natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court finds that Article l(2)(b) of Regulation No 1258/1999 provides that the 'Guarantee' Section of the EAGGF is to finance intervention intended to stabilise the agricultural markets.
Domstolen anmäker att i artikel 1.2 b i förordning nr 1258/1999 föreskrivs att EUGFJ:s garantisektion skall finansiera intervention i syfte att stabilisera jordbruksmarknaden.
Article 2(2) of that regulation states that the intervention in question is that undertaken in accordance with Community rules within the framework of the common organisation of agricultural markets.
I artikel 2.2 i samma förordning preciseras att det är de interventioner som görs i enlighet med gemenskapsbestämmelser inom ramen för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna som avses.
It is true, as the Commission submits, that although Article l(2)(b) of Regulation No 1258/1999 establishes Community financing for intervention intended to stabilise the agricultural markets, that provision does not expressly provide that such financing is exclusive in nature.
Det är sant, såsom kommissionen gjort gällande, att även om det i artikel 1.2 b i förordning nr 1258/1999 föreskrivs att intervention i syfte att stabilisera jordbruksmarknaden skall finansieras av gemenskapen, föreskrivs det inte uttryckligen i denna bestämmelse att endast gemenskapen skall finansiera.
However, other provisions of the basic legislation make it possible to interpret that provision as meaning that market support measures in the beef and veal sector must be exclusively financed by the EAGGF.
Det följer emellertid av andra bestämmelser i de grundläggande föreskrifterna att denna bestämmelse skall tolkas på så sätt att EUGFJ ensam skall finansiera stödåtgärder för nötköttsmarknaden.
It must therefore be concluded that the Commission was obliged, in the contested regulation, to comply with the rule flowing from the basic legislation adopted by the Council, under which all Community support measures in the beef and veal sector must be exclusively financed by the Community.
Domstolen fastställer således att kommissionen var skyldig att i den ifrågasatta förordningen iaktta den regel som följer av grundläggande föreskrifter, vilka har antagits av rådet. Enligt denna regel skall gemenskapen ensam finansiera samtliga gemenskapens stödåtgärder för nötköttsmarknaden.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 3 June 2003.
Generaladvokaten J. Mischo har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 3 juni 2003.
Case C-93/02 Biret International SA ν Council of the European Union Agriculture
Mål C-93/02 Ρ Biret International SA mot Europeiska unionens råd Jordbruk
(Appeal - Directives 81/602/EEC, 88/146/EEC and 96/22/EC - Prohibition on the use of certain substances having a hormonal action — Prohibition on the importation from third countries of meat from farm animals to which those substances have been administered — Application for damages — Direct effect of the WTO Agreement and the agreements annexed thereto — Agreement on the Application of Sanitary and Phytosanitary Measures — Recommendations and decisions of the WTO Dispute Settlement Body) (Full Court)
"Överklagande - Direktiven 81/602/EEG, 88/146/EEG och 96/22/EG - Förbud mot användning av vissa ämnen med hormonell verkan — Förbud mot import från tredje land av kött från husdjur vilka behandlats med de nämnda ämnena — Skadeståndstalan — Direkt effekt för avtalet om upprättande av WTO och därtill bilagda avtal — Avtalet om tillämpningen av sanitära och fytosanitära åtgärder — Rekommendationer och utslag meddelade av WTO:s tvistlösningsorgan" (domstolen i plenum)
By application lodged at the Court Registry on 16 March 2002, Biret International SA, a company in liquidation, established in Paris (France), represented by M. de Thore, liquidator ('the appellant'), brought an appeal under Article 49 of the EC Statute of the Court of Justice against the judgment of the Court of First Instance in Case T-174/00 Biret International ν Council [2002] ('the contested judgment'), by which the Court of First Instance dismissed Biret International's action for damages under Article 178 of the EC Treaty (now Article 235 EC) and the second paragraph of Article 215 of the EC Treaty (now the second paragraph of Article 288 EC) for compensation for damage which it had allegedly suffered as a result of the prohibition on the importation into the Community of beef and veal from farm animals to which certain substances with hormonal action had been administered.
Biret International SA i konkurs, Paris (Frankrike) (nedan kallat klaganden), företrätt av konkursförvaltaren M. Thore, har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 16 mars 2002, med stöd av artikel 49 i EG-stadgan för domstolen överklagat dom meddelad den 11 januari 2002 av
By its first plea in law, the appellant claims that the Court of First Instance, primarily, misconstrued Article 228(7) of the Treaty.
Som första grund har klaganden gjort gällande i första hand att förstainstansrätten har åsidosatt artikel 228.7 i fördraget.
In so doing, the Court of First Instance negated the effectiveness of Article 228(7) of the Treaty, as it failed to separate the application of the provision from any condition relating to its direct effect in accordance with the monist approach to the Community legal order.
Enligt klaganden har förstainstansrätten inte gett nämnda bestämmelse i fördraget en ändamålsenlig verkan, eftersom den inte i enlighet med den monistiska synen på gemenskapsrätten gjort tillämpningen av densamma oavhängig av villkor rörande direkt effekt.
It is contradictory to hold that the WTO Agreements form an integral part of that legal order but at the same time to deny that they provide a basis for judicial review of subordinate Community legislation.
Det är motsägelsefullt att samtidigt påstå att WTO-avtalen är en del av denna rättsordning och att vägra att låta dem utgöra grund för prövningen av lagligheten av sekundärrättsakter.
According to the Court the dispute settlement procedure which culminated in the DSB decision of 13 February 1998 was instigated in 1996.
Enligt domstolen kan det påpekas att det tvistlösningsförfarande som ledde till DSB:s utslag av den 13 februari 1998 inleddes år 1996.
Since the Community had stated that it intended to comply with its WTO obligations but that it needed a reasonable time to do so, under Article 21(3) of the Understanding it was granted a period of 15 months for that purpose, which expired on 13 May 1999.
Eftersom gemenskapen hade meddelat att den avsåg att fullgöra sina förpliktelser enligt WTO, men att den för detta ändamål behövde en rimlig tidsfrist i enlighet med artikel 21.3 i överenskommelsen, beviljades den i detta syfte en frist på femton månader som löpte ut den 13 maj 1999.
Accordingly, for the period prior to 13 May 1999, the Community Courts cannot, in any event, carry out a review of the legality of the Community measures in question, particularly not in the context of an action for damages under Article 178 of the Treaty, without rendering ineffective the grant of a reasonable period for compliance with the DSB recommendations or decisions, as provided for in the dispute settlement system put in place by the WTO agreements.
Detta innebär att gemenskapsdomstolen, i vart fall vad beträffar perioden före den 13 maj 1999, inte utan att ta bort effekten av den rimliga tidsfrist som enligt det tvistlösningssystem som inrättats genom WTO-avtalen ges för att efterkomma DSB:s rekommendationer och utslag, kan pröva lagenligheten av de aktuella gemenskapsrättsakterna, särskilt inte inom ramen för en skadeståndstalan som väckts med stöd av artikel 178 i fördraget.
It is appropriate to add that it is apparent from the contested judgment that the Tribunal de commerce de Paris, by judgment of 7 December 1995, opened judicial liquidation proceedings in respect of the appellant and provisionally set the date for cessation of payments at 28 February 1995.
Härtill kommer att det av den överklagade domen framgår att Tribunal de commerce de Paris den 7 december 1995 beslutade att inleda ett konkursförfarande mot klaganden och provisoriskt fastställde datumet för betalningsinställelsen till den 28 februari 1995.
As a result, it cannot be accepted that any damage to the appellant allegedly arising from the maintenance in force, after 1 January 1995, of Directives 81/602 and 88/146 and from the adoption on 29 April 1996 of Directive 96/22 could have been sustained during the period after 13 February 1998, the date on which the DSB decision relating to imports of meat containing hormones was adopted, and a fortiori after 13 May 1999, when the 15-month period granted to the Community for the purpose of complying with its obligations under the WTO rules expired.
Detta innebär att de skadebringande verkningar som påstås ha drabbat klaganden genom antagandet och bibehållandet, efter den 1 januari 1995, av direktiven 81/602 och 88/146 samt antagandet, den 29 april 1996, av direktiv 96/22 inte kan ha uppkommit under tiden efter den 13 februari 1998, då DSB:s utslag rörande import av hormonbehandlat kött antogs, och än mindre den 13 maj 1999, då den femtonmånadersfrist gemenskapen hade för att fullgöra sina skyldigheter enligt WTO:s bestämmelser löpte ut.
In those circumstances and without it being necessary to consider what damage might be suffered by individuals as a result of the Community's failure to implement a DSB decision finding a Community measure incompatible with the WTO rules, the Court finds that in the present case in the absence of any damage allegedly occurring after 13 May 1999, the Community cannot, on any view, have incurred liability.
Under dessa förhållanden saknas skäl att pröva vilka eventuella konsekvenser i skadeståndshänseende som gemenskapens underlåtenhet att fullgöra ett DSB-utslag enligt vilket en gemenskapsrättsakt befinns vara oförenlig med WTO-bestämmelserna kan ha för enskilda. Domstolen konstaterar härvid att gemenskapens skadeståndsansvar i förevarande fall, i avsaknad av en påstådd skada, under alla omständigheter inte kan göras gällande efter den 13 maj 1999.
In the light of those considerations, it must be held that, despite the shortcomings of the reasoning of the contested judgment on this point, the Court of First Instance was right in finding that the plea concerning infringement of the SPS Agreement was unfounded.
Mot bakgrund av det ovannämnda finner domstolen, oberoende av bristen på motivering i detta hänseende i den överklagade domen, att förstainstansrätten med rätta har funnit att talan inte kunde vinna bifall på den grund som avser åsidosättande av SPS-avtalet.
Second plea
Den andra grunden
By its second plea, the appellant submits that the Court of First Instance, by holding, in paragraph 71 of the contested judgment, that its argument concerning a system of no-fault liability for the Community was a new plea in law which could not be introduced in the course of proceedings, infringed Article 48 of its Rules of Procedure.
Som andra grund har klaganden gjort gällande att förstainstansrätten har åsidosatt artikel 48 i förstainstansrättens rättegångsregler genom att i punkt 71 i den överklagade domen anse att klagandens
application dealing with the compatibility of the directives at issue with the WTO rules was specifically entitled 'Community's unlawful conduct resulting in it being at fault'.
I detta hänseende är det tillräckligt att konstatera att det räcker att läsa ansökan till förstainstansrätten för att visa att det där aldrig har åberopats att gemenskapen borde ha ett strikt skadeståndsansvar.
The Court of First Instance was thus right in holding, in paragraph 71 of the contested judgment, that the argument concerning the Community's alleged no-fault liability, was submitted too late and could not be considered, in accordance with Article 48 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
Förstainstansrätten har sålunda i punkt 71 i den överklagade domen med rätta ansett att argumentationen rörande gemenskapens påstått strikta skadeståndsansvar hade gjorts för sent och att den enligt artikel 48 i förstainstansrättens rättegångsregler inte kunde prövas.
Orders Biret International SA to bear its own costs and to pay two thirds of the costs of the Council of the European Union;
Biret International SA skall bära sina rättegångskostnader och ersätta två tredjedelar av Europeiska unionens råds rättegångskostnader.
Orders the Council of the European Union to bear one Mrd of its own costs;
Rådet skall bära en tredjedel av sina rättegångskostnader.
Orders the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and the Commissum of the European Communities to bear their own costs.'
Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland samt Europeiska gemenskapernas kommission skall bära sina rättegångskostnader."
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 15 May 2003.
Generaladvokaten S. Alber har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 15 maj 2003.
Not available.
Han föreslog att domstolen skulle meddela följande dom:
Case C-94/02 Etablissements Biret et Cie SA ν Council of the European Union Agriculture
Förstainstansrättens dom av den 11 januari 2002 i mål T-174/00, Biret International SA mot rådet, upphävs.
(For the factual and legal basis of this case, see Case C-93/02 P).
Kommissionen skall bära sin egen rättegångskostnad.
Orders Établissements Biret el Cie SA to bear its own costs and to pay two thirds of the costs of the Council of the European Union;
2) Établissements Biret et Cie SA skall bära sina rättegångskostnader och ersätta två tredjedelar av Europeiska unionens råds rättegångskostnader.
Orders Ute Council of the European Union to bear one third of its own costs;
3) Rådet skall bära en tredjedel av sina rättegångskostnader.
Orders the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and the Commission of the European Communities to bear their own costs.'
Generaladvokaten S. Alber har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 15 maj 2003.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 15 Mav 2003.
Han föreslog att domstolen skulle meddela följande dom:
Case C-140/02 Regina, on the application of S.P. Anastasiou (Pissouri) Ltd and Others ν Minister of Agriculture, Fisheries and Food Agriculture
Förstainstansrättens dom av den 11 januari 2002 i mål T-210/00, Etablissements Biret et Cie mot rådet, upphävs. Målet återförvisas till förstainstansrätten.
By judgment of 5 July 1994 in Case C-432/92 Anastasiou and Others [1994], the Court, ruling on questions referred to it by the High Court of Justice of England and Wales (Queen's Bench Division), held that Directive 77/93 precludes acceptance by the national authorities of a Member State, when citrus fruit is imported from the northern part of Cyprus, of phytosanitary certificates issued by authorities other than the competent authorities of the Republic of Cyprus.
Förhandsavgörande "Tillnärmning av lagstiftning — Växtskydd — Direktiv 77/93/EEG — Införsel till gemenskapen av växter med ursprung i ett icke-medlemsland vilka omfattas av särskilda krav — Särskilda krav som inte kan uppfyllas någon annanstans än på ursprungsplatsen —Anbringande av en lämplig ursprungsmärkning på växtemas emballage — Officiellt uttalande att växterna har sitt ursprung i områden som har påvisats vara fria från ifrågavarande skadegörare" (domstolen i plenum)
Under the agreement, the ship was to put in to a Turkish port for less than 24 hours and then, without the cargo being unloaded or imported, continue its voyage to the United Kingdom, the cargo covered by a phytosanitary certificate issued by the Turkish authorities following its inspection on board the ship.
House of Lords har, genom beslut av den 17 december 2001, ställt två frågor om tolkningen av rådets direktiv 77/93/EEG av den 21 december 1976 och enligt kommissionens direktiv 92/103/EEG av den 1 december 1992.
Following refusal of their application at first instance, by judgment of 23 May 1995, and then on appeal, by order of 2 April 1996, Anastasiou and Others brought a further appeal before the House of Lords, which referred to the Court for a preliminary ruling several questions seeking essentially to establish whether, and if so, under what conditions, Directive 77/93 permits a Member State to accept a phytosanitary certificate drawn up by the authorities of a nonmember consignor country which is not the plants' country of origin, where those plants are subject to special requirements by virtue of Annex IV, Part A, Section I, to that directive.
I domen av den 5 juli 1994 i mål C-432/92, Anastasiou m.fl. fastslog domstolen med anledning av de tolkningsfrågor som ställts av High Court of Justice (Queen's Bench Division) (Förenade kungariket) att direktiv 77/93 utgjorde hinder mot att en medlemsstats nationella myndigheter vid import av citrusfrukter från den norra delen av Cypern godtog sundhetscertifikat som utfärdats av andra myndigheter än Republiken Cyperns behöriga myndigheter.
By judgment of 4 July 2000 in Case C-219/98 Anastasiou and Others [2000], the Court ruled that Directive 77/93 permits Member States to admit into their territory plants originating in a nonmember country which are subject to the issue of a phytosanitary certificate dealing, inter alia, with compliance with special requirements where, in the absence of a certificate issued by the authorities empowered to issue certificates in the plants' country of origin, the plants are accompanied by a certificate issued in a nonmember country from which they do not originate, provided that:
Efter nämnda dom träffade de exportörer, som transporterade citrusfrukter med ursprung i den norra delen av Cypern till Förenade kungariket åtföljda av sundhetscertifikat som utfärdats av myndigheterna i "Turkiska republiken Nordcypern" och inte av behöriga myndigheter i Republiken Cypern, ett avtal med ett bolag bildat enligt turkisk rätt.
— the plants have been imported into the territory of the country where checks have taken place before being exported to the Community;
Enligt detta avtal skulle citrusfrukter med ursprung i den norra delen av Cypern, åtföljda av sundhetscertifikat som utfärdats av myndigheterna i "Turkiska republiken Nordcypern", först transporteras med fartyg till Turkiet.
— the plants have remained in that country for such time and under such conditions as to enable the proper checks to be completed, and
Anastasiou m.fl. yrkade att ministern skulle förpliktas att förbjuda att citrusfrukter som importerats på detta sätt förs in till Förenade kungariket.
— the plants are not subject to special requirements that can only be satisfied in their place of origin.
Talan ogillades i första instans genom dom av den 23 maj 1995. Även överklagandet av denna dom ogillades genom dom av den 2 april 19%.
The Court also held in that judgment that it is not for the Member State concerned to take account of the reasons for which a phytosanitary certificate has not been issued in the country of origin of the plants in determining whether the certificate complies with the requirements of Directive 77/93.
Anastasiou m.fl. överklagade denna dom till House of Lords, som ställde flera tolkningsfrågor till domstolen för att få klarhet i huruvida om, och i förekommande fall på vilka villkor, en medlemsstat enligt direktiv 77/93 kan godta ett sundhetscertifikat utfärdat av
The House of Lords took the view that the judgment in Case C-219/98 Anastasiou and Others did not help it to answer the question whether the appropriate origin mark referred to in item 16.1 could be affixed at a place other than the plants' place of origin.
myndigheterna i ett avsändande icke-medlemsland som inte är växternas ursprungsland då dessa växter omfattas av särskilda krav enligt bilaga 4 del A avsnitt I till direktiv 77/93.
It therefore decided to stay proceedings once more and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
I domen av den 4 juli 2000 i mål C-219/98, Anastasiou m.fl. fastslog domstolen att en medlemsstat enligt direktiv 77/93 kan tillåta införsel i landet av växter som har sitt ursprung i ett icke-medlemsland och för vilka ett sundhetscertifikat skall utfärdas om att i synnerhet särskilda krav iakttagits, om växterna — då det inte föreligger något certifikat som utfärdats av de behöriga myndigheterna i ursprungslandet — åtföljs av ett certifikat som utfärdats i ett icke-medlemsland som inte är växternas ursprungsland och under förutsättning att:
Consideration of the questions referred for a preliminary ruling
— växterna har importerats till det land i vilket kontrollen utförts innan växterna exporterats från detta land till gemenskapen,
By the questions submitted, which it is appropriate to consider together, the national court seeks to ascertain, first, whether Directive 77/93 may be interpreted as allowing a phytosanitary certificate to be issued by the authorities of a nonmember country which is not the plants' country of origin when the plants are subject to the special requirement that their packaging is to bear an appropriate origin mark, in accordance with item 16.1, and second, whether the amendments made to items 16.2 and 16.3 of Directive 77/93 by Directive 98/2 affect that interpretation.
— växterna befunnit sig i detta land under en sådan tidsperiod och under sådana förhållanden att lämpliga kontroller kunnat utföras, och
It follows from a set of considerations that the only special requirements that may be fulfilled at places other than that of origin, within the meaning of the foregoing provision of Article 9(1) of Directive 77/93, are requirements which may be met under conditions for ensuring plant health as satisfactory as those at the plants' place of origin.
— växterna inte omfattas av särskilda bestämmelser som endast kan iakttas på ursprungsplatsen.
Also, analysis of items 16.1 to 16.4, which relate to the special requirements applicable to citrus fruit originating in nonmember countries, highlights the special importance of the requirement to affix an appropriate origin mark to the packaging of products where they come from a country known to be free from the harmful organisms specified.
I nämnda dom fastslog domstolen även att det inte ankommer på den berörda medlemsstaten att beakta skälen till att sundhetscertifikatet inte utfärdats i växternas ursprungsland för att den skall kunna bedöma om certifikatet uppfyller kraven i direktiv 77/93.
In so far as the affixing of an appropriate origin mark enables exporters to be exempted from the requirements for an official statement in the country of origin, laid down in items 16.2 to 16.4, it would be paradoxical if such a mark, which is intended to certify the origin of products, could be issued outside the country of origin, after the plants have been exported.
När House of Lords återupptog handläggningen av det där anhängiga målet gjorde Anastasiou m.fl. gällande att de aktuella citrusfrukterna omfattas just av det särskilda kravet i punkt 16.1 på att emballaget skall ha en lämplig ursprungsmärkning.
The simple fact that item 16.1 requires the mark to be affixed to the packaging confirms that that requirement must be fulfilled at the time of the initial packaging of the products with a view to their dispatch, necessarily before they are transported to a nonmember country other than the country of origin.
Enligt Anastasiou m.fl. kan detta särskilda krav endast uppfyllas i ursprungslandet, varför ministern inte får godta det sundhetscertifikat som utfärdats av de turkiska myndigheterna. Parterna tvistade därvid om vilken betydelse den genom direktiv 98/2 införda ändringen av punkterna 16.2—16.3a kunde ha för tolkningen av punkt 16.1.