natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The institutions and the United Kingdom ask the Court as a matter of principle to decline all jurisdiction to undertake such indirect review of the lawfulness of those resolutions which, as rules of international law binding on the Member States of the Community, are mandatory for the Court as they are for all the Community institutions.
Förstainstansrätten är nämligen liksom övriga gemenskapsinstitutioner bunden av dessa resolutioner, vilka utgör folkrättsliga regler som är tvingande för gemenskapens medlemsstater.
Those parties are of the view, essentially, that the Court’s review ought to be confined, on the one hand, to ascertaining whether the rules on formal and procedural requirements
Ovannämnda parter har i huvudsak gjort gällande att förstainstansrättens prövningsrätt är begränsad till dels huruvida de regler om form, förfarande
It must be recognised that such a limitation of jurisdiction is necessary as a corollary to the principles identified above, in the Court’s examination of the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order.
218 Förstainstansrätten konstaterar att en sådan behörighetsbegränsning är en naturlig följd av de principer som har urskilts ovan vid granskningen av förhållandet mellan å ena sidan den folkrätt som härrör från Förenta nationerna och å andra sidan gemenskapsrätten.
As has already been explained, the resolutions of the Security Council at issue were adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
I detta sammanhang ankommer det uteslutande på säkerhetsrådet att avgöra vad som utgör ett hot mot internationell fred och säkerhet och vilka åtgärder som är nödvändiga för att upprätthålla eller återställa internationell fred och säkerhet.
In these circumstances, determining what constitutes a threat to international peace and security and the measures required to maintain or re-establish them is the responsibility of the Security Council alone and, as such, escapes the jurisdiction of national or Community authorities and courts, subject only to the inherent right of individual or collective self-defence mentioned in Article 51 of the Charter.
Myndigheter och domstolar på nationell nivå och gemenskapsnivå saknar därför behörighet att avgöra dessa frågor, med förbehåll för den naturliga rätten till individuellt eller kollektivt självförsvar som avses i artikel 51 i stadgan.
Where, acting pursuant to Chapter VII of the Charter of the United Nations, the Security Council, through its Sanctions Committee, decides that the funds of certain individuals or entities must be frozen, its decision is binding on the members of the United Nations, in accordance with Article 48 of the Charter.
220 När säkerhetsrådet med stöd av kapitel VII i Förenta nationernas stadga genom sin sanktionskommitté beslutar att vissa personers eller enheters penningmedel skall frysas är dess beslut bindande för samtliga medlemmar av Förenta nationerna i enlighet med artikel 48 i stadgan.
In light of the considerations set out in paragraphs 193 to 204 above, the claim that the Court of First Instance has jurisdiction to review indirectly the lawfulness of such a decision according to the standard of protection of fundamental rights as recognised by the Community legal order, cannot be justified either on the basis of international law or on the basis of Community law.
221 Med hänsyn till vad som anges ovan i punkterna 193–204 saknas stöd såväl i folkrätten som i gemenskapsrätten för påståendet att förstainstansrätten är behörig att indirekt utföra en legalitetskontroll av ett sådant beslut på grundval av skyddet för de grundläggande rättigheterna enligt gemenskapsrätten.
First, such jurisdiction would be incompatible with the undertakings of the Member States under the Charter of the United Nations, especially Articles 25, 48 and 103 thereof, and also with Article 27 of the Vienna Convention on the Law of Treaties [concluded in Vienna on 25 May 1969].
222 För det första skulle en sådan behörighet vara oförenlig med medlemsstaternas åtaganden enligt Förenta nationernas stadga, särskilt artiklarna 25, 48 och 103, och med artikel 27 i Wienkonventionen om traktaträtten [som ingicks i Wien den 23 maj 1969].
Second, such jurisdiction would be contrary to provisions both of the EC Treaty, especially Articles 5 EC, 10 EC, 297 EC and the first paragraph of Article 307 EC, and of the Treaty on European Union, in particular Article 5 EU, in accordance with which the Community judicature is to exercise its powers on the conditions and for the purposes provided for by the provisions of the EC Treaty and the Treaty on European Union.
223 För det andra skulle en sådan behörighet strida såväl mot bestämmelserna i EG-fördraget, särskilt artiklarna 5 EG, 10 EG, 297 EG och 307 första stycket EG, som mot bestämmelserna i EU-fördraget, särskilt artikel 5 EU, enligt vilken gemenskapsdomstolen skall utöva sina befogenheter på de villkor och för de syften som har fastställts genom EG- och EU-fördragen.
It must therefore be considered that the resolutions of the Security Council at issue fall, in principle, outside the ambit of the Court’s judicial review and that the Court has no authority to call in question, even indirectly, their lawfulness in the light of Community law.
225 Säkerhetsrådets resolutioner är således i princip inte underkastade förstainstansrättens prövning, och förstainstansrätten har inte behörighet att ifrågasätta, om än indirekt, resolutionernas lagenlighet på grundval av gemenskapsrätten.
On the contrary, the Court is bound, so far as possible, to interpret and apply that law in a manner compatible with the obligations of the Member States under the Charter of the United Nations.’
Tvärtom är förstainstansrätten skyldig att i största möjliga utsträckning tolka och tillämpa gemenskapsrätten på ett sätt som är förenligt med medlemsstaternas skyldigheter enligt Förenta nationernas stadga.”
In Kadi, paragraph 226, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 277, the Court of First Instance found that it was, none the less, empowered to check, indirectly, the lawfulness of the resolutions of the Security Council in question with regard to jus cogens, understood as a body of higher rules of public international law binding on all subjects of international law, including the bodies of the United Nations, and from which no derogation is possible.
I punkt 226 i den överklagade domen i Kadimålet och i punkt 277 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet fann förstainstansrätten trots detta att den hade befogenhet att indirekt kontrollera lagenligheten av de ifrågavarande resolutionerna från säkerhetsrådet i förhållande till jus cogens, vilken enligt förstainstansrätten utgjorde en internationell ordre public som samtliga folkrättssubjekt, inklusive FN:s organ, är underkastade och från vilken inga avvikelser kan göras.
In paragraphs 227 to 231 of Kadi, drawn up in terms identical to those of paragraphs 278 to 282 of Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance held as follows:
Förstainstansrätten fann beträffande denna fråga, i punkterna 227–231 i den överklagade domen i Kadimålet (vilka är identiska med punkterna 278–282 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet), följande:
In this connection, it must be noted that the Vienna Convention on the Law of Treaties, which consolidates the customary international law and Article 5 of which provides that it is to apply “to any treaty which is the constituent instrument of an international organisation and to any treaty adopted within an international organisation”, provides in Article 53 for a treaty to be void if it conflicts with a peremptory norm of general international law (jus cogens), defined as “a norm accepted and recognised by the international community of States as a whole as a norm from which no derogation is permitted and which can be modified only by a subsequent norm of general international law having the same character”.
”227 Förstainstansrätten påpekar att det i artikel 53 i Wienkonventionen om traktaträtten, vilken utgör en kodifiering av internationell sedvanerätt (och som enligt artikel 5 ’är tillämplig på traktater som utgör stiftelseurkunder för en internationell organisation och traktater antagna inom en internationell organisation’), föreskrivs att en traktat är ogiltig om den står i strid med en tvingande allmän folkrättsnorm (jus cogens). En tvingande allmän folkrättsnorm definieras som ’en norm, vilken av det internationella statssamfundet som helhet är godtagen och erkänd som en norm från vilken ingen avvikelse är tillåten och vilken kan ändras endast genom en senare allmän folkrättsnorm av samma karaktär’.
Similarly, Article 64 of the Vienna Convention provides that: “If a new peremptory norm of general international law emerges, any existing treaty which is in conflict with that norm becomes void and terminates”.
I artikel 64 i Wienkonventionen föreskrivs att ’[o]m en ny tvingande allmän folkrättsnorm uppstår, blir varje existerande traktat som står i strid med denna norm ogiltig och upphör’.
In the preamble to the Charter, the peoples of the United Nations declared themselves determined to “reaffirm faith in fundamental human rights, in the dignity and worth of the human person”.
I ingressen till stadgan förklarar sig de förenade nationernas folk beslutna att ’betyga [sin] tro på de grundläggande mänskliga rättigheterna, på den enskilda människans värdighet och värde’.
In addition, it is apparent from Chapter I of the Charter, headed “Purposes and Principles”, that one of the purposes of the United Nations is to encourage respect for human rights and for fundamental freedoms.
Dessutom framgår det av stadgans första kapitel ’Ändamål och grundsatser’ att Förenta nationernas mål särskilt är att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna.
Those principles are binding on the Members of the United Nations as well as on its bodies. Thus, under Article 24(2) of the Charter of the United Nations, the Security Council, in discharging its duties under its primary responsibility for the maintenance of international peace and security, is to act “in accordance with the Purposes and Principles of the United Nations”.
Sålunda anges det i artikel 24.2 i Förenta nationernas stadga att säkerhetsrådet, vid fullgörandet av de förpliktelser som följer av huvudansvaret för upprätthållandet av internationell fred och säkerhet, skall handla i överensstämmelse med Förenta Nationernas ändamål och grundsatser.
The Security Council’s powers of sanction in the exercise of that responsibility must therefore be wielded in compliance with international law, particularly with the purposes and principles of the United Nations.
Säkerhetsrådets behörighet att besluta om sanktionsåtgärder inom ramen för detta ansvar skall således utövas med iakttagande av folkrätten och särskilt med beaktande av Förenta nationernas ändamål och grundsatser.
International law thus permits the inference that there exists one limit to the principle that resolutions of the Security Council have binding effect: namely, that they must observe the fundamental peremptory provisions of jus cogens.
Resolutionerna måste vara förenliga med de grundläggande och peremtoriska bestämmelser som utgör jus cogens.
If they fail to do so, however improbable that may be, they would bind neither the Member States of the United Nations nor, in consequence, the Community.
Om så inte är fallet, hur osannolikt det än må vara, är de inte bindande för FN:s medlemsstater och således inte heller för gemenskapen.
The indirect judicial review carried out by the Court in connection with an action for annulment of a Community act adopted, where no discretion whatsoever may be exercised, with a view to putting into effect a resolution of the Security Council may therefore, highly exceptionally, extend to determining whether the superior rules of international law falling within the ambit of jus cogens have been observed, in particular, the mandatory provisions concerning the universal protection of human rights, from which neither the Member States nor the bodies of the United Nations may derogate because they constitute “intransgressible principles of international customary law” (Advisory Opinion of the International Court of Justice of 8 July 1996, The Legality of the Threat or Use of Nuclear Weapons, Reports 1996, p.
231 Den indirekta prövning som förstainstansrätten gör i ett mål angående en talan om ogiltigförklaring av en gemenskapsrättsakt, som har antagits utan att det har förelegat något utrymme för egen bedömning och i syfte att genomföra en resolution från säkerhetsrådet, kan således i särskilda undantagsfall omfatta en kontroll av efterlevnaden av de överordnade folkrättsliga regler som ingår i jus cogens, och särskilt de tvingande normerna om ett universellt skydd för de mänskliga rättigheterna, som varken FN:s medlemsstater eller FN:s organ får frångå, eftersom de utgör okränkbara principer enligt internationell sedvanerätt (Internationella domstolens rådgivande yttrande av den 8 juli 1996, Legality of the Threat or Use of Nuclear Weapons, ICJ Reports, 1996, s. 226, punkt 79.
226, paragraph 79; see also, to that effect, Advocate General Jacobs’s Opinion in Case C-84/95 Bosphorus [1996] ECR I-3953, paragraph 65).’
Se även för ett liknande resonemang generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande i … [mål C-84/95] Bosphorus, [där domstolen meddelade dom den 30 juli 1996 (REG 1996, s. I-3953)], punkt 65).”
Firstly, with particular regard to the alleged breach of the fundamental right to respect for property, the Court of First Instance considered, in Kadi, paragraph 237, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 288, that it fell to be assessed whether the freezing of funds provided for by the contested regulation, as amended by Regulation
Beträffande det påstådda åsidosättandet av den grundläggande rätten till respekt för sin egendom ansåg förstainstansrätten, i punkt 237 i den överklagade domen i Kadimålet och i punkt 288 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, att det ska bedömas huruvida den frysning av sökandens penningmedel som föreskrivs i den
No 561/2003, and, indirectly, by the resolutions of the Security Council put into effect by those regulations, infringed the applicant’s fundamental rights.
DOM AV DEN 3.9.2008 — FÖRENADE MÅLEN C-402/05 P OCH C-415/05 P omtvistade förordningen, i dess lydelse enligt förordning nr 561/2003, och indirekt i de resolutioner från säkerhetsrådet som genomförs genom ovannämnda förordningar, åsidosätter sökandens grundläggande rättigheter.
In Kadi, paragraph 238, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 289, the Court of First Instance decided that such was not the case, measured by the standard of universal protection of the fundamental rights of the human person covered by jus cogens.
Förstainstansrätten slog, i punkt 238 i den överklagade domen i Kadimålet och i punkt 289 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, fast att så inte är fallet i förhållande till det universella skydd för människans grundläggande rättigheter som ingår i jus cogens.
In Kadi, paragraphs 239 and 240, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 290 and 291, the Court of First Instance held that the exemptions to and derogations from the obligation to freeze funds provided for in the contested regulation as a result of its amendment by Regulation No 561/2003, itself putting into effect Resolution 1452 (2002), show that it is neither the purpose nor the effect of that measure to submit the persons entered in the summary list to inhuman or degrading treatment.
Förstainstansrätten fann, i punkterna 239 och 240 i den överklagade domen i Kadimålet och i punkterna 290 och 291 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, att de undantag och avvikelser från skyldigheten att frysa penningmedel, vilka föreskrivs i den omtvistade förordningen till följd av de ändringar som införts genom förordning nr 561/2003 (som genomför säkerhetsrådets resolution 1452 (2002)), visar att åtgärden i fråga varken syftar eller leder till en omänsklig eller förnedrande behandling av de personer som är införda i den sammanfattande förteckningen.
In Kadi, paragraphs 243 to 251, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 294 to 302, the Court of First Instance held, in addition, that the freezing of funds did not constitute an arbitrary, inappropriate or disproportionate interference with the right to private property of the persons concerned and could not, therefore, be regarded as contrary to jus cogens, having regard to the following facts:
Förstainstansrätten fann dessutom, i punkterna 243–251 i den överklagade domen i Kadimålet och i punkterna 294–302 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, att frysningen av penningmedel inte utgjorde en godtycklig, olämplig eller oproportionerlig inskränkning av de berördas rätt till respekt för sin egendom. Frysningen kunde följaktligen inte anses vara oförenlig med jus cogens med hänsyn till följande omständigheter:
— the measures in question pursue an objective of fundamental public interest for the international community, that is to say, the campaign against international terrorism, and the United Nations are entitled to undertake protective action against the activities of terrorist organisations;
— Åtgärderna tjänar ett grundläggande, allmänt intresse för världssamfundet, nämligen kampen mot den internationella terrorismen, och FN:s ändamål med skyddet mot terroristorganisationernas aktioner är legitimt.
— freezing of funds is a temporary precautionary measure which, unlike confiscation, does not affect the very substance of the right of the persons concerned to property in their financial assets but only the use thereof;
— Frysningen av penningmedel utgör en säkerhetsåtgärd som till skillnad från konfiskering inte påverkar kärnan i de berörda personernas äganderätt till sina finansiella tillgångar, utan endast deras rätt att förfoga över dem.
— the resolutions of the Security Council at issue provide for a means of reviewing, after certain periods, the overall system of sanctions;
— I de ifrågavarande resolutionerna från säkerhetsrådet föreskrivs ett förfarande för regelbunden revidering av det allmänna sanktionssystemet.
— those resolutions set up a procedure enabling the persons concerned to present their case at any time to the Sanctions Committee for review, through the Member State of their nationality or that of their residence.
— Ett förfarande inrättas genom resolutionerna enligt vilket de berörda när som helst, via den medlemsstat i vilken de är medborgare eller bosatta, kan ansöka hos sanktionskommittén om att deras fall ska omprövas.
As regards, secondly, the alleged breach of the right to be heard, and more particularly, first, the applicants’ alleged right to be heard by the Community institutions before the contested regulation had been adopted, the Court of First Instance held as follows in paragraph 258 of Kadi, to which paragraph 328 of Yusuf and Al Barakaat corresponds, mutatis mutandis:
Beträffande det påstådda åsidosättandet av rätten att yttra sig, och särskilt beträffande den påstådda rätten för sökandena att yttra sig inför gemenskapsinstitutionerna före antagandet av den omtvistade förordningen, fann förstainstansrätten följande i punkt 258 i den överklagade domen i Kadimålet (vilken i tillämpliga delar motsvaras av punkt 328 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet):
‘In this instance, as is apparent from the preliminary observations above on the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order, the Community institutions were required to transpose into the Community legal order resolutions of the Security Council and decisions of the Sanctions Committee that in no way authorised them, at the time of actual implementation, to provide for any Community mechanism whatsoever for the examination or re-examination of individual situations, since both the substance of the measures in question and the mechanisms for re-examination (see paragraphs 262 et seq. …) fell wholly within the purview of the Security Council and its Sanctions Committee.
”I det förevarande fallet var gemenskapens institutioner emellertid skyldiga, vilket framgår av de inledande synpunkterna ovan beträffande förhållandet mellan den folkrätt som härrör från Förenta nationerna och gemenskapsrätten, att införliva säkerhetsrådets resolutioner och sanktionskommitténs beslut med gemenskapsrätten. Institutionerna hade enligt dessa rättsakter ingen behörighet att vid det konkreta genomförandet av dessa föreskriva ett prövnings- eller omprövningsförfarande på gemenskapsnivå för enskilda fall, eftersom det endast är säkerhetsrådet och dess sanktionskommitté som har behörighet att besluta såväl om åtgärdernas innehåll som om förfarandena för omprövning (se … punkt 262 och följande punkter).
As a result, the Community institutions had no power of investigation, no opportunity to check the matters taken to be facts by the Security Council and the Sanctions Committee, no discretion with regard to those matters and no discretion either as to whether it was appropriate to adopt sanctions vis-à-vis the applicants.
Således hade gemenskapens institutioner ingen behörighet att företa en undersökning, ingen möjlighet att kontrollera de uppgifter som säkerhetsrådet och sanktionskommittén hade baserat sig på, inget utrymme för att göra en egen bedömning av dessa uppgifter och ingen möjlighet att bedöma lämpligheten av antagandet av sanktionsåtgärder gentemot sökanden. Den gemenskapsrättsliga principen om rätten att
The principle of Community law relating to the right to be heard cannot apply in such circumstances, where to hear the person concerned could not in any case lead the institution to review its position.’
DOM AV DEN 3.9.2008 — FÖRENADE MÅLEN C-402/05 P OCH C-415/05 P yttra sig kan inte vara tillämplig under sådana omständigheter, då ett förhör med den berörde inte på något sätt skulle kunna leda till att institutionen omprövar sin ståndpunkt.”
The Court of First Instance concluded in Kadi, paragraph 259, that the Council was not obliged to hear the applicant on the subject of his inclusion in the list of persons and entities affected by the sanctions, in the context of the adoption and implementation of the contested regulation and, in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 329, that the Council was not obliged to hear the applicants before the contested regulation was adopted.
Mot bakgrund härav slog förstainstansrätten, i punkt 259 i den överklagade domen i Kadimålet, fast att rådet inte var skyldigt att låta sökanden, med avseende på antagandet och genomförandet av den omtvistade förordningen, yttra sig beträffande angivandet av hans namn i förteckningen över de personer och enheter som är föremål för sanktionsåtgärder. I punkt 329 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet slog förstainstansrätten fast att rådet inte var skyldigt att låta sökandena yttra sig före antagandet av den omtvistade förordningen.
With regard, second, to breach of the applicants’ alleged right to be heard by the Sanctions Committee in connection with their inclusion in the summary list, the Court of First Instance held in paragraph 261 of Kadi and paragraph 306 of Yusuf and Al Barakaat that no such right was provided for by the Security Council’s resolutions at issue.
Beträffande åsidosättandet av sökandenas påstådda rätt att yttra sig inför sanktionskommittén i samband med upptagandet av deras namn i den sammanfattande förteckningen, konstaterade förstainstansrätten, i punkt 261 i den överklagade domen i Kadimålet och i punkt 306 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, att resolutionerna från säkerhetsrådet inte innehåller någon sådan rätt.
It further held in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 307, that no mandatory rule of public international law requires a prior hearing for the persons concerned in circumstances such as those of the case in point.
Förstainstansrätten fann dessutom, i punkt 307 i den överklagade domen i Yusuf och Al Barakaatmålet, att det inte finns någon tvingande folkrättsnorm enligt vilken de berörda måste höras innan beslut fattas, under sådana förhållanden som dem som föreligger i det förevarande fallet.