natgillin/translations-raw huggingface dataset:
HOECHST v COMMISSION misleading statement as to the moderate nature of the cartel was used against it and that a reduction of under 50% was granted to it.
HOECHST MOT KOMMISSIONEN bedrägliga påstående att kartellen inte var av omfattande art skulle ha lagts företaget till last, och bötesbeloppet därför skulle ha satts ned med mindre än 50 procent.
As a preliminary point, any application ‘by analogy’ of the 2002 Leniency Notice must be rejected, since Hoechst’s cooperation during the proceedings was governed by the 1996 Leniency Notice.
Förstainstansrätten anser inledningsvis att 2002 års meddelande om samarbete inte ska tillämpas analogt, då Hoechsts samarbete under förfarandet omfattades av 1996 års meddelande om samarbete.
The present situation may be distinguished, in that regard, from the cases referred to by Hoechst in which the 1996 Leniency Notice was applied by analogy to situations which had commenced before the adoption of that notice but which were not subject to any other legal rule.
Förevarande situation skiljer sig i detta hänseende från de fall som Hoechst har hänvisat till i vilka 1996 års meddelande om samarbete kunde tillämpas analogt på situationer som förelåg innan det meddelandet antogs men som inte omfattades av någon annan rättsregel.
In so far as Hoechst’s plea may be taken to raise, in reality, the question as to which provision was applicable at the material time, it is sufficient to state that such a question cannot arise.
Förstainstansrätten konstaterar, i den mån Hoechsts grund kan förstås så att den i själva verket avser lagkonflikt i tiden, att det inte föreligger någon sådan konflikt.
Paragraph 28 of the 2002 Leniency Notice clearly provides that that notice is to apply from 14 February 2002 for all cases in which no undertaking has sought to ‘take advantage of [the 1996 Leniency Notice]’.
Av punkt 28 i 2002 års meddelande om samarbete framgår nämligen tydligt att meddelandet är tillämpligt från den 14 februari 2002 i alla de fall där inte något företag ”har kontaktat kommissionen för att dra nytta av den gynnsamma behandling som omtalas i [1996 års meddelande om samarbete]”.
In this case, the undertakings concerned, including Hoechst, sought to take advantage of the 1996 Leniency Notice.
I förevarande fall drog de berörda företagen, inklusive Hoechst, emellertid nytta av 1996 års meddelande om samarbete.
It must be observed, moreover, that the cooperation on the part of the undertakings concerned began at the end of 1998, that is to say at a time when only the 1996 Leniency Notice was applicable, but continued after publication of the 2002 Leniency Notice, as the Commission’s last request for information was issued on 13 December 2002.
Förstainstansrätten påpekar för övrigt att de berörda företagen började samarbeta i slutet av år 1998, det vill säga vid en tidpunkt då enbart 1996 års meddelande om samarbete var tillämpligt, men att samarbetet fortfarande pågick efter det att 2002 års meddelande om samarbete hade offentliggjorts.
It should be emphasised, furthermore, that it was only at the stage of the adoption of the Decision that the Commission definitively ruled on the cooperation of the undertakings concerned and, in particular, on the question of which undertaking, if any, could benefit from immunity from a fine.
Kommissionens sista begäran om upplysningar skickades ut den 13 december 2002. Förstainstansrätten påpekar även att det var först vid antagandet av beslutet som kommissionen slutligt prövade de berörda företagens samarbete och särskilt frågan om vilket företag som eventuellt kunde beviljas immunitet mot böter.
Accordingly, the acts of cooperation of the undertakings concerned, in the context of the 1996 Leniency Notice, produced their effects after the adoption of the 2002 Leniency Notice.
De berörda företagens samarbetsåtgärder inom ramen för 1996 års meddelande om samarbete, hade således verkningar efter det att 2002 års meddelande om samarbete hade antagits.
As such transitional provisions were in place in this case, it is necessary to take those provisions into account and to consider that the 1996 Leniency Notice was applicable.
Eftersom sådana övergångsbestämmelser finns i förevarande fall ska de tas i beaktning. 1996 års meddelande om samarbete är därför tillämpligt.
That conclusion also enables the principles of legal certainty and legitimate expectations to be satisfied.
Genom denna slutsats iakttas för övrigt principerna om rättssäkerhet och berättigade förväntningar.
It must be emphasised, in that regard, that a Leniency Notice gives rise to a legitimate expectation in being able to benefit from a certain percentage of reduction (Dansk Rørindustri and Others v Commission, paragraph 344 above, paragraph 188).
Förstainstansrätten påpekar i detta hänseende att ett meddelande om samarbete ger upphov till berättigade förväntningar om att få åtnjuta nedsättning av bötesbeloppet med vissa procentandelar (domen i de ovan i punkt 344 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkt 188).
Furthermore, regard being had to the wording of section B(b) of the 1996 Leniency Notice, that notice is designed to reward by a very substantial reduction in the fine only the single undertaking which is the ‘first’ to adduce decisive evidence (see BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 550 and the caselaw cited).
Mot bakgrund av ordalydelsen i avsnitt B, punkt b i 1996 års meddelande om samarbete, syftar bestämmelsen till att med en mycket betydande nedsättning av böterna endast belöna det enda företag som i realiteten var ”först” med att tillföra avgörande bevismaterial (se domen i det ovan i punkt 120 nämnda målet BASF mot kommissionen, punkt 550 och där angiven rättspraxis).
In addition, and without there being any need to determine whether the principle on which Hoechst relies might apply to the Commission’s Leniency Notices, it is sufficient to state that the 2002 Leniency Notice is complex, in that it amends the 1996 Leniency Notice on several points, as regards both the substantial rules and the procedural rules.
Förstainstansrätten konstaterar för övrigt, och utan att det finns anledning att bedöma om den princip som Hoechst har åberopat kan vara tillämplig på kommissionens meddelanden om samarbete, att 2002 års meddelande om samarbete är komplext, i den meningen att det innebär ändringar av 1996 års meddelande om samarbete i flera avseenden, både vad avser regler i sak och förfaranderegler.
Some amendments are more favourable to the undertakings concerned, while others are less favourable.
Vissa ändringar är mer, och andra mindre, förmånliga för de berörda företagen.
In addition, the application of the 2002 Leniency Notice varies according to the case.
Tillämpningen av 2002 års meddelande om samarbete varierar dessutom beroende på omständigheterna i det enskilda fallet.
It is not therefore possible to characterise the 2002 Leniency Notice as being more favourable overall than the 1996 Leniency Notice.
Det är således inte möjligt att beteckna 2002 års meddelande om samarbete som totalt sett förmånligare än 1996 års meddelande om samarbete.
Furthermore, and specifically, the application of the 2002 Leniency Notice to the present case would not necessarily result in a more favourable result for Hoechst.
Tillämpningen av 2002 års meddelande om samarbete i förevarande fall medför i övrigt, och särskilt, inte nödvändigtvis ett förmånligare resultat för Hoechst.
In that regard, it must be observed that, in order to benefit from immunity from a fine under the 2002 Leniency Notice, the undertaking must ‘immediately’ provide the Commission with all the evidence relating to the suspected infringement available to
Förstainstansrätten påpekar i detta hänseende att företaget, för att kunna beviljas immunitet mot böter enligt 2002 års meddelande om samarbete, ”omedelbart” ska förse kommissionen med allt bevismaterial i samband med den misstänkta
HOECHST v COMMISSION it at the time of the submission, ‘or’ initially present this evidence in hypothetical terms, in which case the undertaking must present a descriptive list of the evidence it proposes to disclose at a later agreed date.
HOECHST MOT KOMMISSIONEN överträdelsen som företaget har tillgång till när bevisen lämnas in, ”eller” inledningsvis lägga fram bevismaterialet i hypotetiska ordalag. I detta fall måste företaget dock presentera en detaljerad förteckning över det bevismaterial som det ämnar avslöja vid ett senare tillfälle.
This list should accurately reflect the nature and content of the evidence (paragraph 13(a) and (b) of the 2002 Leniency Notice).
Denna förteckning ska noggrant avspegla bevismaterialets art och innehåll (punkterna 13 a och 13 b i 2002 års meddelande om samarbete).
In the present case, and for the reasons set out at paragraphs 574 to 578 below, it must be held that Hoechst did not immediately provide all the evidence available to it.
Förstainstansrätten konstaterar i förevarande fall och av de anledningar som anges i punkterna 574–578 nedan, att Hoechst inte omedelbart försåg kommissionen med allt bevismaterial som företaget hade tillgång till.
Nor is it apparent from the documents in the file that Hoechst provided evidence which allowed the Commission to know the nature and content of the evidence in its possession and which could have been disclosed later.
Det framgår inte heller av handlingarna i målet att Hoechst försåg kommissionen med sådana uppgifter som möjliggjorde för den att få vetskap om arten och innehållet av det bevismaterial som företaget hade tillgång till och som kunde avslöjas vid ett senare tillfälle.
Accordingly, the application of the 2002 Leniency Notice to the present case would not necessarily have led to a reduction in Hoechst’s fine.
En tillämpning av 2002 års meddelande om samarbete i förevarande fall skulle följaktligen inte nödvändigtvis ha medfört att Heochst hade beviljats immunitet mot böter.
Furthermore, and in so far as the 2002 Leniency Notice provides, in addition to immunity, for a reduction in the fine of up to 50%, its application would not necessarily have led to a greater reduction in Hoechst’s fine than that already granted.
I övrigt skulle en tillämpning av meddelandet inte nödvändigtvis ha medfört en större nedsättning av Hoechsts bötesbelopp än den som redan har beviljats, eftersom det i 2002 års meddelande om samarbete föreskrivs en maximal nedsättning av bötesbeloppet med 50 procent, för det fall immunitet inte beviljas.
For all of those reasons, the 10th plea must be rejected.
Talan kan mot bakgrund av samtliga dessa skäl inte vinna bifall såvitt avser den tionde grunden.
G — The eighth and ninth pleas, relating to the application of the Leniency Notice
G — Den åttonde och den nionde grunden avseende tillämpningen av meddelandet om samarbete
By its eighth plea, Hoechst maintains that the Commission made an error of assessment in determining the undertaking which was the first to cooperate in this case. By
Hoechst har som åttonde grund anfört att kommissionen gjorde en felaktig bedömning vid fastställelse av vilket företag som i förevarande fall var först med att sam-
JUDGMENT OF 18. 6.
DOM AV DEN 18.6.2008 — MÅL T-410/03 arbeta.
2008 — CASE T-410/03 its ninth plea, Hoechst contends that the Commission erred in assessing the content of its cooperation.
Hoechst har som nionde grund anfört att kommissionen gjorde en felaktig bedömning av innehållet i företagets samarbete.
The Court will examine the eighth plea first.
Förstainstansrätten ska först pröva den åttonde grunden.
At section 12.2.3 of the Decision, relating to the application of the 1996 Leniency Notice, the following statement is to be found (recital 440 to the Decision):
Det anges under punkt 12.2.3 i beslutet, avseende tillämpningen av 1996 års meddelande om samarbete, följande (skäl 440 i beslutet):
‘At a meeting held on 13 November 1998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence … The Commission considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence on the existence of the cartel which is found in this Decision.
”Chisso lämnade vid mötet den 13 november 1998 en muntlig redogörelse för kartellens verksamhet och tillhandahöll skriftlig bevisning … Kommissionen anser att Chisso vid den tidpunkten var först med att tillföra bevismaterial som var avgörande för att bevisa att den kartell som avses i förevarande beslut fanns.
The evidence handed over to the Commission on 13 November 1998 consisted, in particular, of handwritten notes on a number of cartel meetings.
De uppgifter som kommissionen tillhandahölls den 13 november 1998 bestod särskilt av handskrivna anteckningar avseende vissa av kartellens möten.
The oral description of the cartel’s activities allowed the Commission to put the documents in their real context.
Den muntliga redogörelsen för kartellens verksamhet möjliggjorde för kommissionen att sätta handlingarna i deras faktiska sammanhang.
The information provided by Chisso enabled the Commission to establish the existence, content and the participants of most of the cartel meetings, as described in Part I.’
Det var på grundval av de uppgifter som Chisso tillhandahöll möjligt för kommissionen att fastställa förekomsten av och innehållet i de flesta av kartellens möten och identifiera deltagarna, vilket anges i avsnitt I.”
As regards Hoechst, it is stated at recital 451 to the Decision that ‘[a]lthough it was not the first company to provide the Commission with decisive evidence, [Hoechst] contributed, at an early stage, to establishing important aspects of the case and, after having received the statement of objections, it did not substantially contest the facts on which the Commission based its allegations’.
Kommissionen preciserade vad avser Hoechst i skäl 451 i beslutet att ”Hoechst samarbetade i ett tidigt skede, utan att ha varit det företag som var först med att tillföra kommissionen bevismaterial som var avgörande, med att fastställa viktiga aspekter av överträdelsen, och invände inte, efter att ha mottagit meddelandet om invändningar, i sak mot de faktiska omständigheter på vilka kommissionen grundade sina invändningar”.
While accepting that the 1996 Leniency Notice was applicable, Hoechst contends that it ought to have been considered the first undertaking to have cooperated with the Commission and to have provided the essential evidence of the cartel.
Hoechst har gjort gällande att, även om 1996 års meddelande om samarbete var tillämpligt, borde Hoechst anses vara det företag som var först med att samarbeta med kommissionen och med att tillföra avgörande bevismaterial avseende kartellen.
Hoechst carries out a chronological analysis of the facts and submits that Chisso’s lawyers met the Commission on 29 September 1998, in connection with another case.
Hoechst har analyserat de faktiska omständigheterna kronologiskt och påpekat att Chissos advokater träffade tjänstemän vid kommissionen den 29 september 1998, inom ramen för ett annat ärende.
It is apparent from the minute of that meeting that Chisso’s lawyers mentioned that they also represented another undertaking which had expressed its desire to cooperate with the Commission concerning a cartel relating to sorbic acid.
Det framgår av protokollet för det mötet att Chissos advokater sekundärt nämnde att de även representerade ett annat företag som hade uttryckt sin avsikt att samarbeta med kommissionen avseende en kartell på området för sorbinsyra.
However, Chisso’s lawyers were not prepared, or authorised, to disclose the identity of that undertaking on that date. That is apparent, in particular, from the two Commission internal memos dated 1 and 2 October 1998.
Chissos advokater var emellertid inte vid den tidpunkten beredda eller behöriga att avslöja det aktuella företagets identitet, vilket särskilt framgår av kommissionens två interna anteckningar av den 1 och den 2 oktober 1998.
The fact that the author of the internal memos joined the meeting after it had begun does not permit the conclusion that Chisso’s identity had been disclosed beforehand, in particular to the Commission’s then Deputy Director-General for Competition.
Den omständigheten att den tjänsteman som upprättade de interna anteckningarna anslöt sig till mötet efter det att det hade börjat kan inte föranleda slutsatsen att Chissos identitet hade avslöjats tidigare, särskilt för den vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna biträdande generaldirektören vid kommissionens generaldirektorat för konkurrens.
Furthermore, the reference to another undertaking in the internal memo of 2 October 1998 is not a typographical error on the Commission’s part and therefore does not refer, in fact, to Chisso.
Den omständigheten att ett annat företag nämns i de interna anteckningarna av den 2 oktober 1998 utgör i övrigt inte ett skrivfel från kommissionens sida och avser således inte Chisso.
Hoechst also contends that no request was formulated, on that date, that satisfied the requirements of Section E.1 of the 1996 Leniency Notice, and that no evidence was offered or handed over at that meeting.
Hoechst har även anfört att det vid den tidpunkten inte hade gjorts någon begäran som uppfyllde villkoren i avsnitt E punkt 1 i 1996 års meddelande om samarbete, och att något bevismaterial varken utlovades eller överlämnades vid detta möte.
Furthermore, no aspect of the infringement was described and the names of the participating undertakings were not even provided.
Överträdelsen beskrevs inte heller i något avseende, och de deltagande företagens namn uppgavs inte.
On 23 October 1998, the lawyers representing Hoechst and Nutrinova contacted the Commission by telephone in order to request a meeting.
Hoechsts och Nutrinovas advokater kontaktade den 23 oktober 1998 kommissionen per telefon för att begära ett möte.
On 29 October 1998, during the meeting with the Commission, the lawyers representing Hoechst and Nutrinova formally requested that the undertakings which they represented be treated as principle witnesses of the cooperation.
Hoechsts och Nutrinovas advokater begärde vid mötet med tjänstemän vid kommissionen den 29 oktober 1998 formellt att de företag som de representerade skulle anses utgöra de huvudsakliga vittnena inom ramen för samarbetet.
In that context, they described the essential aspects of the sorbates cartel, namely the relevant products, the undertakings involved, the anticompetitive conduct and the period in question.
De beskrev i detta sammanhang de väsentliga aspekterna av kartellen på området för sorbater, nämligen de relevanta produkterna, de deltagande företagen, de konkurrensbegränsande agerandena och den aktuella tidsperioden.
That oral description of the essential facts was then accepted by the Commission as an act of cooperation.
Denna muntliga redogörelse för de huvudsakliga faktiska omständigheterna godtogs vid det tillfället av kommissionen som en samarbetsåtgärd.
A comparison with the subsequent findings of the Decision shows that the information provided by Hoechst on that date had been used without restriction in the Decision.
Vid en jämförelse med senare konstateranden i beslutet framgår att den information som Hoechst vid det tillfället överlämnade användes utan begränsning i beslutet.
In particular, the Commission made no findings in the Decision concerning the structure of the cartel that were fundamentally different from the information provided by Hoechst on 29 October 1998.
Kommissionens konstateranden i beslutet avseende kartellens struktur skilde sig inte avsevärt från den information som lämnades av Hoechst den 29 oktober 1998.
On 13 November 1998, Chisso’s lawyers gave, for the first time, an oral account of the sorbates cartel.
Chissos advokater redogjorde för första gången den 13 november 1998 muntligen för kartellen på området för sorbater.
It was only on that date that Chisso’s identity was disclosed.
Det var först vid det tillfället som Chissos identitet avslöjades.
Hoechst subsequently sent a number of written communications to the Commission, namely in December 1998, March and April 1999 and till later on various occasions.
Hoechst inkom därefter med flera skriftliga meddelanden till kommissionen, nämligen i december 1998, i mars och april 1999, samt vid flera senare tillfällen.
Hoechst’s contribution of 19 March 1999 was the first written contribution confirming, in the form of a ‘company statement’, the constituent elements of the cartel.
Hoechsts bidrag av den 19 mars 1999 var den första skriftliga redogörelsen, i form av en ”företagsredogörelse”, i vilken kartellens huvudsakliga beståndsdelar bekräftades.
The first company statement from Chisso was not made until 20 April 1999.
Den första företagsredogörelsen från Chisso lämnades inte förrän den 20 april 1999.
None of the other undertakings which participated in the infringement contacted the Commission during that first stage of the procedure.
Inte något av de andra företagen som hade deltagit i överträdelsen kontaktade kommissionen under detta förfarandets första skede.
Those facts show that Hoechst was the first to provide the Commission with ‘decisive evidence’ within the meaning of the 1996 Leniency Notice, and it did so orally.
Dessa omständigheter visar att Hoechst var först med att, muntligen, tillföra kommissionen ”bevismaterial som är avgörande” i den mening som avses i 1996 års meddelande om samarbete.
Hoechst adds that it is consistent with the Commission’s practice for an undertaking to be regarded as being the first to cooperate, even if it initially provides oral evidence, provided that that evidence satisfies the ‘decisive evidence’ criterion and that it is then confirmed in writing and supplemented.
Hoechst har tillagt att det är förenligt med kommissionens praxis att ett företag anses vara först med att samarbeta, även om det i ett första skede tillför muntlig bevisning, så länge denna utgör ”bevismaterial som är avgörande” och därefter bekräftas och kompletteras skriftligen.
That oral evidence already enables the Commission to carry out an inquiry and to undertake inspections or send requests for information.
Kommissionen kunde redan på grundval av denna muntliga bevisning vidta en utredning och göra kontroller eller skicka ut begäranden om upplysningar.
The written form of cooperation is not required either by the 1996 Leniency Notice or by the 2002 Leniency Notice.
Det krävs varken enligt 1996 års meddelande om samarbete, eller enligt 2002 års meddelande om samarbete att samarbetet består av skriftliga uppgifter.
Hoechst contends at this point that the Commission has been obstructive in so far as, first, it promised to warn Chisso if any other undertakings should overtake it and, second, it abruptly refused to recognise the oral contributions as acts of cooperation, thus going back on its earlier approach.
Hoechst har i detta avseende påpekat att kommissionen intog en obstruerande hållning på så sätt att den för det första lovade att underrätta Chisso om andra företag förekom det, och för det andra plötsligt nekade till att godta muntliga redogörelser som samarbete, i strid mot sin tidigare intagna hållning.
Hoechst refers, on the latter point, to the Commission’s letter of 19 January 1999 in which it considered that Hoechst had ceased to cooperate, to Hoechst’s letter of 28 January 1999 expressing its incomprehension on that matter, to the telephone interview of 5 March 1999 during which the Commission indicated that the time for ‘inconclusive’ meetings was over, and also to the Commission’s letter of 29 March 1999 in which it refused to receive oral testimony from Hoechst.
Hoechst har i detta avseende hänvisat till kommissionens skrivelse av den 19 januari 1999, i vilken den ansåg att Hoechst hade upphört att samarbeta, till Hoechsts skrivelse av den 28 januari 1999, i vilken företaget uttryckte sin oförståelse i detta avseende, till det telefonsamtal som ägde rum den 5 mars 1999 och under vilket kommissionen påpekade att de ”ändlösa” mötenas tid var förbi, samt till kommissionens skrivelse av den 29 mars 1999, i vilken kommissionen anförde att den inte var mottaglig för muntliga vittnesmål från Hoechst.