natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Among the guarantees conferred by the Community judicial order in administrative procedures is, in particular, the principle of sound administration, which entails the obligation for the competent institution to examine carefully and impartially all the relevant elements of the case (Case T-44/90 La Cinq v Commission [1992] ECR II-1, paragraph 86, and ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above, paragraph 99).
Bland de i gemenskapernas rättsordning föreskrivna skyddsreglerna för det administrativa förfarandet ingår bland annat principen om god förvaltning och den tillhörande skyldigheten för den behöriga institutionen att omsorgsfullt och opartiskt pröva alla omständigheter som är relevanta i det aktuella fallet (förstainstansrättens dom av den 24 januari 1992 i mål T-44/90, La Cinq mot kommissionen, REG 1992, s.
In the present case, first, so far as it concerns Hoechst’s assertion that the Commission granted Chisso, in autumn 1998, what it at the same time refused the applicant, namely recognition of its oral contributions as acts of cooperation, and for the reasons set out at paragraphs 572 to 578 below, the Court considers, on the one hand, that in the Decision the Commission finally accepts Hoechst’s oral contributions as acts of cooperation and, on the other, in any event, that the fact that it was the Commission’s intention not to take certain oral contributions into consideration was the consequence of uncertainty as to the actual cooperation provided by Hoechst at the beginning of the procedure.
För det första, vad avser Hoechsts påstående att kommissionen hösten 1998 godtog Chissos muntliga vittnesmål såsom samarbete, medan den samtidigt nekade Hoechst samma behandling av de anledningar som anförs i punkterna 572–578 nedan, anser förstainstansrätten i förevarande fall dels att kommissionen slutligen i beslutet godtog Hoechsts muntliga vittnesmål såsom samarbete, dels att den omständigheten att kommissionens hade för avsikt att inte beakta vissa muntliga vittnesmål i vilket fall som helst berodde på en osäkerhet över huruvida Hoechst verkligen samarbetade i början av förfarandet.
Hoechst’s arguments in that regard must therefore be rejected.
Hoechsts argument i detta hänseende kan således inte godtas.
Second, as regards the Commission’s internal note of 9 November 1998, relating in particular to the meeting of 29 October 1998, which states that ‘[t]he lawyers … have at last agreed to hold the promised meetings, following calls initiated from [the Directorate-General for Competition]’, the Court considers that the telephone conversations initiated by the Commission’s services were a consequence of the fact that those services had already met Chisso’s lawyers on 29 September 1998, without there being any need to determine whether or not Chisso’s identity had been officially revealed.
Förstainstansrätten anser för det andra – vad avser kommissionens interna anteckningar av den 9 november 1998, avseende bland annat mötet den 29 oktober 1998, i vilka det påpekas att ”advokaterna … har åtminstone gått med på att hålla de möten som överenskommits, till följd av telefonsamtal från [generaldirektoratet för konkurrens]” – att det kan slås fast att de telefonsamtal till vilka tjänstemän vid kommissionen tagit initiativ var en följd av att tjänstemännen redan den 29 september 1998 hade träffat Chissos advokater, utan att det finns anledning att slå fast huruvida Chissos identitet officiellt hade avslöjats eller ej.
As the Commission observes in its internal note of 1 October 1998, it had been agreed that the lawyers would contact the Commission services within two weeks.
Såsom kommissionen påpekade i sina interna anteckningar av den 1 oktober 1998, hade det överenskommits att advokaterna skulle ta kontakt med kommissionens tjänstemän inom två veckor.
The fact that, in that context, the Commission services resumed contact is not of such a kind as to cast doubt on the lawfulness of the proceedings in that regard.
Den omständigheten att kommissionen i detta sammanhang återupptog kontakten är inte sådan att det kan ifrågasättas huruvida förfarandet har gått riktigt till i detta avseende.
Third, as regards the fact that Hoechst’s requests for further investigations met with no response, it must be noted that Hoechst’s request, contained in a letter of 22 January 2003 to the hearing officer, formed part of a request for access to the internal documents relating to the telephone contacts between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999.
Förstainstansrätten konstaterar för det tredje, beträffande den omständigheten att kommissionen inte efterkom Hoechsts begäranden om ytterligare undersökningar, att Hoechsts begäran i en skrivelse av den 22 januari 2003 till förhörsombudet utgjorde en del av en förfrågan om att få tillgång till interna handlingar avseende telefonsamtalen mellan kommissionen och Chisso, mellan september 1998 och april 1999.
More specifically, Hoechst requested the hearing officer to investigate those telephone contacts.
Hoechst uppmanade närmare bestämt förhörsombudet att undersöka de nämnda telefonsamtalen.
In fact, it follows from the hearing officer’s final report that, ‘[a]s a result of these claims made by Hoechst and Nutrinova’, the hearing officer had ‘examined internal notes of the Commission services in so far as these exist[ed]’.
Det framgår emellertid från förhörsombudets slutrapport att förhörsombudet ”till följd av… påståenden från Hoechst och Nutrinova”, har ”undersökt interna anteckningar från kommissionens tjänsteenheter i den mån sådana f[a]nns”.
Hoechst’s assertion that its request met with no response is therefore factually incorrect.
Det saknas således stöd för Hoechsts påstående att det inte vidtogs några åtgärder till följd av dess begäran.
Fourth, as regards what the applicant claims to have been a biased approach or unequal treatment in the application of the 1996 Leniency Notice, the Court observes that in an internal note of 9 November 1998 referring to the first meetings held with Chisso and Hoechst, the Commission stated:
Förstainstansrätten konstaterar för det fjärde, vad avser påståendet att en partisk hållning intagits eller att företagen behandlades olika vad avser tillämpningen av 1996 års meddelande om samarbete, att kommissionen i interna anteckningar av den 9 november 1998 avseende de första möten som hölls med Chisso och Hoechst påpekade följande:
‘We have obviously not informed them [that is to say, Chisso’s lawyers] that other companies are also providing information, nor have these others been informed that … Chisso [had] applied for leniency.’
”Vi har givetvis inte informerat dem [det vill säga Chissos advokater] om att även andra företag tillhanda[hållit] information, och inte heller informerat dessa andra företag om att… Chisso har begärt immunitet.”
In fact, it follows from the minute of the meeting of 13 November 1998 between Chisso and the Commission that one of the officials responsible for the present case stated that ‘fair warning would be given if another company would look like overtaking Chisso under the requirements of [the Leniency Notice]’.
Det framgår emellertid av protokollet från mötet den 13 november 1998 mellan Chisso och kommissionen, att en av de tjänstemän som ansvarade för förevarande ärende hade påpekat att ”[Chisso] skulle underrättas om ett annat företag försökte förekomma Chisso med avseende på meddelandet om samarbete”.
It follows, first, that on 9 November 1998 the Commission clearly displayed its intention not to disclose to the cooperating undertakings, in particular to Hoechst, the fact that other undertakings had approached its services in order to obtain immunity from a fine when, on 13 November 1998, that is to say, some days later, it assured Chisso that it would be warned if other undertakings attempted to overtake it in relation to cooperation.
Av detta följer att kommissionen den 9 november 1998 klart och tydligt visade att den avsåg att inte informera de företag som samarbetade, särskilt inte Hoechst, om den omständigheten att andra företag hade kontaktat dess tjänstemän för att begära immunitet, samtidigt som kommissionen den 13 november 1998, det vill säga några dagar senare, försäkrade Chisso att företaget skulle underrättas om andra företag försökte förekomma Chisso, med avseende på samarbete.
Those elements lead the Court to conclude that, in this case, the Commission failed to have regard to the principles of sound administration and equal treatment.
Förstainstansrätten konstaterar med stöd av dessa uppgifter att kommissionen i förevarande fall inte beaktade principerna om god förvaltningssed och likabehandling.
The Court would emphasise in that regard that even if the assertion of the official concerned at the meeting of 13 November 1998 does not show that the promise made to Chisso was in fact subsequently kept, it none the less constitutes a breach of those two principles.
Även om det inte kan härledas från den berörda tjänstemannens påstående vid mötet den 13 november 1998 att det löfte som lämnades till Chisso faktiskt därefter införlivades, utgör det trots allt ett åsidosättande av de två ovannämnda principerna.
It must be observed, at this stage, that Hoechst does not claim that the Decision should be annulled in so far as the Commission breached the principles of sound administration and equal treatment.
Förstainstansrätten påminner om att Hoechst inte har yrkat att beslutet ska ogiltigförklaras på den grunden att kommissionen åsidosatte principerna om god förvaltningssed och likabehandling.
However, since it relied on a breach of those principles in support of the breach of the right of access to the file, which will be examined below, and in so far as Hoechst’s arguments are developed again in the context of the eighth and ninth pleas concerning the application of the 1996 Leniency Notice, it is appropriate to ascertain the impact on the content of the Decision of the breach found at paragraph 137 above.
Med hänsyn till att Hoechst har åberopat åsidosättande av nämnda principer till stöd för grunden att rätten att få tillgång till handlingarna i ärendet åsidosattes, vilken kommer att prövas nedan, och eftersom Hoechsts argument utvecklades på nytt inom ramen för den åttonde och den nionde grunden avseende tillämpning av 1996 års meddelande om samarbete, ska det emellertid prövas huruvida det åsidosättande som konstateras i punkt 137 ovan påverkade beslutets innehåll.
In that regard, in the first place, it must be observed that the unlawful act found at paragraph 137 above is not of such a kind as to call in question the infringement found in the Decision, which, moreover, is supported by documentary evidence.
Förstainstansrätten anser i detta hänseende för det första att den rättsstridighet som konstateras i punkt 137 ovan inte innebär att den överträdelse som konstaterades i beslutet ifrågasätts. Denna överträdelse fastställdes för övrigt på grundval av skriftliga bevis.
Nor has Hoechst put forward any argument to that effect.
Hoechst har för övrigt inte åberopat något argument till stöd härför.
In the second place, as regard cooperation by undertakings, it follows from recital 440 to the Decision that:
För det andra framgår följande av skäl 440 i beslutet, vad avser företagens samarbete:
‘At a meeting held on 13 November 12998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence … The Commission considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence [of] the existence of the cartel which is found in this Decision.’
”Chisso redogjorde för kartellens verksamhet muntligen vid ett möte den 13 november 1998 och lämnade då in skriftlig bevisning… Kommissionen anser att Chisso vid detta tillfälle var först med att tillföra bevismaterial som är avgörande för att bevisa att den i förevarande beslut konstaterade kartellen finns.”
It follows that the Commission relied solely on the oral description of the cartel’s activities and on the written evidence submitted at the meeting of 13 November 1998, and not later, as the basis for its conclusion that Chisso had been the first undertaking to adduce evidence of the existence of the cartel.
Kommissionen beaktade följaktligen enbart den muntliga beskrivningen av kartellens verksamhet och den skriftliga bevisning som tillhandahölls vid mötet den 13 november 1998, och inte sådan som tillhandahållits därefter, då den fastställde att Chisso hade varit först med att tillföra bevismaterial som var avgörande för att bevisa att kartellen finns.
In those circumstances, even on the assumption that Chisso was induced to cooperate further with the Commission after 13 November 1998, the Commission could not have arrived at a different result in the Decision as concerns the application of the 1996 Leniency Notice, subject to examination of the eighth and ninth pleas, whereby Hoechst seeks to demonstrate that, on the substance, the evidence submitted by Chisso on 13 November 1998 was not decisive.
Även om det skulle antas att Chisso hade samarbetat med kommissionen efter den 13 november 1998, skulle kommissionen under dessa förhållanden inte ha kunnat göra någon annan bedömning i beslutet med avseende på tillämpningen av 1996 års meddelande om samarbete. Det ska emellertid göras förbehåll för prövningen av den åttonde och den nionde grunden, genom vilka Hoechst avser att i sak visa att de uppgifter som Chisso tillhandahöll den 13 november 1998 inte var avgörande.
The same would apply if Hoechst had been induced further, after 13 November 1998, after becoming aware of Chisso’s cooperation.
Detta gäller även om Hoechst hade samarbetat i större utsträckning efter den 13 november 1998, efter att ha fått kännedom om Chissos samarbete.
The Court therefore considers that the unlawful act found at paragraph 137 above is not of such a kind as to affect the validity of the Decision in so far as it concerns the finding of the infringement and the fact that Chisso was the first to cooperate.
Förstainstansrätten påpekar att den rättsstridighet som konstateras i punkt 137 ovan inte kan påverka beslutets giltighet vad avser dels konstaterandet av överträdelsen, dels den omständigheten att Chisso var först med att samarbeta.
Independently of the question of the impact of the unlawful act found at paragraph 137 above on the right of access to the file, which will be examined below, and therefore the question of the impact of that illegality on the validity of the Decision as a whole, and in so far as Hoechst’s arguments are developed again in the context of
Oberoende av huruvida den rättsstridighet som konstateras i punkt 137 ovan påverkade rätten att få tillgång till handlingarna i ärendet, som kommer att prövas nedan, och alltså oberoende av huruvida den påverkade giltigheten av beslutet i dess helhet, samt eftersom Hoechsts argument utvecklades på nytt inom ramen för den åttonde och den nionde grunden, vars syfte är att erhålla en nedsättning av bötesbeloppet i
HOECHST v COMMISSION the eighth and ninth plea, whereby it seeks a reduction in the fine, the Court, at this stage, reserves its position as to whether the fine should be varied.
HOECHST MOT KOMMISSIONEN fråga, avvaktar förstainstansrätten i detta skede med att tillkännage sin ståndpunkt avseende en möjlig ändring av det nämnda bötesbeloppet.
b) Breach of the right of access to the file
b) Åsidosättande av rätten att få tillgång till handlingarna i ärendet
It must be borne in mind at the outset that the right of access to the file, which is a corollary of the principle of respect for the rights of the defence, means that the Commission provides the undertaking concerned with the opportunity to examine all the documents in the investigation file that might be relevant for its defence.
Rätten att få tillgång till handlingarna i ärendet följer av principen om iakttagande av rätten till försvar, och den innebär att kommissionen ger det berörda företaget möjlighet att undersöka samtliga handlingar som ingår i utredningsakten och som kan vara relevanta för företagets försvar.
Those documents comprise both inculpatory and exculpatory evidence, with the exception of business secrets of other undertakings, internal documents of the Commission and other confidential information (see Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others v Commission [2004] ECR I-123, paragraph 68 and the caselaw cited).
Dessa omfattar såväl friande som fällande material, med förbehåll för andra företags affärshemligheter, kommissionens interna handlingar och andra konfidentiella uppgifter (se dom av den 7 januari 2004 i de förenade målen C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P och C-219/00 P, Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. I-123, punkt 68 och där angiven rättspraxis).
As regards the inculpatory evidence, the undertaking concerned must demonstrate that the result which the Commission reached in its decision would have been different if a document that was not disclosed on which the Commission relied to make a finding of infringement against that undertaking ought to have been excluded as inculpatory evidence.
Det berörda företaget ska vad avser fällande material visa att den slutsats som kommissionen drog i sitt beslut skulle ha varit en annan om en handling som inte har kommunicerats och som kommissionen har lagt till grund för sina invändningar mot detta företag, egentligen inte borde ha använts som fällande material.
As regards the exculpatory evidence, the undertaking concerned must establish that its non-disclosure was able to influence, to its detriment, the course of the procedure and the content of the Commission’s decision.
När det gäller friande material ska det berörda företaget visa att underlåtenheten att lämna ut handlingarna i fråga kan ha påverkat förfarandet och innehållet i kommissionens beslut på ett sätt som är till nackdel för företaget.
It is sufficient for the undertaking to show that it would have been able to use the exculpatory documents for its defence, in the sense that, if it had been able to rely on them during the administrative procedure, it would have been able to invoke evidence which was not consistent with the inferences made at that stage by the Commission and therefore could have had an influence, in any way at all, on the assessments made by the Commission in any decision, at least as regards the gravity and duration of the conduct in which the undertakings was found to have engaged and, accordingly, the level of the fine.
Det är tillräckligt att företaget visar att det skulle ha kunnat använda nämnda friande material till sitt försvar i den meningen att företaget, om handlingen hade kunnat åberopas under det administrativa förfarandet, skulle ha kunnat åberopa omständigheter som inte överensstämmer med kommissionens slutsatser i detta skede, och därmed påverka kommissionens bedömning i ett eventuellt beslut i någon riktning, åtminstone vad avser allvaret och varaktigheten av det agerande som har lagts företaget till last, och därmed även nivån på böterna.
The possibility that a document that had not been disclosed might have had an influence on the conduct of the procedure and the content of the Commission’s decision can be established only after a provisional examination of certain evidence showing that the undisclosed documents might have had — from the aspect of that evidence — a significance which ought not to have been overlooked (see Aalborg Portland and Others, paragraph 145 above, paragraphs 73 to 76 and the caselaw cited).
Möjligheten att en handling som inte lämnats ut skulle ha kunnat påverka förfarandet, och innehållet i kommissionens beslut kan enbart fastställas efter en provisorisk bedömning av viss bevisning som ger vid handen att de handlingar som inte lämnades ut hade kunnat få en betydelse – med hänsyn till dessa bevis – som det inte bör bortses ifrån (domen i de ovan i punkt 145 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkterna 73–76 och där angiven rättspraxis).
Furthermore, it should be emphasised that it is not solely for the Commission, which notifies the objections and adopts the decision imposing a penalty, to determine the documents which are of use to the defence of the undertakings concerned.
Det kan inte heller ankomma på kommissionen, som meddelar invändningarna och fattar beslutet om åläggande av en sanktion, att ensam avgöra vilka handlingar som kan vara till nytta för det berörda företagets försvar.
However, the Commission may exclude from the administrative procedure the evidence which has no relation to the allegations of fact and of law in the statement of objections and which therefore has no relevance to the investigation.
Kommissionen får emellertid utesluta omständigheter från det administrativa förfarandet som inte har något som helst samband med de faktiska och rättsliga påståenden som förekommer i meddelandet om invändningar, och som följaktligen inte på något sätt är relevanta för utredningen.
An applicant cannot properly put forward as a ground of annulment the fact that irrelevant documents were not communicated to it (see Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 126 and the caselaw cited).
En sökande kan inte med framgång åberopa en underlåtenhet att lämna ut irrelevanta handlingar som grund för ogiltigförklaring (se domen i de ovan i punkt 145 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkt 126, och där angiven rättspraxis).
Last, it must be borne in mind that a breach of the right of access to a file can entail annulment of a Commission decision in whole or in part only where the lack of proper access to the investigation file during the administrative procedure had prevented the undertaking or undertakings concerned from perusing documents which were likely to be of use in their defence and had thus infringed their rights of defence.
Förstainstansrätten erinrar slutligen om att ett åsidosättande av rätten att få tillgång till handlingarna i ärendet kan medföra att ett beslut av kommissionen ogiltigförklaras helt eller delvis enbart om den omständigheten att det berörda företaget eller de berörda företagen inte har beviljats vederbörlig tillgång till handlingarna i utredningen under det administrativa förfarandet har inneburit att nämnda företag har hindrats från att få kännedom om handlingar som kunde ha varit till nytta för deras försvar, och deras rätt till försvar därmed har åsidosatts.
That is the case if disclosure of a document would have had even a slight chance of altering the outcome of the administrative procedure if the undertaking concerned had been able to rely on it during that procedure (see, to that effect, Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraphs 101 and 131).
Ett sådant fall föreligger om det finns minsta möjlighet att det administrativa förfarandet skulle ha fått en annan utgång om en handling hade lämnats ut, och det berörda företaget därmed hade kunnat åberopa handlingen under nämnda förfarande (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 145 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkterna 101 och 131).
It is in the light of those considerations that the Court must assess whether Hoechst’s right of access to the file was breached in this case as regards, first, Chisso’s letter of 17 December 2002 together with the annexes thereto and, second, the internal documents relating to the telephone conversations between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999.
Det ska mot bakgrund av dessa överväganden prövas huruvida Hoechsts rätt att få tillgång till handlingarna i ärendet åsidosattes i förevarande fall vad avser dels skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 med bilagor, dels de interna handlingarna avseende telefonsamtalen, mellan kommissionen och Chisso mellan september 1998 och april 1999.
Chisso’s letter of 17 December 2002 and the annexes thereto
Skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 med bilagor