natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Member States shall take such measures as are necessary, in accordance with their national judicial systems, to ensure that, when persons who consider themselves wronged because the principle of equal treatment has not been applied to them establish, before a court or other competent authority, facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination, it shall be for the respondent to prove that there has been no breach of the principle of equal treatment.’
”Medlemsstaterna skall, i enlighet med sina nationella rättssystem, vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att det, när personer, som anser sig kränkta genom att principen om likabehandling inte har tillämpats på dem, inför domstol eller annan behörig myndighet lägger fram fakta som ger anledning att anta att det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering, skall åligga svaranden att bevisa att det inte föreligger något brott mot principen om likabehandling.”
Article 13(1) of Directive 2000/43 requires Member States to designate a body or bodies for the promotion of equal treatment.
Enligt artikel 13.1 i direktiv 2000/43 ska medlemsstaterna utse ett eller flera organ för främjande av likabehandling.
Under Article 13(2) of that directive:
I artikel 13.2 föreskrivs följande:
‘Member States shall ensure that the competences of these bodies include:
”Medlemsstaterna skall säkerställa att behörigheten för dessa organ omfattar följande:
— without prejudice to the right of victims and of associations, organisations or other legal entities referred to in Article 7(2), providing independent assistance to victims of discrimination in pursuing their complaints about discrimination,
— Att på ett oberoende sätt bistå personer som utsatts för diskriminering genom att driva klagomål om diskriminering, utan att det påverkar rättigheterna för personer som har blivit diskriminerade eller för föreningar, organisationer eller andra rättsliga enheter som anges i artikel 7.2.
Lastly, Article 15 of the Directive confers on Member States responsibility for determining the rules on sanctions applicable and specifies that those sanctions may comprise the payment of compensation to the victim and that they must be ‘effective, proportionate and dissuasive’.
Slutligen ska enligt artikel 15 i nämnda direktiv medlemsstaterna bestämma vilka sanktioner som ska tillämpas på överträdelser av de nationella bestämmelser som antas i enlighet med detta direktiv och vidta alla åtgärder som behövs för deras genomförande.
The Law of 25 February 2003 on combating discrimination and amending the Law of 15 February 1993 establishing a Centre for Equal Opportunities and Combating Racism (Moniteur belge of 17 March 2003, p.
Lagen av den 25 februari 2003 mot diskriminering, som ändrar lagen av den 15 februari 1993 om upprättandet av ett centrum för lika chanser och mot rasism (Belgische staatsblad av den 17 mars 2003, s.
12844), as amended by the Law of 20 July 2006 on various provisions (Moniteur belge of 28 July 2006, p.
12844), ändrad genom lagen av den 20 juli 2006 (Belgische staatsblad av den 28 juli 2006, s. 36940) (Wet ter bestrijding van discriminatie en tot wijziging van de wet van 15 februar 1993 tot oprichting van een Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding) (nedan kallad lagen av den 25 februari 2003), syftar till att införliva direktiv 2000/43 med belgisk rätt.
Article 2 of the Law of 25 February 2003 prohibits any direct or indirect discrimin -ation concerning the conditions of access to employed activity.
Enligt artikel 2 i lagen av den 25 februari 2003 är alla former av direkt och indirekt diskriminering i samband med tillträde till arbetsmarknaden förbjudna.
Article 19 of that law is intended to transpose Article 8 of Directive 2000/43 relating to the burden of proof.
Artikel 19 i samma lag syftar till att införliva artikel 8 i direktiv 2000/43, som avser bevisbördan.
The Law of 25 February 2003 also authorises criminal or civil proceedings against discrimination.
Enligt lagen av den 25 februari 2003 kan diskriminering beivras såväl genom civilrättsliga som straffrättsliga förfaranden.
The court may, pursuant to Article 19 of that Law, order cessation of the act of discrimination (Article 19(1)) and publication of its decision (Article 19(2)) or, pursuant to Article 20 of the Law, it may impose a fine.
Den nationella domstolen kan enligt artikel 19 i samma lag besluta om föreläggande att upphöra med den diskriminerande handlingen (punkt 1) och publicering av den nationella domstolens beslut (punkt 2) eller, enligt artikel 20 i samma lag, förelägga någon ett löpande vite.
The Belgian legislature granted Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding the possibility of being a party to judicial proceedings where discrimination exists or could exist, without a prior complaint being necessary in that regard.
Den belgiska lagstiftaren har gett centrumet möjlighet att väcka talan när diskriminering skett eller riskerar att ske, utan krav på att det dessförinnan ska ha framställts ett klagomål angående detta.
Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding, which is a Belgian body designated, pursuant to Article 13 of Directive 2000/43, to promote equal treatment, applied to the Belgian labour courts for a finding that Feryn, which specialises in the sale and installation of up-and-over and sectional doors, applied a discriminatory recruitment policy.
Centrumet, som är det belgiska organ som utsetts enligt artikel 13 i direktiv 2000/43 för att främja likabehandling, har yrkat att belgiska arbetsdomstolar ska fastställa att Feryn, som är specialiserat på försäljning och installation av vipp- och takskjutportar, tillämpade en diskriminerande anställningspolicy.
Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding is acting on the basis of the public statements of the director of Feryn to the effect that his undertaking was looking to recruit fitters, but that it could not employ ‘immigrants’ because its customers were reluctant to give them access to their private residences for the period of the works.
Centrumet stöder sig på offentliga uttalanden av företagets direktör, enligt vilka företaget önskade anställa montörer men inte kunde anställa ”personer med utländsk härkomst” på grund av kundernas betänkligheter angående att ge dessa tillträde till sitt hem under tiden för arbetets utförande.
By order of 26 June 2006, the Voorzitter van de arbeidsrechtbank te Brussel (the President of the Labour Court, Brussels) dismissed Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding’s application, stating, in particular, that there was no proof nor was there a presumption that a person had applied for a job and had not been employed as a result of his ethnic origin.
Genom beslut av den 26 juni 2006 avslog Voorzitter van de arbeidsrechtbank te Brussel (ordföranden för arbetsdomstol i första instans i Bryssel) centrumets talan och framhöll därvid särskilt att det inte fanns bevis för, och att det inte heller kunde antas, att någon skulle ha ansökt om ett arbete och inte blivit anställd på grund av sitt etniska ursprung.
Against that background, the Arbeidshof te Brussel (Labour Court, Brussels), to which Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding had appealed, decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Centrumet överklagade beslutet till Arbeidshof te Brussel (arbetsdomstol i andra instans i Bryssel), som beslutade att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
‘(1) Is there direct discrimination within the meaning of Article 2(2)(a) of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin where an employer, after putting up a conspicuous job vacancy notice, publicly states:
”1) Föreligger det direkt diskriminering i den mening som avses i artikel 2.2 a i direktiv 2000/43…, när en arbetsgivare efter en uppseendeväckande utlysning av tjänster gör följande offentliga uttalande:
‘I must comply with my customers’ requirements.
’Jag måste rätta mig efter mina kunders krav.
If you say “I want that par -ticular product or I want it like this and like that”, and I say “I’m not doing it,
Om ni säger ’jag vill ha den och den produkten och på det och det sättet’ och jag säger ’jag går inte med på det, jag
I’ll send those people”, then you say “I don’t need that door”.
FERYN skickar ändå dessa personer’, så kommer ni att säga ’jag tar inte den där porten’.
Then I’m putting myself out of business.
Då får jag slå igen butiken.
I want the firm to do well and I want us to achieve our turnover at the end of the year, and how do I do that? — I must do it the way the customer wants it done!’[?]
Jag vill att företaget går bra och att vi vid årets slut klarar omsättningsmålen och hur jag nu lyckas med det… Jag måste göra det på det sätt som kunden vill!’
(2) Is it sufficient for a finding of direct discrimination in the conditions for access to paid employment to establish that the employer applies directly discriminatory selection criteria?
2) Räcker det att konstatera att arbetsgivaren tillämpar direkt diskriminerande urvalskriterier för att det ska anses föreligga direkt diskriminering i fråga om villkor för tillträde till anställning?
(3) For the purpose of establishing that there is direct discrimination within the meaning of Article 2(2)(a) of Council Directive 2000/43/EC …, may account be taken of the recruitment of exclusively indigenous fitters by an affiliated company of the employer in assessing whether that employer’s recruitment policy is discriminatory?
3) Får vid bedömningen av huruvida det förekommer direkt diskriminering i den mening som avses i artikel 2.2 a i direktiv 2000/43… hänsyn tas till att ett bolag som är kopplat till arbetsgivaren uteslutande anställer inhemska montörer när det gäller att avgöra huruvida arbetsgivares anställningspolitik är diskriminerande?
(4) What is to be understood by ‘facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination’ within the terms of Article 8(1) of Directive 2004/43?
4) Hur ska uttrycket ’fakta som ger anledning att anta att det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering’ i artikel 8.1 i direktiv 2000/43 förstås…?
How strict must a national court be in assessing facts which give rise to a presumption of discrimination?
Hur sträng ska en nationell domstol vara vid bedömningen av fakta som ger anledning att anta att det har förekommit diskriminering?
(a) To what extent do earlier acts of discrimination (public announcement of directly discriminatory selection criteria in April 2005) constitute ‘facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination’ within the terms of Article 8(1) of [Directive 2000/43]?
a) I vilken mån utgör tidigare diskriminerande omständigheter (offentlig tillkännagivning av direkt diskriminerande urvalskriterier i april 2005) ’fakta som ger anledning att anta att det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering’ i den mening som avses i artikel 8.1 i direktiv 2000/43?
(b) Does an established act of discrimination in April 2005 (public announcement in April 2005) subsequently give rise to a presumption of the continuation of a directly discriminatory recruitment policy? Having regard to the
b) Kan konstaterandet av att det har förekommit diskriminering i april 2005 (offentligt tillkännagivande i april 2005) anses ge anledning att senare anta att en direkt diskriminerande anställningspolitik fortsätter att tillämpas?
2008 — CASE C-54/07 facts in the main proceedings, is it sufficient, in order to raise the presumption (that an employer operates and continues to pursue a discriminatory recruitment policy) that, in April 2005, in answer to the question whether, as an employer, he did not treat people from foreign and indigenous backgrounds in the same manner and was thus actually a bit racist, he publicly stated: ‘I must comply with my customers’ requirements.
Räcker det – mot bakgrund av omständigheterna i målet – för att det ska finnas anledning att anta att en arbetsgivare tillämpar en diskriminerande anställningspolitik att denne i april 2005 offentligt lämnade följande svar på frågan om han inte behandlar arbetssökande med utländsk och inhemsk härkomst [på nederländska: allochtonen respektive autochtonen] på samma sätt i egenskap av arbetsgivare och således egentligen är en aning rasistisk: ’Jag måste rätta mig efter mina kunders krav.
If you say “I want that particular product or I want it like this and like that”, and I say “I’m not doing it, I’ll send those people”, then you say “I don’t need that door”.
Om ni säger ’jag vill ha den och den produkten och på det och det sättet’ och jag säger ’jag går inte med på det, jag skickar ändå dessa personer’, så kommer ni att säga ’jag tar inte den där porten’.
(c) Having regard to the facts in the main proceedings, can a joint press release issued by an employer and the national body for combating discrimin ation, in which acts of discrimination are at least implicitly confirmed by the employer, give rise to such a presumption?
Jag vill att företaget går bra och att vi vid årets slut klarar omsättningsmålen och hur jag nu lyckas med det… Jag måste göra det på det sätt som kunden vill!’ c) Kan – mot bakgrund av omständigheterna i målet – ett gemensamt pressmeddelande från en arbetsgivare och den nationella myndighet som arbetar mot diskriminering, i vilket arbetsgivaren åtminstone indirekt bekräftar att diskriminerande omständigheter har förekommit, anses ge anledning till ett sådant antagande?
(d) Does the fact that an employer does not employ any fitters from ethnic minorities give rise to a presumption of indirect discrimination when that same employer some time previously had experienced great difficulty in recruiting fitters and, moreover, had also stated publicly that his customers did not like working with fitters who were immigrants?
d) Finns det anledning att anta att det förekommer indirekt diskriminering när en arbetsgivare inte anställer några utländska montörer och samma arbetsgivare under viss tid dessförinnan erfarit stora svårigheter vid anställningen av montörer och i samband därmed också offentligt förklarade att hans kunder inte vill samarbeta med utländska montörer?
(e) Is one fact sufficient in order to raise a presumption of discrimination?
e) Räcker det med en enskild omständighet för att det ska finnas anledning att anta att det förekommer diskriminering?
(f) Having regard to the facts in the main proceedings, can a presumption of discrimination on the part of the employer be inferred from the recruitment of exclusively indigenous fitters by an affiliated company of that employer?
f) Kan – mot bakgrund av omständigheterna i målet – den omständigheten att ett bolag som är kopplat till en viss arbetsgivare uteslutande anställer montörer med inhemsk härkomst anses ge anledning att anta att arbetsgivaren har gjort sig skyldig till diskriminering?
(5) How strict must the national court be in assessing the evidence in rebuttal which must be produced when a presumption of discrimination within the meaning of Article 8(1) of Directive 2000/43 has been raised?
5) Hur sträng ska en nationell domstol vara vid bedömningen av den motbevisning som ska inges när det finns en sådan anledning att anta att det förekommer diskriminering som avses i artikel 8.1 i direktiv 2000/43…? Kan ett sådant antagande
FERYN discrimination within the meaning of Article 8(1) of Directive 2000/43 … be rebutted by a simple and unilateral statement by the employer in the press that he does not or does not any longer discriminate and that fitters from ethnic minorities are welcome; and/or by a simple declaration by the employer that his company, excluding the sister company, has filled all vacancies for fitters and/or by the statement that a Tunisian cleaning lady has been taken on and/or, having regard to the facts in the main proceedings, can the presumption be rebutted only by actual recruitment of fitters from ethnic minorities and/or by fulfilling commitments given in the joint press release?
FERYN om diskriminering som avses i artikel 8.1 i direktiv 2000/43 vederläggas genom att arbetsgivaren helt enkelt och ensidigt uppger för pressen att han inte eller inte längre diskriminerar och att utländska montörer är välkomna, eller genom att arbetsgivaren helt enkelt uppger att alla lediga montörstjänster hos denne är tillsatta – frånsett systerföretaget – eller genom att det uppges att en tunisisk städerska har anställts, eller kan ett sådant antagande endast vederläggas genom att montörer med utländsk härkomst faktiskt anställs eller genom att åtagandena i det gemensamma pressmeddelandet fullgörs?
(6) What is to be understood by an ‘effective, proportionate and dissuasive’ sanction, as provided for in Article 15 of Directive 2000/43 …?
6) Vad avses med ’effektiva, proportionerliga och avskräckande’ sanktioner i artikel 15 i direktiv 2000/43…?
Having regard to the facts in the main proceedings, does the abovementioned requirement of Article 15 of Directive 2000/43 permit the national court merely to declare that there has been direct discrimination? Or does it, on the contrary, also require the national court to grant a prohibitory injunction, as provided for in national law?
Har en nationell domstol enligt ovannämnda artikel 15 rätt att – mot bakgrund av omständigheterna i målet – endast fastställa att det har förekommit direkt diskriminering, eller krävs det att den nationella domstolen också utfärdar ett föreläggande om upphörande i enlighet med nationell rätt?
Having regard to the facts in the main proceedings, to what extent is the national court further required to order the publication of the forthcoming judgment as an effective, proportionate and dissuasive sanction?’
I vilken mån krävs det att den nationella domstolen mot bakgrund av omständigheterna i målet förordnar om publicering av det kommande avgörandet såsom en effektiv, proportionerlig och avskräckande sanktion?”
The national court has requested the Court to interpret the provisions of Direct- ive 2000/43 for the purpose, essentially, of assessing the scope of the concept of direct discrimination in the light of the public statements made by an employer in the course of a recruitment procedure (first and second questions), the conditions in which the rule of the reversal of the burden of proof laid down in that directive can be applied (third to fifth questions) and what penalties may be considered appropriate in a case such as that in the main proceedings (sixth question).
Den hänskjutande domstolen har i huvudsak ställt frågor till EG-domstolen om tolkningen av bestämmelser i direktiv 2000/43 för att kunna bedöma omfattningen av begreppet direkt diskriminering med avseende på offentliga uttalanden gjorda av en arbetsgivare i samband med ett anställningsförfarande (den första och den andra tolkningsfrågan), förutsättningarna för att tillämpa regeln om omvänd bevisbörda enligt direktivet (den tredje, den fjärde och den femte tolkningsfrågan) och vilken typ av sanktioner som kan anses lämpliga vid överträdelser i sådana fall som vid den nationella domstolen (den sjätte tolkningsfrågan).
With regard to the first and second questions, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland maintain that it is not possible for there to be direct discrimination within the meaning of Directive 2000/43, so that the direct- ive is inapplicable where the alleged discrimination results from public statements made by an employer concerning its recruitment policy but there is no identifiable complainant contending that he has been the victim of that discrimination.
Vad gäller den första och den andra tolkningsfrågan har Irland och Konungariket Storbritannien och Nordirland hävdat att det inte kan föreligga någon direkt diskriminering i den mening som avses i direktiv 2000/43, och att direktivet således inte är tillämpligt, när den påstådda diskrimineringen hänför sig till offentliga uttalanden av en arbetsgivare angående dennes anställningspolitik men det inte finns en identifierbar klagande som uppger sig ha varit utsatt för denna diskriminering.
It is true that, as those two Member States contend, Article 2(2) of Directive 2000/43 defines direct discrimination as a situation in which one person ‘is treated’ less favourably than another is, has been or would be treated in a comparable situation on grounds of racial or ethnic origin.
Såsom dessa två medlemsstater har gjort gällande definieras direkt diskriminering i artikel 2.2 i direktiv 2000/43 som att en person på grund av ras eller etniskt ursprung ”behandlas” mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation.
Likewise, Article 7 of that directive requires Member States to ensure that judicial procedures are available to ‘all persons who consider themselves wronged by failure to apply the principle of equal treatment to them’ and to public interest bodies bringing judicial proceedings ‘on behalf or in support of the complainant’.
Vidare är medlemsstaterna enligt artikel 7 i direktivet skyldiga att säkerställa att ”alla som anser sig förfördelade på grund av att principen om likabehandling inte har tillämpats på dem” samt alla allmännyttiga organ som agerar ”på den klagande personens vägnar eller för att stödja denne” har tillgång till rättsliga förfaranden.
Nevertheless, it cannot be inferred from this that the lack of an identifiable complainant leads to the conclusion that there is no direct discrimination within the meaning of Directive 2000/43.
Av detta kan man dock inte sluta sig till att det inte finns någon direkt diskriminering i den mening som avses i direktiv 2000/43 när det inte finns en identifierbar klagande.
The aim of that directive, as stated in recital 8 of its preamble, is ‘to foster conditions for a socially inclusive labour market’. For that
Såsom framgår av skäl 8 i direktivet har detta nämligen till syfte att ”utveckla förut-
FERYN purpose, Article 3(1)(a) states that the directive covers, inter alia, selection criteria and recruitment conditions.
FERYN sättningarna för en arbetsmarknad som främjar social integrering”. Enligt artikel 3.1 a i detta direktiv avses särskilt urvalskriterier och krav för anställning.
The objective of fostering conditions for a socially inclusive labour market would be hard to achieve if the scope of Directive 2000/43 were to be limited to only those cases in which an unsuccessful candidate for a post, considering himself to be the victim of direct discrimination, brought legal proceedings against the employer.
Målsättningen att utveckla förutsättningarna för en arbetsmarknad som främjar social integrering skulle vara svår att uppnå om tillämpningsområdet för direktiv 2000/43 begränsades till endast de fall då en missnöjd arbetssökande som anser sig vara utsatt för direkt diskriminering väckt talan mot en arbetsgivare.
The fact that an employer declares publicly that it will not recruit employees of a certain ethnic or racial origin, something which is clearly likely to strongly dissuade certain candidates from submitting their candidature and, accordingly, to hinder their access to the labour market, constitutes direct discrimination in respect of recruitment within the meaning of Directive 2000/43.
Den omständigheten att en arbetsgivare offentligt uttalat att han inte kommer att anställa arbetstagare med visst etniskt ursprung eller av viss ras, vilket uppenbarligen starkt kan avskräcka vissa arbetssökande från att anmäla sitt intresse för ett arbete och följaktligen kan utgöra ett hinder för deras tillträde till arbetsmarknaden, utgör direkt diskriminering avseende anställning i den mening som avses i direktiv 2000/43.
The existence of such direct discrimination is not dependant on the identification of a complainant who claims to have been the victim.
Det är inte en nödvändig förutsättning för att en sådan diskriminering ska föreligga att en klagande uppgivit att vederbörande har utsatts för en sådan diskriminering.