natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission gives a detailed explanation of why ‘[t]he compatibility of the contested unlawful aid with the common market must be examined in the light of Article 4(c) [CS] and the relevant Steel Aid Codes’.
Kommissionen har i detalj förklarat varför ”[u]ndersökningen av det omstridda olagliga stödet och huruvida detta är förenligt med den gemensamma marknaden skall ske i enlighet med artikel 4 c [KS] och rådande [regelverk för stöd till stålindustrin]” 79.
79First, when examining the nature of the aid at issue, it states the reasons why it takes the view that Article 67 CS is not applicable (paragraph 66).
Kommissionen har för det första, i samband med undersökningen av det ifrågavarande stödets karaktär, angett skälen till att den anser att artikel 67 KS inte är tillämplig (punkt 66).
Secondly, when examining the compatibility of the contested aid with the common market in coal and steel, it explains why the application of Article 87(2)(c) EC to a steel undertaking is automatically ruled out (paragraphs 110 to 120).
Kommissionen har för det andra, i samband med undersökningen av huruvida det omtvistade stödet är förenligt med den gemensamma marknaden för kol och stål, förklarat varför det a priori är uteslutet att tillämpa artikel 87.2 c EG på ett stålföretag (punkterna 110–120).
Thirdly, it gives the reasons why an individual decision under Article 95 CS was not justified in this case (paragraphs 121 to 125). Fourthly, the Commission sets out the specific rules relating, in particular, to the
Kommissionen har för det tredje närmare angett skälen till att det i förevarande fall inte var motiverat med ett individuellt beslut enligt artikel 95
With regard to the second complaint, I likewise consider that it is irrelevant since the rules governing measures by Member States
Vad avser den andra anmärkningen anser jag likaså att den saknar relevans, eftersom de bestämmelser som reglerar
79 — Paragraph 109 of the contested decision.
79 — Punkt 109 i det omtvistade beslutet.
I therefore propose that the Court dismiss the second plea.
Under dessa förhållanden föreslår jag att domstolen förklarar att överklagandet inte kan vinna bifall på den andra grunden.
It follows from all of the foregoing considerations that the crossappeal brought by Salzgitter must, in my view, be dismissed in its entirety.
Av det ovanstående följer att Salzgitters anslutningsöverklagande enligt min mening skall ogillas i sin helhet.
Finally, with regard to the third complaint, I do not consider that the Commission was required to set out the reasons why its assessment differs from that adopted in previous decisions.
När det slutligen gäller den tredje anmärkningen anser jag inte att kommissionen behövde redogöra för skälen till att dess bedömning skiljer sig från bedömningen i samband med tidigare beslut.
After all, ‘State aid’, in both the EC Treaty and the ECSC Treaty, is an objective concept and the reasons why the Commission gave a different assessment in its previous decisions are not relevant when examining the question whether or not the aid at issue in this case falls within the scope of Article 4(c) CS.
Begreppet statligt stöd motsvarar i EG-fördraget, på samma sätt som i EKSG-fördraget, en objektiv situation och skälen till att kommissionen har gjort en annan bedömning i sina tidigare beslut är inte relevanta för bedömningen av frågan huruvida det ifrågavarande stödet omfattas av tillämpningsområdet för artikel 4 c KS eller inte.
In support of its appeal, the Commission raises two pleas, alleging, first, infringement of Article 4(c) CS and the Third, Fourth, Fifth and Sixth Codes, and, secondly, infringement of the rights of the defence.
Kommissionen har till stöd för sitt överklagande åberopat två grunder som för det första avser åsidosättande av artikel 4 c KS samt av tredje, fjärde, femte och sjätte regelverken och för det andra avser åsidosättande av rätten till försvar.
In the light of the foregoing, I am of the opinion that the plea alleging a failure to state reasons, in so far as it is based on the aforementioned complaints, must be dismissed.
Mot bakgrund av dessa omständigheter anser jag att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den grund som avser en bristfällig motivering, i den del den grundas på de ovannämnda anmärkningarna.
The reasons given in the contested decision satisfy the requirements of both clarity and reviewability laid down in Articles 5 CS and 15 CS, the factual and legal context having been set out in a sufficiently clear manner.
Jag anser nämligen att motiveringen av det omtvistade beslutet uppfyller både de krav på klarhet och möjlighet till kontroll som följer av artiklarna 5 KS och 15 KS, eftersom det faktiska och rättsliga sammanhanget i detta har beskrivits på ett tillräckligt klart sätt.
A — The first plea, alleging infringement of Article 4(c) CS and the Third, Fourth, Fifth and Sixth Codes
A — Den första grunden: Åsidosättande av artikel 4 c KS samt av tredje, fjärde, femte och sjätte regelverken
The first plea comprises six limbs based on: first, an incorrect analysis as to the
Den första grunden består av sex delar, vilka avser för det första en felaktig bedömning vad gäller de tillämpliga bestämmelsernas ovissa och tvetydiga karaktär, för det andra en felaktig rättstillämpning vid
I am therefore of the opinion that the Court of First Instance was entitled to conclude in paragraph 184 of the judgment under appeal that the reasons given by the Commission for the contested decision were to the requisite legal standard.
Jag anser således att förstainstansrätten med rätta, i punkt 184 i den överklagade domen, kunde dra slutsatsen att kommissionen på ett tillräckligt sätt hade motiverat det omtvistade beslutet.
First, it examined the clarity of the legal framework.
Förstainstansrätten undersökte först huruvida de tillämpliga bestämmelserna är tydliga.
The Court of First Instance concluded in paragraph 174 of the judgment under appeal that the situation resulting from the adoption of the Second and Third Codes was uncertain and lacked clarity.
Förstainstansrätten drog i punkt 174 i den överklagade domen slutsatsen att den situation som uppstod till följd av antagandet av andra och tredje regelverken för stöd till stålindustrin var oviss och tvetydig.
That analysis is called into question by the Commission in the first limb of the first plea.
Kommissionen har ifrågasatt denna bedömning i den första grundens första del.
uncertainty and lack of clarity in the legal framework applicable; second, an error of law in taking into account the first two steel aid codes; third, an incorrect interpretation of the caselaw of the Court concerning the principle of legal certainty; fourth, a contradiction in the grounds of the judgment under appeal; fifth, an incorrect assessment as to whether the Commission was aware that the ZRFG applied to steel undertakings; and sixth, a challenge to the rule arising from the judgment in Alcan Deutschland. 80
beaktandet av de två första regelverken för stöd till stålindustrin, för det tredje en felaktig tolkning av domstolens rättspraxis angående rättssäkerhetsprincipen, för det fjärde att domskälen i den överklagade domen är motstridiga, för det femte en felaktig bedömning vad gäller kommissionens kännedom om tillämpningen av ZRFG på stålföretagen, och för det sjätte ett ifrågasättande av den rättspraxis som härrör från domen av den 20 mars 1997 i målet Alcan Deutschland 80.
Next, the Court of First Instance examined the Commission’s conduct.
Förstainstansrätten undersökte därefter kommissionens beteende.
After having found that the Commission had been in receipt of a number of items of information from Salzgitter and that it had also given a decision of nonobjection on the implementation of the ZRFG, the Court of First Instance held, in paragraphs 176 to 180 of the judgment under appeal, that the Commission had failed to discharge its duty of diligence by not observing, when examining those documents, the failure to notify the aid at issue and by not commencing appropriate proceedings.
Sedan den konstaterat att Salzgitter hade lämnat kommissionen viss information och att denna likaså hade fattat ett beslut om att inte göra några invändningar angående genomförandet av ZRFG fann förstainstansrätten, i punkterna 176–180 i den överklagade domen, att kommissionen hade underlåtit att uppfylla sin omsorgsplikt då den vid undersökningen av dessa handlingar inte konstaterat att stödet inte hade anmälts och inte vidtagit några åtgärder med anledning därav.
That finding is criticised by the Commission in the fifth limb of the plea.
Kommissionen har kritiserat detta konstaterande i den första grundens femte del.
In essence, the Commission calls into question the analysis carried out by the Court of First Instance in paragraphs 158 to 183 of the judgment under appeal with regard to the plea at first instance alleging infringement of the principle of legal certainty (seventh plea).
Kommissionen har i huvudsak ifrågasatt förstainstansrättens bedömning, i punkterna 158–183 i den överklagade domen, avseende den grund som framfördes i första instans om ett påstått åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen (sjunde grunden).
It submits that the Court of First Instance committed an error of law in holding that, in the specific circumstances of the case at issue, it had disregarded the principle of legal certainty by ordering the recovery of the aid granted to Salzgitter between 1986 and 1995.
Kommissionen har hävdat att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning när den bedömde att kommissionen under de särskilda omständigheterna i det förevarande fallet hade åsidosatt rättssäkerhetsprincipen genom att begära att det stöd som beviljats Salzgitter under åren 1986–1995 skulle återkrävas.
In upholding the plea alleging infringement of the principle of legal certainty, the Court of First Instance followed three lines of reasoning.
För att godta den grund som avsåg åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen förde förstainstansrätten ett resonemang i tre steg.
Finally, it was in the light of those findings that the Court of First Instance held, in paragraphs 181 and 182 of the judgment under appeal, that the Commission had infringed the principle of legal certainty by ordering the Federal Republic of Germany to recover the aid granted to Salzgitter.
Det är slutligen med hänsyn till dessa konstateranden som förstainstansrätten, i punkterna 181 och 182 i den överklagade domen, fann att kommissionen hade åsidosatt rättssäkerhetsprincipen genom att förplikta Förbundsrepubliken Tyskland att återkräva det stöd som beviljats Salzgitter.
The conclusions which the Court draws from those findings are called into question by the Commission in the third limb of the first plea.
Kommissionen har i den första grundens tredje del ifrågasatt förstainstansrättens slutsatser av dessa konstateranden.
In the light of the foregoing, I think it would be appropriate to analyse the merits of this first plea by examining the first, fifth and third limbs in turn, in so far as they call into question the three findings arrived at by the Court of First Instance in the judgment under appeal.
Mot bakgrund av dessa omständigheter anser jag att det finns anledning att analysera huruvida det finns fog för denna första grund genom att successivt undersöka den första, den femte och den tredje delgrunden, eftersom dessa innebär ett ifrågasättande av förstainstansrättens tre bedömningar i den överklagade domen.
It argues that that authorisation, which was based on the EC Treaty, could not have any effect under the ECSC Treaty.
Kommissionen har gjort gällande att detta godkännande som grundades på EG-fördraget inte kunde ha någon verkan inom ramen för EKSG-fördraget.
Article 4(c) CS was applicable and, in accordance with the judgment in Commission v France, aid to steel undertakings was strictly prohibited before the First Code entered into force.
Artikel 4 c KS var tillämplig och i enlighet med domen av den 10 december 1969 i det ovannämnda målet kommissionen mot Frankrike var stöd till stålföretagen strängt förbjudet innan första regelverket trädde i kraft.
81 The Commission considers that it was only under the First Code that that authorisation, and those which followed, were declared applicable to the field covered by the ECSC Treaty and that that temporary general authorisation expired with the First Code on 31 December 1981.
81 Kommissionen anser att det är först med stöd av första regelverket som det ovannämnda godkännandet, och de godkännanden som följt därefter, har förklarats vara tillämpligt på det område som omfattas av EKSG-fördraget och att detta tillfälliga allmänna godkännande upphörde att gälla i och med första regelverket den 31 december 1981.
The first limb of the first plea, alleging an incorrect analysis as to the clarity of the legal situation at issue
Den första grundens första del: En felaktig bedömning av huruvida den ifrågavarande rättsliga situationen är klar
By this limb, the Commission contests the analysis of the Court of First Instance to the effect that the legal situation resulting from the adoption of the Second and Third Codes was uncertain and lacked clarity.
Kommissionen har genom den första grundens första del ifrågasatt förstainstansrättens bedömning att den rättsliga situation som uppstod till följd av antagandet av andra och tredje regelverken var oviss och tvetydig.
The Commission also contests the analysis set out by the Court of First Instance in paragraphs 173 and 174 of the judgment under appeal, to the effect that it is not clear whether the subsequent application of Paragraph 3 of the ZRFG to Salzgitter fell within the ambit of the obligation to notify ‘plans’ in Article 6 of the Third Code.
Kommissionen har dessutom ifrågasatt förstainstansrättens bedömning i punkterna 173 och 174 i den överklagade domen, enligt vilken det inte klart framgick huruvida den senare tillämpningen av 3 § ZRFG på Salzgitter omfattades av den skyldighet att anmäla ”planer” som avses i artikel 6 i tredje regelverket.
The Commission considers that provision to be very clear.
Denna bestämmelse är enligt kommissionen mycket klar.
In its reply, the Commission also argues that Article 67 CS does not apply to State aid since the Member States cannot adopt aid measures within the context of their economic and social policy.
Kommissionen har i sin replik även gjort gällande att artikel 67 KS inte är tillämplig på statligt stöd, eftersom medlemsstaterna inte kan anta stödåtgärder inom ramen för sin ekonomiska och sociala politik 82.
81 — The Commission refers to paragraphs 41 to 44 of that judgment.
81 — Kommissionen har hänvisat till punkterna 41–44 i denna dom.
82 — The Commission refers to Steenkolenmijnen v High Authority.
82 — Kommissionen har hänvisat till domen i det ovannämnda målet De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mot Höga myndigheten.
The Commission takes the view that the analysis reached by the Court of First Instance in paragraph 174 of the judgment under appeal to the effect that the authorisation of the aid contained in the 1971 decision had been tacitly and partially withdrawn upon adoption of the Second Code, or, at the very least, the Third Code, is incorrect.
Kommissionen anser att förstainstansrättens bedömning i punkt 174 i den överklagade domen att godkännandet av stödet i beslutet från år 1971 underförstått hade delvis upphävts vid antagandet av andra, eller i varje fall av tredje, regelverket är felaktig.
OPINION OF MR BOT — CASE C-408/04 P retroactively, which is contrary to Community law and may call into question the longterm investment decisions of the recipient undertaking.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT BOT — MÅL C-408/04 P artikel 4 c KS retroaktivt, vilket strider mot gemenskapsrätten och som kan innebära ett ifrågasättande av det stödmottagande företagets beslut om långsiktiga investeringar.
84 that Article 4(c) CS prohibits aid ‘in any form whatsoever’ and that the caselaw cited by the Federal Republic of Germany never referred, in the context of Article 67 CS, to generally applicable ‘aid schemes’.
84 det sker” förbjudna och att det i den rättspraxis som Förbundsrepubliken Tyskland har angett, när det gäller artikel 67 KS, aldrig har hänvisats till generellt tillämpliga ”stödordningar”.
It also submits that the Federal Republic of Germany did not inform the Commission of the aid granted to Salzgitter and that it cannot therefore claim that the Commission authorised that aid on the basis of Article 67 CS.
Kommissionen har även hävdat att denna medlemsstat inte har underrättat kommissionen om det stöd som beviljats Salzgitter och att denna stat därför inte kan påstå att kommissionen har godkänt detta på grundval av artikel 67 KS.
Salzgitter adds that the fact that it is the Commission’s decisionmaking practice in the coal sector to apply Article 67 CS to non-specific aid in that sector confirms that analysis.
Salzgitter har tillagt att kommissionens beslutspraxis inom kolsektorn som består i att tillämpa artikel 67 KS på generella stöd inom denna sektor bekräftar denna bedömning.
Salzgitter considers that the Court of First Instance did not commit any error of law in finding that the legal situation resulting from the adoption of the Second and Third Codes lacked clarity.
Salzgitter anser att förstainstansrätten inte gjorde sig skyldig till någon felaktig rättstillämpning när den konstaterade att den rättsliga situation som uppstod till följd av antagandet av andra och tredje regelverken kännetecknades av brist på klarhet.
It takes the view that, in the Second and Third Codes, or in some other communication, the Commission should have expressed the change in its understanding of the law in relation to the scope of Article 4(c) CS.
Salzgitter anser att kommissionen i dessa andra och tredje regelverk, eller i alla andra meddelanden, borde ha tillkännagett att den ändrat sin rättsuppfattning beträffande tillämpningsområdet för artikel 4 c KS.
83It argues in particular that, by not raising any objection to the implementation of the ZRFG, the Commission created on the part of undertakings a legitimate expectation as to the lawfulness of that legislation.
83 Salzgitter har särskilt gjort gällande att kommissionen genom att inte göra någon invändning mot genomförandet av ZRFG skapade berättigade förväntningar hos företagen avseende denna lagstiftnings lagenlighet.
Salzgitter argues that it was not clear from Article 6 of the Third Code whether the application of the tax rules in the ZRFG to steel undertakings was to be the subject of a new notification, despite the authorisation previously granted by the Commission under the EC Treaty.
Salzgitter har gjort gällande att artikel 6 i tredje regelverket inte gav möjlighet att avgöra huruvida tillämpningen av skattebestämmelserna i ZRFG på stålföretagen borde anmälas på nytt, trots kommissionens tidigare godkännande enligt EG-fördraget.
It goes on to submit that existing aid such as that provided for in the ZRFG could not be subject to the obligation to notify laid down in that provision.
Salzgitter har tillagt att befintligt stöd som det som avses i ZRFG inte kunde omfattas av den anmälningsskyldighet som föreskrivs i den ovannämnda bestämmelsen.
Salzgitter refers in this regard to the judgment in Italy v Commission concerning the notification of individual measures implementing a general scheme of aid.
Salzgitter har härvidlag hänvisat till domen i det ovannämnda målet Italien mot kommissionen avseende anmälan av enskilda åtgärder för genomförandet av en allmän stödordning.
85According to Salzgitter, in so far as the Commission authorised the application of the ZRFG without reservation under the EC Treaty and did not raise any objection under Article 67 CS, implementation of the ZRFG
85Enligt Salzgitter kan genomförandet av ZRFG till förmån för ett företag inte betecknas som ett ”nytt stöd” och följaktligen som ”plan” i den mening som avses i artikel 6 i tredje
Salzgitter also argues that Article 4(c) CS does not apply to general measures adopted by the Member States in relation to all sectors of the economy, such as the ZRFG, a fact confirmed by the Commission in the first part of the recitals in the preambles to the First and Second Codes.
Salzgitter har dessutom gjort gällande att artikel 4 c KS inte är tillämplig på medlemsstaternas allmänna åtgärder avseende samtliga ekonomiska sektorer som exempelvis ZRFG, vilket kommissionen hade bekräftat i den första delen av skälen i första och andra regelverken.
It also submits that the Commission applied Article 4(c) CS
Salzgitter har även hävdat att kommissionen tillämpade
84 — Salzgitter refers to the judgment in Falck Acciaierie di Bolzano v Commission (paragraph 119 and the caselaw cited there).
84 — Salzgitter har hänvisat till domen i de ovannämnda förenade målen Falck och Acciaierie di Bolzano mot kommissionen, punkt 119 och där angiven rättspraxis.
83 — Salzgitter refers to the judgment in Case C-181/02 P Commission v Kvaerner Warnow Werft [2004] ECR I-5703, paragraph 41.
83 — Salzgitter har hänvisat till dom av den 29 april 2004 i mål C-181/02 P, kommissionen mot Kvaerner Warnow Werft (REG 2004, s. I-5703), punkt 41.
(b) Assessment for the benefit of an undertaking could not be classified as ‘new aid’ and, therefore, as a ‘plan’ within the meaning of Article 6 of the Third Code.
KOMMISSIONEN MOT SALZGITTER b) Bedömning regelverket, eftersom kommissionen utan förbehåll har godkänt att ZRFG får tillämpas med stöd av EG-fördraget och inte har gjort någon invändning med stöd av artikel 67 KS.
Court of First Instance held:
Som jag har angett 86 fann förstainstansrätten, i punkt 174 i den överklagade domen, att
‘… the situation resulting from the adoption of the Second and Third Steel Aid Codes was characterised by the following elements of uncertainty and lack of clarity, which are attributable to the Commission:
”[d]en situation som uppstod till följd av antagandet av andra och tredje regelverken … kännetecknades … av följande inslag av ovisshet och brist på klarhet, vilka berodde på kommissionen:
Finally, Salzgitter adds that, by notifying the Commission of the ZRFG in 1971, in accordance with the EC Treaty, the Federal Republic of Germany had also brought it to the knowledge of the Commission under Article 67 CS.
Salzgitter har slutligen tillagt att Förbundsrepubliken Tyskland, genom att år 1971 anmäla ZRFG till kommissionen i enlighet med EG-fördraget, likaså enligt artikel 67 KS hade underrättat kommissionen om denna lagstiftning.
It considers that, by authorising the tax measures notified under the EC Treaty, the Commission also implicitly declared that those measures did not have any ‘appreciable repercussions on con ditions of competition’ in the coal or the steel industry within the meaning of Article 67(1) CS.
Salzgitter anser att kommissionen genom att godkänna de skatteåtgärder som anmälts med stöd av EG-fördraget även underförstått har förklarat att dessa åtgärder inte ”märkbart återverka[de] på konkurrensförhållandena” inom kol- och stålindustrin i den mening som avses i artikel 67.1 KS.
— the implicit nature of the partial — and, therefore, insufficiently clear — withdrawal of the nonobjection in the Commission’s 1971 decision;
— Det underförstådda – och följaktligen inte tillräckligt klara – upphävandet av delar av kommissionens beslut från år 1971 att inte göra några invändningar.
— ambiguity as to the scope of the partial withdrawal of the aforementioned nonobjection regarding the question whether the subsequent application of Paragraph 3 of the ZRFG had to be notified as ‘plans’ for the purposes of Article 6 of the Third Steel Aid Code’.
— Tvetydigheten när det gäller omfattningen av det underförstådda upphävandet av delar av kommissionens ovannämnda beslut att inte göra några invändningar, när det gäller frågan huruvida den senare tillämpningen av 3 § ZRFG skulle ha anmälts som en ’plan’ i den mening som avses i artikel 6 i tredje regelverket …”
In essence, the Federal Republic of Germany puts forward the same line of argument as Salzgitter.
Förbundsrepubliken Tyskland har i huvudsak framfört samma argumentation som Salzgitter.