natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that context, it has also been held that the trade mark proprietor may oppose replacement packaging where the parallel importer is able to reuse the original packaging for the purpose of marketing in the Member State of importation by affixing labels to that packaging (see Bristol-Myers Squibb and Others, paragraph 55).
Innehavaren av ett varumärke är inte berättigad att motsätta sig ompaketeringen, om detta medför att den importerade varan faktiskt inte kan säljas på marknaden i denna stat (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Upjohn, punkt 43).
As regards the requests for clarification from the national court as to those requirements, first, it follows from the reply to the first, second, fourth and eighth questions that a parallel importer must, in any event, in order to be entitled to repackage trademarked pharmaceutical products, fulfil the requirement of prior notice.
Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att domstolen skall klargöra under vilka omständigheter det kan anses som nödvändigt, i den mening som avses i domstolens rättspraxis, för en parallellimportör att vidta ompaketering för att kunna saluföra läkemedel på marknaden i importstaten.
If the parallel importer does not satisfy that requirement, the trade mark proprietor may oppose the marketing of the repackaged pharmaceutical product.
Den vill i synnerhet få klarhet i huruvida ompaketeringen kan anses som nödvändig enbart av det skälet att läkemedlets kommersiella framgångar skulle påverkas, på marknaden i importstaten, om inte ompaketering sker, på grund av att en betydande andel av konsumenterna i denna stat hyser misstro till läkemedel som uppenbart är avsedda för marknaden i en annan stat.
Thus, while the trade mark proprietor may oppose the parallel importer's use of replacement packaging, that is conditional on the relabelled pharmaceutical product being able to have effective access to the market concerned.
Ett sådant hinder föreligger exempelvis när de läkemedel som parallellimportören har köpt inte kan saluföras i importmedlemsstaten i den ursprungliga förpackningen på grund av bestämmelser eller inhemsk praxis vad gäller förpackningar, bestämmelser på sjukförsäkringsområdet som gör att ersättningen för sjukvårdskostnader är beroende av en viss förpackning eller väl etablerad praxis avseende utskrivning av recept, som bland annat grundar sig på de storleksnormer som rekommenderas av yrkesorganisationer och sjukförsäkringsinstitutioner.
Resistance to relabelled pharmaceutical products does not always constitute an impediment to effective market access such as to make replacement packaging necessary, within the meaning of the Court's case-law.
Det är i detta avseende tillräckligt att hindret föreligger för endast en av de förpackningar som används av varumärkesinnehavaren i importmedlemsstaten (se domen i det ovannämnda målet Bristol-Myers Squibb m.fl., punkterna 53 och 54).
Second, it is incumbent on the parallel importer itself to give notice to the trade mark proprietor of the intended repackaging.
Den hänskjutande domstolen anser att ompaketeringen skall anses som nödvändig om verkliga eller potentiella hinder mot saluföringen av läkemedlen därigenom kan övervinnas.
It is not sufficient that the proprietor be notified by other sources, such as the authority which issues a parallel import licence to the importer.
Frågan är av betydelse, eftersom kärandena i målen vid den nationella domstolen har gjort gällande att den ompaketering som utförs av
Third, the Court has not yet ruled on the period of notice to be given to the proprietor to react to the intended repackaging of the pharmaceutical product bearing its mark.
Innehavaren av ett varumärke kan däremot motsätta sig ompaketering om den enbart är motiverad av parallellimportörens önskan att uppnå en kommersiell fördel (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Upjohn, punkt 44).
In the event of dispute, it is for the national court to assess, in the light of all the relevant circumstances, whether the trade mark proprietor had a reasonable time to react to the intended repackaging.
parallellimportören skall underrätta varumärkesinnehavaren på förhand om saluföringen av den ompaketerade varan.
On the basis of the evidence before the Court, a period of 15 working days seems likely to constitute such a reasonable time where the parallel importer has chosen to give notice to the trade mark proprietor by supplying it simultaneously with a sample of the repackaged pharmaceutical product. That period being purely indicative, it remains open to the parallel importer to allow a shorter time and to the proprietor to ask for a longer time to react than that allowed by the parallel importer.
Den vill i synnerhet få klarhet i huruvida sådan underrättelse är nödvändig även om den planerade ompaketeringen i det enskilda fallet inte skadar det särskilda föremålet för varumärket, huruvida importören själv måste underrätta varumärkesinnehavaren eller om det är tillräckligt att varumärkesinnehavaren får sådan underrättelse från annat håll, hur lång tid i förväg underrättelse skall ske och vad som blir följden av att underrättelse inte lämnas.
In that regard, it is self-evident that while, having regard to the purpose of notice to the trade mark proprietor, it is appropriate to allow a reasonable time for it to react to the intended repackaging, consideration must also be given to the parallel importer's interest in proceeding to market the pharmaceutical product as soon as possible after obtaining the necessary licence from the competent authority.
Det har i detta sammanhang även fastslagits att innehavaren av ett varumärke kan motsätta sig ompaketering som sker genom att förpackningen byts ut, om parallellimportören kan återanvända den ursprungliga förpackningen vid saluföring i importmedlemsstaten genom att anbringa etiketter på förpackningen i fråga (se domen i det ovannämnda målet Bristol-Myers Squibb m.fl., punkt 55).
Replacement packaging of pharmaceutical products is objectively necessary within the meaning of the Court's caselaw if, without such repackaging, effective access to the market concerned, or to a substantial part of that market, must be considered to be hindered as the result of strong resistance from a significant proportion of consumers to relabelled pharmaceutical products.
Vidare konstaterar domstolen att det ankommer på parallellimportören att själv underrätta varumärkesinnehavaren om den planerade ompaketeringen. Det är inte tillräckligt att varumärkesinnehavaren får underrättelse från annat håll, exempelvis från den myndighet som beviljar importören tillstånd för parallellimport.
A parallel importer must, in any event, in order to be entitled to repackage trademarked pharmaceutical products, fulfil the requirement of prior notice.
På en marknad eller på en stor del av en marknad kan det emellertid föreligga ett så starkt motstånd hos en betydande andel av konsumenterna mot läkemedel på vilka nya etiketter har anbringats att det skall anses att dessa faktiskt inte kan säljas på marknaden.
If the parallel importer does not satisfy that requirement, the trade mark proprietor may oppose the marketing of the repackaged pharmaceutical product.
Under dessa omständigheter kan ompaketeringen av läkemedlen inte anses utföras enbart i syfte att skaffa sig en kommersiell fördel, utan syftar till att åstadkomma att läkemedlen faktiskt kan säljas på marknaden.
It is incumbent on the parallel importer himself to give notice to the trade mark proprietor of the intended repackaging.
Det ankommer på den nationella domstolen att bedöma huruvida så är fallet.
In the event of dispute, it is for the national court to assess, in the light of all the relevant circumstances, whether the proprietor had a reasonable time to react to the intended repackaging.'
Även om varumärkesinnehavaren, med hänsyn till syftet med underrättelsen, skall ges rimlig tid för att kunna vidta åtgärder med anledning av den planerade ompaketeringen, är det självklart att hänsyn även måste tas till parallellimportörens intresse av att så snabbt som möjligt kunna saluföra läkemedlet efter det att den behöriga myndigheten beviljat erforderligt tillstånd för detta.
23 April 2002 duty of assistance — Liability)
översända ett prov av det läkemedel som har packats om.
(Appeal — Officials — Sexual harassment — Commission's (Third Chamber) on the lower part of her back, at the same time making the following comment: 'As you can see, my directorate is very well represented by women'.
samtliga relevanta omständigheter, bedöma huruvida varumärkesinnehavaren har getts rimlig tid för att kunna vidta åtgärder med anledning av den planerade ompaketeringen.
According to the appellant, under Mr A.'s management, she had endured for years 'a series of comments about her person and repeated improper advances which went far beyond the bounds of a normal professional relationship'.
Med hänsyn till uppgifterna i handlingarna i målet förefaller en period på tvä arbetsveckor vara rimlig, när parallellimportören har valt att underrätta varumärkesinnehavaren genom att samtidigt
The episode on 27 February 1997 had been the 'last straw'.
Domstolen har beslutat följande dom:
By application lodged at the Court Registry on 9 February 2001, Ms Campogrande appealed under Article 49 of the Protocol on the Statute of the Court of Justice of the EC and the corresponding provisions under the ECSC and EAEC Statutes against the judgment of the Court of First Instance of the European Communities (Fourth Chamber) of 5 December 2000 in Case T-136/98 Campogrande ν Commission [2000] (hereinafter 'the judgment under appeal) in so far as the Court of First Instance held it to be unproven that she had been the victim of sexual harassment and dismissed her claim for compensation.
"1) Artikel 7.2 i rådets första direktiv 89/104IEEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar, i dess lydelse enligt avtalet av den 2 maj 1992 om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, skall tolkas så att en varumärkesinnehavare kan åberopa sin varumärkesrätt för att hindra en parallellimportör från att utföra ompaketering av läkemedel, såvida inte utövandet av denna rätt bidrar till en konstlad avskärmning av marknaderna mellan medlemsstaterna.
As the appellant had not received a response to her request for assistance, she submitted, on 21 January 1998, a complaint under Article 90(2) of the Staff Regulations against the implied rejection of her request.
Ompaketering av läkemedel som sker genom att förpackningarna byts ut är objektivt nödvändig, i den mening som avses i domstolens rättspraxis, om det måste anses att läkemedlen ulan sådan ompaketering faktiskt inte kan säljas på den berörda marknaden eller på en stor del av denna marknad, på grund av att det föreligger ett starkt motstånd hos en betydande andel av konsumenterna mot läkemedel på vilka nya etiketter har anbringats.
Ms Campogrande is a Grade A 4 official of the Commission of the European Communities.
Parallellimportören måste under alla omständigheter iaktta kravet på underrättelse på förhand för att ha rätt att ompaketera läkemedel som är försedda med ett varumärke.
At the time of the facts giving rise to the proceedings, she was assigned to Directorate Β 'Latin America' of the Directorate-General: 'External Relations: Southern Mediterranean, Middle East and Near East, Latin America, South and South-Asia and North-South Cooperation' of the Commission.
Om parallellimportören inte iakttar detta krav kan varumärkesinnehavaren motsätta sig saluföringen av det ompaketerade läkemedlet.
At that time Directorate Β was managed by Mr A.
Del ankommer på parallellimportören att själv underrätta varumärkesinnehavaren om den planerade ompaketeringen.
Following that complaint, the Director-General of the Directorate-General 'Personal and Administration' (DG IX) conducted an inquiry into the allegations against Mr A. Although Mr A. admitted committing the act in question, he gave a version of the events that differed from that given by Ms Campogrande, and denied that he was guilty of sexual harassment.
Om tvist uppkommer ankommer det på den nationella domstolen att, med beaktande av samtliga relevanta omständigheter, bedöma huruvida varumärkesinnehavaren har getts rimlig tid för att kunna vidta åtgärder med anledning av den planerade ompaketeringen."
In that request, the appellant claimed that on 27 February 1997, during a meeting, Mr A. had given her a smack
Generaladvokaten F.G. Jacobs har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 12 juli 2001.
The administrative inquiry was not followed by any express decision on the appellant's request for assistance and on her complaint.
Översättningen finns ännu inte tillgänglig på svenska
certainty that the act in question had been committed by Mr A. with the intention of humiliating Ms Campogrande as a woman'.
Mål C-62/01 Ρ Anna Maria Campogrande mot Europeiska gemenskapernas kommission Tjänsteföreskrifterna
By her appeal, Ms Campogrande claims that the Court should:
Sexuella trakasserier — Kommissionens biståndsskyldighet
— set aside the judgment under appeal in so far as it dismissed her claim for compensation;
"Överklagande — Tjänstemän Ansvar" (tredje avdelningen) ni kan konstatera är mitt direktorat mycket väl representerat av kvinnor."
In was in that context and before she had received the report on the inquiry that, on 20 August 1998, the appellant brought an action before the Court of First Instance for the annulment of the implied decision rejecting her complaint of 21 January 1998 and for an order requiring the Commission to compensate her for the damage that she had suffered as a result of the contested decision.
Enligt klaganden utsattes hon under A:s ledning under ett flertal år för "kommentarer om [sin] person och upprepade olämpliga närmanden som definitivt ligger utanför en normal yrkesrelation". Händelsen den 27 februari 1997 var "droppen som fick bägaren att rinna över".
recognise the existence of the act of sexual harassment of which she was a victim, and of the resulting non-material damage;
Anna Maria Campogrande har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 9 februari 2001, med stöd av artikel 49 i EG­stadgan för domstolen och motsvarande bestämmelser i EKSG­ och Euratomstadgorna för domstolen överklagat förstainstansrättens dom av den 5 december 2000 i mål T­136/98, Campogrande mot kommissionen (nedan kallad den överklagade domen), i den utsträckning det häri fastställdes att det inte styrkts att hon varit utsatt för sexuella trakasserier och hennes skadeståndsyrkande ogillades.
The judgment under appeal
Bakgrund till tvisten
— order the Commission to pay such damages as the Court may determine.
Då hon inte erhöll något svar på sin begäran om bistånd, anförde klaganden den 21 januari 1998 klagomål i enlighet med artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna mot det tysta beslutet om avslag på denna begäran.
The first ground of appeal, alleging breach of the duty to state reasons
Anna Maria Campogrande är tjänsteman i lönegrad A 4 vid Europeiska gemenskapernas kommission.
First, with regard to the lawfulness of the Commission's refusal to assist Ms Campogrande, the Court of First Instance held that, in the case before it, as the alleged sexual harassment was contested, the Commission was obliged to open an inquiry in order to establish the facts and, if necessary, to determine the appropriate compensation.
Vid tidpunkten för de omständigheter som ligger till grund för tvisten tjänstgjorde Anna Maria Campogrande vid direktorat B "Latinamerika" vid kommissionens generaldirektorat för "Yttre förbindelser: Södra medelhavsområdet, Mellanöstern, Latinamerika, Södra och sydöstra Asien samt samarbete nord­syd". Chef för direktorat B var då A.
According to the first part of this ground of appeal, the judgment under appeal is flawed by a contradiction inasmuch as, by refusing to order the Commission to pay compensation to the appellant, the Court of First Instance did not draw all the inferences from the gravity, which it acknowledged in the grounds of the judgment under appeal, of the facts complained of against the Commission.
Till följd av detta klagomål inledde generaldirektören för generaldirektoratet för personal och administration (GD IX) en administrativ utredning mot A. A medgav att han gjort sig skyldig till det omtvistade handlandet men gav emellertid en annan version av de faktiska omständigheterna än Anna Maria Campogrande och bestred att han gjort sig skyldig till sexuella trakasserier.
As the Commission points out, however, it was for the Court of First Instance, whatever the seriousness of the facts, to determine what was the most appropriate reparation of the resulting damage.
Det framkom för övrigt att övriga personer som deltagit i mötet den 27 februari 1997 inte hade något minne av händelsen, vilken de dessutom inte hört talas om.
Second, it held that the appellant's claim for an order that the Commission reconstitute her career exceeded the jurisdiction of a the Community courts, which could not issue directions to the institutions.
Efter att ha vidtagit vissa informella åtgärder gav Anna Maria Campogrande in en begäran om bistånd till kommissionen den 27 juni 1997 i enlighet med artikel 24 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna (nedan kallade tjänsteföreskrifterna), vilken även utgör en begäran i den mening som avses i artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna.
According to the second part of that ground of appeal, the reasoning of the judgment under appeal is contradictory, insufficient and erroneous as regards the sexual harassment of which the appellant was the victim.
I denna begäran påstod klaganden att A, under ett möte den 27 februari 1997, gett henne en klapp på den nedre delen av ryggen tillsammans med följande uttalande: "Som
Third, as regards the non-material damage suffered by the appellant arising from the uncertainty in which the Commission had left her as to what action would be taken on her request for assistance and as to the outcome of the administrative inquiry, the Court of First Instance held that, in the circumstances of the case, the annulment of the contested decision was in itself adequate compensation.
Den administrativa utredningen ledde inte till något uttryckligt beslut beträffande klagandens begäran om bistånd och klagomål.
It found, furthermore, that the appellant had not suffered non-material damage.
Generaldirektören för GD IX tillställde emellertid klaganden rapporten från denna utredning den 29 oktober 1998, vari slutsatsen drogs att "skäl saknas för att med säkerhet kunna anta att A:s omtvistade handlande begåtts med
harassment which she had failed to prove and which, moreover, was unrelated to the single incident on 27 February 1997, which Mr A. did not dispute.
avsikt att förnedra Anna Maria Campogrande i egenskap av kvinna".
Such reasoning is coherent and clear and responds exactly to the arguments put forward by Ms Campogrande.
Förstainstansrätten ogillade därför yrkandet om skadestånd.
By the third part of the first ground of appeal, Ms Campogrande argues that there is a contradiction in the grounds of the judgment under appeal, disclosing a denial of justice, with regard to the use made by the Court of First Instance, by way of evidence, of an administrative inquiry which was criticised by it and the content of which was, moreover, disputed by the appellant.
Det var mot bakgrund härav och innan hon erhållit rapporten frän utredningen som klaganden, den 20 augusti 1998, väckte talan vid förstainstansrätten med yrkande om att det tysta beslutet av den 21 januari 1998 om avslag på hennes klagomål skulle ogiltigförklaras samt att kommissionen skulle förpliktas att ersätta den ideella skada hon lidit på grund av det ifrågasatta beslutet.
It is apparent, therefore, that the Court of First Instance did respond to the appellant's complaints, that it did so adequately and that accordingly the final part of the first ground of appeal is also unfounded.
upphäva den överklagade domen i den del den ogillar yrkandet om skadestånd,
The second ground of appeal, alleging infringement of the provisions of Community law and the caselaw relating to new pleas in law
Den överklagade domen fastställa förekomsten av de sexuella trakasserier hon utsatts för samt den skada som följt härav för henne, att betala domstolen kommissionen enligt vad förplikta skadestånd fastställer.
In the present case, it is clear from the documents before the Court that the Court of First Instance made use, without distorting it, of all the evidence available to it, evidence that, moreover, was consistent and was not effectively challenged by Ms Campogrande.
Den första grunden, beträffande åsidosättande av motiveringsskyldigheten
This part of the first ground of appeal, which, effectively, amounts to a request to the Court to substitute its own assessment of the evidence for that of the Court of First Instance, must be declared inadmissible in proceedings under Article 225 EC and Article 51 of the EC Statute of the Court of Justice.
Vad för det första gäller frågan huruvida kommissionen med fog kunde vägra Anna Maria Campogrande bistånd fastställde förstainstansrätten att eftersom de påstådda sexuella trakasserierna i förevarande mål hade bestridits var kommissionen skyldig att inleda en utredning för att fastställa de faktiska omständigheterna och, i förekommande fall, göra en bedömning av vad som var en skälig ersättning.
By her second ground of appeal, the appellant criticises the Court of First Instance for having infringed the provisions of Community law and the caselaw of the Court of Justice relating to new pleas in law, in that it dismissed as inadmissible, for want of a proper pre-litigation procedure, her claim for compensation to make good the damage she had suffered as a result of the reprisals following the submission of her complaint.
Enligt den första delen av denna grund innehåller den överklagade domen en motsägelse i motiveringen, eftersom förstainstansrätten, genom att vägra att förplikta kommissionen att ersätta klaganden, inte dragit samtliga konsekvenser av det allvarliga handlande som lades kommissionen till last. Att handlandet var allvarligt medgavs av förstainstansrätten i motiveringen till den överklagade domen.
According to the fourth part of the first ground of appeal, the reasoning of the judgment under appeal is insufficient and erroneous inasmuch as the Court of First Instance drew the wrong inference from the appellant's marks in her staff report, using them as a basis for finding that the professional difficulties that she had encountered had not been caused by acts of sexual harassment.
Förstainstansrätten drog slutsatsen att kommissionen åsidosatt artikel 24 i tjänsteföreskrifterna samt rådets resolution 90/C 157/02 av den 29 maj 1990 om skydd för kvinnors och mäns värdighet på arbetet och kommissionens rekommendation 92/131/EEG av den 27 november 1991 om skydd för kvinnors och mäns värdighet på arbetet.
The point here, she claims, is that the fall, albeit temporary, in her marks is linked to the harassment that she suffered.
Av dessa skäl ogiltigförklarade förstainstansrätten det tysta beslutet om avslag på klagandens begäran om bistånd.
In the present case, however, it is clear from the terms of her complaint that Ms Campogrande's specific claim for compensation was based solely on the damage arising from the improper refusal by the Commission to assist her.
Såsom kommissionen påpekat ankom det på förstainstansrätten att, oavsett hur allvarliga de faktiska omständigheterna var, bedöma vad som var den mest lämpliga ersättningen för den skada som följt därav.
In that part of the first ground of appeal, the appellant is challenging a finding by the Court of First Instance that is not open to review.
Förstainstansrätten konstaterade för det andra att klagandens yrkande om att förstainstansrätten skulle förplikta kommissionen att återupprätta sökandens karriär går utanför gemenskapsdomstolarnas behörighet, vilka enligt fast rättspraxis inte kan rikta några förelägganden till institutionerna.