natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Between 23 April and 16 July 1993, it issued 20 T1 Community transit documents for the transport of butter originating in the Czech Republic from Waidhaus (Germany) to Venice and Milan (Italy).
Mellan den 23 april och den 16 juli 1993 utfärdade bolaget 20 T1-deklarationer för gemenskapstransitering avseende transport av smör med ursprung i Republiken Tjeckien från Waidhaus (Tyskland) till Venedig och Milano (Italien).
After receiving copies of the transit documents bearing the stamps and serial numbers of the Venice and Milan customs offices, the Waidhaus customs office discharged those consignments.
Efter det att tullkontoret i Waidhaus hade tagit emot kopior av deklarationerna för gemenskapstransitering, vilka var försedda med stämplar och löpnummer från tullkontoren i Venedig och Milano, avslutade detta tullkontor förfarandet för gemenskapstransitering beträffande de aktuella försändelserna.
Subsequently, the Customs Fraud Prevention Service of the Guardia di Finanza ascertained that the goods had not arrived at their destination due to a forgery in which M & M was not implicated and which, to all appearances, had been carried out with the collusion of members of the Italian customs authorities.
Enheten för bedrägeribekämpning vid Guardia di Finanza konstaterade senare att varorna aldrig hade nått fram till bestämmelseorten. Anledningen till detta var ett bedrägeri som M & M inte haft någon del i och i vilket anställda vid den italienska tullen med största sannolikhet hade varit inblandade.
On 17 November 1995, the Italian customs authorities ordered M & M to pay the sum of ITL 4 601 255 310 by way of customs duty on the goods dispatched.
Den 17 november 1995 förelade de italienska tullmyndigheterna M & M att betala ett belopp om 4 601 255 310 ITL. Detta belopp avsåg tull på de varor som hade sänts.
The Italian customs authorities rejected the application for remission of duties submitted by M & M pursuant to Article 239 of the Customs Code.
M & M ansökte med stöd av artikel 239 i tullkodexen om eftergift av tullarna. Denna ansökan avslogs av de italienska tullmyndigheterna.
The Tribunale (District Court) and then the Corte d’Appello di Trento (Court of Appeal, Trento) rejected the appeal lodged by M & M, which subsequently lodged an appeal in cassation.
M & M överklagade därefter till Corte d’appello di Trento, som lämnade överklagandet utan bifall. M & M överklagade då till Corte suprema di cassazione.
By judgment delivered on 27 September 2002 in the main proceedings, the Combined Chambers of the Corte Suprema di Cassazione (Supreme Court of Cassation) held that the Italian authorities’ decision not to allow M & M’s application for remission of duties under Article 239 of the Customs Code was not open to review by the courts, since it ‘entailed choices and decisions of a political nature’.
Corte suprema di cassazione (utökad sammansättning) meddelade dom i det nationella målet den 27 september 2002 och slog fast att de italienska myndigheternas beslut att avslå M & M:s ansökan enligt artikel 239 i tullkodexen om eftergift av tullar inte kunde prövas av domstol, eftersom det ”innefattade politiska överväganden och beslut”.
As to the remainder, the case was remitted to the tax chamber of that court for a ruling on the other grounds of the appeal.
Målet överlämnades till Corte suprema di cassaziones skatterättsliga avdelning för prövning av överklagandet i övrigt.
It was in those circumstances that the Corte Suprema di Cassazione decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Corte suprema di cassazione beslutade under dessa omständigheter att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
‘(1) Is Article 11a(1) of Regulation No 1062/87, as amended by [the implementing regulation], to be interpreted as meaning that the 11-month timelimit within which the customs office of departure must communicate the fact that goods moving under the Community transit procedure have not been discharged is applicable in a case where discharge by the customs office of destination is evidenced by forged documents and the forgery is not easily discernible?
”1) Ska artikel 11a.1 i förordning nr 1062/87, i dess lydelse enligt tillämpningsförordningen, tolkas så att den frist på elva månader inom vilken avgångskontoret ska underrätta den huvudansvarige om att ett förfarande för gemenskapstransitering av varor inte har avslutats är tillämplig, när det framkommer att de handlingar som användes för att styrka att bestämmelsekontoret hade avslutat förfarandet var förfalskade och det inte var enkelt att upptäcka förfalskningen?
In circumstances such as those under consideration, is it contrary to the principle of proportionality for a customs clearance agent to be held liable for all of the consequences of an incorrect Community transit operation?
Är det förenligt med proportionalitetsprincipen att under sådana omständigheter som är i fråga i förevarande mål låta tullombudet bära hela ansvaret för oegentligheter som begåtts vid ett förfarande för gemenskapstransitering?
MILITZER & MÜNCH (2) In circumstances such as those set out in Question 1, is Article 11a(2) applicable?
MILITZER & MÜNCH 2) Är artikel 11a.2 tillämplig under de omständigheter som beskrivs i fråga 1?
(3) In circumstances such as those set out in Question 1, is the question of whether the customs authorities have jurisdiction to be determined according to the criteria laid down by the second or third indent of Article 215(1) of [the Customs Code]?’
3) Ska artikel 215.1 i tullkodexen tolkas så att tullkontorets behörighet, under de omständigheter som beskrivs i fråga 1, ska fastställas på grundval av det kriterium som föreskrivs i artikel 215.1 andra punkten eller det som föreskrivs i artikel 215.1 tredje punkten?”
M & M, the Italian Government and the Commission agree in acknowledging that the Corte Suprema di Cassazione has referred to Community rules which are inapplicable ratione temporis but disagree as to what the applicable rules are.
M & M, den italienska regeringen och kommissionen är eniga om att den nationella domstolen har hänvisat till gemenskapsrättsliga bestämmelser som har upphört att gälla och som således inte är tillämpliga i tiden (ratione temporis).
According to the Italian Government, reference should be made to the provisions in force in 1993, when the forgery was perpetrated.
Enligt den italienska regeringen ska de bestämmelser tillämpas som var i kraft år 1993 när bedrägeriet begicks.
The determination of the competent Member State would thus be governed by Article 34(2) of Council Regulation (EEC) No 2726/90 of 17 September 1990 on Community transit (OJ 1990 L 262, p.
Den behöriga medlemsstaten ska således fastställas enligt artikel 34.2 i rådets förordning (EEG) nr 2726/90 av den 17 september 1990 om gemenskapstransitering (EGT L 262, s. 1).
1), which was repealed with effect from 1 January 1994.
Den förordningen upphörde att gälla från och med den 1 januari 1994.
The Italian Government submits that the question of compliance with the previously applicable timelimits for recovery of the customs debt must be examined in the light of the provisions of Article 49 of Regulation No 1214/92.
Den italienska regeringen har hävdat att frågan huruvida de tidsfrister som föregår beslutet om uppbörd av tullskulden har iakttagits ska prövas mot bakgrund av bestämmelserna i artikel 49 i förordning nr 1214/92.
It considers that the fact that reference was made to Article 11a of Regulation No 1062/87, whereas that regulation was repealed on 1 January 1993, must render the reference for a preliminary ruling inadmissible in part.
Den italienska regeringen anser att det faktum att det i begäran om förhandsavgörande hänvisas till artikel 11a i förordning nr 1062/87, trots att den förordningen upphörde att gälla den 1 januari 1993, innebär att begäran delvis ska avvisas.
In the present case, M & M and the Commission are correct in considering that the relevant provisions are those in force at the time when the notice of recovery, the lawfulness of which is disputed in the main proceedings, was issued by the Italian authorities on 17 November 1995.
Domstolen delar M & M:s och kommissionens bedömning att de bestämmelser som är relevanta i det föreliggande fallet är de bestämmelser som var i kraft den 17 november 1995, vilket är det datum när de italienska myndigheterna fattade beslutet om uppbörd. Det är detta besluts lagenlighet som har angripits i målet vid den nationella domstolen.
It is appropriate to examine first of all the third question concerning the determination of the Member State having jurisdiction to recover the customs debt.
Domstolen anser att det finns anledning att först pröva den tredje tolkningsfrågan rörande fastställandet av vilken medlemsstat som är behörig att besluta om uppbörd av tullskulden.
M & M and the Commission take the view that the Member State having jurisdiction to recover the customs debt must be determined not pursuant to Article 215 of the
M & M och kommissionen anser att den medlemsstat som är behörig att besluta om uppbörd av tullskulden inte ska fastställas enligt artikel 215 i tullkodexen, utan enligt
The Italian Government considers that it has jurisdiction pursuant to Article 215(2) of the Customs Code since the offence was committed or, at the very least, came to light in Italy.
Den italienska regeringen anser sig vara behörig enligt artikel 215.2 i tullkodexen, eftersom överträdelsen har begåtts eller i vart fall konstaterats i Italien.
It follows from Article 215(1) of the Customs Code and Articles 378 and 379 of the implementing regulation that the determination of the place where the customs debt was incurred allows the Member State with jurisdiction to recover customs duties to be identified (see, to that effect, Case C-526/06 Road Air Logistics Customs [2007] ECR I-11337, paragraph 26).
Det framgår av artikel 215.1 i tullkodexen och av artiklarna 378 och 379 i tillämpningsförordningen att fastställandet av platsen där tullskulden uppkom gör det möjligt att peka ut vilken medlemsstat som är behörig att besluta om uppbörd av tullarna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 december 2007 i mål C-526/06, Road Air Logistics Customs, REG 2007, s. I-11337, punkt 26).
According to the caselaw of the Court, removal from customs supervision must be understood as encompassing any act or omission the result of which is to prevent, if
I enlighet med domstolens praxis ska begreppet undandragande från tullövervakning innefatta varje åtgärd eller underlåtenhet som medför att den behöriga
Removal from customs supervision simply requires certain objective conditions to be met including, for example, the absence of the goods from the approved place of storage at the time when the customs authorities intend to carry out an examination of them (D. Wandel, paragraph 48, and Liberexim, paragraph 60) or the temporary removal of the T1 transit document from the goods to which it relates (British American Tobacco, paragraph 53).
Undandragande av en vara från tullövervakning förutsätter endast att objektiva rekvisit är uppfyllda, såsom att varorna till exempel inte finns fysiskt tillgängliga på godkänd förvaringsplats när tullmyndigheten ska undersöka dem (domarna i de ovannämnda målen D. Wandel, punkt 48, och Liberexim, punkt 60) eller att varornas T1-dokument tillfälligt avlägsnats (domen i det ovannämnda målet British American Tobacco, punkt 53).
Where a number of offences or irregularities have occurred in various Member States, the Member State having jurisdiction to recover the customs duties is the State in which the first offence or irregularity was committed (see, by analogy, Liberexim, paragraph 57).
När det har begåtts flera överträdelser eller oegentligheter i olika medlemsstater är den medlemsstat som är behörig att besluta om uppbörd av tull den medlemsstat på vars territorium den första överträdelsen eller oegentligheten begicks (se analogt domen i det ovannämnda målet Liberexim, punkt 57).
As M & M and the Commission correctly pointed out, Article 378 of the implementing regulation specifically governs the determination of the Member State with jurisdiction to recover customs duties under the external Community transit procedure and establishes a presumption of competence in favour of the Member State to which the office of departure belongs (Case C-104/02 Commission v Germany [2005] ECR I-2689, paragraph 86).
Såsom M & M och kommissionen med rätta har påpekat regleras i artikel 378 i tillämpningsförordningen specifikt frågan vilken medlemsstat som är behörig att besluta om uppbörd av tullar vid extern gemenskapstransitering, och det föreskrivs i den bestämmelsen en presumtion till förmån för den medlemsstat som avgångskontoret tillhör (dom av den 14 april 2005 i mål C-104/02, kommissionen mot Tyskland, REG 2005, s. I-2689, punkt 86).
Article 378(1) of the implementing regulation provides that, without prejudice to the rules on the determination of the place where a customs debt is incurred, laid down in Article 215 of the Customs Code, where a consignment has not been presented at
I artikel 378.1 i tillämpningsförordningen föreskrivs att om en försändelse inte har uppvisats på bestämmelsekontoret och platsen för överträdelsen eller oegentligheten inte kan fastställas ska överträdelsen eller oegentligheten, utan att det
MILITZER & MÜNCH the office of destination and the place of the offence or irregularity cannot be established, such offence or irregularity is deemed to have been committed in the Member State to which the office of departure belongs or in the Member State to which the office of transit at the point of entry into the Community belongs, to which a transit advice note has been given, unless within the period laid down in Article 379(2) of the implementing regulation, proof of the regularity of the transit operation or of the place where the offence or irregularity was actually committed is furnished (Case C-300/03 Honeywell Aerospace [2005] ECR I-689, paragraph 21). 31
MILITZER & MÜNCH påverkar bestämmelserna om fastställandet av platsen för uppkomsten av en tullskuld i artikel 215 i tullkodexen, anses ha begåtts i den medlemsstat som avgångskontoret tillhör eller i den medlemsstat som transiteringskontoret vid införselplatsen till gemenskapen tillhör, till vilket transiteringsintyg har ingetts, om inte bevis kan framläggas inom den frist som fastställs i artikel 379.2 i tillämpningsförordningen, antingen för att transiteringen genomförts på ett regelmässigt sätt eller avseende den plats där överträdelsen eller oegentligheten verkligen begicks (dom av den 20 januari 2005 i mål C-300/03, Honeywell Aerospace, REG 2005, s. I-689, punkt 21). 31
The initiation of the procedure laid down in Article 379 of the implementing regulation therefore assumes that the place of the offence or irregularity cannot be established by the customs authorities (Case C-112/01 SPKR [2002] ECR I-10655, paragraph 35).
Tillämpningen av det förfarande som föreskrivs i artikel 379 i tillämpningsförordningen förutsätter således att tullmyndigheterna inte kan fastställa den plats där överträdelsen eller oegentligheten har begåtts (dom av den 14 november 2002 i mål C-112/01, SPKR, REG 2002, s. I-10655, punkt 35).
Consequently, in order to verify whether the Member State which recovered customs duties has jurisdiction, it is necessary to determine whether, at the time when it was established that the consignment had not been presented at the office of destination, it was possible to establish the place where the offence or irregularity occurred.
För att kontrollera huruvida den medlemsstat som beslutat om uppbörd av tull var behörig att göra detta ska det avgöras huruvida det, vid tidpunkten när det konstaterades att försändelsen inte hade uppvisats på bestämmelsekontoret, gick att fastställa platsen där överträdelsen eller oegentligheten begåtts.
If that is the case, the Member State in which the first offence or irregularity capable of being classified as a removal from customs surveillance was committed can be identified as the State with jurisdiction to recover the customs debt, pursuant Articles 203(1) and 215(1) of the Customs Code.
Om så är fallet, innebär bestämmelserna i artiklarna 203.1 och 215.1 i tullkodexen att den medlemsstat som är behörig att besluta om uppbörd av tullskulden är den medlemsstat på vars territorium den första överträdelse eller oegentlighet som kan kvalificeras som undandragande från tullövervakning begicks.
On the other hand, if the place where the offence or irregularity was committed cannot be thus established, the Member State to which the office of departure belongs has jurisdiction to recover customs duties, in accordance with Articles 378 and 379 of the implementing regulation.
Om platsen där överträdelsen eller oegentligheten begåtts däremot inte kan fastställas i enlighet med föregående punkt är den medlemsstat som avgångskontoret tillhör behörig att besluta om uppbörd av tull enligt artiklarna 378 och 379 i tillämpningsförordningen.
In order to determine whether, in the case in the main proceedings, the Italian authorities had jurisdiction to recover the duties in question, it is for the referring
I syfte att avgöra huruvida de italienska myndigheterna, i målet vid den nationella domstolen, var behöriga att besluta om uppbörd av de aktuella tullarna ankommer
If that is not the case, the effect of the presumption of competence in favour of the Member State to which the office of departure belongs, established by Article 378(1) of the implementing regulation, is that the Federal Republic of Germany is the Member State with jurisdiction to recover the customs duties.
Om så inte är fallet innebär den i artikel 378.1 i tillämpningsförordningen föreskrivna presumtionsregeln till förmån för den medlemsstat som avgångskontoret tillhör att Förbundsrepubliken Tyskland är den medlemsstat som är behörig att besluta om uppbörd av tullarna.
That presumption can be rebutted in favour of the jurisdiction of another Member State only if it is established that the first offence or irregularity was actually committed in the territory of that State.
Denna presumtionsregel kan endast genombrytas och en annan medlemsstat vara behörig om det är styrkt att den första överträdelsen och den första oegentligheten verkligen har begåtts på den andra medlemsstatens territorium.
Nevertheless, proof to that effect must be furnished to the satisfaction of the authorities of the Member State to which the office of departure belongs, in accordance with the procedure laid down in Article 379 of the implementing regulation, which entails, inter alia, compliance with the timelimits laid down in that provision.
Bevisningen härför ska läggas fram på ett sätt som är tillfredsställande för myndigheterna i den medlemsstat som avgångskontoret tillhör och i enlighet med förfarandet i artikel 379 i tillämpningsförordningen. Detta innebär bland annat att de tidsfrister som föreskrivs i den bestämmelsen ska iakttas.
The answer to the third question must therefore be that, in order to verify whether the Member State which recovered customs duties has jurisdiction, it is for the referring court to determine whether, at the time when it came to light that the consignment had not been presented at the office of destination, it was possible to establish the place where the offence or irregularity occurred.
Den tredje tolkningsfrågan ska således besvaras på följande sätt. I syfte att kontrollera huruvida den medlemsstat som har beslutat om uppbörd av tullarna var behörig att göra detta, ankommer det på den nationella domstolen att avgöra huruvida det, vid tidpunkten när det konstaterades att försändelsen inte hade uppvisats för bestämmelsekontoret, kunde fastställas på vilken plats överträdelsen eller oegentligheten begåtts.
If that is the case, the Member State in which the first offence or irregularity capable of being classified as a removal from customs surveillance was committed can be identified as the State with jurisdiction to recover the customs debt, pursuant to Articles 203(1) and 215(1) of the Customs Code.
Om detta var fallet, följer det av bestämmelserna i artiklarna 203.1 och 215.1 i tullkodexen att den medlemsstat som är behörig att besluta om uppbörd av tullarna är den medlemsstat på vars territorium den första överträdelse eller oegentlighet som kan kvalificeras som undandragande från tullövervakning har begåtts.
On the other hand, if the place where the offence or irregularity was committed cannot be thus established, the Member State to which the office of departure belongs has jurisdiction to recover the customs duties, in accordance with Articles 378 and 379 of the implementing regulation.
Om platsen där den första överträdelsen eller oegentligheten begåtts inte kunde fastställas på ovan angivet sätt, är den medlemsstat som avgångskontoret tillhör behörig att besluta om uppbörd av tullarna i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 378 och 379 i tillämpningsförordningen.
MILITZER & MÜNCH The first part of the first question and the second question
MILITZER & MÜNCH Den första tolkningsfrågans första delfråga och den andra tolkningsfrågan
The Corte Suprema di Cassazione asks, in essence, whether the Italian authorities’ failure to comply with the timelimits of 11 months and 3 months, imposed for the benefit of the principal by the first and second paragraphs of Article 379 of the implementing regulation respectively, precludes the recovery of customs duties.
Den nationella domstolen söker få klarhet i huruvida den omständigheten att tullmyndigheterna inte iakttagit tidsfristerna om elva respektive tre månader, vilka föreskrivs till förmån för den huvudansvarige i artikel 379.1 och 379.2 i tillämpningsförordningen, innebär hinder för att besluta om uppbörd av tullarna.
As the Italian Government and the Commission correctly observed, non-compliance with the 11-month timelimit does not by itself prevent recovery of the customs debt from the principal (SPKR, paragraphs 27 to 33, and Commission v Germany, paragraph 69).
Såsom den italienska regeringen och kommissionen har påpekat innebär inte underlåtenheten att iaktta fristen på elva månader i sig att tullskulden inte kan drivas in hos den huvudansvarige (domarna i de ovannämnda målen SPKR, punkterna 27–33, och kommissionen mot Tyskland, punkt 69).
On the other hand, notification to the principal of the three-month timelimit laid down in Article 379(2) of the implementing regulation is mandatory and must precede recovery of the customs debt by the customs authorities (SPKR, paragraph 32; Honeywell Aerospace, paragraphs 23 and 24; Commission v Germany, paragraph 71; order of 6 April 2006 in Case C-407/05 Reyniers & Sogama, paragraph 22; and Case C-44/06 Gerlach [2007] ECR I-2071, paragraph 33). 40
Den underrättelse om tremånadersfristen som avgångskontoret enligt artikel 379.2 i tillämpningsförordningen ska lämna till den huvudansvarige utgör däremot en nödvändig förutsättning för att tullmyndigheterna ska kunna besluta om uppbörd av en tullskuld (domarna i de ovannämnda målen SPKR, punkt 32, Honeywell Aerospace, punkterna 23 och 24, kommissionen mot Tyskland, punkt 71, beslut av den 6 april 2006 i mål C-407/05, Reyniers & Sogama, ej publicerat i rättsfallssamlingen, punkt 22, och dom av den 8 mars 2007 i mål C-44/06, Gerlach, REG 2007, s. I-2071, punkt 33). 40
It should be noted that the purpose of those 11-month and 3-month timelimits is to ensure diligent and uniform application, by the administrative authorities, of the provisions relating to the recovery of customs debts in order to secure rapid availability of the Community’s own resources (SPKR, paragraph 34, and Commission v Germany, paragraphs 69 and 78).
Domstolen erinrar om att fristerna om elva respektive tre månader har till syfte att säkerställa att de administrativa myndigheterna tillämpar bestämmelserna om uppbörd av en tullskuld på ett skyndsamt och enhetligt sätt för att ta till vara intresset av att gemenskapens egna medel snabbt finns tillgängliga (domarna i de ovannämnda målen SPKR, punkt 34, och kommissionen mot Tyskland, punkterna 69 och 78).