natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There is no reason to suppose that if a manufacturer engaged an advertising agency to promote sales of his products he would
I den senare bestämmelsen föreskrivs bland annat att uttag som en skattskyldig person gör av varor i rörelsen för eget eller personalens privata bruk, eller överlåtelse därav utan ersättning, skall behandlas som leverans mot vederlag om mervärdesskatten på varorna i fråga varit helt eller delvis avdragsgill.
of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: waf orm basis of assessment, in the version contained in Council Directive 95/7/EC of 10 April 1995 amending Directive 77/388/EEC and introducing new simplification measures with regard to value added tax —scope of certain exemptions and practical arrangements for implementing them;
Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 11 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter — Gemensamt system för mervärdesskatt: enhettig beräkningsgrund, i dess lydelse enligt rådets direktiv 9517¡EG av den 10 april 1995 om ändring av direktiv 77/388 och om införande av nya förenklingsåtgärder avseende mervärdesskatt — tillämpningsområde för vissa undantag från beskattning och praktiska åtgärder för genomförandet, genom att inte anta bestämmelser enligt vilka beskattningsunderlaget kan justeras för en skattskyldig som har utgiva återbetalning i samband med inlösen av rabattkuponger.
Orders the Federal Republic of Germany to pay the costs;
Förbundsrepubliken Tyskland skall ersätta rättegångskostnaderna.
Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 20 September 2001.
Generaladvokaten F.G. Jacobs har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 20 september 2001.
Ί) declare that, by failing to adopt provisions enabling a supplier's basis of assessment to be adjusted when he redeems vouchers accepted in part payment of his goods by a subsequent trader, even when he did not supply the goods directly to that trader, the Federal Republic of Germany has failed to fulfil its obligations under Article 11 of the Sixth VAT Directive;
— förklara att Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt artikel 11 i sjätte direktivet om omsättningsskatter, genom att underlåta att anta bestämmelser som ger en leverantör möjlighet att justera sitt beskattningsunderlag när han löser in kuponger som av en senare handlare har godtagits som delbetalning för hans varor, även när han inte levererade varorna direkt till denne handlare,
2) order the Federal Republic of Germany to bear the costs of the proceedings, except those of the United Kingdom, which must bear its own costs.'
— förplikta Förbundsrepubliken Tyskland att ersätta rättegångskostnaderna, med undantag för Förenade kungarikets rättegångskostnader, som denna medlemsstat själv skall bära.
(Appeal — Competition — Polyvinylchloride (PVC) — Article 85(1) of the EC Treaty (now Article 81(1) EC) —Annulment of a Commission decision — New decision — Documents predating the first decision — Res judicata — Principle of non bis in idem — Limitation — Reasonable period — Statement of reasons —Access to the file — Fair hearing — Professional secrecy — Selfincrimination — Private life — Fines) (Full Court) pursuant to Article 14 of Council Regulation No 17 of 6 February 1962: First Regulation implementing Articles 85 and 86 of the Treaty, the Commission of the European Communities commenced an inquiry concerning Polyvinylchloride ('PVC'). It subsequently undertook various investigations at the premises of the undertakings concerned and sent them several requests for information.
"Överklagande — Konkurrens — Polyvinylklorid (PVC) — Artikel 85.1 i EG-fördraget (nu artikel 81.1 EG) — Ogiltigförklaring av ett beslut av kommissionen — Nytt beslut —Åtgärder som föregick det första beslutet — Rättskraft — Principen om non bis in idem — Preskription — Rimlig tidsfrist — Motivering — Tillgång till handlingarna i ärendet — Rättvis rättegång — Sekretess — Självangivelse — Privatliv — Böter" (domstolen i plenum)
I — Factual background to the dispute
I — Bakgrund till tvisten
On 24 March 1988 it instituted on its own initiative a proceeding under Article 3(1) of Regulation No 17 against 14 PVC producers.
Efter att ha genomfört undersökningar av polypropylenbranschen den 13 och den 14 oktober 1983, i enlighet med artikel 14 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86, inledde Europeiska gemenskapernas kommission en utredning angående polyvinylklorid (nedan kallat PVC).
On 5 April 1988 it sent each of those undertakings a statement of objections as provided for in Article 2(1) of Commission Regulation No 99/63/EEC of 25 July 1963 on the hearings provided for in Article 19(1) and (2) of Council Regulation No 17.
Kommissionen genomförde därefter olika undersökningar i de berörda företagens lokaler samt begärde vid ett flertal tillfällen in upplysningar av dessa företag.
All the undertakings to which that statement was addressed submitted observations in June 1988. Except for Shell International Chemical Company Ltd, which had not requested a hearing, they were heard in September 1988.
Limburgse Vinyl Maatschappij NV (nedan kallat LVM) och de andra sökandena har genom ansökningar som inkom till domstolens kansli mellan den 24 juni och den 8 juli 1999, med stöd av artikel 49 i EG-stadgan för domstolen överklagat förstainstansrättens dom av den 20 april 1999 i de förenade målen T-305/94-T-307/94,T-313/94-T-316/94,T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 och T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen (nedan kallad den överklagade domen), genom vilken förstainstansrätten bland annat satte ned de böter som Elf Atochem och ICI hade ålagts genom kommissionens beslut 94/599/EG av den 27 juli 1994 om ett förfarande enligt artikel 85 i EG-fördraget (IV/31 865 -PVC) (nedan kallat det andra PVC-beslutet) och i övrigt ogillade företagens talan om ogiltigförklaring av detta beslut
Following investigations conducted in the polypropylene sector on 13 and 14 October 1983
Den 24 mars 1988 inledde kommissionen på eget initiativ i enlighet med artikel 3.1 i förordning nr 17 ett förfarande riktat mot 14 tillverkare av PVC.
On 1 December 1988 the Advisory Committee on Restrictive Practices and Dominant Positions ('the Advisory Committee') delivered an opinion on the Commission's draft decision.
Efter överklagande av kommissionen upphävde domstolen förstainstansrättens dom av den 27 februari 1992 och ogiltigförklarade det första PVC-beslutet genom dom av den 15 juni 1994 i mål C-137/92P, kommissionen mot BASF m.fl. (nedan kallad domstolens dom av den 15 juni 1994).
That new decision imposed on the undertakings to which it was addressed fines of the same amounts as those imposed by the PVC I decision.
Samtliga företag som mottog meddelandet om anmärkningar inkom med yttranden under juni 1988.
The PVC II decision contains the following provisions:
Det andra PVC-beslutet innehåller följande bestämmelser:
At the end of the proceeding, the Commission adopted Decision 89/190/EEC of 21 December 1988 relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EEC Treaty (IV/31.865, PVC) (hereinafter 'the PVC I decision').
När förfarandet avslutats antog kommissionen beslut 89/190/EEG av den 21 december 1988 om ett förfarande enligt artikel 85 i EEG-fördraget (IV/31.865, PVC) (nedan kallat det första PVC-beslutet).
By that decision, it penalised the following PVC producers for infringement of Article 85(1) of the Treaty (now Article 81(1) EC): Atochem SA, BASF AG ('BASF'), DSM NV, Enichem, Hoechst, Hüls, ICI, LVM, Montedison, Norsk Hydro A/S ('Norsk Hydro'), Société artésienne de vinyle SA, Shell, Solvay & Cie ('Solvay') and Wacker-Chemie. All those undertakings except Solvay brought actions to have that decision annulled by the Community judicature.
I detta beslut fastställde kommissionen sanktionsåtgärder för överträdelse av artikel 85.1 i EG-fördraget (nu artikel 81.1 EG) för följande PVC-tillverkare: Atochem SA BASF AG (nedan kallat BASF), DSM NV, Enichem, Hoechst, Hüls, ICI, LVM, Montedison, Norsk Hydro AS (nedan kallat Norsk Hydro), Société artésienne de vinyle SA (nedan kallat Société artésienne de vinyle), Shell, Solvay & Cie (nedan kallat Solvay) och Wacker-Chemie. Samtliga företag, med undantag av Solvay, väckte talan om ogiltigförklaring av beslutet vid förstainstansrätten.
The following fines are hereby imposed on the undertakings named herein in respect of the infringement found in Article 1:
De företag som anges i detta beslut åläggs, till följd av den i artikel 1 konstaterade överträdelsen, följande böter: i)
By judgment of 27 February 1992 in Joined Cases T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 and T-104/89 BASF and Others ν Commission [1992] ('the judgment of the Court of First Instance of 27 February 1992'), the Court of First Instance declared the PVC I decision non-existent.
Förstainstansrätten förklarade att det första PVC-beslutet var en nuHitet i dom av den 27 februari 1992 i de förenade målen T-79/89, T-84/89-T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 och T-104/89, BASF m.fl. mot kommissionen (nedan kallad förstainstansrättens dom av den 27 februari 1992).
(vii) Imperial Chemical Industries pie: a fine of ECU 2 500 000;
— ogilla talan i övrigt, vii) Imperial Chemical Industries plc: böter på 2 500 000 ecu.
On 27 July 1994 the Commission adopted the PVC II decision in relation to the producers which had been the subject of the PVC I decision, with the exception of Solvay and Norsk
fördela ansvaret för ersättning av rättegångskostnaderna i enlighet härmed.
II — The actions brought before the Court of First Instance and the contested judgment annul in whole or in part the PVC II decision;
upphäva den överklagade domen helt eller delvis och avsluta förfarandet eller, i andra hand, återförvisa målet till förstainstansrätten för ett återupptagande av förfarandet,
— annul the fines imposed on the appellants or reduce the amounts thereof;
GmbH: böter på xii) Wacker-Chemie 1 500 000 ecu." ogiltigförklara det andra PVC-beslutet helt eller delvis,
— order the Commission to pay the costs of the proceedings at first instance and on appeal.
II — Talan vid förstainstansrätten och den överklagade domen upphäva eller sätta ned de böter som klagandena ålagts,
By applications lodged at the Registry of the Court of First Instance between 5 and 14 October 1994, LVM, Elf Atochem, BASF, Shell, DSM NV and DSM Kunststoffen BV (collectively 'DSM'), Wacker-Chemie, Hoechst, Société artésienne de vinyle, Montedison, ICI, Hüls and Enichem brought actions before the Court of First Instance.
— förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna i förfarandet vid förstainstansrätten och vid domstolen.
Montedison also claimed that the Commission should be ordered to pay damages.
A — Grunder avseende rättegångsfel och andra formella grunder
The plea raised by Montedison, Wacker-Chemie and Hoechst alleging infringement of Articles 10(1) and 32(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance
Den grund som åberopats av Montedison, Wacker-Chemie och Hoechst och som avser att artiklarna 10.1 och 32.1 i förstainstansrättens rättegångsregler har åsidosatts
By the contested judgment, the Court of First Instance:
Montedison yrkade dessutom att kommissionen skulle förpliktas att utge skadestånd.
— joined the cases for the purposes of the judgment;
Genom den överklagade domen beslutade förstainstansrätten att
Montedison, Wacker-Chemie and Hoechst observe that the Third Chamber (Extended Composition) of the Court of First Instance, which delivered the contested judgment, was composed of only three members although that Chamber included five members during the oral procedure.
Montedison, Wacker-Chemie och Hoechst har påpekat att den överklagade domen meddelades av förstainstansrättens tredje avdelning i utökad sammansättning, vilken bestod av enbart tre domare trots att avdelningen var sammansatt av fem domare under det muntliga förfarandet.
annulled Article 1 of the PVC II decision in so far as it found that Société artésienne de vinyle had participated in the infringement complained of after the first half of 1981;
- ogiltigförklara artikel 1 i det andra PVC-beslutet i den mån det där angavs att Société artésienne de vinyle deltog i den påtalade överträdelsen efter det första halvåret 1981,
They allege that the Court of First Instance thus deviated from the rules governing the normal composition of an extended chamber by misapplying Article 32(1) of its Rules of Procedure.
Klagandena har gjort gällande att förstainstansrätten därigenom avvek från den normala sammansättningen för en avdelning i utökad sammansättning genom en felaktig
the plea which they had raised on the basis thereof.
De har gjort gällande att förstainstansrätten, i punkt 77 och följande punkter i den överklagade domen, åsidosatte principen om domars rättskraft genom att underkänna klagandenas grund avseende denna princip.
However, the case of the expiry of a judge's term of office is not covered by the provision applied.
Den bestämmelse som tillämpades omfattar dock inte det fallet att en domares mandattid har löpt ut.
The contested judgment was therefore delivered by a chamber which was not properly constituted, in breach of Articles 10(1) and 32(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
Den överklagade domen meddelades således av en avdelning som inte hade en korrekt sammansättning, i strid med artiklarna 10.1 och 32.1 i förstainstansrättens rättegångsregler.
In their view, by ruling on the dispute in accordance with Article 54 of the EC Statute of the Court of Justice, after having annulled the judgment of the Court of First Instance of 27 February 1992, the Court of Justice, in its judgment of 15 June 1994, gave final judgment in respect of all the pleas raised by the undertakings in question.
I artikel 32.1 i förstainstansrättens rättegångsregler föreskrivs att om, när en domare har förhinder, ett jämnt antal domare är närvarande, skall den som är yngst i ämbetet avstå från att delta i överläggningarna, såvida han inte är referent.
Article 32(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance provides that where, by reason of a judge being absent or prevented from attending, there is an even number of judges, the most junior judge is to abstain from taking part in the deliberations unless he is the Judge-Rapporteur, in which case the judge immediately senior to him is to abstain from taking part in the deliberations.
Om så är fallet, skall den domare som står omedelbart före honom i rangordningen avstå från att deltaga i överläggningarna.
In that connection, it should be observed that, in paragraph 77 of the contested judgment, the Court of First Instance rightly pointed out that the principle of res judicata extends only to matters of fact and law actually or necessarily settled by the judicial decision in question (Case C-281/89 Italy ν Commission [1991], paragraph 14, and Case C-277/95 Lenz ν Commission [1996], paragraph 50).
Domstolen vill i det avseendet påpeka att förstainstansrätten, i punkt 77 i den överklagade domen, med rätta erinrade om att rättskraften endast omfattar de sak- och rättsfrågor som faktiskt eller med nödvändighet har avgjorts genom det rättsliga avgörandet i fråga (dom av den 19 februari 1991 i mål C-281/89, Italien mot kommissionen, punkt 14, och beslut av den 28 november 1996 i mål C-277/95 P, Lenz mot kommissionen, punkt 50).
It thus makes clear how the rules laid down in Article 15 of the EC Statute of the Court of Justice are to be applied.
I artikeln anges således hur reglerna i artikel 15 i EG-stadgan för domstolen skall tillämpas.
For the purpose of the application of those rules, it is not the permanent or temporary nature of the inability to attend which is decisive.
Vid tillämpningen av dessa regler är det emellertid inte avgörande huruvida förhindret är bestående eller tillfälligt.
If a temporary absence or inability to attend justifies the change in the composition to allow an uneven number of members to sit, the same must apply, afortiori, to the case of a permanent inability to attend as a result of, for example, the expiry of a member's term of office.
Om ett tillfälligt förhinder motiverar en ändring i sammansättningen för att domarna skall förbli ett ojämnt antal, gäller detta i ännu högre grad vid ett bestående förhinder, exempelvis till följd av att en ledamots mandattid har löpt ut.
In the present case, the Third Chamber (Extended Composition) of the Court of First Instance could therefore reach a valid decision in a reduced composition of three members after the expiry, subsequent to the oral procedure, of the term of office of one of the five members of which it was initially composed.
I förevarande fall kunde således förstainstansrättens tredje avdelning i utökad sammansättning fatta ett giltigt beslut i en sammansättning som var begränsad till tre ledamöter, efter det att mandattiden för en av de fem ursprungliga ledamöterna hade löpt ut efter det muntliga förfarandet.
It stated further, in paragraph 78 of the contested judgment, that, in its judgment of 15 June 1994, the Court of Justice found that the Court of First Instance had erred in law by declaring the PVC I decision non-existent and that, therefore, the judgment of the Court of First Instance of 27 February 1992 had to be set aside.
I punkt 78 i den överklagade domen konstaterade förstainstansrätten därefter att domstolen i sin dom av den 15 juni 1994 hade fastslagit att förstainstansrätten hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den förklarade att det första PVC-beslutet var en nullitet och att förstainstansrättens dom av den 27 februari 1992 följaktligen skulle upphävas.
It also pointed out in paragraphs 78 and 81 of the contested judgment that the Court of Justice, when giving its final ruling on the dispute in accordance with Article 54 of the EC Statute of the Court of Justice, annulled the PVC I decision for infringement of essential procedural requirements on the ground that the Commission had infringed the first paragraph of Article 12 of its Rules of Procedure by failing to carry out the authentication of the PVC I decision in accordance with that article.
I punkterna 78 och 81 i den överklagade domen påpekade förstainstansrätten att domstolen, genom att slutligt avgöra målet med tillämpning av artikel 54 i EG-stadgan för domstolen, hade ogiltigförklarat det första PVC-beslutet på grund av att väsentliga formföreskrifter hade åsidosatts, genom att kommissionen hade åsidosatt bestämmelserna i artikel 12 första stycket i kommissionens arbetsordning genom att inte bestyrka det första PVC-beslutet på det sätt som föreskrivs i artikeln.
The plea in law raised by LVM, DSM, Enichem and ICI alleging infringement of the principle of res judicata
Den grund som åberopats av LVM, DSM, Enichem och ICI och som avser att principen om domars rättskraft har åsidosatts
Before the Court of First Instance, LVM, DSM, Enichem and ICI submitted that the Commission could not adopt the PVC II decision without disregarding the authority of res judicata attaching to the Court's judgment of 15 June 1994.
LVM, DSM, Enichem och ICI gjorde vid förstainstansrätten gällande att kommissionen inte kunde fatta det andra PVC-beslutet, eftersom saken var rättskraftigt avgjord genom domstolens dom av den 15 juni 1994.
It rightly added in paragraph 84 of the contested judgment that, where the Court of Justice itself gives final judgment on the dispute in accordance with Article 54 of the EC Statute of the Court of Justice by accepting one or more pleas raised by
Det var följaktligen korrekt av förstainstansrätten att, i punkt 82 i den överklagade domen, dra slutsatsen att domstolen inte hade tagit ställning till klagandenas andra grunder i domen av den 15 juni 1994, i vilken det uttryckligen hade fastslagits att det inte var nödvändigt att pröva dessa grunder.
Accordingly, the Court's judgment of 15 June 1994 imposed on the Commission only the obligation — pursuant to Article 176 of the EC Treaty (now Article 233 EC), which requires an institution whose act has been declared void to take the necessary measures to comply with the judgment of the Court — to eliminate the illegality in the measure intended to replace the annulled measure.
tillämplig i de fall någon blivit slutligt dömd, det vill säga när några allmänna rättsmedel inte längre står till buds eller när parterna har använt sig av dessa eller när tidsfristen för att använda dessa har löpt ut. Så förhöll det sig i förevarande fall, eftersom klaganden inte hade tillgång till något rättsmedel efter domstolens dom av den 15 juni 1994.
In that regard, it should be observed that, as is apparent from the grounds of the contested judgment, the principle of non bis in idem, which is a fundamental principle of Community law also enshrined in Article 4(1) of Protocol No 7 to the ECHR, precludes, in competition matters, an undertaking from being found guilty or proceedings from being brought against it a second time on the grounds of anti-competitive conduct in respect of which it has been penalised or declared not liable by a previous unappealable decision.
Under dessa omständigheter medförde domstolens dom av den 15 juni 1994 enbart en skyldighet för kommissionen, i enlighet med artikel 176 i EG-fördraget (nu artikel 233 EG), vilken ålägger den institution vars rättsakt har förklarats ogiltig att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domstolens dom, att undanröja den konstaterade rättsstridigheten i den rättsakt som är avsedd att ersätta den ogiltigförklarade rättsakten.
The plea raised by LVM, DSM and ICI alleging infringement of the principle of non bis in idem
Den grund som åberopats av LVM, DSM och ICI och som avser att principen om non bis in idem har åsidosatts
The application of that principle therefore presupposes that a ruling has been given on the question whether an offence has in fact been committed or that the legality of the assessment thereof has been reviewed.
Domstolen påpekar att, som framgår av domskälen i den överklagade domen, principen om non bis in idem utgör en grundläggande gemenskapsrättslig princip som dessutom fastställs i artikel 4.1 i protokoll nr 7 till Europakonventionen.
Before the Court of First Instance, LVM, DSM and ICI maintained that the Commission had infringed the principle of non bis in idem by adopting a fresh decision after the Court of Justice had annulled the PVC I decision.
Vid förstainstansrätten hävdade LVM, DSM och ICI att kommissionen hade åsidosatt principen om non bis in idem genom att anta ett nytt beslut efter det att domstolen hade ogiltigförklarat det första PVC-beslutet.
Thus, the principle of non bis in idem merely prohibits a fresh assessment in depth of the alleged commission of an offence which would result in the imposition of either a second penalty, in addition to the first, in the event that liability is established a second time, or a first penalty in the event that liability not established by the first decision is established by the second.
För att denna princip skall tillämpas krävs följaktligen att det har fastslagits att överträdelsen faktiskt har begåtts eller att lagenligheten av bedömningen härav har kontrollerats.