natgillin/translations-raw huggingface dataset:
So far as concerns the allocation of tasks and powers between the Commission and the Member States when transposition of a directive in the environmental field is at issue, the wording of the third paragraph of Article 249 EC is to be remembered, according to which ‘a directive shall be binding, as to the result to be achieved, upon each Member State to which it is addressed, but shall leave to the national authorities the choice of form and methods’.
Vad avser fördelningen av uppgifter och befogenheter mellan kommissionen och medlemsstaterna och vad avser införlivandet av ett direktiv som rör miljöskydd, erinrar förstainstansrätten om ordalydelse av artikel 249 tredje stycket EG, enligt vilken följande gäller: ”Ett direktiv skall med avseende på det resultat som skall uppnås vara bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat, men skall överlåta åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet.”
It follows that, when the directive in question does not prescribe the form and methods for achieving a particular result, the freedom of action of the Member States as to the choice of the appropriate forms and methods for obtaining that result remains, in principle, complete.
Av detta följer att om direktivet i fråga inte innehåller föreskrifter om form och tillvägagångssätt med avseende på det resultat som skall uppnås, har medlemsstaten i princip full frihet när den väljer vilken form och vilket tillvägagångssätt som den anser är lämpligt med avseende på det resultat som skall uppnås.
Nevertheless, the Member States are required, within the bounds of the freedom left to them by the third paragraph of Article 249 EC, to choose the most appropriate forms and
Medlemsstaterna är emellertid skyldiga, inom ramen för den frihet som de har enligt artikel 249 tredje stycket EG, att bestämma de former och tillvägagångssätt som är bäst lämpade för att säkerställa direktivets ändamålsenliga verkan (se domstolens dom av den 8 september 2005 i mål C-40/04, Yonemoto, REG 2005, s. I-7755, punkt 58 och där
GERMANY v COMMISSION methods to ensure the effectiveness of directives (see Case C-40/04 Yonemoto [2005] ECR I-7755, paragraph 58, and the case cited there).
TYSKLAND MOT KOMMISSIONEN omnämnd rättspraxis).
It also follows that, where there is no Community rule prescribing clearly and precisely the form and methods that must be employed by the Member State, the Commission has the task, when exercising its supervisory power, pursuant in particular to Articles 211 EC and 226 EC, of proving to the required legal standard that the instruments used by the Member State in that respect are contrary to Community law.
Av detta följer dessutom att i fall där det inte finns en gemenskapsregel som på ett klart och tydligt sätt anger vilken form och vilket tillvägagångssätt som medlemsstaten skall använda, ankommer det på kommissionen, inom ramen för dess tillsynsbehörighet enligt bland annat artiklarna 211 EG och 226 EG, att styrka att de lösningar som medlemsstaten har valt i detta syfte strider mot gemenskapsrätten.
It should be added that it is only by applying those principles that compliance with the principle of subsidiarity enshrined in the second paragraph of Article 5 EC can be ensured, a principle which binds the Community institutions in the exercise of their legislative functions and which is deemed to have been complied within respect of the adoption of Directive 2003/87 (recital 30 in its preamble).
Förstainstansrätten vill tillägga att det endast är genom att tillämpa dessa principer som det går att följa subsidiaritetsprincipen, vilken har stadfästs genom artikel 5 andra stycket EG, princip som också gäller för gemenskapens institutioner när de utövar sina uppgifter enligt lag och vilken anses ha beaktats när direktiv 2003/87 antogs (skäl 30 i direktivet).
According to that principle, in areas which do not fall within its exclusive competence the Community is to take action only if and insofar as the objectives of the proposed action cannot be sufficiently achieved by the Member States and can therefore, by reason of the scale or effects of the proposed action, be better achieved by the Community .
Enligt denna princip skall gemenskapen, på de områden där den inte är ensam behörig, vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå.
Accordingly, in a field, such as that of the environment governed by Articles 174 EC to 176 EC, where the Community and the Member States share competence, the Community, that is to say the Commission in the present case, has the burden of proving the extent to which the powers of the Member State and, therefore, its freedom of action, are limited in light of the conditions set out in paragraph 78 above.
På ett område som miljöskyddsområdet, vilket regleras av artiklarna 174–176 EG, där gemenskapen och medlemsstaterna har delad behörighet ligger bevisbördan på gemenskapen, i förevarande fall kommissionen, att styrka på vilket sätt medlemsstatens befogenheter och därmed dess manöverutrymme är begränsade med utgångspunkt från villkoren i punkt 78 ovan.
With regard, more specifically, to the Commission’s power of review under Article 9(3) of Directive 2003/87, it is to be noted that while the Member States have a degree of freedom of action when transposing the directive, the fact remains that, first, the Commission is empowered to verify whether the measures adopted by Member States are consistent with the criteria set out in Annex III to the directive and with Article 10 thereof and, second, in carrying out that review it itself has a discretion insofar as the review entails complex economic and ecological assessments carried out in the light of the general objective of reducing greenhouse gas emissions by means of a costeffective and economically efficient allowance trading scheme (Article 1 of Directive 2003/87 and recital 5 in its preamble).
Vad närmare bestämt avser kommissionens kontrollbefogenheter enligt artikel 9.3 i direktiv 2003/87 vill förstainstansrätten anmärka att även om medlemsstaten har ett visst manöverutrymme vad avser direktivets införlivande är det inte desto mindre så att kommissionen är behörig att pröva om medlemsstatens åtgärder överensstämmer med kriterierna i bilaga III och bestämmelserna i artikel 10 i direktivet och att kommissionen, när den gör detta själv, har ett visst utrymme för eget skön i den del som dess kontroll förutsätter att den har att göra komplicerade ekonomiska och miljömässiga bedömningar med avseende på det allmänna syftet att på ett kostnadseffektivt och ekonomiskt effektivt sätt minska utsläppen av växthusgaser (artikel 1 och skäl 5 i direktiv 2003/87).
It follows that, in its review of legality in this regard, the Community judicature conducts a full review as to whether the Commission applied properly the relevant rules of law, whose meaning must be determined in accordance with the methods of interpretation recognised by the case-law.
Av detta följer att gemenskapsdomstolarna när de gör sin prövning i detta avseende skall göra en fullständig prövning av huruvida kommissionen har tillämpat relevanta regler korrekt, varvid reglernas innebörd skall bestämmas med hjälp av de metoder för tolkning som fastställts i rättspraxis.
On the other hand, the Court of First Instance cannot take the place of the Commission where the latter must carry out complex economic and ecological assessments in this context .
Förstainstansrätten kan däremot inte träda in i kommissionens ställe, vad avser de komplicerade ekonomiska och miljömässiga bedömningar som denna har gjort i detta sammanhang.
As regards, in the present case, the review carried out by the Commission under Article 9(3) of Directive 2003/87 as to whether the expost adjustments at issue are compatible in particular with criteria 5 and 10 of Annex III thereto, it is to be noted that the conduct of that review depends in the first place on determination of the meaning of the relevant rules of law and entails only secondly complex economic and ecological assessments, in particular where the practical consequences of those adjustments for the functioning of the allowance trading scheme are to be assessed .
I förevarande fall rör det sig om prövning av huruvida den omtvistade möjligheten till förändringar i efterhand är förenlig med bland annat kriterierna nr 5 och nr 10 i bilaga III till direktiv 2003/87, vilken kommissionen har tagit ställning till enligt artikel 9.3 i nämnda direktiv. Förstainstansrätten vill understryka att i detta fall är denna prövning i första hand beroende av vad de relevanta reglerna på området har för tillämpningsområde och först i andra hand av komplicerade ekonomiska och miljömässiga bedömningar, bland annat vad avser de praktiska konsekvenser som denna möjlighet till förändringar har för hur systemet för handel med utsläppsrätter fungerar.
Accordingly, it is appropriate to examine first of all whether, in conducting the review, the Commission observed the limits of the relevant rules of law, as interpreted by the Court, in order to determine whether the contested decision is vitiated by an error of law.
Förstainstansrätten kommer därför först att undersöka huruvida kommissionen när den har utövat sina kontrollbefogenheter har hållit sig till relevanta rättsregler, såsom förstainstansrätten tolkar dem, när den avgjort om det angripna beslutet grundar sig på en felaktig rättstillämpning.
It is only subsequently, once it becomes apparent that the Commission correctly applied the relevant rules of law or furnished the proof required of it, in accordance with the rules relating to the burden of proof which are defined in paragraphs 78 and 79 above, that the question arises as to whether its assessment, on the factual and economic level, is plausible or vitiated by a manifest error .
Det är först om det visar sig att kommissionen har tillämpat relevanta rättsregler på ett korrekt sätt och uppfyllt sin bevisbörda i enlighet med vad som preciserats ovan i punkterna 78 och 79 som förstainstansrätten kommer att ha anledning att ta ställning till frågan huruvida kommissionens bedömning av de faktiska och ekonomiska omständigheterna är plausibel eller bygger på en uppenbart oriktig bedömning.
It is common ground between the parties that the question of the permissibility of the expost adjustments at issue is not expressly addressed by Directive 2003/87. In
Härvid preciserar förstainstansrätten att det är ostridigt mellan parterna att frågan rörande den omtvistade möjligheten till förändringar i efterhand inte uttryckligen
GERMANY v COMMISSION those circumstances, it must be presumed that they fall within the Member State’s freedom as to the forms and methods for transposing the directive and the Commission therefore has the task of proving that they are liable to compromise the practical effect of its provisions.
TYSKLAND MOT KOMMISSIONEN har behandlats i direktiv 2003/87. Mot denna bakgrund skall det presumeras att denna möjlighet till förändringar ingår i medlemsstatens frihet vad avser form och tillvägagångssätt för genomförandet av nämnda direktiv, och det ankommer således på kommissionen att visa att denna möjlighet till förändringar inverkar på dessa bestämmelsers ändamålsenliga verkan.
It is expedient to begin by examining the legality of the contested decision insofar as it relates to the permissibility of certain expost adjustments in the light of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87, given that the meaning of this criterion, as interpreted by the Commission, is intrinsically linked to the issue of the compatibility of those adjustments with the objectives and general system of the allowance trading scheme as established by the directive .
Förstainstansrätten anser att det är lämpligt att börja med att undersöka om det angripna beslutet, med hänsyn till kriterium nr 10 i bilaga III till direktiv 2003/87, är lagenligt i den del detta rör frågan huruvida det är tillåtet att införa en möjlighet till vissa förändringar i efterhand, eftersom detta kriteriums tillämpningsområde, såsom kommissionen tolkar det, är nära knutet till frågan huruvida denna möjlighet till förändringar i efterhand är förenlig med syftet med och den allmänna systematiken i det system för handel med utsläppsrätter som upprättats genom direktivet.
The legality of the contested decision with regard to criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87
Frågan huruvida det angripna beslutet är lagenligt med hänsyn till kriterium nr 10 i bilaga III till direktiv 2003/87 a) Den omtvistade möjligheten till förändringar i efterhand
First of all, it is appropriate to note the identity of the expost adjustments at issue that are considered by the Commission to be contrary to criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87.
Förstainstansrätten erinrar inledningsvis om vilka förändringar i efterhand som kommissionen anser strider mot kriterium nr 10 i bilaga III till direktiv 2003/87.
At first sight the Commission appears to find in Article 1 of the contested decision that all the expost adjustments listed in that article are contrary to criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87.
Förstainstansrätten anmärker härvid att det vid ett första påseende verkar som om kommissionen i artikel 1 i det angripna beslutet konstaterar att samtliga förändringar i efterhand som anges i denna artikel strider mot kriterium nr 10 i bilaga III till direktiv 2003/87.
Nevertheless, it is clear from recitals 4, 5 and 6 of the contested decision, in the light of which the operative part must be read (see, to this effect, Case C-415/03 Commission v Greece [2005] ECR I-3875, paragraph 41,
Det framgår emellertid av skälen 4–6 i det angripna beslutet, som är avgörande för tolkningen av denna artikel i beslutet (se, för ett liknande resonemang,
2007 — CASE T-374/04 and Case T-93/02 Confédération nationale du Crédit mutuel v Commission [2005] ECR II-143, paragraph 74), that that determination does not apply to the expost adjustments envisaged for new entrants, as referred to in Article 1(a) of the decision, since the Commission considers that they are only contrary to criterion 5.
I-3875, punkt 41, och förstainstansrättens dom av den 18 januari 2005 i mål T-93/02, Confédération nationale du Crédit mutuel mot kommissionen, REG 2005, s.
Accordingly, as the Commission confirmed at the hearing (minutes of the hearing, p.
II-143, punkt 74), att denna bedömning inte gäller för förändringar i efterhand avseende nya verksamhetsutövare, i den mening som avses i artikel 1 a i beslutet, eftersom kommissionen anser att dessa förändringar endast strider mot kriterium nr 5.
2), the opening words of Article 1 of the contested decision are to be understood as follows:
Inledningen av artikel 1 i det angripna beslutet skall således och i enlighet med vad kommissionen har bekräftat vid förhandlingen (förhandlingsprotokollet, s. 2) läsas enligt följande:
‘The following aspects of the [NAP] of Germany are incompatible with criteria 5 and[/or] 10 of Annex III to Directive 2003/87 …’
”Följande delar av den tyska [NFP:n] är oförenliga med kriterium [nr] 5 och [/eller nr] 10 i bilaga III till direktiv 2003/87 …”
In Article 1(b) and recital 5 of the contested decision, the Commission finds that expost adjustments pursuant to the transfer rule are unlawful.
I artikel 1 b och skäl 5 i det angripna beslutet konstaterar kommissionen att föreskrivna förändringar i efterhand som beslutats med tillämpning av överföringsregeln är rättsstridiga.
While the Commission does not contest the transfer rule as such, insofar as it enables the operator of a new installation to take the allowances issued to an installation which he has previously operated and then closed (see, in particular, the Commission Communication of 7 July 2004, point 3.3), it refuses, however, to accept that such adjustments are lawful where the production capacity of the new installation is lower than that of the closed installation.
Även om kommissionen inte vänder sig mot överföringsregeln i sig, i den del denna gör det möjligt för den som driver en ny anläggning att återanvända utsläppsrätter som beviljats för en anläggning som denne tidigare har drivit men som lagts ner (se bland annat kommissionens meddelande av den 7 juli 2004, punkt 3.3), förklarar den dock tydligt att det inte är lagenligt att göra sådana förändringar om den nya anläggningens produktionskapacitet är mindre än den nedlagda anläggningens.
In the first case in Article 1(c), and recital 6, of the contested decision, the Commission also finds that expost adjustments linked to reductions in installations’ production capacity utilisation that are inconsistent with the operator’s forecasts are unlawful.
Vad avser det första typfallet i artikel 1 c och skäl 6 i det angripna beslutet konstaterar kommissionen dessutom att det är rättsstridigt att göra förändringar i efterhand på grund av att en anläggning använder mindre av sin produktionskapacitet än vad som har angetts i verksamhetsutövarens prognoser.
According to the additional explanation provided in the Commission Communication of 7 July 2004 (point 3.2, penultimate paragraph), such unlawfulness affects only expost adjustments applicable to installations whose operation began after 1 January 2003 and not those applicable to new entrants.
Enligt kommissionens senare förklaringar i dess meddelande av den 7 juli 2004 (s.
GERMANY v COMMISSION written question from the Court, the Commission confirmed this interpretation, but stated that the Commission Communication of 7 July 2004 incorrectly limited the unlawfulness to expost adjustments applicable to installations whose operation began after 1 January 2003 and that the contested decision accordingly also covered those applicable to installations whose operation began before that date .
Kommissionen har som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten bekräftat denna tolkning men preciserat att det var ett misstag att det i kommissionens meddelande av den 7 juli 2004 angavs att detta endast gällde förändringar i efterhand som avser anläggningar som började drivas efter den 1 januari 2003 och att det angripna beslutet således även omfattar anläggningar som började drivas före detta datum.
The Commission also finds, in the second case in Article 1(c), and recital 6, of the contested decision, as rectified at the hearing (see paragraph 40 above), that the downward expost adjustments provided for when the installation’s annual emissions are less than 60% of baseperiod emissions are unlawful (‘de facto closure’).
Kommissionen har vidare konstaterat att det enligt det andra typfallet i artikel 1 c och skäl 6 i det angripna beslutet, såsom dessa har rättats vid förhandlingen (se punkt 40 ovan), är rättsstridigt att göra sänkningar i efterhand när anläggningens årliga utsläpp är 60 procent mindre än de var under referensperioden (de facto-nedläggning).
In the final case in Article 1(c), and recital 6, of the contested decision, the Commission finds, lastly, that the expost adjustments of the special allocation of allowances to cogeneration installations when the volume of electricity produced by them is below the baseperiod quantity are unlawful.
I det sista typfallet, i artikel 1 c och skäl 6 i det angripna beslutet, konstaterar kommissionen slutligen att det är rättsstridigt att göra förändringar i efterhand vad avser fördelning av utsläppsrätter i särskild ordning för en kombianläggning när denna har producerat mindre elektricitet än under referensperioden.
More generally, it is apparent from recitals 4 and 5 of the contested decision and from the first paragraph of point 3.2 of the Commission Communication of 7 July 2004 (see paragraph 41 above) that the Commission is of the view that in an NAP the amount of allowances to be allocated to each installation must be determined in advance for the first allocation period and, in any event, can no longer be altered after the Member State has adopted the decision under Article 11(1) of Directive 2003/87.
Rent allmänt framgår det av skälen 4 och 5 i det angripna beslutet samt av punkt 3.2 första stycket i kommissionens meddelande av den 7 juli 2004 (se punkt 41 ovan) att kommissionen anser att i en NFP skall antalet utsläppsrätter att fördela till varje anläggning bestämmas i förväg för den första fördelningsperioden och NFP:n får i vilket fall som helst inte ändras efter det att medlemsstaten har fattat sitt beslut enligt artikel 11.1 i direktiv 2003/87.
On the other hand, the applicant essentially contends that criterion 10 of Annex III to the directive contains only a procedural condition requiring the Member State to annex to the NAP a list of the installations with the projected quantity of allowances which it intends to allocate to them and that the amount of these individually allocated allowances is liable to change in a subsequent phase of implementation of the allocation decision adopted under Article 11(1) of Directive 2003/87.
Sökanden hävdar å sin sida i huvudsak att kriterium nr 10 i bilaga III till direktivet inte innehåller ett formellt krav på att till NFP:n bifoga en förteckning över anläggningar med preliminära upplysningar om hur många utsläppsrätter medlemsstaten har för avsikt att fördela, och antalet utsläppsrätter som individuellt fördelas kan således tänkas ändras när det fördelningsbeslut som fattas enligt artikel 11.1 i direktiv 2003/87 senare verkställs.
(b) Literal interpretation of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87
b) Bokstavlig tolkning av kriterium nr 10 i bilaga III till direktiv 2003/87
It is to be determined first of all, by means of a literal interpretation, whether the wording of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87 precludes the measures for expost adjustment provided for by the German NAP.
Det skall först genom en bokstavlig tolkning avgöras huruvida ordalydelsen i kriterium nr 10 i bilaga III till direktiv 2003/87 utgör hinder för bestämmelserna om förändringar i efterhand i Tysklands NFP.
Criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87 states that ‘the [NAP] shall contain a list of the installations covered by this Directive with the quantities of allowances intended to be allocated to each’.
Förstainstansrätten har härvid anmärkt att det i den franska versionen av kriterium nr 10 i bilaga III till direktiv 2003/87 anges att NFP:n ”contient la liste des installations couvertes par la présente directive avec pour chacune d’elles les quotas que l’on souhaite lui allouer” [”skall innehålla en förteckning över de anläggningar som omfattas av detta direktiv tillsammans med de mängder utsläppsrätter som avses tilldelas var och en”].
Thus, it is apparent from the terms in which the criterion is couched, first, that the NAP must contain a list of the installations falling within the scope of Directive 2003/87 and, second, that the list must indicate the amount of allowances ‘intended to be allocated’ to each of those installations.
Det framgår således av ordalydelsen av detta kriterium dels att NFP:n skall innehålla en förteckning över anläggningar som omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2003/87, dels att det i denna förteckning skall anges det antal utsläppsrätter ”que l’on souhaite [*]… allouer” till var och en av dessa anläggningar.
It is accordingly necessary to consider more specifically the meaning of the phrase ‘intended to be allocated’.
Det finns således anledning att ägna särskild uppmärksamhet åt innebörden av uttrycket ”que l’on souhaite … allouer” [Översättarens anmärkning: ’önskar’, snarare än ’avser”].