natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That conclusion is admittedly based on a rather formal analysis of the position of an intervener.
Det skall medges att den slutsatsen grundas på en formell analys av en intervenients ställning.
Conceptually, I do not think it can be said that an intervener has no right to a fair trial, even if it is not his own trial.
Jag anser inte att det teoretiskt kan sägas att en intervenient inte har någon rätt till en rättvis rättegång, även om det inte är dennes egen rättegång.
In accordance with Article 40 of the Statute of the Court of Justice, he necessarily has an interest in the result of a case (otherwise, he would not be permitted to intervene).
I enlighet med artikel 40 i domstolens stadga har han eller hon ofrånkomligen ett intresse av utgången i målet (annars skulle personen inte ha getts tillstånd att intervenera).
Moreover, Chronopost and La Poste are no longer interveners, but appellants before this Court.
Dessutom är Chronopost och La Poste inte längre intervenienter, utan klagande vid EG-domstolen.
Article 6(1) ECHR guarantees everyone the right to a fair trial ‘[i]n the determination of
Enligt artikel 6.1 i Europakonventionen garanteras alla rätt till en rättvis rättegång ”[v]id prövningen av en persons civila rättig-
CHRONOPOST AND LA POSTE v UFEX AND OTHERS his civil rights and obligations or of any criminal charge against him’. 23
CHRONOPOST OCH LA POSTE MOT UFEX M.FL heter och skyldigheter eller av en anklagelse för brott”. 23
However, it seems to me that, if the Court decides that Chronopost and La Poste could themselves have objected to the composition of the Court of First Instance before that Court even in the absence of an objection from the Commission, they must then be considered, for the reasons given in points 40 to 43 above, to have waived that right.
Jag anser dock att om domstolen finner att Chronopost och La Poste själva kunde ha invänt mot förstainstansrättens sammansättning vid den domstolen, även om kommissionen inte invänt, så måste de av de skäl som anges ovan i punkterna 40–43 anses ha avstått från den rätten.
However, Petrides is clear authority that an applicant which fails, in the course of judicial proceedings, to assert its rights of defence when it has the opportunity to do so cannot invoke those rights later on.
Domen i målet Petrides klargör dock entydigt att en sökande som under domstolsförfarandet underlåter att göra sin rätt till försvar gällande när denne har möjlighet att göra det inte kan åberopa dessa rättigheter senare.
The Court in that case did not deem it necessary to consider the applicant’s plea of its own motion.
Domstolen ansåg inte i det fallet att det var nödvändigt att pröva klagandens grund ex officio.
I therefore consider that the first ground of appeal is inadmissible.
Jag anser därför att den första grunden för överklagandet inte kan tas upp till sakprövning.
The principles alleged by the applicant in Petrides to have been breached are as much an element of the right to a fair trial as the right to an impartial tribunal: indeed, audi alteram partem and nemo judex in sua causa form the two pillars of natural justice.
De principer som enligt sökanden i domen i målet Petrides hade åsidosatts är lika mycket en del av rätten till en rättvis rättegång som rätten till en oavhängig domstol. Den kontradiktoriska principen och principen att ingen må vara domare i sin egen sak är i själva verket två hörnstenar i naturrätten.
I therefore see no reason why the Court should adopt a different approach in the present case.
Jag ser därför ingen anledning till att domstolen skall inta ett annat förhållningssätt i förevarande mål.
As regards the appellants’ argument that their plea must be examined by the Court in any event since it raises a matter of public policy, I do not agree with UFEX that that argument itself constitutes a new plea.
Vad gäller klagandenas argument att deras grund skall prövas av domstolen i alla händelser efter som den avser en fråga som rör allmän ordning, delar jag inte Ufex uppfattning att det argumentet i sig utgör en ny grund.
It was, rather, submitted in reply to UFEX’s objection of inadmissibility.
Det framfördes snarare till svar på Ufex invändning om rättegångshinder.
That said, I do not accept the appellants’ argument.
Då detta konstaterats kan jag inte godta klagandenas argument.
Should the Court nonetheless decide to admit the plea, it should in my view reject it on the substance.
Om domstolen ändå skulle besluta sig för att pröva denna grund skall den enligt min uppfattning underkännas på materiella grunder.
64330/01, § 43, 31 May 2005, the European Court of Human Rights held that Article 6(1) ECHR was applicable in a case where an applicant who had asked for criminal proceedings to be taken up against her former government employer and who participated in those proceedings as an ‘assistente’ had, by that token, demonstrated her interest in the conviction of the accused and in compensation for damages suffered.
64330/01, § 43, av den 31 maj 2005, konstaterade Europadomstolen att artikel 6.1 i Europakonventionen var tillämplig i ett mål där en sökande, som hade begärt att ett straffrättsligt förfarande skulle inledas mot hennes förutvarande statliga arbetsgivare och som deltog i detta förfarande i egenskap av ”assistente”, på detta sätt hade visat sitt intresse av en fällande dom och av skadestånd för den skada hon lidit.
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-341/06 P AND C-342/06 P rights the observance of which the Court ensures.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT SHARPSTON — FÖRENADE MÅLEN C-341/06 P OCH C-342/06 P ler.
25 Article 6(1) ECHR, which guaran- tees the right to an impartial tribunal, forms part of those fundamental rights.
25 Artikel 6.1 i Europakonventionen, som garanterar rätten till en opartisk domstol, utgör en av dessa grundläggande rättigheter.
First, there is no manifest breach of an essential procedural requirement.
För det första föreligger inget uppenbart åsidosättande av en väsentlig formföreskrift.
Article 118(1) of the Rules of the Court of First Instance does not prohibit successive proceedings in a case which has been remitted from being heard by the same Chamber.
Artikel 118.1 i förstainstansrättens rättegångsregler innehåller inte ett förbud mot att på varandra följande förfaranden i ett mål som har återförvisats prövas av samma avdelning.
That may be contrasted with the very different rule under Article 118(2a), according to which a judge may not rehear a case referred back to the Court of First Instance if he or she sat as a single judge the first time round.
Detta kan ställas mot en helt annan regel i artikel 118.2a, enligt vilken en domare inte får pröva ett mål som återförvisats till förstainstansrätten om han eller hon avgjorde målet som ensamdomare den första gången.
Nor does anything in the Rules of the Court of First Instance suggest that the same judge may not act as Judge-Rapporteur if a case is remitted after appeal.
Inte heller tyder någonting i förstainstansrättens rättegångsregler på att samma domare inte kan tjänstgöra som referent om ett mål återförvisas efter ett överklagande.
Indeed, Article 118(2) specifically requires Grand Chamber (and, of course, plenary) cases to be re-examined by the same formation of judges.
I själva verket krävs uttryckligen enligt artikel 118 att mål som avgjorts av domstolen i stor avdelning (och naturligtvis i plenum) skall prövas på nytt av samma sammansättning.
In respect of objective bias, which arises when there are legitimate doubts about the impartiality of a tribunal, the European Court of Human Rights has held that ‘it cannot be stated as a general rule resulting from the obligation to be impartial that a superior court which sets aside an administrative or judicial decision is bound to send the case back to a different jurisdictional authority or to a differently composed branch of that authority’. 26The participation of the same judge in successive hearings of the same case may raise justified doubts as to impartiality only in combination with other factors.
I fråga om objektiv partiskhet som uppkommer när det finns berättigade tvivel om domstolens opartiskhet, har Europadomstolen konstaterat att ”det kan inte slås fast som en allmän regel som följer av skyldigheten att vara opartisk att en högre domstol som undanröjer ett administrativt eller rättsligt beslut är tvingad att återförvisa målet tillbaka till en annan dömande myndighet eller en annan sammansättning hos den myndigheten.” 26Det faktum att samma domare deltar i på varandra följande förhandlingar i samma mål kan endast väcka berättigade tvivel på opartiskheten i kombination med andra omständigheter.
27 No such additional factor is alleged here.
27Inga sådana tillkommande omständigheter har redovisats här.
Secondly, the appellants do not allege actual (subjective) bias.
För det andra har klagandena inte påstått att det föreligger en faktisk (subjektiv) partiskhet.
The only (objective) bias alleged relates to the composition of the Chamber in the Court of First Instance to which their case was assigned upon being referred back by the Court of Justice.
Den enda (objektiva) partiskhet som påståtts gäller sammansättningen av den avdelning vid förstainstansrätten till vilken målet tilldelades när det återförvisades av domstolen.
25 — See, for example, Case C-540/03 Parliament v Council [2006] ECR I-5769, paragraph 35 and the caselaw cited there.
25 — Se, exempelvis, dom av den 27 juni 2006 i mål C-540/03, parlamentet mot rådet (REG 2006, s. I-5769), punkt 35 och där angiven rättspraxis.
26 — Ringeisen v Austria, judgment of 16 July 1971, Series A no. 13, p. 40, § 97, my emphasis.
26 — Ringeisen mot Österrike, dom av den 16 juli 1971, Series A nr 13, s. 40, § 97, min kursivering.
In that case, the fact that two members in the remitted case had participated in the original decision did not constitute grounds for legitimate suspicion.
I det målet utgjorde inte det faktum att två ledamöter i det återförvisade målet hade deltagit i det ursprungliga beslutet skäl för en berättigad misstanke. Domstolen kom till en liknande slutsats i domen i målet Diennet mot Frankrike, dom av den 26 september 1995, Series A nr 325-A, s.
17, § 38, where three out of seven judges in the proceedings under examination had taken part in the first decision. In Schwarzenberger v Germany, no. 75737/01 (Sect.
17, § 38, där tre av sju domare i det granskade förfarandet hade deltagit i det första beslutet. I domen i målet Schwarzenberger mot Tyskland, nr 75737/01 (Sect.
5) (Eng) — (10.8.06), § 42, the court listed judgments which applied the same principle to analogous situations, such as pre-trial decisions.
5) (Eng) – (10.8.06), § 42, förtecknade domstolen domar i vilka samma princip tillämpades på analoga situationer, såsom beslut före huvudförhandlingen.
27 — In Ferrantelli and Santangelo v Italy, judgment of 7 August 1996, Reports 1996-III, §§ 58-60, which the appellants cite, the European Court of Human Rights found that a fear of bias was objectively justified because it arose from the combination of two circumstances, one of which was the fact that a judge in the applicants’ case had previously convicted the applicants’ accomplice.
27 — I domen i målet Ferrantelli och Santangelo mot Italien, dom av den 7 augusti 1996, Reports 1996-III, §§ 58-60, till vilken klagandena har hänvisat, fann Europadomstolen att farhågan för opartiskhet var objektivt berättigad därför att den förorsakades av en kombination av två omständigheter, varav den ena var det faktum att domaren i sökandens mål tidigare hade fällt sökandens medbrottsling.
The appellants correctly observe that, although the Community is not a party to the ECHR, Article 6(2) EU provides that ‘the Union shall respect fundamental rights, as guaranteed by the [ECHR] ….’
Klagandena har med rätta noterat att även om unionen inte är ansluten till Europakonventionen skall den enligt artikel 6.2 i EU-fördraget ”respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europakonventionen …”.
Further, the ECHR has special significance among the sources of inspiration for the fundamental
Europakonventionen har dessutom en särställning bland inspirationskällorna till de grundläggande rättigheter vars efterlevnad domstolen säkerstäl-
CHRONOPOST AND LA POSTE v UFEX AND OTHERS of a constitutional tradition common to the Member States.
CHRONOPOST OCH LA POSTE MOT UFEX M.FL konstitutionell tradition som är gemensam för medlemsstaterna.
I therefore conclude that if (quod non) the first ground of appeal is admissible, it is in any event unfounded.
Jag finner därför att om (vilket inte är fallet) den första grunden för överklagandet kan prövas i sak, är den i alla händelser ogrundad.
Furthermore, judges at the European Court of Human Rights itself may on occasion participate in successive hearings of the same case.
Domare vid Europadomstolen deltar ibland själva i två på varandra följande förhandlingar i samma mål.
When a Chamber judgment is referred to the Grand Chamber under Article 43 ECHR, the President of the referring Chamber and the judge who sat in respect of the State Party concerned (but no other judge from the referring Chamber) may sit in the Grand Chamber.
När ett mål hänskjuts till stor sammansättning enligt artikel 43 i Europakonventionen får den hänskjutande kammarens ordförande och den ledamot som satt som domare för den stat som var part i målet (men ingen annan ledamot) delta.
28It is not unknown for judges sitting in both proceedings to change their minds. 29
28 Det förekommer att domare som deltar i båda förhandlingarna ändrar uppfattning. 29
Second ground of appeal: Breach of pro -cedure in that the Court of First Instance did not assess La Poste’s plea of inadmissibility and in that it ruled on the substance of an inadmissible plea
Den andra överklagandegrunden: Rättegångsfel bestående i att förstainstansrätten inte prövade La Postes invändning om rättegångshinder och att den prövade en grund som inte kunde tas upp till sakprövning
Finally, the appellants note that Article 6(2) EU also requires the Union to respect fundamental rights resulting from the constitutional traditions common to the Member States.
Klagandena har slutligen påpekat att artikel 6.2 i EU-fördraget även innehåller föreskrifter om att unionen skall respektera de grundläggande rättigheter som följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner.
They point out that in France, courts to which a case is remitted must be differently constituted to the court hearing the case the first time round.
De har påpekat att i Frankrike måste en domstol till vilken ett mål återförvisas, ha en annan sammansättning än den domstol som prövade målet den första gången.
UFEX responds that that is not the case in Germany, Spain and the United Kingdom.
Ufex har genmält att detta inte är fallet i Tyskland, Spanien och Förenade kungariket.
It seems clear that to refer to the situation in one State does not suffice to demonstrate the existence
Det är uppenbart att det inte är tillräckligt att hänvisa till situationen i en medlemsstat för att påvisa att det finns en
(Autumn) 507, in particular at 519 et seq.
(Autumn) 507, särskilt 519 och följande.
La Poste states, first, that it had argued in its written observations that UFEX’s complaint relating to the transfer of Postadex was a new plea and that the Court of First Instance failed to rule on whether, in consequence, that plea was inadmissible.
La Poste har för det första förklarat att man i sitt skriftliga yttrande gjorde gällande att Ufex kritik angående överföringen av Postadex var en ny grund och att förstainstansrätten inte prövade huruvida den grunden kunde tas upp till prövning i sak, vilket den då borde ha gjort.
Second, La Poste submits that since that plea was new, the Court of First Instance should not in any event have examined it.
La Poste har för det andra gjort gällande att eftersom den grunden var ny skulle förstainstansrätten under alla omständigheter inte ha prövat den.
29 — See, for example, Kyprianou v Cyprus [GC], no. 73797/01, ECHR 2005-XIII — (15.12.05), itself a case concerning an allegation of judicial bias.
29 — Se, till exempel, Europadomstolens dom av den 15 december 2005 i mål Kyprianou mot Cypern, Recueil des arrêts et décisions, 2005_XIII, ett mål i vilket en påstådd partiskhet aktualiserades.
Judge Costa (now the President of the European Court of Human Rights), who had been President of Chamber in the first judgment, changed his mind on two issues in the Grand Chamber proceedings.
Domaren Costa (nu ordförande i Europadomstolen), vilken hade varit ordförande på kammaren den första gången målen prövades, ändrade uppfattning i två mål som avgjordes i stor sammansättning.
In his partly dissenting opinion he addresses the question whether judges who sit twice should stick to their original view.
I sin delvis avvikande motivering tar han upp frågan huruvida domare bör vidhålla sin uppfattning om de deltar två gånger.
He states: ‘… everything depends on the specific features of the case … and on each judge’s greater or lesser degree of stubbornness (or ability to reconsider his or her previous conclusions); once again, this depends on individual cases, more perhaps than on individual temperaments.’
Han angav att ”…. allt beror på omständigheterna i det enskilda fallet… och varje domares större eller mindre grand av envishet (eller förmåga att ompröva sina tidigare ståndpunkter), och detta beror mer på enskilda mål än på enskilda temperament”.
He concludes (rather delightfully) that the referral of that particular case ‘has bolstered my views while enabling me to correct them: one can always do better (or in any event less badly …)’.
Costa avslutade med att säga (på ett ganska förtjusande sätt) att hänskjutande av detta mål ”har kompletterat min uppfattning under det att jag fått möjlighet att korrigera den. Det är alltid möjligt att göra bättre ifrån sig (eller i varje fall mindre dåligt…)”.
UFEX considers the first part of La Poste’s plea to be confused and imprecise,
Ufex anser att den första delen av La Postes grund är ologisk och oklar och därför inte kan tas upp till sakprövning. Ufex har
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-341/06 P AND C-342/06 P that the Court examines the substance of an inadmissibility plea raised by an intervener rather than a defendant solely when it raises an issue of public policy. 31 and hence inadmissible.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT SHARPSTON — FÖRENADE MÅLEN C-341/06 P OCH C-342/06 P påpekat, att domstolen prövar sakinnehållet i en invändning om rättegångshinder som framförs av en intervenient i stället för av svaranden endast när invändningen gäller en fråga om allmän ordning.
Regarding the substance of that part, UFEX states that the Court of First Instance is not obliged to rule on an inadmissibility plea raised by an intervener if that plea has not been raised by the defendant.
31 beträffande den delens sakinnehåll förklarat att förstainstansrätten inte är skyldig att pröva en invändning om rättegångshinder som framförs av en intervenient, om detta inte har åberopats av svaranden.
As to the second part of La Poste’s plea, UFEX’s plea was not new but was raised in its application in the first set of proceedings.
Beträffande den andra delen av La Postes grund, var Ufex grund inte ny, utan togs upp i dess ansökan i det första förfarandet.
As to the second part of the plea, La Poste seeks essentially to re-argue the substance of the inadmissibility plea that it submitted to the Court of First Instance.
Genom den andra delen av grunden vill La Poste i huvudsak omformulera resonemanget i sak avseende den invändning om rättegångshinder som La Poste framförde vid förstainstansrätten.
It would be inconsistent with the Court’s caselaw referred to above to examine on appeal a plea that is inadmissible at first instance.
Det vore inte förenligt med ovannämnd rättspraxis från domstolen att inom ramen för överklagandet pröva en grund som inte kan tas upp till sakprövning i första instans.
Regarding the first part of the plea, it is quite clear from the Court’s caselaw that an intervener does not have standing to raise a plea of inadmissibility that is not set out in the forms of order sought by the defendant.
Beträffande den grundens första del framgår tydligt av domstolens rättspraxis att en intervenient inte kan framställa en invändning om rättegångshinder som inte uttryckts i svarandens yrkanden.
30The Commission, as defendant, did not raise the plea in question.
30 Kommissionen tog, i egenskap av svarande, inte upp den berörda grunden.
Accordingly, the Court of First Instance was not obliged to rule on it.
Således var förstainstansrätten inte skyldig att pröva den.
I therefore suggest that the Court should reject the first part of the second ground of appeal and declare the second part inadmissible.
Jag föreslår därför att domstolen skall underkänna den andra överklagandegrundens första del och förklara att den andra delen inte kan tas upp till prövning i sak.
The judgments of the Court which La Poste cites in support of its contention that the question is approached on a case-by-case basis in fact show, as UFEX rightly points out,
Av de domar från domstolen som La Poste har åberopat, till stöd för sitt påstående att frågan behandlas från fall till fall, framgår det faktiskt, som Ufex helt korrekt
In those cases, the plea of inadmissibility alleged lack of standing of the applicants.
I de målen gällde invändningen om rättegångshinder påståendet att sökandena saknade talerätt.
In the much older Joined Cases 42 and 49/59 SNUPAT v High Authority [1961] ECR 53, p.
I den mycket äldre domen av den 22 mars 1961 i de förenade målen 42 och 49/59, SNUPAT mot höga myndigheten (REG 1961, s. 53; svensk specialutgåva, volym I, s.
30 — Case C-13/00 Commission v Ireland [2002] ECR I-2943, paragraph 5 and the caselaw cited.
30 — Dom av den 9 mars 2002 i mål C-13/00, kommissionen mot Irland (REG 2002, s. I-2943), punkt 5 och där angiven rättspraxis.
Third ground of appeal: Error of law in respect of the assessment of the statement of reasons in the contested decision
Den tredje överklagandegrunden: Felaktig rättstillämpning vid bedömningen av det angripna beslutets motivering
It is first necessary to set out in some detail the relevant parts of the contested decision and the judgment under appeal.
Det är inledningsvis nödvändigt att redovisa de berörda delarna av det angripna beslutet och den överklagade domen tämligen ingående.
To calculate the total cost of the assistance to SFMI-Chronopost, [La Poste] calculates first the direct operating costs before central and local offices’ overheads on the basis of the production range (chain of elementary operations) of the ser -vices provided and the actual traffic volumes.
För att beräkna totalbeloppet för de stödtjänster som tillhandahålls SFMI-Chronopost beräknar La Poste först sina direkta rörelsekostnader – förutom kostnaderna för huvudkontoret och regionkontoren – som funktion av produktionskedjan (grundläggande aktiviteter) motsvarande tillhandahållandet av befordringstjänster och deras reella volym.
The central and local offices’ overheads are then allocated in proportion to the operating costs of each service. 34
Kostnaderna för huvudkontoret och regionkontoren fördelas sedan proportionellt efter självkostnadspriset för varje tjänst. 34
[iv] sion describes, inter alia, the logistical and commercial assistance provided by La Poste to SFMI-Chronopost and explains how their cost is calculated and accounted for:
I det trettiotredje skälet 32i det angripna beslutet beskrivs bland annat det logistik- och försäljningsstöd som La Poste erbjöd SFMI-Chronopost, och det redovisas hur kostnaderna för detta beräknas och redovisas:
As regards the production range, [La Poste] did not have an analytical accounting system which enabled it to calculate the real costs incurred in providing the logistical assistance to SFMI-Chronopost.
När det gäller produktionskedjan har La Poste inte något redovisningssystem som medger att man kan beräkna de reella kostnaderna för att tillhandahålla detta logistikstöd till SFMI-Chronopost.
Until 1992 those costs were calculated on the basis of approximations.
Fram till 1992 beräknade man kostnaderna på grundval av uppskattningar.