natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is possible to imagine that the fact that the person concerned objects might lead the executing judicial authority to examine whether there are grounds for nonexecution under Articles 3 or 4 of the Framework Decision, a question which, in the event of consent, it would not necessarily have
Det kan antas att den verkställande rättsliga myndigheten i avsaknad av samtycke från den berörda personen undersöker huruvida det finns några skäl för att vägra verkställighet enligt artiklarna 3 och 4 i rambeslutet som den inte nödvändigtvis skulle ha
KOZŁOWSKI examined on its own initiative, given the very tight deadlines applicable to the surrender procedure in that situation.
KOZŁOWSKI kontrollerat på eget initiativ ifall samtycke givits, med hänsyn till de mycket korta tidsfrister som gäller för överlämnandeförfarandet i ett sådant fall.
Similarly, the application of the ground for nonexecution provided for in Article 4(6) of the Framework Decision is not conditional upon the consent or lack of consent of the person concerned, even though, in all probability, it is an element which must be taken into consideration by the executing judicial authority when assessing that ground.
Vidare beror tillämpningen av skälet till att vägra verkställighet enligt artikel 4.6 i rambeslutet inte på huruvida den berörda personen samtycker eller ej, även om detta med stor sannolikhet är ett förhållande som den verkställande rättsliga myndigheten ska beakta inom ramen för bedömningen av detta skäl.
It must therefore be found, at this stage of reasoning, that lack of consent on the part of the requested person cannot in itself constitute a ground for the nonexecution of the European arrest warrant.
Det ska således i detta skede av resonemanget konstateras att avsaknaden av samtycke från den person som omfattas av en europeisk arresteringsorder inte i sig kan utgöra ett skäl till att vägra verkställighet av densamma.
I am thinking, for example, of the grounds laid down in Articles 3(2) and 4(5) of the Framework Decision, concerning situations where final judgment has been passed on that person in another Member State or in a third State in respect of the acts referred to in the European arrest warrant and where sentence has already been served or its execution is no longer possible.
Jag tänker exempelvis på skälen i artiklarna 3.2 och 4.5 i rambeslutet avseende fall där sakförhållandena som avses med den europeiska arresteringsordern har prövats genom lagakraftägande dom i en annan medlemsstat eller i ett tredjeland som redan verkställts eller inte längre kan verkställas.
Under those provisions, those reasons constitute or may constitute a ground for nonexecution, in so far as ‘the executing judicial authority is informed’.
Skälen enligt dessa bestämmelser utgör skäl till att verkställigheten ska eller får vägras under förutsättning att de ”framgår av de uppgifter som står till den verkställande rättsliga myndighetens förfogande”.
The absence of any reference to that lack of consent among the grounds for nonexecution listed in Articles 3 and 4 of the Framework Decision confirms the intention of the European Union legislature, as stated in the first recital in the preamble to the Framework Decision, to prevent a requested person from fleeing from justice in the Member State in which he has committed, or is suspected of having committed, a crime.
Att avsaknaden av samtycke inte räknas upp bland skälen till att vägra verkställighet i artiklarna 3 och 4 i rambeslutet visar unionslagstiftarens önskan, som uttrycks i skäl 1 i rambeslutet, att förhindra att en person som omfattas av en europeisk arresteringsorder undgår rättvisan i den medlemsstat där denne har begått, eller misstänks ha begått, ett brott.
However, the Framework Decision does not expressly provide that those matters are to be taken into consideration because the European Union legislature wanted to give precedence in the Framework Decision to the person’s speedy surrender.
Ett sådant hänsynstagande föreskrivs emellertid inte uttryckligen i rambeslutet, eftersom unionslagstiftaren velat gynna ett överlämnande av personen inom mycket korta tidsfrister.
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 presented by the Commission of the European Communities.
STÄLLNINGSTAGANDE AV GENERALADVOKAT YVES BOT — MÅL C-66/08 kommission lade fram.
14In fact, the Commis- sion proposed to insert, in the chapter setting out the grounds for refusal of surrender, an Article 33 entitled ‘Principle of integration’, paragraph 1 of which was drafted as follows:
14Kommissionen föreslog att det i kapitlet avseende skälen till att vägra överlämnande skulle inrättas en artikel 33.1 med rubriken ”Återanpassning” med följande lydelse:
It follows that a provision of the legislation of a Member State, such as Paragraph 80(3) of the IRG, which makes lack of consent on the part of a national an absolute ground for nonexecution is, as such, contrary to the scheme of the Framework Decision.
En sådan bestämmelse som 80 § punkt 3 IRG i en medlemsstats lagstiftning, enligt vilken avsaknaden av samtycke från en nationell medborgare utgör ett tvingande skäl till att vägra verkställighet, strider således i detta avseende mot systemet i rambeslutet.
Unlike the German Government, I do not believe that the objective underlying Article 4(6) of the Framework Decision can invalidate that analysis.
I motsats till den tyska regeringen anser jag inte att det underliggande syftet med artikel 4.6 i rambeslutet kan föranleda någon annan bedömning.
‘The execution of a European arrest warrant in respect of a requested person may be refused if this person would have better possibilities of reintegration in the executing Member State, and if he or she consents to serve the sentence in this Member State.
”Verkställighet av en europeisk arresteringsorder avseende en eftersökt får vägras, om denna person skulle ha bättre möjligheter att återanpassa sig i den verkställande medlemsstaten och om han eller hon samtycker till att avtjäna straffet i den medlemsstaten.
The objective pursued in Article 4(6) of the Framework Decision cannot justify an absolute bar to execution of a European arrest warrant concerning a national of the executing State where that national opposes his surrender
Syftet med artikel 4.6 i rambeslutet motiverar inte att verkställighet av en europeisk arresteringsorder avseende överlämnande av en nationell medborgare mot dennes vilja alltid ska vägras
In that case, the sentence pronounced in the issuing Member State shall be served in the executing Member State in accordance with the laws of the latter Member State.
I så fall skall det straff som ådömts i den utfärdande medlemsstaten avtjänas i den verkställande medlemsstaten i enlighet med den sistnämnda medlemsstatens lagar.
The sentence pronounced in the issuing Member State shall not be substituted by a sanction prescribed by the law of the executing Member State for the same offence.’
Det straff som ådömts i den utfärdande medlemsstaten får inte ersättas med en påföljd som föreskrivs i den verkställande medlemsstatens lag för samma brott.”
As the German Government states in its written observations and as the Oberlandesgericht has explained in its reference for a preliminary ruling, the purpose of the ground for nonexecution provided for in Article 4(6) of the Framework Decision is to facilitate the reintegration of the convicted person at the end of his sentence.
Som den tyska regeringen har påpekat i sitt skriftliga yttrande och liksom Oberlandesgericht har redogjort för i begäran om förhandsavgörande, är syftet med skälet enligt artikel 4.6 i rambeslutet till att vägra verkställighet att möjliggöra en återanpassning av den dömda personen när denne avtjänat sitt straff.
Article 4(6) of the Framework Decision differs from that proposal.
Artikel 4.6 i rambeslutet skiljer sig från förslaget.
None the less, it largely retains the substance of the proposal and it appears successfully to meet the same objectives, that is to say, to facilitate the reintegration of the convicted person.
Den har dock huvudsakligen samma innehåll och förefaller ha samma syfte, nämligen att underlätta den dömda personens återanpassning.
That opinion is shared by all the parties who intervened in the present proceedings. It is based on a number of factors.
Denna uppfattning delas av samtliga parter som har deltagit i detta förfarande och grundar sig på flera faktorer.
14 — Proposal of 25 September 2001 for a Council Framework Decision on the European arrest warrant and the surrender procedures between the Member States (COM(2001) 522 final).
14 — Förslag till rådets rambeslut av den 25 september 2001 om en europeisk arresteringsorder och om överlämnande mellan medlemsstaterna (KOM(2001) 522 slutlig).
Admittedly, that objective is not expressly stated in the Framework Decision, but it featured very clearly in the proposal
Detta ändamål anges inte uttryckligen i rambeslutet, trots att det var klart angivet i det förslag som Europeiska gemenskapernas
The objective can be inferred, first, from the Framework Decision itself.
För det första framgår detta syfte av själva rambeslutet.
That analysis is confirmed, secondly, by a number of documents in which the Member States and the Community institutions have stated that criminal penalties must not be solely punitive but should also assist rehabilitation.
För det andra bekräftas denna bedömning av flera rättsakter där medlemsstaterna och gemenskapsinstitutionerna uttryckt att en straffrättslig påföljd inte enbart ska vara ett straff för de skador som har orsakats genom överträdelsen utan även ha en anpassande funktion.
Thus, under Article 4(6) of the Framework Decision, the application of that provision is conditional upon an undertaking by the executing Member State to execute the custodial sentence or detention order pronounced in the issuing Member State.
I artikel 4.6 i rambeslutet föreskrivs att tillämpningen av denna bestämmelse förutsätter att den verkställande medlemsstaten åtar sig att själv verkställa fängelsestraffet eller den frihetsberövande åtgärden som utdömts i den utfärdande medlemsstaten.
In the light of the European arrest warrant scheme, under which surrender is the rule and the grounds for nonexecution the exceptions to that rule, a nonexecution decision can therefore be based on Article 4(6) of the Framework Decision only if there is a legitimate interest in the execution of the sentence in the territory of the State where the person concerned was arrested.
Mot bakgrund av systemet med en europeisk arresteringsorder – enligt vilket ett överlämnande utgör principen, och skälen till att vägra verkställighet utgör undantag från denna princip – kan ett beslut att vägra verkställighet således endast grundas på artikel 4.6 i rambeslutet, om det föreligger ett berättigat intresse av att straffet verkställs i den medlemsstat där personen i fråga har gripits.
The role to be played by penalties in assisting rehabilitation has, for example, been asserted by the Council of Europe, first, in the recommendations on European prison rules 15and, secondly, in the Council of Europe Convention on Sentenced Persons of 21 March 1983.
Denna funktion har bekräftats av Europarådet dels i dess rekommendationer om kriminalvårdsbestämmelser, 15dels i Europarådets konvention om överförande av dömda personer, av den 21 mars 1983.
That role is also mentioned in the Resolution of the European Parliament on respect for human rights in the European Union (1997), 16in which the Parliament stated that prison sentences are intended to have both a corrective and a social rehabilitation function and that the objective is the human and social reintegration of the prisoner. 17
Den anpassande funktionen nämns även i Europaparlamentets resolution om respekten för de mänskliga rättigheterna inom Europeiska unionen (1997), 16 vari parlamentet påminde om att straffet skulle ha en förbättrande och återanpassande verkan på den intagne och att målet följaktligen var en mänsklig och social rehabilitering. 17
The same analysis holds true with regard to Article 5(3) of the Framework Decision, which is applicable where a European arrest warrant is issued for the purposes of a prosecution.
Samma slutsats kan dras i fråga om artikel 5.3 i rambeslutet som är tillämplig när en europeisk arresteringsorder utfärdas för lagföring.
Under that provision, it will be recalled, the surrender of a person who is a national or resident of the executing Member State can be made subject to the condition that the person be returned to that State in order to serve there the sentence pronounced against him in the issuing Member State.
Det ska erinras om att överlämnandet av en person som är medborgare eller bosatt i den verkställande medlemsstaten enligt denna bestämmelse får underkastas villkoret att personen återsänds till den verkställande medlemsstaten för att där avtjäna det fängelsestraff som döms ut i den utfärdande medlemsstaten.
However, contrary to the position of the German Government, I do not believe that, in every case, the social rehabilitation of a German national who opposes his surrender is necessarily better guaranteed if he serves his sentence in Germany.
Jag anser emellertid inte, till skillnad från den tyska regeringen, att återanpassningen av en tysk medborgare som motsätter sig ett överlämnande i samtliga fall med nödvändighet säkerställs på ett bättre sätt genom att denne avtjänar sitt straff i Tyskland.
In other words, even if the status as a national of the executing Member State demonstrates the existence of a very strong connection with that State, I am not convinced that it can
Annorlunda uttryckt är jag, även om ställningen som medborgare i den verkställande medlemsstaten visar på en mycket nära anknytning till denna stat, inte övertygad om att det kan presumeras, på ett sätt som inte
15 — See, inter alia, Recommendation No R (87) 3 of the Committee of Ministers on the European Prison Rules, adopted on 12 February 1987 and replaced by Recommendation Rec(2006)2, adopted on 11 January 2006.
15 — Se bland annat ministerkommitténs rekommendation R (87) 3 till medlemsstaterna om europeiska kriminalvårdsbestämmelser, vilken antogs den 12 februari 1987 och ersattes av rekommendation Rec(2006)2, som antogs den 11 januari 2006.
The only legitimate interest that I can see is that of facilitating the reintegration of the convicted person, in his own interests and in the interests of the community at large, in which that person is once more to live when his sentence has been served.
Jag kan inte se att det skulle finnas något annat berättigat intresse än att underlätta den dömda personens återanpassning till det samhälle dit denne ska återvända efter avtjänat straff, i personens och hela samhällets intresse.
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 establish an irrebuttable presumption that the execution of the sentence in that State best favours the social rehabilitation of the person concerned.
STÄLLNINGSTAGANDE AV GENERALADVOKAT YVES BOT — MÅL C-66/08 går att motbevisa, att den berörda personens återanpassning säkerställs på ett bättre sätt genom att straffet verkställs i Tyskland.
light of the person’s factual situation and criteria which I shall go on to propose in this View, whether execution of the custodial sentence in the territory of that State is really required in order to facilitate his social rehabilitation.
bedöma huruvida verkställigheten av straffet i nämnda medlemsstat är nödvändig för att underlätta personens återanpassning, mot bakgrund av det enskilda fallet och de kriterier som jag kommer att föreslå nedan i detta ställningstagande.
The opposite interpretation, contended for by the German Government, leads in my opinion to the reintroduction, to a certain extent, of the principle of nonextradition of nationals — a principle which the Framework Decision seeks to renounce — and, in consequence, partly frustrates the effectiveness of that decision.
En motsatt tolkning, som den tyska regeringen förespråkat, leder enligt min mening till att principen om att landets medborgare inte utlämnas, vilken avskaffats genom rambeslutet, till viss del återinförs, och på så sätt delvis äventyrar rambeslutets ändamålsenliga verkan.
As proof of this one can point to the great variety of human situations with which the judicial authorities of a Member State are confronted on a daily basis.
Som stöd för detta kan nämnas de många olika personliga situationer som de rättsliga myndigheterna i en medlemsstat dagligen ställs inför.
Thus, one can imagine the case of a German national who has been living for many years in a Member State other than the Federal Republic of Germany, in which he has a family and a job, and which he has only left in order to flee from justice in that State.
Man kan således tänka sig fallet med en tysk medborgare som sedan flera år tillbaka bor i en annan medlemsstat än Förbundsrepubliken Tyskland och där har familj och en anställning och som lämnat landet endast för att undgå verkställighet av ett straff som dömts ut i den staten.
I do not believe that, in such a situation, there can be an irrebuttable presumption that the social rehabilitation of that person is necessarily better guaranteed in Germany.
I en sådan situation tror jag inte att det går att presumera, på ett sätt som inte går att motbevisa, att den berörda personens återanpassning med nödvändighet kommer att säkerställas på ett bättre sätt i Tyskland.
The renunciation in the Framework Decision of the principle of the nonextradition of nationals, and the effectiveness of the Framework Decision
Avskaffandet i rambeslutet av principen om att landets medborgare inte utlämnas och rambeslutets ändamålsenliga verkan
That is why I am of the opinion that the objective of social rehabilitation, pursued by Article 4(6) of the Framework Decision, is no justification for a Member State depriving its judicial authorities of any discretion where a European arrest warrant concerns one of its nationals who opposes his surrender.
Det är av det skälet som jag anser att återanpassningssyftet som eftersträvas genom artikel 4.6 i rambeslutet inte motiverar att en medlemsstat fråntar den behöriga rättsliga myndigheten allt utrymme för skönsmässig bedömning när en europeisk arresteringsorder avser en av landets medborgare som motsatt sig ett överlämnande.
The nonextradition by a State of its nationals constitutes a traditional principle of the law of extradition.
Att en stat inte utlämnar sina egna medborgare utgör en traditionell princip inom utlämningsrätt.
It has the status of a constitutional principle in a number of Member States.
Den ingår bland de konstitutionella principerna i flera medlemsstater.
18It is acknowledged by the European Convention on Extradition, signed by the Member States of the Council of Europe on 13 December 1957, Article 6(1)(a) of which provides that a Contracting Party has the right to refuse extradition of its nationals.
18Principen har erkänts i Europeiska utlämningskonventionen, vilken undertecknades av Europarådets medlemsstater den 13 december 1957. I artikel 6.1 a i nämnda konvention föreskrivs att avtalsslutande part har rätt att vägra utlämning av sina egna medborgare.
18 — For example, the Federal Republic of Germany, the Republic of Estonia, the Hellenic Republic, the Republic of Austria, the Republic of Poland and the Portuguese Republic.
18 — Bland annat i Förbundsrepubliken Tyskland, Republiken Estland, Republiken Grekland, Republiken Österrike, Republiken Polen och Republiken Portugal.
If the arrest warrant was issued for the purposes of the execution of a sentence concerning a national of the executing Member State and if he opposes his surrender, the judicial authority of that State must, in my opinion, be able to assess, in the
När en europeisk arresteringsorder utfärdats för verkställighet av ett straff avseende en medborgare i den verkställande medlemsstaten som motsatt sig ett överlämnande, måste den rättsliga myndigheten i denna stat enligt min mening kunna
KOZŁOWSKI context of which it is difficult for them to mount their defence. 19
KOZŁOWSKI vars språk de inte kan och inom ramen för vilket det blir svårt för dem att försvara sig. 19
The Framework Decision clearly marks the renunciation of that principle as between the Member States.
Rambeslutet markerar tydligt att denna princip har avskaffats mellan medlemsstaterna.
With a view to preventing that principle from resulting in total impunity for nationals of a State in respect of crimes committed by them abroad, the national courts have, as a rule, jurisdiction to try cases on the basis of those facts under their domestic criminal law.
För att denna princip inte ska leda till att medborgarna i en stat ges full straffrihet för brott som dessa begått i utlandet är de nationella domstolarna i allmänhet behöriga att döma i sådana frågor enligt nationell straffrättslig lagstiftning.
Article 6(2) of the European Convention on Extradition in fact makes that a binding corollary of the application of the principle of the nonextradition of nationals.
I artikel 6.2 i Europeiska utlämningskonventionen föreskrivs till och med att detta är obligatoriskt, i gengäld mot att principen om att landets medborgare inte utlämnas tillämpas.
As we have seen, its purpose is to abolish, as between the Member States, the extradition procedure and to replace it with a system of surrender, under which the executing judicial authority may refuse surrender only by a decision specifically based on one of the grounds for nonexecution exhaustively listed in Articles 3 and 4 of the Framework Decision.
Såsom angetts ovan har rambeslutet till syfte att avskaffa förfarandet för utlämning mellan medlemsstaterna och ersätta det med ett system för överlämnande, inom ramen för vilket den verkställande rättsliga myndigheten endast får motsätta sig överlämnande genom ett beslut som särskilt motiveras av ett av de skäl till att vägra verkställighet som uttömmande anges i artiklarna 3 och 4 i rambeslutet.
Traditionally, extradition therefore entails the surrender, to a foreign judicial authority, of a foreigner found by a State on its territory.
Utlämning syftar således traditionellt sett till att möjliggöra överlämnandet av en utländsk medborgare som en stat finner på sitt territorium till en utländsk rättslig myndighet.
As for the nationals of that State, they are excluded from the scope of that procedure and must answer to crimes committed by them abroad before their national courts, notwithstanding the difficulties encountered by the latter in trying such cases, particularly with regard to the obtaining of evidence.
Vad gäller medborgarna i denna stat är dessa emellertid undantagna från tillämpningsområdet för detta förfarande och ska ansvara för de överträdelser som de begått i utlandet inför de nationella domstolarna, trots de svårigheter de sistnämnda kan ställas inför när de ska avgöra sådana frågor, bland annat i fråga om bevisupptagning.
Article 3 of the Framework Decision, concerning the mandatory grounds for nonexecution, does not provide for any exception — whether on grounds of principle or for reasons of systemic cohesion — for nationals of the executing Member State. 20
I artikel 3 i rambeslutet, vari skälen till att verkställighet ska vägras behandlas, föreskrivs inte något principiellt eller systematiskt undantag till förmån för medborgarna i den verkställande medlemsstaten. 20
In Article 4(6) of the Framework Decision, the status of national of the executing
Enligt artikel 4.6 i rambeslutet anses statusen som medborgare i den verkställande
At the root of the principle of the nonextradition of nationals is the sovereign authority of the State over its nationals, the reciprocal obligations linking them and a lack of trust in the legal systems of other States.
Principen om att landets medborgare inte utlämnas har sitt ursprung i staternas suveränitet över sina medborgare, de ömsesidiga förpliktelserna mellan staterna och deras medborgare samt bristen på förtroende för andra staters rättssystem.