari och mars 1992.
Since the European arrest warrant system provided for by the Framework Decision does not apply to that request, Article 31 of the Framework Decision is not relevant.
Artikel 31 i rambeslutet är inte tillämplig, eftersom systemet med en europeisk arresteringsorder enligt rambeslutet inte är tillämpligt på denna framställning.
The answer to the first question must therefore be that Article 31 of the Framework Decision must be interpreted as referring only to the situation in which the European
Den första frågan ska således besvaras enligt följande. Artikel 31 i rambeslutet ska tolkas så, att den endast avser de fall där systemet med en europeisk arresteringsorder
SANTESTEBAN GOICOECHEA arrest warrant system is applicable, which is not the case where a request for extradition relates to acts committed before a date specified by a Member State in a statement made pursuant to Article 32 of the Framework Decision.
SANTESTEBAN GOICOECHEA är tillämpligt. Detta är inte fallet när en framställning om utlämning avser gärningar som begåtts före ett datum som angetts av en medlemsstat i ett uttalande enligt artikel 32 i rambeslutet.