natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In this case, Hoechst observes that the period between the first request for information addressed to Daicel, Nippon Synthetic and Ueno on 26 May 1999 and the statement of objections, dated 20 December 2002, was more than 42 months.
Hoechst har i förevarande fall gjort gällande att det förflöt mer än 42 månader mellan den första begäran om upplysningar som den 26 maj 1999 skickades till Daicel, Nippon Synthetic och Ueno och meddelandet om invändningar av den 20 december 2002.
During that time the Commission was completely inactive for almost 31 months, namely between the request for information of 25 October 1999 and the request for information of 14 May 2002, or, in any event, until the interview with Daicel on 21 February 2002.
Kommissionen var under den tidsperioden helt inaktiv under nästan 31 månader, nämligen mellan begäran om upplysningar av den 25 oktober 1999 och begäran om upplysningar av den 14 maj 2002 eller, i vilket fall som helst, fram till mötet med Daicel den 21 februari 2002.
In view of the punitive nature of the fine, it can be acceptable for the investigation and the deliberations to take such a long time only where there are exceptional circumstances.
Med hänsyn till böternas straffrättsliga karaktär kan en sådan tidsåtgång för undersökningen och överläggningen endast vara berättigad om det föreligger exceptionella omständigheter.
Hoechst contends, however, that such circumstances are not present in the present case.
Hoechst anser emellertid att sådana omständigheter inte förelåg i förevarande fall.
Hoechst infers that the duration of the administrative procedure exceeded the limits of what is reasonable.
Hoechst har härav slutit sig till att det administrativa förfarandets varaktighet överskred gränsen för vad som är rimligt.
In those circumstances, referring to Case C-185/95 P Baustahlgewebe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraph 48 et seq., Hoechst submits that reasons of procedural economy require that the complaint alleging that the length of the proceedings was excessive has the effect that the Decision must be annulled in so far as it fixes the amount of the fine.
Hoechst har under dessa förhållanden hänvisat till domstolens dom av den 17 december 1998 i mål C-185/95 P, Baustahlgewebe mot kommissionen (REG 1998, s. I-8417, punkt 48 och följande punkter) och anfört att det, av processekonomiska skäl krävs att anmärkningen att förfarandet var orimligt långt medför att beslutet ogiltigförklaras i den del det avser fastställande av bötesbeloppet.
Hoechst further submits that the rules on limitation periods laid down in Council Regulation (EEC) No 2988/74 of 26 November 1974 concerning limitation periods in proceedings and the enforcement of sanctions under the rules of the European Economic Community relating to transport and competition (OJ 1974 L 319, p.
Hoechst har tillagt att systemet med preskriptionstider som föreskrivs i rådets förordning (EEG) nr 2988/74 av den 26 november 1974 om preskriptionstider i fråga om förfaranden och verkställande av påföljder enligt Europeiska ekonomiska gemenskapens transport- och konkurrensregler (EGT L 319, s. 1; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s.
1) do not preclude a complaint based on the excessive duration of the proceedings.
48, nedan kallad förordning nr 2988/74) inte utgör hinder för anmärkningen att förfarandet tog orimligt lång tid.
Hoechst emphasises, in that regard, that the rules on limitation periods do not protect an undertaking from excessively long proceedings, since the commencement of an investigation interrupts the limitation period (Article 2 of Regulation No 2988/74).
Hoechst har i detta hänseende påpekat att preskriptionsreglerna inte skyddar företag från ett orimligt långt förfarande eftersom preskriptionen avbryts då ett förfarande inleds (artikel 2 i förordning nr 2988/74).
The Commission submits, first of all, that Hoechst’s plea is bound to fail merely because it refers to the amount of the fine and not to the Decision in its entirety.
Kommissionen har först anfört att den grund som Hoechst har åberopat inte kan vinna bifall av den enkla anledningen att den avser bötesbeloppet och inte beslutet i dess helhet.
The Commission observes, in that regard, that only the rule on limitation periods in Regulation No 2988/74 is decisive.
Kommissionen har i detta hänseende påpekat att enbart preskriptionsreglerna i förordning nr 2988/74 är avgörande.
If the fact of exceeding a reasonable period, in particular where it entails breach of the rights of defence of the parsons concerned, were a ground for annulment of a decision finding an infringement of the competition rules, that would not apply where it is the amount of the fines imposed in that decision that is disputed, since the Commission’s power to impose fines is governed by Regulation No 2988/74, which establishes a limitation period in that regard.
Även om överskridande av en rimlig tidsfrist, särskilt då det medför att de berörda parternas rätt till försvar åsidosätts, rättfärdigar att ett beslut i vilket det fastställs att konkurrensreglerna har överträtts ogiltigförklaras, är så inte fallet när det som har bestritts är det bötesbelopp som kommissionen har ålagt genom beslutet, eftersom kommissionens befogenhet att ålägga böter regleras i förordning nr 2988/74, i vilken en preskriptionstid föreskrivs i detta avseende.
The Commission submits, next, in a desire to be exhaustive, that even if it is proved that the reasonable time has been exceeded, that constitutes a ground for annulment of the decision only if the breach of that principle adversely affected the rights of defence of the undertakings concerned (Joined Cases T-5/00 and T-6/00 Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission [2003] ECR II-5761, paragraph 74).
Kommissionen har vidare påpekat, för fullständighetens skull, att den omständigheten att en rimlig tidsfrist för förfarandet har överskridits, om detta kan bevisas, endast kan rättfärdiga att ett beslut ogiltigförklaras då åsidosättandet av denna princip är till men för de berörda företagens rätt till försvar (förstainstansrättens dom av den 16 december 2003 i de förenade målen T-5/00 och T-6/00, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied och Technische Unie mot kommissionen, REG 2003, s. II-5761, punkt 74).
In this case, Hoechst has not explained in what way its defence was impeded by what it alleges to have been the Commission’s dilatory treatment of the case.
Hoechst har emellertid i förevarande fall inte förklarat hur den av kommissionen påstått långsamma handläggningen av ärendet var till hinder för företagets försvar.
Furthermore, the excessive duration of that phase of the administrative procedure is not in itself capable of adversely affecting the rights of the defence, since the persons concerned are not the subject of a formal accusation of infringement of the competition rules until they receive the statement of objections, and therefore have no need to defend themselves (Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraph 78).
Den omständigheten att denna del av det administrativa förfarandet varade orimligt lång tid innebär emellertid inte i sig ett åsidosättande av rätten till försvar, eftersom de berörda parterna inte formellt anklagades för att ha överträtt konkurrensreglerna förrän vid mottagandet av meddelandet om invändningar, och således inte heller behövde försvara sig (domen i det ovan i punkt 216 nämnda målet Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied och Technische Unie mot kommissionen, punkt 78).
Last, the Commission maintains that the ‘total’ duration of the proceedings did not exceed a reasonable time (Case T-67/01 JCB Service v Commission [2004] ECR II-49, paragraph 43).
Kommissionen har slutligen gjort gällande att förfarandets ”totala” varaktighet inte har överskridit en rimlig tidsperiod (förstainstansrättens dom av den 13 januari 2004 i mål T-67/01, JCB Service mot kommissionen, REG 2004, s. II-49, punkt 43).
It must be observed, first of all, that, as the Commission submits, the present plea seeks, according to the actual wording of the application, to obtain ‘annulment of the Decision in so far as it fixes the amount of the fine’.
Förstainstansrätten konstaterar först, såsom kommissionen har påpekat, att det med förevarande grund, enligt ansökans ordalydelse, avses att ”beslutet ogiltigförklaras i den del bötesbeloppet fastställdes genom beslutet”.
This plea therefore seeks, in substance, to obtain annulment of or, at least, a reduction in the amount of the fine imposed on Hoechst.
Hoechst har således åberopat denna grund för att de böter som företaget ålades ska ogiltigförklaras eller åtminstone sättas ned.
While the fact that a reasonable period is exceeded may, in certain circumstances, justify annulment of a decision finding an infringement of the competition rules, that does not apply where what is being disputed is the amount of the fines imposed by
Även om överskridande av en rimlig tidsfrist emellertid, under vissa omständigheter, kan rättfärdiga att ett beslut i vilket det fastställs att konkurrensreglerna har överträtts ogiltigförklaras, är så inte fallet då det bötesbelopp som kommissionen har ålagt enligt
The second recital in the preamble to Regulation No 2988/74 states that the limitation period was introduced to ensure legal certainty.
Det framgår nämligen av andra skälet i förordning nr 2988/74 att principen om preskription inrättades med hänsyn till rättssäkerheten.
Thus, with regard to the Commission’s power to impose fines, Article 1(1)(b) of Regulation No 2988/74 provides that the Commission’s power to impose fines is subject to a five-year limitation period in respect of breaches of the Community competition rules (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraphs 322 and 323).
Vad beträffar kommissionens befogenhet att ålägga böter föreskrivs sålunda i artikel 1.1 b i förordning nr 2988/74 att det för denna befogenhet gäller en preskriptionstid på fem år vid överträdelser av de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna (domen i det ovan i punkt 220 nämnda målet CMA CGM m.fl. mot kommissionen, punkterna 322 och 323).
Under Article 1(2) of that regulation, time is to begin to run upon the day on which the infringement is committed or, in the case of continuing or repeated infringements, on the day on which the infringement ceases.
I artikel 1.2 i nämnda förordning föreskrivs att preskriptionstiden ska räknas från och med den dag när överträdelsen begås eller, i fråga om fortsatta eller upprepade överträdelser, från och med den dag när överträdelsen upphör.
However, the limitation period may be interrupted or suspended, in accordance with Articles 2 and 3, respectively, of Regulation No 2988/74.
Preskriptionstiden kan emellertid avbrytas eller tillfälligt upphävas i enlighet med artiklarna 2 och 3 i förordning nr 2988/74.
Under Article 2(1) of Regulation No 2988/74, actions which interrupt the running of the period are to include, in particular, written requests for information by the Commission, the commencement of proceedings by the Commission and notification of the statement of objections.
Åtgärder som avbryter preskriptionstiden omfattar enligt artikel 2.1 i förordning nr 2988/74 särskilt skriftliga framställningar om upplysningar som görs av kommissionen, kommissionens inledande av ett förfarande och meddelanden om invändningar.
The limitation period is to be interrupted with effect from the date on which the action is notified to at least one undertaking or association of undertakings which have participated in the infringement.
Avbrottet i preskriptionstiden gäller från och med den dag när minst ett företag eller en företagssammanslutning som har deltagit i överträdelsen har underrättats om åtgärden.
Under Article 2(3) of Regulation No 2988/74, each interruption is to start time running afresh; however, the limitation period is to expire at the latest on the day on which a period equal to twice the limitation period has elapsed without the Commission having imposed a fine or a penalty.
Efter varje avbrott börjar preskriptionstiden i enlighet med artikel 2.3 i förordning nr 2988/74 att löpa på nytt. Den ska dock utlöpa senast när en period som är lika med dubbla preskriptionstiden har förflutit utan att kommissionen har ålagt böter eller viten.
The limitation period in proceedings is to be suspended for as long as the Commission’s decision is the subject of proceedings pending before the Court of Justice of the European Communities.
Preskriptionstiden beträffande förfaranden upphävs så länge kommissionens beslut är föremål för prövning vid Europeiska gemenskapernas domstol.
It follows that Regulation No 2988/74 established a complete system of rules covering in detail the periods within which the Commission is entitled, without undermining the fundamental requirement of legal certainty, to impose fines on undertakings which are the subject of procedures under the Community competition rules.
Av detta följer att det genom förordning nr 2988/74 har inrättats heltäckande bestämmelser i vilka det i detalj fastställs inom vilka frister kommissionen har rätt att ålägga företag som är föremål för förfaranden med tillämpning av de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna böter, utan att gå emot det grundläggande kravet på rättssäkerhet.
In that regard, it must be emphasised that, with respect to fines imposed under the Community competition rules, it follows from Article 2(3) of Regulation No 2988/74 that, subject to any suspension, the limitation period expires in any event after 10 years where it is interrupted pursuant to Article 2(1) of that regulation, so that the Commission cannot put off a decision about fines indefinitely without incurring the risk of the limitation period expiring (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraph 324).
Förstainstansrätten betonar i detta hänseende, vad avser böter som har ålagts genom tillämpning av de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna, att det följer av artikel 2.3 i förordning nr 2988/74 att preskriptionstiden, med förbehåll för ett eventuellt upphävande, under alla omständigheter utlöper efter tio år när preskriptionstiden avbrutits enligt artikel 2.1 i denna förordning. Detta innebär att kommissionen inte under obestämd tid kan dröja med att fatta sitt beslut om böter, eftersom den då riskerar att preskriptionstiden löper ut (domen i det ovan i punkt 220 nämnda målet CMA CGM m.fl. mot kommissionen, punkt 324).
In the light of those rules, there is no room for consideration of the Commission’s duty to exercise its power to impose fines within a reasonable period (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraph 324; see also, to that effect, Case 48/69 ICI v Commission, paragraph 215 above, paragraphs 46 to 49, and Geigy v Commission, paragraph 215 above, paragraphs 20 to 22).
Mot bakgrund av dessa bestämmelser kan inte något övervägande som avser kommissionens skyldighet att utöva sin befogenhet att ålägga böter inom en rimlig tid godtas (domen i det ovan i punkt 220 nämnda målet CMA CGM m.fl. mot kommissionen, punkt 324; se även, för ett liknande resonemang, domarna av den 14 juli 1972 i de ovan i punkt 215 nämnda målen ICI mot kommissionen, punkterna 46–49 och Geigy mot kommissionen, punkterna 20–22).
In the present case, it is common ground that the infringements in question were continuous.
Det är i förevarande fall utrett att det här var fråga om fortsatta överträdelser.
Furthermore, the Commission considered, without that point being disputed by Hoechst, that the infringements found had ceased no later than the end of October 1996.
Kommissionen har i övrigt anfört, vilket inte har bestritts av Hoechst, att de konstaterade överträdelserna upphörde senast i slutet av oktober 1996.
Accordingly, in light of the subsequent actions interrupting the limitation period, in particular the requests for information under Article 11 of Regulation No 17 and the statement of objections, and having regard to the fact that the entire period between the end of October 1996 and the adoption of the Decision on 1 October 2003 did not exceed 10 years, the proceedings were not time barred when the Commission adopted the Decision, a circumstance which Hoechst has not in any way disputed in these proceedings (see, to that effect, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraph 90).
Med hänsyn till de preskriptionsavbrytande åtgärder som vidtagits därefter, bland annat begärandena om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 och meddelandet om invändningar, och med hänsyn till att den totala tidsperiod som löpte mellan slutet av oktober 1996 och beslutets antagande den 1 oktober 2003 inte överskred tio år, hade preskription således inte inträtt när kommissionen antog beslutet, vilket Hoechst inte har bestritt inom ramen för denna talan (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 216 nämnda målet Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied och Technische Unie mot kommissionen, punkt 90).
For those reasons, Hoechst’s present plea, in that it seeks ‘annulment of the Decision in so far as it fixes the amount of the fine’, must be rejected.
Talan kan av ovan angivna skäl inte vinna bifall såvitt avser förevarande grund i den del syftet med grunden är att ”beslutet [ska] ogiltigförklaras i den del det avser fastställande av bötesbeloppet”.
In any event, it must be borne in mind that the fact that a reasonable time is exceeded, even on the assumption that it is established, does not necessarily constitute a ground for annulment of the Decision.
Förstainstansrätten erinrar i vilket fall som helst om att ett eventuellt överskridande av en rimlig tidsfrist inte i sig motiverar att beslutet ogiltigförklaras.
For the purposes of the application of the competition rules, the fact of exceeding a reasonable time can constitute a ground for annulment only in the case of a decision finding infringements, provided that it has been established that the breach of that principle adversely affected the rights of defence of the undertakings concerned.
Bortsett från detta specifika fall saknar underlåtenheten att fatta beslut inom en rimlig tidsfrist betydelse för giltigheten av det administrativa förfarandet enligt förordning nr 17 (domen i de ovan i punkt 153 nämnda förenade målen Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, punkt 122, dom av den 14 februari 2001 i mål T-62/99, Sodima mot kommissionen, REG 2001, s. II-655, punkt 94, och domen i de ovan i punkt 216 nämnda förenade målen Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied och Technische Unie mot kommissionen, punkt 74, se även, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 21 september 2006 i mål C-105/04 P, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied mot kommissionen, REG 2006, s.
Hoechst has not maintained that the fact that a reasonable time was exceeded in the present case adversely affected its rights of defence.
Hoechst har emellertid inte gjort gällande att ett eventuellt överskridande av en rimlig tidsfrist i förevarande mål har varit till men för dess rätt till försvar.
Furthermore, even on the assumption that Hoechst’s application may be interpreted in that sense, the arguments put forward in that regard must be regarded as general arguments and would not be of such a kind as to establish that there was an actual breach of its rights of defence, which must be examined by reference to the specific circumstances of each case (see, to that effect, Case C-105/04 P Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v Commission, paragraph 227 above, paragraph 59).
Om det dessutom antas att Hoechsts ansökan kan tolkas på detta sätt, måste den argumentering som har lagts fram i detta avseende anses vara allmän och kan inte anses visa att det har förekommit ett åsidosättande av rätten till försvar, vilket kräver en undersökning av de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 227 nämnda förenade målen Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied mot kommissionen, punkt 59).
For all of those reasons, the 12th plea must be rejected.
Talan kan mot denna bakgrund inte vinna bifall såvitt avser den tolfte grunden.
Summary of the Decision
Sammanfattning av beslutet
At recital 37 to the Decision, the Commission states:
Kommissionen fann i skäl 37 i beslutet att:
‘… Chisso’s total worldwide turnover in 2002 was [Japanese yen] 117,711 million (EUR 973.4 million).’
”[…] Chissos totala världsomspännande omsättning år 2002 var 117,711 miljarder [japanska yen] (973,4 miljoner euro).”
At recital 42 to the Decision, the Commission states:
Kommissionen fann i skäl 42 i beslutet att:
‘… Daicel’s total worldwide turnover in the fiscal year 2002 was [Japanese yen] 271,341 million (EUR 2,243.9 million).’
”[…] Daicels totala världsomspännande omsättning år 2002 var 271,341 miljarder [japanska yen] (2,2439 miljarder euro).”
At recital 50 to the Decision, the Commission states:
Kommissionen fann i skäl 50 i beslutet att:
‘… Nippon [Synthetic]’s total worldwide turnover in the fiscal year 2002 was [Japanese yen] 38,872 million (EUR 321.5 million).’
”[…] Nippon [Synthetic]:s totala världsomspännande omsättning år 2002 var 38,872 miljarder [japanska yen] (321,5 miljoner euro).”
At recital 55 to the Decision, the Commission states:
Kommissionen fann i skäl 55 i beslutet att:
‘… Ueno’s total worldwide turnover in 2002 was [Japanese yen] 25,034 million (EUR 199.5 million).’
”[…] Uenos totala världsomspännande omsättning år 2002 var 25,034 miljarder [japanska yen] (199,5 miljoner euro).”
Table I of the Decision is set out as follows:
Tabell I i beslutet innehåller följande information:
Size and relative importance in the sorbates market
Storlek och relativ betydelse på marknaden för sorbater
Worldwide sorbates turnover EEA sorbates turnover (in (in EUR million) and esti-EUR million) and estimated mated market shares for the market shares for the year year 19951995
Omsättning (miljoner euro) Omsättning (miljoner euro) och uppskattade marknads-och uppskattade marknadsandelar på den världsom-andelar inom EES på mark-spännande marknaden för naden för sorbater år 1995sorbater år 1995
… (more than 9.5% and less … (more than 4% and less than de 15%)than 15%)
[…] (mer än 9,5 procent och mindre än 15 procent)
… (more than 9.5% and less … (more than 4% and less than 15%)than 15%)
[…] (mer än 9,5 procent och mindre än 15 procent)
… (more than 9.5% and less … (more than 4% and less than 15%)than 15%)
[…] (mer än 4 procent och mindre än 15 procent)
… (less than 16%)
[…] (mer än 4 procent och mindre än 15 procent)
Others including Chemi-… (less than 30%)nova and Eastman
[…] (mindre än 30 procent)
Last, recital 352 to the Decision is worded as follows:
Skäl 352 i beslutet har, slutligen, följande lydelse:
‘Table I shows that in 1995 Hoechst was by far the largest producer of sorbates in the worldwide market with a market share [above 20%] (in the EEA [above 45%]).
”Av tabell I [i beslutet] framgår att Hoechst år 1995 var den i särklass största tillverkaren av sorbater på den världsomspännande marknaden med en andel på 23,6 procent (i EES 48 procent).
It is therefore placed in the first group.
Företaget hamnar därför i första kategorin.
Daicel, Chisso[,] Nippon [Synthetic] and Ueno all have market shares between [9.5%] and [15%] (in the EEA between [4%] and [15%]).
Daicel, Chisso, Nippon [Synthetic] och Ueno hade alla marknadsandelar mellan 9,5 och 15 procent (i EES mellan 4 och 15 procent).
Therefore, they are placed in the second group.’
De hamnar därför i den andra kategorin.”