natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It also contends that the third to fifth questions are not relevant to the resolution of the main proceedings because the non-performance of the contract between Dermoestética and Advertising Media is due to the position adopted by the latter and not to a refusal on the part of the Canale 5 television company.
Den italienska regeringen har vidare gjort gällande att frågorna 3–5 inte är relevanta för avgörandet av tvisten i målet vid den nationella domstolen, eftersom avtalsbrottet mellan Dermoestética och Advertising Media beror på ett ställningstagande av det sistnämnda bolaget och inte på att TV-bolaget Canale 5 vägrat sända reklamen.
It is only where it is quite obvious that the interpretation of a provision of Community law that is sought by the national court bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it that those questions may be declared inadmissible. 16
Det kan beslutas att tolkningsfrågorna inte kan tas upp till sakprövning endast om det är uppenbart att den av den nationella domstolen begärda tolkningen av en gemenskapsrättslig regel inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller föremålet för talan i målet vid den nationella domstolen, eller då domstolen inte har tillgång till de uppgifter om de faktiska eller rättsliga förhållandena som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på de frågor som ställts till den. 16
The Commission considers that the first group of questions is admissible. On the
Kommissionen anser att den första gruppen av frågor kan tas upp till sak-
15 — See, in particular, Case C-318/00 Bacardi-Martini and Cellier des Dauphins [2003] ECR I-905, paragraph 41 and the caselaw cited.
15 — Se bland annat dom av den 21 januari 2003 i mål C-318/00, Bacardi-Martini och Cellier des Dauphins (REG 2003, s. I-905), punkt 41 och där angiven rättspraxis.
14 — GURI No 153 of 4 July 2006, p.
14 — GURI nr 153 av den 4 juli 2006, s. 4, nedan kallat lagdekret nr 223/2006.
16 — Ibidem (paragraph 43 and the caselaw cited therein).
16 — Ibidem (punkt 42 och där angiven rättspraxis).
In addition, the question whether the contested provisions of the 1992 Law are compatible with Articles 43 EC and 49 EC is not manifestly irrelevant to the outcome of the dispute in the main proceedings.
Det är inte heller uppenbart att frågan huruvida de omtvistade bestämmelserna i 1992 års lag är förenliga med artiklarna 43 EG och 49 EG saknar relevans för avgörandet av tvisten i målet vid den nationella domstolen.
In addition, in the procedure laid down in Article 234 EC providing for cooperation between the national courts and the Court of Justice, the functions of the Court of Justice and the national courts are clearly separate and the latter has exclusive jurisdiction to interpret its national legislation. 17
Inom ramen för det samarbete mellan domstolar som föreskrivs i artikel 234 EG finns det dessutom en tydlig funktionsfördelning mellan domstolen och den hänskjutande domstolen, och den sistnämnda är ensam behörig att tolka den nationella lagstiftningen. 17
If those articles, or one of them, must be interpreted as meaning that they preclude provisions, such as those introduced by the 1992 Law, which prohibit television advertising, the national court must set aside such provisions, in accordance with the caselaw on the primacy of rules of Community law which are directly applicable. 19
Om en eller flera av dessa artiklar skall tolkas så att de utgör hinder för bestämmelser om ett sådant förbud mot TV-reklam som det som införts genom 1992 års lag, är den nationella domstolen nämligen skyldig att underlåta att tillämpa bestämmelserna i fråga, i enlighet med rättspraxisen om företräde för direkt tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelser. 19
In the light of those considerations, the first group of questions is indeed admissible.
Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att den första gruppen av frågor kan tas upp till prövning.
It is for the referring court to assess the effects of Decree-Law No 223 on the resolution of the main proceedings and not the government of the Member State from which the reference is made.
Det ankommer nämligen på den hänskjutande domstolen, och inte på regeringen i den medlemsstat där domstolen i fråga ligger, att bedöma hur lagdekret nr 223/2006 inverkar på avgörandet av tvisten i målet vid den nationella domstolen.
18In referring these questions to the Court of Justice for a preliminary ruling, the Giudice di Pace di Genova considered that Decree-law No 223, Article 12 of which it sets out, did not prevent the application of the 1992 Law to the case before it.
18Eftersom Giudice di pace di Genova har vänt sig till domstolen med en begäran om förhandsavgörande, har den ansett att lagdekretet i fråga, ur vilket den för övrigt har citerat artikel 12, inte påverkar tillämpningen av 1992 års lag i den anhängiggjorda tvisten.
It is not for the Court to challenge that assessment.
Det ankommer inte på domstolen att ifrågasätta denna bedömning.
The Italian Government’s argument that Decree-law No 223 repealed the provisions of the 1992 Law prohibiting advertising, as it did all laws and regulations prohibiting the professions and those engaged in intellectual work from providing information by way of advertising, cannot therefore be accepted and deprive the first group of questions of their purpose.
Den italienska regeringens argument att bestämmelserna i 1992 års lag om förbud mot reklam har upphävts genom lagdekretet, i likhet med alla andra bestämmelser i lagar och andra författningar om förbud mot att lämna informativ reklam med avseende på fri yrkesverksamhet, kan således inte godtas och fråntar inte den första gruppen av frågor sitt föremål.
The purpose of that group of questions is to ascertain whether a code of conduct adopted by a federation of doctors and that federation’s practice in applying the code are compatible with Community law.
Syftet med denna grupp av frågor är nämligen att få klarhet i huruvida yrkesetiska regler som antagits av ett läkarförbund och den praxis som detta förbund antagit med tillämpningen av dessa regler är förenliga med gemenskapsrätten.
However, the Giudice di Pace di Genova has not provided any details as to the content of that code or that practice.
Den hänskjutande domstolen har emellertid inte tillhandahållit några uppgifter om yrkesreglernas innehåll eller om praxisen.
Nor did it explain how the Court’s examination of that code and that practice would be relevant to the outcome of the main proceedings.
Den har inte heller förklarat på vilket sätt domstolens prövning av reglerna och praxisen skulle vara relevant för avgörandet av tvisten i målet vid den nationella domstolen.
17 — See, in particular, Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29 and the caselaw cited.
17 — Se bland annat dom av den 17 juni 1999 i mål C-295/97, Piaggio (REG 1999, s. I-3735), punkt 29 och där angiven rättspraxis.
18 — Case C-153/02 Neri [2003] ECR I-13555, paragraph 35.
19 — Dom av den 9 mars 1978 i mål 106/77, Simmenthal (REG 1978, s. 629; svensk specialutgåva, volym 4, s. 75), punkt 21.
19 — Case 106/77 Simmenthal [1978] ECR 629, paragraph 21.
18 — Dom av den 13 november 2003 i mål C-153/02, Neri (REG 2003, s. I-13555), punkt 35.
Since rules on television advertising for medical treatments have been harmonised in Directive 89/552, it is necessary to consider whether the compatibility of the provisions of the 1992 Law at issue must be examined in the light of that directive or the provisions of the Treaty on freedom of movement.
Eftersom bestämmelserna om TV-reklam för medicinska behandlingar har harmoniserats genom direktiv 89/552, bör det undersökas huruvida förenligheten av de omtvistade bestämmelserna i 1992 års lag skall prövas mot bakgrund av detta direktiv eller mot bakgrund av fördragets bestämmelser om fri rörlighet.
Indeed, it would appear to be obvious that those questions are irrelevant since, according to the information supplied by the referring court, Advertising Media explained that it was impossible for it to fulfil its contractual obligations because of the 1992 Law, in so far as it prohibited the broadcasting of all advertisements for medical and surgical treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments on national television networks, and not because of the code adopted by FNOMCEO or its practice in applying it.
Att dessa frågor saknar relevans kan till och med anses uppenbart med hänsyn till den omständigheten att Advertising Media, enligt de uppgifter som den hänskjutande domstolen har tillhandahållit, har förklarat att det är på grund av 1992 års lag, enligt vilken all reklam på nationella TV-kanaler för medicinska och kirurgiska estetiska behandlingar som utförs vid privata vårdinrättningar skall vara förbjuden, som det är omöjligt för bolaget att fullgöra avtalsförpliktelserna och inte på grund av de yrkesregler som FNOMCEO har antagit eller den praxis som härrör från dem.
The relevant provisions of Community law
Relevanta gemenskapsrättsliga bestämmelser
That is why I propose that the Court should decide that the fourth and fifth questions are manifestly irrelevant to the outcome of the main proceedings and should be declared inadmissible.
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen skall fastställa att det är uppenbart att frågorna 4 och 5 saknar relevans för avgörandet av tvisten i målet vid den nationella domstolen och att de inte kan tas upp till sakprövning.
Article 14(1) of Directive 89/552 expressly prohibits television advertising for medicinal products and medical treatment available only on prescription in the Member State within whose jurisdiction the broadcaster falls.
Såsom angetts ovan är TV-reklam för medicinska produkter och medicinsk behandling, enligt artikel 14.1 i direktiv 89/552, uttryckligen förbjuden om produkterna eller behandlingarna är tillgängliga endast efter ordination i den medlemsstat till vars jurisdiktion programföretaget hör.
B — The first three questions
B — De tre första tolkningsfrågorna
The question is therefore whether the 1992 Law, to the extent that it prohibits the broadcasting of advertisements for medical and surgical treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments on national television networks, is an implementation of Article 14(1) of Directive 89/552.
Det gäller således att bedöma huruvida 1992 års lag, enligt vilken reklam på nationella TV-kanaler för medicinska och kirurgiska estetiska behandlingar som utförs vid privata vårdinrättningar är förbjuden, är förenlig med genomförandet av artikel 14.1 i direktiv 89/552.
The directive does not give a more precise definition of the medical treatments which are covered by the ban on television advertising laid down in Article 14(1).
I direktivet anges inte närmare vilka medicinska behandlingar som omfattas av förbudet mot TV-reklam enligt artikel 14.1.
By its first three questions, the Giudice di Pace di Genova asks whether the 1992 Law, to the extent that it prohibits the broadcasting of advertisements for medical and surgical treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments on national television networks, while permitting such advertisements, under certain conditions, on local television networks, is compatible with Articles 43 EC and 49 EC.
Genom frågorna 1–3 vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida 1992 års lag, enligt vilken reklam på nationella TV-kanaler för medicinska och kirurgiska estetiska behandlingar som utförs vid privata vårdinrättningar är förbjuden medan sådan reklam på vissa villkor är tillåten på lokala TV-kanaler, är förenlig med artiklarna 43 EG och 49 EG.
At the hearing, the Commission stated that the concept of ‘medical treatment’ in that article must be interpreted by analogy with that of ‘medicinal products available only on prescription’.
Vid den muntliga förhandlingen anförde kommissionen att begreppet ”medicinsk behandling” i den aktuella artikeln skall tolkas analogt med begreppet ”medicinska produkter som är tillgängliga efter ordination”.
The concept at issue thus corresponds to acts performed by a doctor on the basis of a prescription issued by another doctor.
Begreppet i fråga skulle då omfatta de åtgärder som en läkare vidtar för att utföra en ordination som utfärdats av en annan läkare.
In the field of plastic surgery, it covers, for example, operations intended to rectify the consequences of an accident or to correct a congenital deformity.
Inom området estetisk kirurgi skulle det då till exempel omfatta operationer avsedda att reparera följderna av en olycka eller korrigera en medfödd missbildning.
On the other hand, it does not apply to acts performed solely at the patient’s request.
Det skulle däremot inte omfatta åtgärder som vidtas enbart på begäran av en patient.
If the question whether plastic surgery is or is not covered by Article 14(1) of Dir -ective 89/552 were to be decided on the basis of whether the operation was prescribed by another doctor or decided upon by the patient himself, it would not be possible to determine in advance in every case whether the treatment is covered by the prohibition in that article.
Om svaret på frågan huruvida ett kirurgiskt estetiskt ingrepp omfattas av artikel 14.1 i direktiv 89/552 berodde på om ingreppet hade ordinerats av en annan läkare eller hade beslutats av patienten själv, skulle det inte vara möjligt att i samtliga fall i förväg avgöra om en behandling omfattas av det förbud som föreskrivs i artikeln.
An operation, such as the re-modelling of the nose or the breasts, could be prescribed by a doctor in order to rectify the consequences of an accident or following an illness.
Ett kirurgiskt ingrepp, såsom omformning av en näsa eller ett par bröst, kan nämligen ordineras av en läkare i syfte att reparera följderna av en olycka eller sjukdom.
It could also be performed solely at the request of the patient, because that person has decided, for purely aesthetic reasons, to alter his face or that part of his anatomy and, in that case, the doctor’s role is to ascertain whether the operation is in fact compatible with the patient’s state of health.
Men ingreppet kan också utföras enbart på begäran av en patient som av rent estetiska skäl har beslutat att göra om sitt ansikte eller denna del av sin kropp, och i det fallet består läkarens åtgärder i att kontrollera om ingreppet kan utföras med hänsyn till patientens hälsa.
For its part, the Netherlands Government argues that, by definition, all medical treatment requires the intervention of a doctor, with the result that the words ‘available only on prescription’ adds nothing to the concept of medical treatment.
Den nederländska regeringen har gjort gällande att alla medicinska behandlingar kräver åtgärder av en läkare, varför frasen ”som är tillgängliga endast efter ordination” inte tillför något till begreppet medicinsk behandling.
It also points out that the Member States may adopt stricter rules than those provided for in Article 14 of Directive No 89/552.
Den nederländska regeringen har även påpekat att medlemsstaterna får anta mer begränsande bestämmelser än de som föreskrivs i artikel 14 i direktiv 89/552.
Unlike the Netherlands Government, I am of the opinion that the words ‘available only on prescription’ are totally relevant for the purpose of determining the scope of the prohibition laid down in Article 14(1) of Directive 89/552.
Till skillnad från den nederländska regeringen anser jag att frasen ”som är tillgängliga endast efter ordination” är fullständigt relevant när det gäller att fastställa räckvidden av det förbud som anges i artikel 14.1 i direktiv 89/552.
In addition, I do not believe that the criterion of a prescription should be interpreted as the Commission proposes.
Jag tror inte heller att kriteriet ”ordination” skall tolkas på det sätt som kommissionen har angett.
The criterion of a prescription, as presented by the Commission, does not therefore permit a correct implementation of the prohibition laid down in Article 14(1) of Directive 89/552.
Om kriteriet ”ordination” tolkades som kommissionen har föreslagit skulle det således inte vara möjligt att korrekt genomföra förbudet i artikel 14.1 i direktiv 89/552.
Implementation of the prohibition requires the types of treatment for which television advertising is prohibited to be identified in advance.
För att genomföra detta förbud är det nämligen nödvändigt att i förväg veta för vilka slags behandlingar som TV-reklam är förbjuden.
The concept of ‘medical treatment’ within the meaning of Article 14(1) of the directive, in the same way as that of ‘medicinal product’ in the same article must, in my opinion, be understood as covering treatments in respect of which, as such, all forms of television advertising are prohibited.
Begreppet ”medicinsk behandling” i den mening som avses i artikel 14.1 i direktivet skall, liksom begreppet ”medicinska produkter” i samma artikel, enligt min mening förstås så att det omfattar behandlingar för vilka, som sådana, varje form av TV-reklam är förbjuden.
In order to determine the scope of that provision, the criterion of a prescription must therefore be interpreted differently.
För att tillämpningsområdet för den aktuella artikeln skall kunna fastställas krävs således en annan tolkning av kriteriet ”ordination”.
By referring in Article 14(1) of Direct- ive 89/552 to medicinal products and medical treatment available only on prescription, the Community legislature intended, in my opinion, to limit the prohibition of television advertising to medicinal products and medical treatment which may be administered only with the authorisation of a doctor, in accordance with the legislation of the Member State concerned.
Genom att införa kriteriet medicinska produkter och medicinsk behandling som är tillgängliga endast efter ordination i artikel 14.1 i direktiv 89/552 ville gemenskapslagstiftaren enligt min mening begränsa förbudet mot TV-reklam till medicinska produkter och medicinska behandlingar för vilka det krävs tillstånd av en läkare enligt lagstiftningen i den berörda medlemsstaten.
The medicinal products and medical treatment in question are thus those of such a nature that the use of them cannot be left solely to the judgment of the patient or the consumer.
Det rör sig således om medicinska produkter och medicinska behandlingar som en patient eller konsument inte ensam tillåts fatta beslut om.
The prohibition of television advertising for medicinal products and medical treatment available only on prescription is explained by the fact that they must be consumed or carried out only in case of necessity, as determined by a doctor, for strictly therapeutic purposes and under conditions determined by the therapist.
Förbudet mot TV-reklam för medicinska produkter och medicinska behandlingar som är tillgängliga endast efter ordination förklaras av att de endast skall konsumeras eller utföras när en läkare har konstaterat att det är nödvändigt, för strikt terapeutiska ändamål och på de villkor som fastställts av en terapeut.
The Community legislature thus intended to prohibit actions designed to promote the acquisition of such medicinal products and medical treatment which, if they are not really necessary and not consumed or carried out in accordance with the instructions of a doctor, could endanger the consumer’s health.
Gemenskapslagstiftaren önskade således förbjuda åtgärder som syftar till att öka konsumtionen av sådana medicinska produkter och behandlingar som kan riskera konsumenternas hälsa, när de inte är verkligt nödvändiga och konsumeras eller utförs i enlighet med en läkares ordination.
That view is confirmed by the 30th recital in the preamble to Directive No 89/552 which, in the French-language version, states that television advertising for medicinal products and medical treatment available ‘only’ on prescription in the Member State concerned must be prohibited.
Denna bedömning bekräftas av trettionde skälet i direktiv 89/552, i vilket det i den franska versionen anges att TV-reklam skall förbjudas för medicinska produkter och medicinska behandlingar som ”uniquement” (endast) är tillgängliga efter ordination i den berörda medlemsstaten.
I deduce from this that the Community legislature intended to limit the prohibition of television advertising to medical treatments which can be carried out only on a doctor’s instructions.
Av det ovanstående drar jag slutsatsen att gemenskapslagstiftaren ville begränsa förbudet mot TV-reklam till medicinska behandlingar som kan utföras endast efter ordination av läkare.
It follows that, if a medical treatment can be carried out solely at the request of a patient, as the re-modelling of the nose or the breasts can be in the case of cosmetic surgery and under Italian law, I am of opinion that it does not fall within the scope of Article 14(1) of Directive 89/552.
Av detta följer att en medicinsk behandling som kan utföras enbart på begäran av patienten, vilket inom området för estetisk kirurgi och enligt italiensk lagstiftning är möjligt vad gäller omformning av en näsa eller ett par bröst, inte omfattas av tillämpningsområdet för artikel 14.1 i direktiv 89/552.
The prohibition of television advertising laid down in the 1992 Law is thus much wider than that laid down in Directive No 89/552.
Det förbud mot TV-reklam som föreskrivs i 1992 års lag är således mycket mer omfattande än det som föreskrivs i direktiv 89/552.
The 1992 Law prohibits the broadcasting on national television networks of advertisements relating to the medical profession and ancillary medical professions and for private clinics.
I 1992 års lag förbjuds nämligen reklam avseende medicinska yrken, vårdyrken och privata kliniker på nationella TV-kanaler.
In particular, according to the first three questions, the effect of the law is to prohibit all advertising on national television networks for medical and surgical
Närmare bestämt innebär den aktuella lagen, såsom framgår av den hänskjutande domstolens frågor 1–3, att all reklam för medicinska och kirurgiska
OPINION OF BOT — CASE C-500/06 treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments, whereas, as we have just seen, not all such treatments are available only on prescription, within the meaning of Article 14(1) of Dir -ective No 89/552.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT BOT — MÅL C-500/06 estetiska behandlingar som utförs vid privata vårdinrättningar är förbjuden på nationella TV-kanaler, trots att, såsom jag förklarat ovan, inte alla sådana behandlingar är tillgängliga endast efter ordination av läkare i den mening som avses i artikel 14.1 i direktiv 89/552.
exercise of the powers reserved to them, the Member States must not inhibit freedom of movement.
anta mer detaljerade eller striktare regler, liksom vid utövandet av befogenheter på de områden där de ensamma har behörighet, inte får hindra den fria rörligheten.
It is settled caselaw that, where the conditions for the exercise of a profession have not been harmonised, Member States remain competent to define the conditions for the exercise of the profession, but must, when exercising their powers in that area, respect the basic freedoms guaranteed by the Treaty. 21
Enligt fast rättspraxis är medlemsstaterna, så länge det saknas harmonisering avseende villkoren för utövande av en viss yrkesverksamhet, behöriga att fastställa nämnda villkor, men de är likväl skyldiga att iaktta de grundläggande friheter som föreskrivs i fördraget när de utövar sin behörighet inom detta område. 21
However, the fact that those provisions in the 1992 Law introduced a wider prohibition of television advertising than that imposed in Directive No 89/552 does not make those provisions contrary to Community law.
Det förhållandet att de aktuella bestämmelserna i 1992 års lag innehåller ett mer omfattande förbud mot reklam än det som föreskrivs i direktiv 89/552 innebär emellertid inte att bestämmelserna strider mot gemenskapsrätten.