natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Commission informed the Ombudsman that a sum of 7403 had been paid to thecomplainant and that the complainant had been informed accordingly.
Den 16 juli2001 informerade kommissionen ombudsmannen om att beloppet 7 403 euro hade betalats ut till den klagande och att den klagande hade informerats om detta.
In her observations sent on 24 August 2001,the complainant informed the Ombudsmanthat she was satisfied with the payment made by the Commission.
I sina kommentarer som skickades den 24 augusti 2001 informerade klaganden ombudsmannen om att hon var nöjd med den betalning som gjorts av kommissionen.
In a telephone conversation with the Ombudsman’s Office on 26 February 2001,the complainant was advisedthat any such request had to be addressed to the Commission.
Den klagandes ytterligare krav skickades till kommissionen för yttrande. Den 12november 2001 gick kommissionen med på att en ränta på 7,5 procent borde betalas ut för
On12 November 2001,the Commission acknowledged that interest at a rate of 7.5% shouldbe paid for the period from 27 February 1995 until 25 June 2001 (the date when payment had been made).
_BAR_ 2001 perioden från den 27 februari 1995 till den 25 juni 2001 (den dag när betalningen gjordes).Räntebeloppet som uppgick till 3 422,62 euro skulle därför betalas ut till den klagande.
On 23 November 2001,the complainant informed the Ombudsman that the sum calculatedby the Commission was acceptable.
Den 23 november 2001 informerade den klagande ombudsmannen om att det belopp somberäknats av kommissionen var acceptabelt.
She insisted,however,that the Commission shouldpay out this sum before the end of the year.
Hon krävde emellertid att kommissionenskulle betala ut detta belopp före årets utgång.
Failure to pay the relevant sum
Underlåtenhet att betala det relevanta beloppet
1.1The complainant claimed that the Commission should pay the balance due under thecontract concluded in 1994 between a German consultancy firm represented by thecomplainant and the Commission for the provision of consultancy services within theframework of the ‘Force’Programme (Project D/93B/1/3120/Q-FPC).
1.1Den klagande krävde att kommissionen skulle betala det utestående beloppet enligtavtalet som ingicks 1994 mellan en tysk konsultfirma,som företräddes av den klagande,och kommissionen,för tillhandahållande av konsulttjänster inom ramen för Force-programmet (Projekt D/93B/1/3120/Q-FPC).
1.2On 16 July 2001,the Commission informed the Ombudsman that a sum of 7403had been paid to the complainant and that the complainant had been informed accordingly.
1.2Den 16 juli 2001 informerade kommissionen ombudsmannen om att beloppet 7 403euro hade betalats ut till den klagande och att den klagande hade informerats om detta.
1.3The complainant informed the Ombudsman that she was satisfied with the paymentmade by the Commission.
1.3Den klagande informerade ombudsmannen om att hon var nöjd med den betalningsom gjorts av kommissionen.
1.4It appears from the Commission’s comments and the complainant’s observations thatthe Commission has taken steps to settle this aspect of the complaint and has thereby satisfied the complainant.
1.4Det framgår av kommissionens yttrande och klagandens kommentarer att kommissionen vidtagit åtgärder för att lösa ärendet och därmed tillmötesgått klaganden.
2.1In her observations on the Commission’s reply to the Ombudsman’s proposal for afriendly solution,the complainant claimed that interest should be paid by the Commissionon account of the delay in payment and of the costs she incurred pursuing her claim.
2.1I sina kommentarer till kommissionens yttrande om ombudsmannens förslag till envänskaplig förlikning hävdade den klagande att ränta borde betalas av kommissionen pågrund av den försenade betalningen och på grund av de kostnader hon ådragit sig när hondrivit sitt ärende.
2.2On 12 November 2001,the Commission acknowledged that interest amounting to3422,62 would be paid out to the complainant.
2.2Den 12 november 2001 accepterade kommissionen att en ränta på 3 422,62 euroskulle betalas till den klagande.
2.3On 23 November 2001,the complainant informed the Ombudsman that the sumcalculated by the Commission was acceptable.
2.3Den 23 november 2001 informerade den klagande ombudsmannen om att det beloppsom beräknats av kommissionen var acceptabelt.
She insisted,however,that the Commissionshould pay out this sum before the end of the year.
Hon krävde emellertid att kommissionenskulle betala ut detta belopp före årets utgång.
2.4The Ombudsman trusts that the Commission will pay the relevant sum as quickly aspossible.
2.4Ombudsmannen utgår ifrån att kommissionen kommer att betala det aktuella beloppetså snart som möjligt.
2.5It thus appears that the Commission has taken steps to settle this aspect of thecomplaint and has thereby satisfied the complainant.
2.5Det förefaller därmed som om kommissionen har vidtagit åtgärder för att lösa dennadel av klagomålet och att den därmed tillmötesgått klaganden.
On the basis of the European Ombudsman’s inquiries into this complaint,it appears thatthe Commission has taken steps to settle the matter and has thereby satisfied thecomplainant.
Det framgår av kommissionens yttrande och klagandens kommentarer att kommissionenvidtagit åtgärder för att lösa ärendet och därmed tillmötesgått klaganden.
The Ombudsman therefore closes his file.
Ombudsmannenavslutar därför ärendet.
In October 2000,a lawyer complained against the European Parliament on behalf of a Member of the European Parliament,Mr Koldo GOROSTIAGA and a former MEP, Mr Karmelo LANDA.
I oktober 2000 lämnade en advokat in ett klagomål mot Europaparlamentet för en ledamotav Europaparlamentet,Koldo Gorostiaga,och en före detta ledamot av Europaparlamentet, Karmelo Landa.
According to the complaint,Mr GOROSTIAGA invited Mr LANDA to assist him in hiswork during the first part-session of the European Parliament in Strasbourg in October2000.
Enligt klagomålet bad Gorostiaga Landa att bistå honom i hans arbete under Europaparlamentets första sammanträdesperiod i Strasbourg i oktober 2000.
As a former MEP,Mr LANDA was in possession of an entry permit,which entitledhim to have access to the premises of the European Parliament.
Som föredetta ledamot av Europaparlamentet innehade Landa ett passerkort som gav honom tillträde till Europaparlamentets lokaler.
The security service of the European Parliament had contacted Mr LANDA in order to deliver this entry permit tohim in June 2000.
Europaparlamentets säkerhetstjänst hade tagitkontakt med Landa för att överlämna detta passerkort till honom i juni 2000.
On Thursday 5 October 2000,two officers of the security services of the European Parliament came to the office of Mr GOROSTIAGA MEP,in order to carry out an orderto expel Mr LANDA from the premises of the Parliament.
Torsdagen den 5 oktober 2000 kom två tjänstemän från Europaparlamentets säkerhetstjänst till Gorostiagas kontor för att verkställa en order att avhysa Landa från parlamentets lokaler.
The security officers said thatthe President of the European Parliament had made a decision to this effect.
Säkerhetstjänstemännen sade att Europaparlamentets talman hade fattat ettbeslut med denna innebörd.
However,theywere unable to produce a copy of the decision when requested to do so.
De kunde emellertid inte visa upp en kopia på beslutet när deuppmanades att göra det.
The security officers made a telephone call to the services of the Presidency.
Säkerhetstjänstemännen ringde till talmannens kansli.
Those services then faxed adecision of the Bureau of the Parliament,dated 14 July 1997,to withdraw all Mr LANDA’s rights as a former MEP.
Kanslietfaxade då ett beslut av parlamentets presidium att upphäva Landas samtliga rättighetersom före detta ledamot av Europaparlamentet,daterat den 14 juli 1997.
This decision had never been notified to Mr LANDA,who was previously unaware of it.
Landa hade aldrigunderrättats om detta beslut och han var fram till dess ovetande om det.
Decision on complaint1250/2000/(JSA)IJHagainst the European Parliament
INDRAGNING AVPASSERKORTET FÖREN FÖRE DETTALEDAMOT AVEUROPAPARLAMEN-TET
Finally,two high officials of the European Parliament came to the office of Mr GOROS-TIAGA.
Slutligen kom två höga tjänstemän från Europaparlamentet till Gorostiagas kontor.
They took away Mr LANDA’s entry permit as a former MEP,purportedly inapplication of the Bureau’s decision of 14 July 1997.
De togmed sig Landas passerkort som före detta ledamot av Europaparlamentet,under förevändning av att de verkställde presidiets beslut av den 14 juli 1997.
On the basis of the above facts,the complaint is that:
Mot bakgrund av ovanstående uppgifter är klagomålet att:
- the Bureau’s decision of 14 July 1997 is null and void for the following reasons:it lacksany legal basis,was neither signed nor notified to the person concerned; and was takenwithout respecting the rights of the defence since Mr LANDA had no opportunity to makeoral or written observations;
– presidiets beslut av den 14 juli 1997 är ogiltigt av följande skäl:Det saknar fullständigträttslig grund,det var vare sig undertecknat eller hade delgetts den berörda personen,dethade fattats utan att ta hänsyn till rätten till försvar,eftersom Landa inte gavs något tillfälle att göra muntliga eller skriftliga kommentarer,
- Mr LANDA was entitled to be on the premises of the European Parliament and the decision to expel him on 5 October 2000 was unsigned,gave no reasons and was not properlynotified to him,since it was not even made in writing.
– Landa hade rätt att vistas i Europaparlamentets lokaler och beslutet att avhysa honomden 5 oktober var inte undertecknat,gav inga skäl samt hade inte meddelats honom på rättsätt,då det ju inte ens var skriftligt.
The complainants claim that:
Klagandena hävdar att:
- Mr LANDA should be re-established in all his rights as a former MEP
– Landa bör återfå samtliga rättigheter som före detta ledamot av Europaparlamentet,
- the persons responsible for the incident should be subject to exemplary sanctions in orderto prevent such actions in future.
– de personer som bär ansvaret för incidenten bör straffas i avskräckande syfte för attförhindra ett sådant uppträdande i framtiden.
The opinion of the European Parliament made,in summary,the following points.
Europaparlamentets yttrande kan sammanfattas på följande sätt.
The decision to withdraw Mr LANDA’s entry permit
Beslutet att dra in passerkortet för Landa
At the meeting of the Bureau on 17 July 1997,Mr BALFE,a Quaestor,recalled that therights accorded to former MEPs are in the nature of social facilities and in no way authorise them to pursue their political activities in Parliament.
Vid presidiets möte den 17 juli 1997 erinrade Balfe,en kvestor,om att de rättigheter sommedges före detta ledamöter av Europaparlamentet är av en social karaktär och inte pånågot sätt ger dem rätt att fortsätta sin politiska verksamhet i parlamentet.
Mr GUTIÉRREZ DÍAZ,Vice-President,declared that Mr LANDA had acted as an apologist for murders carried out inthe Spanish Basque country by a terrorist organisation.
Gutiérrez Díaz,vice talman,förklarade att Landa hade försvarat mord som utförts i det spanska Baskienav en terroristorganisation.
Mr VERDE I ALDEA,Vice-President,criticised Mr LANDA for pursuing anti-democratic activities from the Parliament.
Verde I Aldea,vice talman,kritiserade Landa för att ägna sigåt antidemokratisk verksamhet i parlamentet.
The Bureau then decided unanimously to withdraw the advantages accordedto Mr LANDA as a former MEP.
Presidiet beslutade då enhälligt att upphävade fördelar Landa åtnjöt som före detta ledamot av Europaparlamentet.
In accordance with normal practice,the minutes of the meeting of the Bureau of 14 July1997 were communicated to the security service to be implemented.
Enligt gängse bruk,överlämnades protokollet från presidiets sammanträde den 14 juli1997 till säkerhetstjänsten för verkställande.
The minutes wereprobably not directly communicated to Mr LANDA.
Landa fick troligtvis inte ta direkt del avprotokollet.
The security service did not withdraw Mr LANDA’s entry permit following the Bureau’sdecision since they did not have his address,nor did they note his presence on the premises of the Parliament.
Säkerhetstjänsten drog inte in passerkortet för Landa efter presidiets beslut,eftersom deinte kände till hans adress och inte heller hade lagt märke till att han vistades i parlamentets lokaler.
The security service made an error in agreeing to Mr LANDA’srequest for a new entry permit in June 2000.
Säkerhetstjänsten begick ett misstag när den godkände Landas anhållan om ettnytt passerkort i juni 2000.
The mandate of the Ombudsman
Ombudsmannens uppdrag
Contrary to what the complainants appear to believe,former MEPs have no right to enjoythe facilities that Parliament accords to them.
Tvärtemot vad klagandena tycks tro har före detta ledamöter av Europaparlamentet intenågon rätt till de resurser som parlamentet ställer till deras förfogande.
These facilities are accorded to them in theexercise of Parliament’s power of internal organisation.
Dessa resurserställs till deras förfogande inom ramen för parlamentets utövande av sin behörighet attreglera den egna interna organisationen.
From a legal perspective,the decision to withdraw privileges given to a former MEP and,in particular,the decision as to what constitutes an abuse of such privileges is a politicalactivity of the European Parliament,dealt with by a political body according to politicalcriteria.
I ett rättsligt perspektiv är beslutet att upphäva privilegier som tilldelats en före dettaledamot av Europaparlamentet och,i synnerhet,beslutet om vad som utgör ett missbrukav dessa privilegier,en del av Europaparlamentets politiska verksamhet som handläggs avett politiskt organ i enlighet med politiska kriterier.
Insofar as the complaint contests the validity of the decision made in 1997 to withdraw Mr LANDA’s privileges as a former MEP,it is therefore outside the mandate of the Ombudsman.
I den mån som klagomålet ifrågasätter giltigheten av beslutet från 1997 att upphäva Landas privilegier som före detta ledamot av Europaparlamentet,faller det alltså utanförombudsmannens uppdrag.
The validity of the decision of 14 July 1997
Giltigheten av beslutet av den 14 juli 1997
The Community Courts recognise the rights of the defence as general principles of Community law.
Gemenskapens domstolar erkänner rätten till försvar som allmänna gemenskapsrättsligaprinciper.
However they apply the right to be heard only in cases involving a legalrelationship between a natural or legal person and the institution concerned.
De tillämpar emellertid rätten att bli hörd enbart i fall som innefattar ett rättsligtförhållande mellan en fysisk eller juridisk person och den berörda institutionen.
The presentcase merely concerns facilities that Mr LANDA wishes to enjoy.
Det aktuella fallet handlar bara om inrättningar som Landa önskar komma i åtnjutande av.
Mr LANDA could not have challenged the Bureau’s decision under Article 230 ECbecause it did not produce legal effects which are binding on him and capable of affectinghis interests by bringing about a distinct change in his legal position.27
Landa hade inte kunnat ifrågasätta presidiets beslut enligt artikel 230 i EG-fördrageteftersom det inte har tvingande rättsverkningar som kan påverka hans intressen genom attväsentligt förändra hans rättsliga ställning.27
Furthermore,the Bureau cannot be assimilated to an administrative body applying rulesthat create rights and obligations.
Dessutom kan presidiet inte jämställas med en myndighet som tillämpar bestämmelser ochdärigenom skapar rättigheter och skyldigheter.
Nor was Mr LANDA gravely damaged in his interests,since on 5 October 2000 he was able to enter the European Parliament and remain thereeven after his entry permit as a former MEP had been removed.
Inte heller skadades Landas intressenallvarligt,eftersom han den 5 oktober 2000 kunde komma in i Europaparlamentet ochstanna kvar där även sedan hans passerkort som före detta ledamot av Europaparlamentethade tagits ifrån honom.
As regards the duty to give reasons for decisions,Article 253 EC,which is cited as thesource of the obligation in the Charter of Fundamental Rights of the European Union,applies only to acts having legal effects.
När det gäller skyldigheten att motivera beslut så gäller artikel 253 i EG-fördraget,somåberopas som upphovet till denna förpliktelse i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,bara för rättsakter med rättsverkan.
According to the established case law,the purposeof the duty to give reasons is to allow the person concerned to ascertain whether the decision is vitiated by a defect which may permit its legality to be contested and to enable the
Enligt etablerad rättspraxis ärsyftet med skyldigheten att motivera beslut att ge den berörda personen möjlighet att taställning till om beslutet är behäftat med ett fel som gör det möjligt att ifrågasätta dessgiltighet och att göra det möjligt för domstolen att pröva beslutets lagenlighet. Eftersom
As regards the complainants’argument that all decisions unfavourable to an individualshould be signed and notified to the affected person,with reasons,no such general obligation exists in Community law.
När det gäller klagandenas argument att alla beslut som är till nackdel för en enskild skallundertecknas och delges den berörda personen med motivering,så finns det inte någonsådan generell förpliktelse i gemenskapsrätten.
The normal practice in the European Parliament is thatdecisions of the Bureau are notified to MEPs through the minutes,of which every Memberreceives a copy.
Sedvanlig praxis i Europaparlamentet äratt presidiets beslut meddelas Europaparlamentets ledamöter genom protokollen,varavvarje ledamot får en kopia.
In any event,the decision of the Bureau was adequately reasoned and the text of the decision was notified to the complainants on 5 October 2000.
Presidiets beslut var i vilket fall som helst vederbörligen motiverat och dess text meddelades klagandena den 5 oktober 2000.
Hence,the complainants nolonger have any legitimate interest in this aspect of the complaint.
Följaktligen har klaganden inte längre något berättigat intresse när det gäller denna aspekt av klagomålet.
If the Bureau were to adopt a similar decision today,it would be obliged,at least politi-cally,to take account of the right to good administration in Article 41 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Om presidiet skulle fatta ett liknande beslut i dag,skulle det vara tvunget att ta hänsyn,åtminstone politiskt,till rätten till god förvaltning enligt artikel 41 i Europeiska unionensstadga om de grundläggande rättigheterna.
This right includes the right of every personto be heard,before any individual measure which would affect him,as well as the obligation of the administration to give reasons for its decisions.
Denna rätt omfattar rätten för var och en att blihörd innan en enskild åtgärd som skulle beröra honom vidtas mot honom samt att förvaltningen är skyldig att motivera sina beslut.
However,the drafters of the Charter did not limit themselves to a codification of existing rights and the European Parliament cannot be criticised for failure to comply in 1997 with a provision which wasdrafted and proclaimed only in the year 2000.
Stadgans författare inskränkte sig emellertidinte till en kodifiering av befintliga rättigheter och Europaparlamentet kan inte kritiserasför att det 1997 underlät att följa en bestämmelse som formulerades och kungjordes förstår 2000.
In his observations,the complainants’legal representative complained that he had receivedno reply from the European Parliament to his request that the complete file of material anddocuments concerning the adoption of the contested decisions should be communicated tohim.
I sina kommentarer påtalar klagandenas lagliga företrädare att han inte fått något svar från Europaparlamentet på sin begäran att hela akten med material och handlingar om hur debestridda besluten fattades skulle tillställas honom.
He argued that the failure to reply violates Article 255 EC,the European Parliament Decision of 10 July 1997 on access to its documents as well as Articles 171 and 172 of the Parliament’s Rules of Procedure.
Han hävdade att underlåtenheten attsvara strider mot artikel 255 i EG-fördraget,Europaparlamentets beslut av den 10 juli1997 om tillgång till dess handlingar samt mot artiklarna 171 och 172 i parlamentetsarbetsordning.
The legal representative contested the European Parliament’s legal argument that the Ombudsman has no mandate to deal with the complaint.
Det juridiska ombudet bestred Europaparlamentets rättsliga bedömning att klagomålet intefaller inom ombudsmannens uppdrag.
He pointed out in particular that Articles 22 and 25 of the Rules of Procedure of the European Parliament refer to administrative functions of,respectively,the Bureau and the Quaestors.
Han påpekade särskilt att artiklarna 22 och 25 i Europaparlamentets arbetsordning talar om presidiets respektive kvestorernas administrativa uppgifter.
Furthermore,accordingto the legal representative,the European Parliament must,on request,recognise a former MEP as such and furnish him with an identity card and the rights attached thereto.
Dessutom måste Europaparlamentet,enligt det juridiska ombudet,påbegäran erkänna en före detta ledamot av Europaparlamentet som sådan och förse honommed ett ID-kort och de rättigheter som följer med det.
Thisensures that there can be no difference of treatment between former MEPs.
På så vis säkerställer man att detinte görs någon skillnad i behandlingen av före detta ledamöter av Europaparlamentet.
Withdrawal ofan entry permit from a former MEP is an administrative act,which the Ombudsman cansupervise.
Attdra in ett passerkort från en före detta ledamot av Europaparlamentet är en administrativhandling som ombudsmannen kan utöva tillsyn över.
As regards the events of 5 October 2000,the legal representative argued that neithercomplainant had committed any abuse that morning and that the order for expulsion wastherefore disproportionate and an abuse of power.
När det gäller händelserna den 5 oktober 2000 hävdade det juridiska ombudet att ingen avde klagandena hade gjort sig skyldig till något oegentligt den förmiddagen och att ordernom avhysning således var oproportionerlig och ett fall av maktmissbruk.
The legal representative also observed that the competent organ to decide on cases ofabuse by a former MEP is the Presidency,acting on a proposal from the Quaestors,afterconsulting the Bureau.
Det juridiska ombudet påpekade även att i fall av oegentligheter begångna av en före dettaledamot av Europaparlamentet är det talmannen som,på förslag av kvestorskollegiet ochefter samråd med presidiet,är behörig att fatta beslut.
The Bureau had no competence to decide the matter itself.Furthermore,there were discrepancies in the dates,since the Bureau had apparently madea decision on 14 July 1997,which took account of a meeting of the Quaestors of 16 July1997 and of allegations made on 17 July 1997.
Presidiet har inte någon behörighetatt själv avgöra frågan. Dessutom är det något som inte stämmer i de uppgivna datumen,eftersom presidiet skall ha fattat ett beslut den 14 juli 1997,som tog hänsyn till ett mötemellan kvestorerna den 16 juli 1997 och till påståenden som framfördes den 17 juli 1997.
The legal representative also repeated that the decision had not been communicated to Mr LANDA within a reasonable time and that he had not been heard.
Det juridiska ombudet upprepade även att beslutet inte hade meddelats Landa inom rimligtid och att han inte hade blivit hörd.
As regards the reasoningof the Bureau’s decision,it was vague,uncertain and imprecise.
När det gäller motiveringen för presidiets beslut så varden vag,otydlig och ofullständig.
The legal representative concluded that the case should be dealt with through a friendlysolution under Article 3 (5) of the Statute of the Ombudsman,leading to restoration of theformer MEP’s rights and to an apology from the Presidency to the complainants.
_BAR_ 2001 detta ledamoten av Europaparlamentet återfick sina rättigheter och en ursäkt fråntalmannen till de klagande.
The Ombudsman’s competence to deal with the complaint
Ombudsmannens behörighet att handlägga klagomålet