natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Later in its judgment, however, the Court of First Instance frequently uses the term ‘Community aid’ or ‘aid’ to mean either both those payments taken together or, more specifically, payment of the minimum buyingin price.
Förstainstansrätten har emellertid senare i sin dom ofta använt begreppet ”gemenskapsstöd” eller ”stöd” avseende antingen dessa båda betalningar sammantaget eller, mer specifikt, betalning av det lägsta uppköpspriset.
I have followed that usage, on the basis that it is clear from the context what is meant.
Jag har tillämpat samma användning, eftersom det framgår av sammanhanget vad som avses.
10 — Council Regulation (EEC) No 352/78 of 20 February 1978 on the crediting of securities, deposits and guarantees furnished under the common agricultural policy and subsequently forfeited (OJ 1978 L 50, p. 1).
10 — Rådets förordning (EEG) nr 352/78 av den 20 februari 1978 om tillgodoräknande av säkerheter, borgen och garantier som har ställts inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken och som har förverkats (EGT L 50, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 9, s. 173).
Distillation took place within the timelimit laid down in Article 4 of Regulation No 2499/82.
Destillation ägde rum inom den frist som föreskrivs i artikel 4 i förordning nr 2499/82.
The timelimit laid down in Article 9(1) of that regulation for DAI to pay the producers therefore expired in June 1983.
Den i artikel 9.1 i denna förordning föreskrivna fristen för DAI:s betalning till producenterna löpte följaktligen ut under juni 1983.
DAI therefore suspended all its payments, including those owed to the producers who had delivered wine to it.
Ansökan prövades av Tribunale di Oristano (Italien), som biföll denna, varvid DAI ställde in samtliga betalningar, inbegripet de återstående betalningarna till producenter som levererat vin.
On 22 June 1983 DAI asked AIMA to make an advance payment of Community aid, under Article 11 of Regulation No 2499/82, in respect of the wine which had been delivered, by the applicants in particu- lar, and distilled.
Den 22 juni 1983 begärde DAI att AIMA i enlighet med artikel 11 i förordning nr 2499/82 skulle göra en förskottsutbetalning av gemenskapsstödet för det vin som levererats, av bland annat sökandena, och destillerats.
To that end, DAI provided the required security equal to 110% of the amount of the aid, in the form of a bond issued by Assicuratrice Edile SpA (‘Assedile’) for the benefit of AIMA.
DAI ställde för detta ändamål den föreskrivna säkerheten på 110 procent av stödbeloppet genom ett försäkringsbrev som utställts av Assicuratrice Edile SpA (nedan kallat Assedile) till förmån för AIMA.
That security was ITL 1 169 040 262 (EUR 603 759).
Denna säkerhet uppgick till 1 169 040 262 ITL (603 759 EUR).
Although it had been informed that that procedure had been initiated, AIMA requested DAI to reimburse the advance of Community aid that it had received, less any sums already duly paid to the abovementioned producers, on the ground that DAI had not supplied it within the timelimit laid down in Article 9(2) of Regulation No 2499/82 with proof that it had paid the minimum buyingin price for wine within the time-limit, laid down in Article 9(1) of that regulation, of 90 days after the entry of the wine into the distillery.
AIMA, som hade informerats om att detta förfarande inletts, begärde att DAI skulle återbetala gemenskapsstödet med avdrag för de belopp som rättsenligt betalats ut till ovannämnda producenter, på grund av att DAI inte inom den i artikel 9.2 i förordning nr 2499/82 föreskrivna fristen hade företett handlingar som styrkte att de övriga producenterna erhållit det lägsta uppköpspriset för vin inom den i artikel 9.1 i denna förordning angivna fristen på 90 dagar efter det att vinet hade levererats till destillatören.
DAI did not reimburse the advance. AIMA therefore applied to Assedile for payment of the security.
Då DAI inte betalade tillbaka detta stöd, begärde AIMA att Assedile skulle betala ut beloppet enligt säkerheten.
On 10 August 1983 AIMA paid ITL 1 062 763 876 (EUR 548 872) to DAI, under Article 11 of Regulation No 2499/82, by way of an advance on the Community aid.
Den 10 augusti 1983 betalade AIMA i enlighet med artikel 11 i förordning nr 2499/82 ut ett belopp på 1 062 763 876 ITL (548 872 EUR) såsom förskott på gemenskapsstöd till DAI.
At DAI’s request, on 26 July 1984 the Pretore (Magistrates’ Court) di Terralba made an interim order prohibiting Assedile from paying the security to AIMA.
På begäran av DAI förordnade Pretore di Terralba (Italien) den 26 juli 1984 som en säkerhetsåtgärd om förbud för Assedile att betala ut beloppet enligt säkerheten till AIMA.
It gave DAI 60 days to bring an action on the merits of the case.
DAI ålades att inom en frist på 60 dagar väcka talan angående saken.
Owing to financial difficulties, DAI failed to pay, either in full or in part, the producers, including the applicants, who had delivered wine for distillation.
På grund av ekonomiska svårigheter erhöll de producenter, däribland sökandena, som hade levererat vin avsett för destillation inte någon betalning, eller endast en delbetalning, från DAI.
On 17 October 1983 DAI applied for administration under Italian insolvency law.
Den 17 oktober 1983 ansökte DAI om ett insolvensförfarande i enlighet med den
It claimed inter alia that that court should declare that the producers were the intended ultimate recipients of the security, to the extent of the sums remaining to be paid to them, and, in the alternative, that AIMA’s rights could at most be exercised in respect of the residual amount
DAI yrkade bland annat att denna domstol skulle konstatera att producenterna var de slutgiltiga mottagarna av säkerheten, i den mån det återstod obetalda belopp, och, i andra hand, att AIMA:s rättigheter endast kunde göras gällande såvitt avser den återstående delen av det pris som DAI inte hade betalat
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P approved in accordance with the provisions of Article 1 of Regulation No 2499/82, DAI supplied proof, under the terms set out in the Community regulations, of payment of the minimum buyingin price to only three producers, for a total of ITL 111 602 075 (EUR 57 638).
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT SHARPSTON — MÅL C-51/05 P som avses i gemenskapsbestämmelserna, för att styrka betalningen av lägsta uppköpspris vad avser tre producenter till ett sammanlagt belopp på 111 602 075 ITL (57 638 EUR), trots att sammanlagt tolv avtal om uppköp av vin ingåtts av DAI och godkänts i enlighet med artikel 1 i förordning nr 2499/82.
AIMA pleaded that, with the exception of those three producers, DAI had not paid the minimum buyingin price to the producers, that it had not in any event proved that the payment had been made within the timelimit laid down in Article 9(1) of Regulation No 2499/82 and, lastly, that it had not supplied that proof within the timelimit laid down in Article 9(2) of that regulation.
AIMA ansåg att DAI, med undantag av dessa tre producenter, inte hade betalat det lägsta uppköpspriset till producenterna, att bolaget i vart fall inte styrkt att denna betalning hade skett inom den i artikel 9.1 i förordning nr 2499/82 föreskrivna fristen och, slutligen, att bolaget inte företett dessa handlingar inom den i artikel 9.2 i nämnda förordning angivna fristen.
AIMA stated that, in that context, ‘the security was forfeit in its entirety, under Article 11 of the abovementioned regulation, and therefore the unpaid producers could only assert their rights as against the distillery …’.
AIMA framhöll i detta sammanhang att ”säkerheten enligt artikel 11 i ovannämnda förordning var förverkad i sin helhet, och att de producenter som inte erhållit betalning följaktligen enbart kunde göra gällande sina rättigheter mot destillatören …”.
It therefore submitted a counterclaim seeking an order that Assedile should pay it ITL 1 047 084 185 (EUR 540 774) from the security, plus interest.
AIMA väckte därför ett genkäromål och yrkade att Assedile till det förstnämnda organet skulle förpliktas att betala ett belopp motsvarande 1 047 084 185 ITL (540 774 EUR), jämte ränta.
of the price which DAI had not yet paid to the producers.
till producenterna.
It argued that in that instance it had paid the producers approximately half of the advance which had been paid to it by AIMA, without however claiming before the court — as the latter observes in its judgment of 27 January 1989 — that it had made those payments within the timelimit laid down in Regulation No 2499/82 (see point 29 below).
DAI gjorde i förevarande fall gällande att producenterna erhållit betalning med cirka halva det förskottsbelopp som AIMA hade betalat ut, utan att därvid vid denna domstol påstå – vilket framhölls i nämnda domstols avgörande av den 27 januari 1989 – att betalning skett inom den frist som föreskrivs i förordning nr 2499/82 (se nedan punkt 29).
It proposed that questions concerning the interpretation of the Community regulations should be referred to the Court of Justice for a preliminary ruling.
DAI föreslog att en begäran om förhandsavgörande skulle inges till EG-domstolen angående tolkningen av de tillämpliga gemenskapsförordningarna.
It could not be accused of non-compliance, because it was not in a position to make all the payments.
DAI gjorde gällande att det inte kunde lastas för att det inte kunde uppfylla sina åtaganden på grund av att det befann sig i en situation som gjorde det omöjligt att genomföra samtliga betalningar.
It maintained that the security was intended to guarantee payment of the minimum buyingin price to producers, in proportion to the amount of production delivered, in the event of the distiller failing to comply with its obligations.
DAI hävdade att säkerheten var avsedd att garantera betalningen av det lägsta uppköpspriset till producenterna för det fall destillatören inte kunde uppfylla sina skyldigheter och att betalningen skulle ske pro rata i förhållande till levererad produktion.
It pointed out that, under the relevant Community provisions, if aid was repaid to AIMA it would have to be refunded to the relevant Community body.
DAI framhöll att enligt gällande gemenskapsbestämmelser skulle stödet gå tillbaka till det behöriga gemenskapsorganet om stödet återbetalades till AIMA.
It argued that the chances of producers who had an individual entitlement to aid would thus be undermined by the action of a third party (that is to say a person other than DAI).
Producenternas rättigheter skulle således äventyras till följd av en utomståendes agerande (det vill säga en annan person än DAI), trots att producenterna har en personlig rättighet att få stödet utbetalt.
The interveners in the proceedings before the Tribunale civile di Roma 13
Intervenienterna i förfarandet vid Tribunale civile di Roma 13 stödde DAI:s argument
Assedile and AIMA were the defendants. The producers concerned — namely the applicants, another wine cooperative and a consortium of wine cooperatives — were interveners in those proceedings.
Assedile och AIMA var svarande, och de berörda producenterna – det vill säga sökandena, ett annat vinkooperativ och ett konsortium av vinkooperativ – intervenerade i detta förfarande.
supported DAI’s case (see point 25 above).
(se ovan punkt 24).
They contended that the sums to which the security provided by Assedile related were due to them in proportion to the amount of wine delivered.
De gjorde gällande att de belopp för vilka säkerhet ställts av Assedile skulle tillfalla dem pro rata i förhållande till den mängd vin som levererats.
They therefore sought a ruling from the Tribunale civile di Roma, that Assedile should pay them the amount of the unpaid debts owed to them by DAI, plus the monetary revaluation and
De yrkade således att Tribunale civile di Roma skulle fastställa att Assedile var skyldigt att betala ett belopp motsvarande deras obetalda fordringar mot DAI, jämte ränta och justeringar för förändringar av penningvärdet, och, i andra hand, att AIMA var skyldigt att betala dem dessa belopp. Vad särskilt gäller
13 — Namely, the present applicants, another wine cooperative and a consortium of wine cooperatives.
13 — Det vill säga sökandena i förevarande mål samt ett annat vinkooperativ och ett vinkooperativkonsortium.
The judgment of the Tribunale civile di Roma of 27 January 1989 states that, according to AIMA, of the 12 contracts for buying in wine concluded by DAI and
Det framgår av domen av den 27 januari 1989 från Tribunale civile di Roma – enligt uppgifter som lämnats av AIMA – att DAI enbart företett handlingar, i den mening
[the procedure provided for in Article 9 of Regulation No 2499/82] — the intended recipients of the aid whilst the wine and grape producers are the intended ultimate recipients.
säga förfarandet i artikel 9 i förordning nr 2499/82] – avsedda mottagare av stödet medan producenterna av vin och druvor är mottagare i sista led.
It is clear from this that the regulation in question is easy to interpret and that it is not necessary to refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Av det föregående framgår att den berörda förordningen är enkel att tolka och att det inte är nödvändigt att hänskjuta en tolkningsfråga till Europeiska gemenskapernas domstol.
interest, and, in the alternative, that AIMA was required to pay them those sums. In particular, the applicants stated that the amount of their unpaid debts resulting from contracts approved in accordance with the provisions of Regulation No 2499/82 was ITL 106 571 589 (EUR 55 040) in the case of Cantina sociale di Dolianova, ITL 79 483 181 (EUR 41 050) in the case of Cantina Trexenta, ITL 506 921 061 (EUR 261 803) in the case of Cantina sociale Marmilla, ITL 192 954 189 (EUR 99 653) in the case of Cantina sociale Santa Maria La Palma and ITL 54 812 419 (EUR 28 308) in the case of Cantina sociale del Vermentino.
sökandena angav de att storleken på deras obetalda fordringar, vilka uppkommit till följd av avtal som godkänts i enlighet med bestämmelserna i förordning nr 2499/82, uppgick till 106 571 589 ITL (55 040 EUR) för Cantina sociale di Dolianova, till 79 483 181 ITL (41 050 EUR) för Cantina Trexenta, till 506 921 061 ITL (261 803 EUR) för Cantina sociale Marmilla, till 192 954 189 ITL (99 653 EUR) för Cantina sociale Santa Maria La Palma och till 54 812 419 ITL (28 308 EUR) för Cantina sociale del Vermentino.
The total sum at stake was thus ITL 940 742 439 (EUR 485 854).
Det totala beloppet uppgick följaktligen till 940 742 439 ITL (485 854 EUR).
Meanwhile, by judgment of 27 February 1986, the Tribunale d’Oristano declared DAI insolvent.
Under mellantiden försattes DAI i konkurs genom ett beslut av Tribunale di Oristano av den 27 februari 1986.
In its judgment of 27 January 1989, the Tribunale civile di Roma held as follows:
I domen av den 27 januari 1989 konstaterade Tribunale civile di Roma följande:
As regards relations between Assedile and AIMA, Article 2 of the general conditions of insurance of [the security bond issued by Assedile] provides that Assedile guarantees AIMA, up to the value of the sum insured (which is ITL 1 169 040 262 [EUR 603 759]), reimbursement of any sums which may be owed to it by the contracting party [DAI] as a refund in whole or in part of the advance paid by AIMA in the event of it being found that there is no entitlement to exceptional aid for distillation for all or some of the quantities shown in the application for an advance or in the distillation contract.
Vad gäller förhållandet mellan Assedile och AIMA föreskrivs i artikel 2 i försäkringens allmänna villkor [beträffande det försäkringsbrev innebärande ett borgensåtagande (polizza di fideiussione), som utställts av Assedile] att Assedile till förmån för AIMA och upp till det försäkrade beloppet (motsvarande 1 169 040 262 ITL [603 759 EUR]) garanterar betalning av belopp som kontraktsmotparten [DAI] eventuellt skulle vara skyldig i samband med återbetalning av hela eller delar av det förskott som betalats ut av AIMA för det fall det skulle konstateras att det i ett undantagsfall inte föreligger en rätt till stöd för destillation såvitt avser hela eller en del av den mängd som angetts i ansökan om förskottsbetalning eller i destillationsavtalet.
‘In short, Regulation … No 2499/82 confers entitlement to aid on condition that the strictly imposed timelimits and conditions are observed; failure to observe those timelimits and conditions entails recovery in whole or in part of the aid paid in advance.
”En rätt till stöd ges således i förordning … nr 2499/82 under förutsättning att tvingande frister och villkor iakttas. Ett åsidosättande av dessa frister och villkor medför att hela eller delar av det stöd som utbetalats i förskott skall betalas tillbaka.
The distillers are — according to the pro -cedure adopted by the Italian Republic
Destillatörerna är – enligt det förfarande som valts av [Republiken Italien, det vill
Article 3 of the general conditions provides that AIMA must send DAI the request for repayment of the sum unduly paid; DAI is required to pay the sum sought within 15 days.
I artikel 3 föreskrivs att AIMA skall rikta sin anmodan om återbetalning av det oriktigt utbetalda beloppet till DAI. Detta företag är skyldigt att återbetala det begärda beloppet inom femton dagar.
If on expiry of this timelimit no action has been taken on that request AIMA may request the company [Assedile] to pay that sum; the company is required to make that
Om betalning inte skett vid fristens utgång, kan AIMA begära att bolaget [Assedile] skall betala ut beloppet. Detta bolag är skyldigt att göra utbetalningen inom femton dagar från det att det erhöll en
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P payment within 15 days of receipt of that request and may raise no objection to so doing.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT SHARPSTON — MÅL C-51/05 P sådan begäran och saknar möjlighet att göra någon invändning.
Under Article 4, the company [Assedile] is subrogated, to the extent of the amount paid, to all the rights, grounds and actions of AIMA against the contracting party and its successor in title.
Enligt artikel 4 övertar bolaget [Assedile], inom ramen för det utbetalade beloppet, samtliga rättigheter, grunder och möjligheter att väcka talan som AIMA kan göra gällande mot motparten och dennes rättighetsinnehavare.
It is established that the applicant distillery failed to meet its obligations on three different counts: (1) it did not pay (as is shown by the absence of any proof of payment among the documents before the Court) the minimum price to the producers, apart from ITL 110 795 870 [EUR 57 221]; (2) it did not pay the aid to the producers within 90 days of the entry of the wine into the distillery (a timelimit which expired in June 1983) and, whether it did or not, (3) it did not provide proof before 1 June 1984 that it had made the payments.
Det är nämligen fastställt att svarandedestillatören inte har uppfyllt sina skyldigheter i tre fall: 1) genom att inte ha betalat (då det saknas bevisning i målet som styrker betalningen) det lägsta uppköpspriset till producenterna med undantag för 110 795 870 ITL [57 221 EUR], 2) genom att inte ha betalat ut stödet till producenterna inom en frist på 90 dagar efter det att vinet levererades till destillatören (denna frist löpte ut i juni 1983), och under alla omständigheter 3) genom att inte före den 1 juni 1984 ha framlagt bevisning som styrker dessa betalningar.
The penalty for such failures is that the security is to be forfeited in its entirety.
Den sanktionsåtgärd som vidtas till följd av dessa åsidosättanden består i att säkerheten förverkas i sin helhet.
Furthermore, the court cannot accept the points put forward in mitigation by the distillery in order to justify the failure to make the payments (that it was impossible for it to make the payments because it was in administration, and respect for the principle of equal treatment for creditors), since the expiry of the timelimits for making those payments (June 1983) and for repaying the aid (July 1983) was before the date on which the decision had been taken to apply for it to go into administration (October 1983).
[D]enna domstol [godtar inte heller] de skäl som destillatören har anfört för att den inte kunde genomföra betalningarna (omöjlighet att betala på grund av att ett konkursförfarande pågick och iakttagandet av principen om borgenärernas lika rätt), eftersom fristerna för att genomföra betalningarna (juni 1983) och återbetala stödet (juli 1983) löpte ut innan företaget ansökte om ett insolvensförfarande (oktober 1983).
AIMA should therefore be reimbursed, under the abovementioned Community provisions, up to 110% of the amount of aid paid by way of an advance, less the aid which it was proved had been actually paid, which is ITL 1 047 084 185 [EUR 540 774] (the total amount of the contracts in respect of
Följaktligen har AIMA i enlighet med ovannämnda gemenskapsbestämmelser rätt till återbetalning av ett belopp motsvarande 110 procent av det stöd som betalats ut i förskott, med avdrag för det stöd beträffande vilket utbetalningen faktiskt har kunnat styrkas, det vill säga 1 047 084 185 ITL [540 774 EUR] (motsvarande det totala
Even if the view were to be taken that a finding that there is no entitlement (full or partial) to aid for distillation is a precondition for any reimbursement, there is no doubt that such entitlement is extinguished due to the failure by the appellant, DAI, to observe the timelimits and conditions laid down in the Community regulation.
Även om det antas att det först måste konstateras att det inte (inte alls eller delvis) föreligger någon rätt till stöd för destillation innan ett krav på återbetalning kan framställas, föreligger det inte något tvivel om att denna rättighet upphörde på grund av att sökanden DAI inte iakttagit de frister och villkor som föreskrivs i gemenskapsförordningen.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS which no proof has been furnished that they were paid, plus 10% — ITL 1 046 277 980 [EUR 540 357] — to which should be added the difference between the aid which it was proved had been paid and the aid paid in advance — ITL 806 205 [EUR 416]).
kontraktsbeloppet för vilket utbetalning inte har kunnat styrkas med ett tillägg på 10 procent – det vill säga 1 046 277 980 ITL [540 357 EUR] – till vilket lagts skillnaden mellan det stöd där utbetalningen har kunnat styrkas och det stöd som utbetalats i förskott – det vill säga 806 205 ITL [416 EUR]).
On 27 September 1989 four of the applicants (the exception being Cantina sociale del Vermentino) appealed against that judgment before the Corte d’appello (Court of Appeal) in Rome.
Den 27 september 1989 överklagade fyra av sökandena – med undantag av Cantina sociale del Vermentino – denna dom till Corte d’appello di Roma (nedan kallad appellationsdomstolen).
By judgment of 19 November 1991 that court held that the appeal was inadmissible because the applicants had not correctly notified lodgement of the appeal to DAI’s official receiver, but had notified DAI itself (which was then in receivership), and they had not subsequently properly made further notification within the timelimit imposed on them by the judge investigating the case.
I ett avgörande av den 19 november 1991 beslutade denna domstol att överklagandet inte kunde tas upp till prövning på grund av att klagandena inte i vederbörlig ordning hade delgett DAI:s konkursförvaltare (la curatela fallimentare) överklagandet, utan i stället delgett företaget DAI, som var försatt i konkurs, och på grund av att klagandena därefter inte på ett korrekt sätt förnyat delgivningen inom den frist som fastställts för detta ändamål av den domare som var ansvarig för handläggningen av målet (il consigliere istruttore).
It should be pointed out that DAI has never disputed those amounts: although it has stated that it paid producers approximately half of the aid obtained it has not claimed, let alone proved, that it paid that aid within the timelimits laid down in Regulation No 2499/82.
Det skall påpekas att DAI inte har ifrågasatt dessa belopp. Trots att DAI har hävdat att det betalat ut ungefär hälften av det erhållna stödet till producenterna, har det inte gjort gällande eller än mindre styrkt att det skulle ha betalat ut stöden inom de frister som föreskrivs i förordning nr 2499/82.