natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Therefore, the Grand Duchy of Luxembourg cannot base its arguments on the legislative procedure which led to the adoption of Directive 2006/123 in order to support its interpretation of a provision of Directive 96/71.
Denna medlemsstat kan således inte hänvisa till det lagstiftningsförfarande som ledde fram till antagandet av direktiv 2006/123 som stöd för sin tolkning av en bestämmelse i direktiv 96/71.
It is clear from recital 13 in the preamble to Directive 96/71 that the laws of the Member States must be coordinated in order to lay down a nucleus of mandatory rules for minimum protection to be observed in the host country by employers who post workers there (Case C-341/05 Laval un Partneri [2007] ECR I-11767, paragraph 59).
Av skäl 13 i direktiv 96/71 framgår att medlemsstaternas lagstiftning bör samordnas, så att det kan fastställas en kärna av tvingande regler för minimiskydd, vilka ska följas i värdstaten av de arbetsgivare som utstationerar arbetstagare (se dom av den 18 december 2007 i mål C-341/05, Laval un Partneri, REG 2007, s. I-11767, punkt 59).
Thus, the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 provides that Member States are to ensure that, whatever the law applicable to the employment relationship, undertakings established in another Member State which post workers to their territory in the framework of a transnational provision of services, guarantee the posted workers the terms and conditions of employment, covering the matters set out in that article, which are laid down in the Member State in which the work is carried out (Case C-490/04 Commission v Germany [2007] ECR I-6095, paragraph 18).
I artikel 3.1 första stycket i detta direktiv föreskrivs således att medlemsstaterna, oavsett vilken lag som gäller för anställningsförhållandet, ska se till att nämnda företag på de områden som avses i denna artikel garanterar arbetstagare som är utstationerade inom deras territorium de arbets- och anställningsvillkor som är fastställda i den medlemsstat inom vars territorium arbetet utförs (dom av den 18 juli 2007 i mål C-490/04, kommissionen mot Tyskland, REG 2007, s. I-6095, punkt 18).
Nevertheless, under the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71 it is open to Member States, in compliance with the EC Treaty, to apply, in a nondiscriminatory manner, to undertakings which post workers to their territory terms and conditions of employment on matters other than those referred to the first subparagraph of Article 3(1), in the case of public policy provisions.
Enligt artikel 3.10 första strecksatsen direktiv 96/71 har medlemsstaterna dock rätt, med iakttagande av EG-fördraget, att på ett ickediskriminerande sätt ålägga företag som utstationerar arbetstagare på deras territorium att iaktta arbets- och anställningsvillkor som rör andra frågor än de som avses i artikel 3.1 första stycket, i den mån det är fråga om bestämmelser som rör ordre public.
As is clear from Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, which states that the provisions concerning matters referred to in points 1 to 14 thereof are mandatory provisions falling under national public policy, the Grand Duchy of Luxembourg intended to rely on the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Såsom framgår av artikel 1.1 i lag av den 20 december 2002, i vilken det anges att de bestämmelser som avses i punkterna 1–14 i samma bestämmelse ska anses utgöra tvingande regler som rör grunderna för den nationella rättsordningen (ordre public), har Storhertigdömet Luxemburg velat stödja sig på artikel 3.10 första strecksatsen i nämnda direktiv.
In that connection, it must be recalled that the classification of national provisions by a Member State as public-order legislation applies to national provisions compliance with which has been deemed to be so crucial for the protection of the political, social or economic order in the Member State concerned as to require compliance therewith by all persons present on the national territory of that Member State and all legal relationships within that State (Joined Cases C-369/96 and C-376/96 Arblade and Others [1999] ECR I-8453, paragraph 30).
Domstolen vill härvid erinra om att när en medlemsstat kvalificerar vissa bestämmelser som tvingande regler är det fråga om bestämmelser som ansetts vara så avgörande för skyddet av den politiska, sociala eller ekonomiska ordningen i den berörda medlemsstaten att denna har bedömt att det är nödvändigt att föreskriva att de ska gälla för alla personer som befinner sig inom denna medlemsstats territorium och för alla rättsförhållanden inom denna medlemsstat (dom av den 23 november 1999 i de förenade målen C-369/96 och C-376/96, Arblade m.fl., REG 1999, s. I-8453, punkt 30).
Therefore, contrary to the Grand Duchy of Luxembourg’s submissions, the public policy exception is a derogation from the fundamental principle of freedom to provide services which must be interpreted strictly, the scope of which cannot be determined unilaterally by the Member States (see, regarding freedom of movement for persons, Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 45).
Undantaget avseende ordre public utgör således, tvärtemot vad Storhertigdömet Luxemburg har hävdat, en avvikelse från den grundläggande principen om frihet att tillhandahålla tjänster, som ska tolkas restriktivt och vars räckvidd inte kan bestämmas ensidigt av varje medlemsstat (se, vad gäller fri rörlighet för personer, dom av den 31 januari 2006 i mål C-503/03, kommissionen mot Spanien, REG 2006, s. I-1097, punkt 45).
In the context of Directive 96/71, the first indent of Article 3(10), constitutes a derogation from the principle that the matters with respect to which the host Member State may apply its legislation to undertakings which post workers to its territory are set out in an exhaustive list in the first subparagraph of Article 3(1) thereof.
Artikel 3.10 första strecksatsen i direktiv 96/71 utgör i direktivets sammanhang ett undantag från principen att artikel 3.1 första stycket i direktivet innehåller en uttömmande uppräkning av de områden där värdmedlemsstaten kan göra gällande sin lagstiftning mot företag som utstationerar arbetstagare på dess territorium.
The first indent of Article 3(10) must therefore be interpreted strictly.
Den förstnämnda bestämmelsen ska således tolkas restriktivt.
Moreover, Declaration No 10 which, as the Advocate General rightly pointed out in point 45 of her Opinion, may be relied on in support of an interpretation of the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71, states that the expression ‘public policy provisions’ is to be construed as covering those mandatory rules from which there can be no derogation and which, by their nature and objective, meet the imperative requirements of the public interest.
I förklaring nr 10, vilken, såsom generaladvokaten korrekt har påpekat i punkt 45 i sitt förslag till avgörande, kan åberopas när artikel 3.10 första strecksatsen i direktiv 96/71 ska tolkas, anges att begreppet ”bestämmelser som rör ordre public” ska anses omfatta de tvingande bestämmelser från vilka inga undantag kan göras och vilka, genom sin art och sitt syfte, uppfyller tvingande krav av allmänintresse.
In any event, Article 3(10) of Directive 96/71 provides that availing themselves of the option for which it provides does not exempt the Member States from complying with their obligations under the EC Treaty and, in particular, those relating to the
I vilket fall som helst följer av denna bestämmelse i direktiv 96/71 att omständigheten att en medlemsstat åberopar denna möjlighet till undantag inte medför att
It is in the light of those considerations that the Court must examine the requirements set out in Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 whose classification as mandatory provisions falling under national public policy is challenged by the Commission.
Dessa överväganden ska tjäna som bakgrund vid bedömningen av föreskrifterna i artikel 1.1 i lag av den 20 december 2002, som kommissionen hävdar inte kan anses utgöra tvingande regler som rör grunderna för den nationella rättsordningen (ordre public).
— The requirement of a written contract or document established pursuant to Direct ive 91/533, as provided for in Article 1(1) of the Law of 20 December 2002
— Föreskriften i artikel 1.1 punkt 1 i lag av den 20 december 2002 om ett skriftligt anställningsavtal eller en motsvarande handling, i den mening som avses i direktiv 91/533
As a preliminary point, it is to be noted that that requirement is not a matter mentioned in the list in the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71.
Domstolen vill inledningsvis erinra om att denna föreskrift rör en fråga som inte nämns i uppräkningen i artikel 3.1 första stycket i direktiv 96/71.
The Grand Duchy of Luxembourg submits, first, that the contested requirement is simply a reminder of the condition referred to in Articles 2 and 3 of Directive 91/533 and, second, that it is a matter of public policy in so far as its objective is to protect workers.
Storhertigdömet Luxemburg har gjort gällande att den omtvistade föreskriften bara är en upprepning av det villkor som avses i artiklarna 2 och 3 i direktiv 91/533 och att den omfattas av ordre public, eftersom den har till syfte att skydda arbetstagarna.
As stated in the second recital of the preamble to Directive 91/533, the need to subject employment relationships to formal requirements is essential in order better to protect employees against possible infringements of their rights and to create greater transparency on the labour market.
Såsom understryks i andra skälet i direktiv 91/533 är det av yttersta vikt att uppställa formkrav för anställningsförhållanden för att bättre skydda arbetstagare mot att deras rättigheter kränks och för att skapa större öppenhet på arbetsmarknaden.
However, it is also clear from Article 9(1) of Directive 91/533 that the Member States are to adopt the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with that directive.
Det framgår emellertid också av artikel 9.1 i nämnda direktiv att medlemsstaterna ska utfärda de lagar och andra författningar som behövs för att följa samma direktiv.
Consequently, all employers, including those which post workers abroad, are, as provided by Article 4(1) of Directive 91/533, subject, by virtue of the laws of the Member State in which they are established, to the obligations laid down by that directive.
De skyldigheter som anges i direktiv 91/533 gäller således för alla arbetsgivare, inklusive de som utstationerar arbetstagare, såsom anges i artikel 4.1 i direktivet, i enlighet med lagstiftningen i den medlemsstat där de är etablerade.
It is evident that compliance with the requirement laid down in Article 1(1)(1) of the Law of 20 December 2002 is ensured by the Member State of origin of the posted workers.
Domstolen konstaterar således att det är medlemsstaten som de utstationerade arbetstagarna kommer från som ska se till att kravet i artikel 1.1 punkt 1 i lag av den 20 december 2002 uppfylls.
Accordingly, the contested provision has the effect of making undertakings which post workers to Luxembourg subject to an obligation to which they are already subject in the Member State in which they are established.
Den omtvistade föreskriften leder således till att företag som utstationerar arbetstagare i Luxemburg åläggs en skyldighet som de redan har i den medlemsstat där de är etablerade.
Moreover, the aim of Directive 96/71, which is to guarantee compliance with a nucleus of rules for the protection of workers, renders the existence of such an additional obligation all the more redundant since, having regard to the procedures involved, it is likely to dissuade undertakings established in another Member State from exercising their freedom to provide services.
Eftersom syftet med direktiv 96/71 är att se till att en minsta kärna av regler som skyddar arbetstagarna upprätthålls, är det än mer överflödigt att införa en ytterligare skyldighet av samma slag som dessutom, med hänsyn till de formkrav som den medför, är ägnad att avskräcka företag som är etablerade i andra medlemsstater att utnyttja sin frihet att tillhandahålla tjänster.
In particular, the Court has already held that the freedom to provide services, as one of the fundamental principles of the Treaty, may be restricted only by rules justified by overriding requirements relating to the public interest and applicable to all persons and businesses operating in the territory of the State where the service is provided, in so far as that interest is not safeguarded by the rules to which the provider of such a service is subject in the Member State where he is established (see, Arblade and Others, paragraph 34, and Joined Cases C-49/98, C-50/98, C-52/98 to C-54/98 and C-68/98 to C-71/98 Finalarte and Others[2001] ECR I-7831, paragraph 31).
Domstolen vill särskilt anmärka att den redan har fastställt att friheten att tillhandahålla tjänster, som är en grundläggande princip i fördraget, endast kan inskränkas genom regler som grundar sig på tvingande skäl av allmänintresse och som gäller för alla fysiska eller juridiska personer som utövar verksamhet i värdmedlemsstaten, i den mån detta intresse inte skyddas genom de regler vilka den som tillhandahåller tjänsten är underkastad i den medlemsstat där denne är etablerad (se domen i de ovannämnda förenade målen Arblade m.fl., punkt 34, och dom av den 25 oktober 2001 i de förenade målen C-49/98, C-50/98, C-52/98–C-54/98 och C-68/98–C-71/98, Finalarte m.fl., REG 2001, s. I-7831, punkt 31).
That being the case as regards the protection of workers guaranteed by Directive 91/533 and relied on by the Grand Duchy of Luxembourg, it must be held that the requirement laid down in point 1 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 does not comply with the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71, in so far as it is not applied in compliance with the Treaty.
Så är fallet med det skydd som arbetstagare garanteras genom direktiv 91/533 och som Storhertigdömet Luxemburg har åberopat, men domstolen konstaterar att kravet i artikel 1.1 punkt 1 i lag av den 20 december 2002 inte överensstämmer med artikel 3.10 första strecksatsen i direktiv 96/71, eftersom Luxemburg inte iakttog fördraget när man införde detta krav.
— The requirement relating to the automatic adjustment of rates of remuneration to the cost of living provided for in Article 1(1)(2) of the Law of 20 December 2002
— Föreskriften om automatisk justering av lönerna till utvecklingen av levnadsomkostnaderna enligt artikel 1.1 punkt 2 i lag av den 20 december 2002
The Grand Duchy of Luxembourg submits, however, that point (c) of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 authorises the host Member State by implication to impose its system for determining all wages on undertakings which post workers to its territory.
Storhertigdömet Luxemburg har emellertid gjort gällande att denna bestämmelse i direktiv 96/71 implicit ger värdmedlemsstaten rätt att kräva att företag som utstationerar arbetstagare på dess territorium tillämpar värdmedlemsstatens system för fastställande av samtliga löner.
In that connection, it must be pointed out that the Community legislature intended, by means of point (c) of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, to limit the possibility of the Member States intervening as regards pay to matters relating to minimum rates of pay.
Domstolen vill härvid understryka att gemenskapslagstiftaren genom artikel 3.1 första stycket c i direktiv 96/71 har velat inskränka medlemsstaternas rätt att vidta åtgärder på löneområdet till att endast omfatta minimilön.
It follows that the requirement in the Law of 20 December 2002 concerning the automatic adjustment of rates of pay other than the minimum wage to the cost of living does not fall within the matters referred to in the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71.
Härav följer att föreskriften i lag av den 20 december 2002 om automatisk anpassning av annan lön än minimilön till levnadskostnadernas utveckling inte omfattas av de områden som anges i artikel 3.1 första stycket i direktiv 96/71.
The Grand Duchy of Luxembourg submits, however, that point 2 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is aimed at ensuring good labour relations in Luxembourg and that, on that basis, it constitutes a public policy imperative within the meaning of the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71, by protecting workers from the effects of inflation.
Storhertigdömet Luxemburg har emellertid hävdat att syftet med artikel 1.1 punkt 2 i lag av den 20 december 2002 är att säkerställa arbetsfred i Luxemburg och att bestämmelsen därför rör ordre public, i den mening som avses i artikel 3.10 första strecksatsen i direktiv 96/71, genom att den skyddar arbetstagarna mot inflationens effekter.
In that connection, it must be recalled that that provision of Directive 96/71 gives the host Member State an opportunity to apply to undertakings posting workers to its territory terms and conditions of employment on matters other than those referred to in the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, provided that they are public policy provisions.
Domstolen erinrar härvid om att denna bestämmelse i direktiv 96/71 ger värdmedlemsstaten möjlighet att ålägga företag som utstationerar arbetstagare på dess territorium att iaktta arbets- och anställningsvillkor på andra områden än de som anges i artikel 3.1 första stycket i direktiv 96/71, i den mån det är fråga om bestämmelser som rör ordre public.
Thus the Court has already had occasion to observe that, while the Member States are still, in principle, free to determine the requirements of public policy in the light of their national needs, the notion of public policy in the Community context, particularly when it is cited as justification for a derogation from the fundamental principle of the freedom to provide services, must be interpreted strictly, so that its scope cannot be determined unilaterally by each Member State without any control by the European Community institutions (see, to that effect, Case C-36/02 Omega [2004] ECR I-9609, paragraph 30).
Domstolen har redan haft tillfälle att klargöra att även om det i huvudsak står medlemsstaterna fritt att bestämma vad som utgör krav med hänsyn till ordre public enligt vad som är nödvändigt för landet, ska detta begrepp, vad gäller gemenskapsrätten och i synnerhet när det används för att motivera ett undantag från den grundläggande principen om frihet att tillhandahålla tjänster, tolkas restriktivt, så att dess räckvidd inte kan bestämmas ensidigt av varje medlemsstat utan kontroll från Europeiska gemenskapens institutioners sida (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 oktober 2004 i mål C-36/02, Omega, REG 2004, s. I-9609, punkt 30).
It follows that public policy may be relied on only if there is a genuine and sufficiently serious threat to a fundamental interest of society (see Case C-54/99 Église de scientologie [2000] ECR I-1335, paragraph 17).
Således kan undantaget för ordre public med framgång åberopas enbart då det föreligger ett verkligt och tillräckligt allvarligt hot som påverkar ett grundläggande samhällsintresse (se dom av den 14 mars 2000 i mål C-54/99, Église de scientologie, REG 2000, s. I-1335, punkt 17).
It has to be remembered that the reasons which may be invoked by a Member State in order to justify a derogation from the principle of freedom to provide services must be accompanied by appropriate evidence or by an analysis of the expediency and proportionality of the restrictive measure adopted by that State, and precise evidence enabling its arguments to be substantiated (see, to that effect, Case C-254/05 Commission v Belgium [2007] ECR I-4269, paragraph 36, and the caselaw cited).
Domstolen vill erinra om att de skäl som en medlemsstat kan åberopa som grund för ett undantag från principen om frihet att tillhandahålla tjänster ska åtföljas av en bedömning av lämpligheten och proportionaliteten av den inskränkande åtgärd som denna stat har vidtagit samt närmare uppgifter till stöd för dess argument (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 juni 2007 i mål C-254/05, kommissionen mot Belgien, REG 2007, s. I-4269, punkt 36 och där angiven rättspraxis).
Therefore, in order to enable the Court to determine whether the measures at issue are necessary and proportionate to the objective of safeguarding public policy, the Grand Duchy of Luxembourg should have submitted evidence to establish whether and to what extent the application to workers posted to Luxembourg of the rule concerning automatic adjustment of rates of pay to the cost of living is capable of contributing to the achievement of that objective.
Storhertigdömet Luxemburg borde därför, i syfte att göra det möjligt för domstolen att bedöma om de aktuella åtgärderna var nödvändiga och proportionerliga i förhållande till målet att skydda ordre public, ha lagt fram uppgifter som gör det möjligt att avgöra om och i vilken mån föreskriften om automatisk justering av löner till levnadskostnaderna kan antas bidra till att uppnå detta mål.
However, in this case the Grand Duchy of Luxembourg merely cited in a general manner the objectives of protecting the purchasing power of workers and good labour relations, without adducing any evidence to enable the necessity for and proportionality of the measures adopted to be evaluated.
I förevarande fall konstaterar domstolen emellertid att Storhertigdömet Luxemburg endast rent allmänt har hänvisat till målen att skydda arbetstagarnas köpkraft och att uppnå arbetsfred, utan att framföra några uppgifter som gör det möjligt att avgöra om åtgärderna var nödvändiga och proportionerliga.
Accordingly, the Grand Duchy of Luxembourg has not shown to the required legal standard that point 2 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 falls under public policy provisions within the meaning of the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Storhertigdömet Luxemburg har således inte bevisat att artikel 1.1 punkt 2 i lag av den 20 december 2002 ingår bland de bestämmelser som rör ordre public, i den mening som avses i artikel 3.10 första strecksatsen i direktiv 96/71.
Therefore, that Member State cannot rely on the public policy exception referred to in the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71 in order to apply to undertakings posting staff on its territory the requirement relating to the automatic adjustment of wages other than minimum wages to reflect changes in the cost of living.
Denna medlemsstat kan således inte åberopa undantaget för ordre public som avses i artikel 3.10 första strecksatsen i direktiv 96/71 till stöd för att ålägga företag som utstationerar arbetstagare på dess territorium att tillämpa automatisk anpassning av annan lön än minimilön till levnadsomkostnadernas utveckling.
— The requirement relating to the rules on parttime and fixedterm work laid down in point 8 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002
— Föreskriften om deltidsarbete och tidsbegränsade anställningsavtal i artikel 1.1 punkt 8 i lag av den 20 december 2002
The Grand Duchy of Luxembourg submits that such a provision seeks to ensure the protection of workers by guaranteeing the principle of equal treatment and pay as between full and parttime workers, laid down in Council Directive 97/81/EC of 15 December 1997 concerning the Framework Agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC (OJ 1998 L 14, p.
Storhertigdömet Luxemburg hävdar att en sådan bestämmelse syftar till att se till att arbetstagarna skyddas genom att likabehandlingsprincipen och principen om lika lön för lika arbete tillämpas för arbetstagare som arbetar heltid respektive deltid. Denna princip har stadfästs genom rådets direktiv 97/81/EG av den 15 december 1997 om ramavtalet om deltidsarbete undertecknat av UNICE, CEEP och EFS (EGT L 14, s.
9) and Council Directive 1999/70/EC of 28 June 1999 concerning the framework agreement on fixedterm work concluded by ETUC, UNICE and CEEP (OJ 1999 L 175, p. 43).
9) och rådets direktiv 1999/70/EG av den 28 juni 1999 om ramavtalet om visstidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och CEEP (EGT L 175, s. 43) (nedan kallat direktiv 1999/70).