natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As regards the practice in taking decisions on which Hoechst relies, the Commission contends that that practice does not in itself serve as a legal framework for fines in competition matters, which is defined solely in Regulation No 17, and that the factors for comparison can be no more than indicative when the circumstances of competition cases, such as markets, products, countries, undertakings and periods concerned are not the same.
Kommissionen har gjort gällande, vad avser den beslutspraxis som Hoechst har åberopat, att denna beslutspraxis inte i sig utgör den rättsliga ramen för åläggande av böter på konkurrensområdet, och att förordning nr 17 utgör den enda rättsliga grunden för åläggande av böter. Jämförelser kan endast vara vägledande, eftersom de faktiska omständigheterna i konkurrensärenden, såsom marknader, produkter, stater, företag och aktuella perioder, inte är identiska.
The Commission refers, on those points, to JCB Service v Commission, paragraph 218 above (paragraphs 187 and 188).
Kommissionen har vad avser dessa punkter hänvisat till domen i det ovan i punkt 218 nämnda målet JCB Service mot kommissionen (punkterna 187 och 188).
The comparison drawn by Hoechst is therefore irrelevant.
Hoechsts jämförelse saknar således betydelse.
The increase to take account of Hoechst’s size and global resources
Multiplikationsfaktorn genom vilken Hoechsts storlek och samlade resurser beaktades
The Commission contends that fixing a factor for deterrence is consistent with the caselaw and with its practice in taking decisions.
Kommissionen har gjort gällande att det är förenligt med rättspraxis och beslutspraxis att tillämpa en faktor med avskräckande syfte.
The Commission refers, in particular, to ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraph 162 et seq.).
Kommissionen har särskilt hänvisat till domen i det ovan i punkt 75 nämnda målet ABB Asea Brown Boveri mot kommissionen (punkt 162 och följande punkter).
That factor takes account of the size and resources of the undertaking concerned, which go hand in hand with its importance.
Med denna faktor beaktas det berörda företagets storlek och samlade resurser, som är kopplade till dess betydelse.
In 2002 Hoechst was at least four times as large as Daicel, the next-largest undertaking in terms of turnover.
Hoechst var år 2002 åtminstone fyra gånger mer betydelsefullt än Daicel, det företag som var det närmast efterföljande vad avser omsättningens storlek.
On the other hand, the nature of Hoechst’s activity at the time of the adoption of the Decision is irrelevant.
Det saknar däremot betydelse vilken verksamhet som Hoechst bedrev då beslutet antogs.
The fact that Hoechst transferred its sorbates business to a third party was already taken into consideration when the relevant comparison of the size of the undertakings concerned was made.
Den omständigheten att Hoechst överlät sin verksamhet på området för sorbater till tredje man beaktades redan vid den relevanta jämförelsen mellan de aktuella företagens storlek.
As regards Hoechst’s arguments relating to the method laid down in the Guidelines, the Commission submits that an increase of 10% per annum is provided for at Section 1 B of the Guidelines, with the object of really penalising the restrictions which produced harmful effects on a lasting basis.
Kommissionen har påpekat, med avseende på Hoechsts argument avseende den metod som avses i riktlinjerna, att en höjning med 10 procent per år föreskrivs i punkt 1 B i riktlinjerna, för att med eftertryck sanktionera begränsningar som varaktigt har medfört skadliga effekter.
The Court of Justice has again had occasion recently to emphasise that it is consistent with the general interest to avoid anticompetitive practices, to discover them and to impose sanctions (Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 54).
Domstolen hade nyligen möjlighet att än en gång konstatera att det är i överensstämmelse med allmänintresset att undvika konkurrensbegränsande förfaranden och avtal samt att upptäcka dessa och påföra sanktioner för dem (domen i de ovan i punkt 145 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkt 54).
The Commission emphasises, moreover, that the increase envisaged for the duration of the infringement is not subject to an absolute maximum (as the 100% suggested by Hoechst) and refers, on that point, to its practice in taking decisions in a number of cases.
Kommissionen har i övrigt påpekat att den föreskrivna höjningen med anledning av överträdelsens varaktighet inte är föremål för någon absolut övre gräns (såsom de 100 procent som Hoechst har åberopat) och har i detta avseende hänvisat till sin beslutspraxis i flera ärenden.
Furthermore, the criteria of gravity and duration of the infringement exist autonomously alongside each other.
Kriterierna avseende överträdelsens allvar och varaktighet samexisterar oberoende av varandra.
Together, they enable the basic amount to be determined.
De gör, tillsammans, det möjligt att fastställa grundbeloppet.
To define the increase for the duration of the infringement by reference to the criterion of gravity would be contrary to the autonomy of the two criteria and therefore inappropriate.
Det skulle strida mot dessa två kriteriers oberoende, och således vara olämpligt, att definiera den höjning som följer av överträdelsens varaktighet på grundval av kriteriet om överträdelsens allvar.
Furthermore, contrary to Hoechst’s opinion, the category of very serious infringements is not reserved for longterm horizontal infringements.
I motsats till vad Hoechst har gjort gällande, är kategorin mycket allvarliga överträdelser ingalunda begränsad till enbart långvariga horisontella begränsningar.
It is therefore appropriate to take the actual duration of the infringement fully into account.
Överträdelsens faktiska varaktighet ska således till fullo beaktas.
Nor are the considerations on limitation relevant.
Anmärkningarna avseende preskription är inte heller relevanta.
In the case of lasting or continuous infringements time begins to run only on the date on which the infringement comes to an end.
Preskription inträder, vad avser långvariga eller fortsatta överträdelser, inte förrän det datum då överträdelsen upphör.
As regards the argument that in any event only an increase of 165% was foreseeable, on the ground that the first year of the infringement does not count, the Commission replies that the increase of 10% per annum is perfectly consistent with the principles laid down in the Guidelines.
Kommissionen har med avseende på argumentet att det i vilket fall som helst enbart var tänkbart med en höjning med 165 procent, med motiveringen att det första år som överträdelsen pågick inte räknas, anfört att höjningen med 10 procent per år överensstämmer fullständigt med de principer som fastställs i riktlinjerna.
The only provision in that regard is that, for infringements of short duration, in general less than one year, no increase is applied (Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 133).
Det föreskrivs endast att någon höjning inte ska göras vid överträdelser med kort varaktighet, normalt kortare än ett år (domen i det ovan i punkt 318 nämnda målet Cheil Jedang Corporation mot kommissionen, punkt 133).
A comparison of the wording of the second and third indents of Section 1 B of the Guidelines shows that, where an infringement lasts more than one year, the increase is supposed to be applied ‘per year’ of the infringement, thus including the first year.
Enligt en jämförelse mellan andra och tredje strecksatserna i punkt 1 B i riktlinjerna ska, beträffande överträdelser som varar mer än ett år, höjningen göras ”för varje år” som överträdelsen pågått, således även det första året.
As regards, last, the decision-taking practice to which Hoechst refers, whereby an increase of less than 10% per year was imposed, the Commission observes that Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, had the particular characteristic that the increase for duration came to 10% for some undertakings and less than 10% for others, so that the decision was not consistent (paragraph 139 of the judgment).
Kommissionen har slutligen påpekat, vad beträffar den beslutspraxis som Hoechst har åberopat, genom vilken en höjning med mindre än 10 procent per år ålades, att ärendet som föranledde domen i det ovan i punkt 318 nämnda målet, Cheil Jedang Corporation mot kommissionen, hade det särdraget att höjningen på grundval av varaktighet uppgick till 10 procent för vissa företag och till mindre än 10 procent för andra företag, så att beslutet inte var konsekvent (punkt 139 i domen).
The Commission adds that the fact that it may in the past have applied a certain rate of increase to the fine, by reference to the duration of the infringement, cannot deprive it of the option of raising that rate within the limits indicated by Regulation No 17 and the Guidelines, if that is necessary to ensure the implementation of
Kommissionen har tillagt att den omständigheten att den tidigare har tillämpat en viss ökningskoefficient för bötesbeloppet i förhållande till överträdelsens varaktighet, inte medför att kommissionen inte kan höja denna nivå inom de gränser som föreskrivs i förordning nr 17 och i riktlinjerna, om detta visar sig nödvändigt för att gemenskapens konkurrenspolitik ska kunna säkerställas (förstainstansrättens dom
Furthermore, in the last decisions to which Hoechst refers, the Commission undoubtedly increased the fine by 10% per year for the duration of the infringement.
I de sista beslut till vilka Hoechst har hänvisat höjde kommissionen dessutom otvivelaktigt bötesbeloppet med 10 procent per år som överträdelsen pågått.
It is necessary, on that point, to reject Hoechst’s assertion that the increase of 10% per year is in any event inadequate since the intensity of the infringement varied.
Hoechsts påstående att höjningen med 10 procent per år i vilket fall som helst var oriktig, eftersom överträdelsens intensitet varierade, kan enligt kommissionen mot bakgrund av dessa beslut inte godtas.
The passage in the Decision which Hoechst cites in order to demonstrate that change in the intensity of the infringement does not permit the slightest conclusion to that effect.
För det första är det inte möjligt att dra någon sådan slutsats av den del av det beslut som Hoechst har hänvisat till för att visa nämnda ändring i överträdelsens intensitet.
In addition, the increase in the fine by 10% per year of the infringement is justified even if the intensity of the infringement may have varied during the period concerned, once the very serious infringement was pursued (Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 278).
För det andra är höjningen av bötesbeloppet med 10 procent per år som överträdelsen pågått motiverad även om överträdelsens intensitet varierade under den berörda perioden, så länge den mycket allvarliga överträdelsen fortsatte (domen i det ovan i punkt 339 nämnda målet Michelin mot kommissionen, punkt 278).
As a preliminary point, it should be noted that Hoechst’s fifth plea is supported by two parts.
Det kan inledningsvis konstateras att den femte grunden som Hoechst har åberopat kan uppdelas i två delgrunder.
The first part is entitled ‘Nature of the infringement’ and the second ‘Duration of the infringement’.
Den första delgrunden har rubriken ”Överträdelsens art”, och den andra ”Överträdelsens varaktighet”.
However, the first part is aimed, in fact, at the constituent elements of the ‘gravity’ of the infringement, which incorporates the nature of the infringement.
Den första delgrunden avser i själva verket de faktorer som beaktades vid fastställelse av överträdelsens ”allvar”, vilka innefattas i överträdelsens art.
Hoechst must therefore be taken to challenge, in the first part, the elements identified by the Commission as to the gravity of the infringement.
Hoechst har således i själva verket genom den första delgrunden invänt mot de faktorer som kommissionen beaktade vid fastställelse av överträdelsens allvar.
Next, it is appropriate to reject Hoechst’s general argument that the amount of its fine, calculated before the application of the 1996 Leniency Notice, is disproportionate in so far as it amounts to almost five times the overall volume of the EEA market, for 1995, set out in Table I of the Decision.
Hoechsts generella argument, enligt vilket det bötesbelopp som beräknades innan 1996 års meddelande om samarbete tillämpades var oproportionerligt, då det motsvarade nästan fem gånger marknadens totala volym inom EES år 1995 som fastställdes i tabell I i beslutet, kan vidare inte godtas.
It must be borne in mind, in that regard, that when determining the amount of each fine, the Commission has a discretion (Case C-283/98 P Mo och Domsjö v Commission [2000] ECR I-9855, paragraph 47, and Case T-303/02 Westfalen Gassen Nederland v Commission [2006] ECR II-4567, paragraph 151).
Förstainstansrätten erinrar i detta hänseende om att kommissionen, vid fastställandet av varje bötesbelopp, har ett utrymme för skönsmässig bedömning (domstolens dom av den 16 november 2000 i mål C-283/98 P, Mo och Domsjö mot kommissionen, REG 2000, s.
Furthermore, under Article 15(2) of Regulation No 17, the amount of the fine is to be determined on the basis of the gravity of the infringement and its duration.
I-9855, punkt 47, och förstainstansrättens dom av den 5 december 2006 i mål T-303/02, Westfalen
HOECHST v COMMISSION calculations performed by the Commission in accordance with the Guidelines.
Det nämnda beloppet är dessutom följden av en serie beräkningar som kommissionen gör i enlighet med riktlinjerna.
That amount is set, inter alia, on the basis of various factors linked to the individual conduct of the undertaking in question, such as the existence of aggravating or attenuating circumstances (Case T-304/02 Hoek Loos v Commission [2006] ECR II-1887, paragraphs 82 and 85).
Vid fastställande av detta belopp beaktas bland annat olika omständigheter som avser det berörda företagets enskilda beteende, såsom förekomsten av försvårande eller förmildrande omständigheter (förstainstansrättens dom av den 4 juli 2006 i mål T-304/02, Hoek Loos mot kommissionen, REG 2006, s.
It cannot be inferred from that legal framework that the Commission must ensure a proportion between the amount of the fine, as thus calculated, and the overall volume of the relevant product market in the EEA, for a given year of the infringement (in this case 1995), when the infringement in question lasted more than 17 years and when the amount of the fine also depends on other factors linked to the individual conduct of the undertaking.
II-1887, punkterna 82 och 85). Det kan inte utifrån denna rättsliga ram härledas att kommissionen ska säkerställa att bötesbeloppet, beräknat på detta sätt, är proportionerligt med marknadens totala volym för den berörda produkten inom EES med avseende på ett visst år av överträdelsen (i förevarande fall år 1995), då överträdelsen i fråga pågick mer än 17 år och bötesbeloppet även beror av andra omständigheter som har samband med företagets enskilda beteende.
It follows that Hoechst’s general argument in that regard must be rejected.
Hoechsts generella argument i detta avseende kan mot denna bakgrund inte godtas.
a) The gravity of the infringement
a) Överträdelsens allvar
It must be borne in mind that the Guidelines state, inter alia, that in assessing the gravity of the infringement account must be taken of its nature, its actual impact on the market, where this can be measured, and the size of the relevant geographic market.
I riktlinjerna anges bland annat att vid bedömningen av överträdelsens allvar ska överträdelsens art, dess konkreta påverkan på marknaden, om den är mätbar, och omfattningen av den relevanta geografiska marknaden beaktas.
Infringements are thus put into one of three categories: minor infringements, serious infringements and very serious infringements (Section 1A, first and second paragraphs).
Överträdelserna kommer således att delas in i tre kategorier, nämligen mindre allvarliga överträdelser, allvarliga överträdelser och mycket allvarliga överträdelser (punkt 1 A, första och andra styckena).
It must also be borne in mind that the gravity of infringements must be assessed in the light of numerous factors, such as the particular circumstances of the case, its context and the dissuasive effect of fines, although no binding or exhaustive list of criteria to be applied has been drawn up (judgment of 15 October 2002 in Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 208 above, paragraph 465, and Joined Cases C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P to C-208/02 P and C-213/02 P Dansk Rørindustri and Others v Commission [2005] ECR I-5425, paragraph 241).
Bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är ska göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom de särskilda omständigheterna i ärendet, dess sammanhang och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut ska tas i beaktande (domstolens dom av den 15 oktober 2002 i de ovan i punkt 208 nämnda förenade målen Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, punkt 465, och av den 28 juni 2005 i de förenade målen C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P och C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I-5425, punkt 241).
The effect of the cartel on the sorbates market in the EEA
Kartellens inverkan på marknaden för sorbater inom EES
As a preliminary point, it must be noted that the three aspects of the assessment of the gravity of the infringement which are referred to at paragraph 343 above do not have the same weight in the context of the global examination.
Förstainstansrätten påpekar inledningsvis att de tre aspekterna av bedömningen av överträdelsens allvar, som omnämns i punkt 343 ovan, inte har samma vikt inom ramen för den totala prövningen.
The nature of the infringement plays a preponderant role, in particular, in characterising ‘very serious’ infringements.
Överträdelsens art intar en väsentlig roll, bland annat vid betecknande av överträdelser som ”mycket allvarliga”.
In that regard, it follows from the description of very serious infringements in the Guidelines that agreements or concerted practices aimed in particular, as in this case, at setting target prices or the allocation of sales quotas by volume may entail, solely on the basis of their very nature, the characterisation as ‘very serious’, without there being any need to characterise such conduct by a particular impact (see, to that effect, Joined Cases T-49/02 to T-51/02 Brasserie nationale and Others v Commission [2005] ECR II-3033, paragraph 178).
Det framgår i detta hänseende av beskrivningen av mycket allvarliga överträdelser i riktlinjerna, att avtal eller samordnade förfaranden som avser bland annat, såsom i förevarande fall, fastställelse av målpriser eller fördelning av volymmässiga försäljningskvoter redan på grund av sin art kan klassificeras som ”mycket allvarliga”, utan att det fordras att dessa beteenden kännetecknas av att ha någon särskild påverkan (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 27 juli 2005 i de förenade målen T-49/02–T-51/02, Brasserie nationale m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. II-3033, punkt 178).
In the present case, first, it must be observed that Hoechst does not call in question the unlawful nature of the cartel, namely the setting of target prices, the allocation of sales quotas by volume, the definition of a system of information and control and also the refusal to supply technology to undertakings seeking to enter the market.
Hoechst har i förevarande fall inte invänt mot kartellens rättsstridiga syfte, nämligen att fastställa målpriser, fördela volymmässiga kvoter, definiera ett system för information och kontroll, samt underlåtenhet att tillhandahålla teknik till eventuella nya aktörer på marknaden.
Second, it must be observed that, in the Decision, the Commission took into consideration the actual impact of the cartel on the market when it assessed the gravity of the infringement.
Förstainstansrätten konstaterar för det andra att kommissionen i beslutet beaktade kartellens konkreta påverkan på marknaden vid bedömningen av överträdelsens allvar.
While the Commission asserts, at recital 327 to the Decision, that there is no need to take into account the actual effects when a cartel is shown to have an anticompetitive object, it none the less states, at recitals 333 to 336 to the Decision, that such effects exist in the present case, even though it asserts at recital 333 that it is not possible to measure them in a precise manner.
Även om kommissionen i skäl 327 i beslutet angav att det inte var nödvändigt att beakta den konkreta påverkan då en kartells konkurrensbegränsande syfte har fastställts, konstaterade den inte desto mindre i skälen 333–336 i beslutet att en sådan påverkan förelåg i förevarande fall, även om kommissionen i skäl 333 påpekade att det inte var möjligt att med säkerhet kvantifiera denna påverkan.
Those effects are the consequence, in particular, of the implementation of the agreements in question.
Denna påverkan följer enligt kommissionen särskilt av de aktuella avtalens genomförande.
The Commission observes, in that regard, at recitals 330 to 332 to the Decision, referring to Part I of the Decision, that the agreements in question were carefully implemented.
Kommissionen erinrade i detta hänseende i skälen 330–332 i beslutet, genom hänvisning till del I i detta, om att de aktuella avtalen hade genomförts omsorgsfullt.
Recitals 334 and 336, which deal with the actual effects of the cartel on the market, also refer to the implementation of the agreements in question.
Även i skälen 334 och 336, som avser kartellens konkreta påverkan på marknaden, hänvisas det till de aktuella avtalens genomförande.
At recital 337 to the Decision, which contains the finding concerning the developments devoted to the actual impact of the cartel on the market, the Commission states that that ‘continuous implementation has had an impact on the sorbates market’.
Kommissionen påpekade i skäl 337 i beslutet, i vilket slutsatsen med avseende på redogörelsen för kartellens konkreta påverkan på marknaden anges, att detta ”permanenta genomförande har påverkat marknaden för sorbater”.
The Commission’s finding concerning the implementation of the cartel is not challenged by Hoechst before the Court.
Hoechst har emellertid inte vid förstainstansrätten invänt mot kommissionens slutsats avseende kartellens genomförande.
It must be emphasised, in that regard, that in the particular case of a price cartel it is permissible for the Commission to draw the inference that the infringement has had effects from the fact that the members of the cartel took measures to apply the agreed prices.
Förstainstansrätten påpekar i detta hänseende att kommissionen, eftersom det är fråga om en priskartell, har rätt att dra slutsatsen att överträdelsen inverkade på marknaden, med hänsyn till att de företag som deltog i kartellen vidtog åtgärder för att tillämpa de överenskomna priserna.
On the other hand, when the implementation of a cartel is established, the Commission cannot be required to demonstrate systematically that the agreements actually allowed the undertakings concerned to attain a higher level of prices than that which would have prevailed in the absence of a cartel (see, to that effect, Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 153 above, paragraphs 743 to 745).
Det kan dock inte krävas att kommissionen, vid fastställandet av att en kartell har genomförts, systematiskt ska visa att avtalen verkligen möjliggjorde för de berörda företagen att uppnå en högre prisnivå än den som hade gällt om inte kartellen funnits (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 153 nämnda förenade målen Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, punkterna 743–745).
Accordingly, Hoechst’s arguments cannot upset the Commission’s finding concerning the effects of the cartel flowing from the implementation of the agreement in issue.
Hoechsts argument påverkar således inte kommissionens slutsats angående den inverkan som kartellen har haft till följd av de aktuella avtalens genomförande.