natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It will be recalled that, in the earlier national proceedings, the Tribunale civile, Rome, had refused to make a reference: see point 29 above.
Det skall erinras om att Tribunale civile di Roma i de tidigare nationella förfarandena vägrat att begära ett förhandsavgörande. Se ovan punkt 29.
Where an individual considered that he had been harmed by the lawful application of Community legislation which he considered to be unlawful and the event giving rise to the alleged damage was therefore attributable exclusively to the Community, the admissibility of such an action for damages could, in certain cases, be subject to the prior exhaustion of national remedies.
Härav följde, enligt förstainstansrätten, att när en person ansåg sig ha lidit skada till följd av en rättsenlig tillämpning av en gemenskapsförordning som denna person ansåg vara rättsstridig, och den åberopade skadevållande handlingen således enbart kunde tillskrivas gemenskapen, kunde upptagandet till sakprövning av en sådan talan inte desto mindre i vissa fall vara beroende av att sökanden hade uttömt möjligheterna att föra talan vid de nationella domstolarna.
It was none the less a necessary precondition that those national remedies gave effective protection to the individuals concerned and that they were capable of leading to compensation for the damage alleged.
För uppställandet av ett sådant villkor krävdes dock att möjligheterna att föra talan på nationell nivå på ett effektivt sätt säkerställde skyddet för de berörda personernas rättigheter och att talan kunde leda till ersättning för den påstådda skadan.
In particular, the admissibility of an action for damages based on Article 235 EC could not be subject to the prior exhaustion of national remedies where, even if the disputed Community rules were declared invalid by a preliminary ruling of the Court of Justice, the national courts could not allow an action for payment — or any other appropriate action — without the prior intervention of the Community legislature, owing to the lack of a Community provision authorising the competent national agencies to pay the amounts sought.
Om det antogs att den kritiserade gemenskapslagstiftningen förklaras vara ogiltig genom en dom som meddelats av domstolen efter en begäran om förhandsavgörande, kunde frågan huruvida en talan om skadestånd som grundas på artikel 235 EG skulle upptas till prövning inte göras beroende av att rättsmedlen vid de nationella domstolarna var uttömda för det fall de nationella domstolarna, under alla omständigheter, inte hade kunnat bifalla en talan om betalning – eller någon annan lämplig talan – utan att gemenskapslagstiftaren först ingripit på grund av att det saknas gemenskapsbestämmelser som gav de behöriga nationella organen behörighet att betala ut de begärda beloppen.
In those circumstances, the exercise of rights by individuals who considered they had been harmed was rendered excessively difficult before the national courts.
I det ovan angivna fallet var det orimligt svårt för de personer som ansåg sig ha lidit skada att göra gällande sina rättigheter vid de nationella domstolarna.
It would therefore not be in keeping with either the proper administration of justice and the requirements of procedural efficiency or the condition relating to the absence of an effective domestic remedy to compel the individuals concerned to exhaust national legal remedies and to wait until a final decision was made on their claim, after the Community institutions concerned had, if necessary, amended or supplemented the relevant Community provisions in compliance with a prelimin-
Det skulle strida mot såväl kravet på en god rättskipning och processekonomi som mot kravet på att det inte skall föreligga något verkningsfullt rättsmedel att ålägga de berörda personerna att utnyttja möjligheterna att föra talan vid nationella domstolar och avvakta tills deras talan slutgiltigt avgjorts, efter det att de berörda gemenskapsinstitutionerna i förekommande
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P ary ruling of the Court of Justice that those provisions were invalid. 21
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT SHARPSTON — MÅL C-51/05 P fall först ändrat eller kompletterat de tillämpliga gemenskapsbestämmelserna för att följa en dom av domstolen, som meddelats efter en begäran om förhandsavgörande, i vilken dessa bestämmelser eventuellt konstaterats vara ogiltiga. 21
Third, the Commission had argued that the claims for compensation were in any event timebarred under Article 46 of the Statute of the Court of Justice, applicable to the proceedings before the Court of First Instance under Article 53 of that Statute.
Kommissionen hade för det tredje gjort gällande att yrkandena om skadestånd var preskriberade enligt artikel 46 i domstolens stadga, vilken enligt artikel 53 i denna stadga är tillämplig på förfarandet vid förstainstansrätten.
Article 46 provides that proceedings in matters arising from noncontractual liability are barred after a period of five years from the event giving rise thereto.
I artikel 46 föreskrivs att talan mot gemenskaperna om ansvar i utomobligatoriska rättsförhållanden preskriberas fem år efter den händelse som föranleder ansvarstalan.
That limitation period began to run from the time the applicants became aware of the event giving rise to the damage.
Denna frist började löpa från och med den tidpunkt då sökandena fick kännedom om den händelse som gett upphov till skadan.
In the present case, whether that event was the incorrect application of the Community regulations or the unlawfulness of those regulations, the applicants became aware of it at the latest at the time of such application (i.e., in June 1983).
Oavsett om denna händelse i förevarande fall bestod i den oriktiga tillämpningen av gemenskapsbestämmelserna eller i att dessa var rättsstridiga fick sökandena kännedom om händelsen senast vid tillämpningen av bestämmelserna (det vill säga i juni 1983).
Neither the judgment of the Tribunale civile di Rome of 27 January 1989 nor the subsequent judgments of the Corte d’appello in Rome or the Corte di Cassazione could have interrupted that limitation period.
Varken Tribunale civile di Romas dom av den 27 januari 1989 eller de senare domarna från appellationsdomstolen i Rom och Italiens högsta domstol hade kunnat avbryta denna preskription.
In the present case, contrary to the Commission’s assertion, the applicants did not enjoy any effective judicial protection before the national courts.
I motsats till vad kommissionen gjorde gällande, förelåg det i förevarande fall inte något verkningsfullt rättsligt skydd till förmån för sökandena vid den nationella domstolen.
Without prejudice to the possible merits of the applicants’ claims, in the legal context of the present case a national court was not in any event authorised to order AIMA to pay the applicants the Community aid in question unless Regulation No 2499/82 was rectified retrospectively.
I det rättsliga sammanhang som var i fråga i förevarande fall framhöll förstainstansrätten, utan att det skulle påverka bedömningen av huruvida sökandenas påståenden var välgrundade, att en nationell domstol under alla omständigheter inte skulle vara behörig att förplikta AIMA att betala ut det berörda gemenskapsstödet till sökandena förrän efter det att det skett en eventuell retroaktiv ändring av förordning nr 2499/82.
As the Court of First Instance had already held, 22that would require the Commission to adopt a regulation.
Som förstainstansrätten tidigare hade fastställt, 22skulle detta kräva att kommissionen antog en förordning.
Even if the Court of Justice were to find, in the context of a preliminary ruling, that some of the provisions of Regulation No 2499/82 were invalid, only intervention by the Community legislature (as the Commission pointed out in its defence) would make it possible to adopt a legal basis authorising such payment. 23
Även om domstolen i en dom som meddelats efter en begäran om förhandsavgörande i förekommande fall konstaterade att vissa bestämmelser i den ovannämnda förordningen var ogiltiga, skulle det emellertid vara nödvändigt med ett ingripande från gemenskapslagstiftaren för att det skulle finnas en rättslig grund för en sådan betalning, vilket kommissionen för övrigt hade angett i sitt svaromål. 23
The Court of First Instance dismissed that argument.
Förstainstansrätten avvisade detta argument.
It ruled that the Commission was required to make good the damage sustained by the applicants following the insolvency of DAI, as a result of the absence of a procedure that would guarantee, under the system introduced by Article 9 of Regulation No 2499/82, payment to the producers concerned of the Community aid provided for in that regulation.
Den slog fast att kommissionen var skyldig att ersätta den skada som sökandena lidit till följd av DAI:s konkurs, eftersom det enligt den ordning som införts genom artikel 9 i förordning (EEG) nr 2499/82 inte inrättats en mekanism som var ägnad att garantera utbetalningen av det gemenskapsstöd som föreskrivs i denna förordning till de berörda producenterna.
The Court of First Instance accordingly concluded that the plea alleging that effective domestic remedies existed must be rejected.
Förstainstansrätten slog följaktligen fast att avvisningsyrkandet inte kunde bifallas på den grunden att det fanns verkningsfulla möjligheter att föra talan vid nationell domstol.
24Again, the Commission has not challenged that ruling in the present appeal.
24Kommissionen har inte heller ifrågasatt denna bedömning inom ramen för förevarande överklagande.
21 — Paragraphs 115 to 117.22 — See paragraph 77 of the judgment.23 — Paragraph 118.24 — Paragraph 120.
21 — Punkterna 115–117.22 — Se punkt 77 i domen.23 — Punkt 118.24 — Punkt 120.
More particularly, the Court of First Instance found that the period of limitation began to run when the damage resulting from the total or partial absence of payment of Community aid was suffered for certain by the applicants.
Förstainstansrätten ansåg närmare bestämt att preskriptionsfristen i förevarande fall började löpa från och med det tillfälle då sökandena med säkerhet led skada på grund av att gemenskapsstödet inte, eller endast delvis, utbetalades till dem.
DAI should have paid them the minimum buyingin price by the end of
DAI skulle enligt artikel 9.1 i förordning nr 2499/82 ha betalat
June 1983 in accordance with Article 9(1) of Regulation No 2499/82.
27 dem det lägsta uppköpspriset för vin senast i slutet av juni 1983.
In the specific circumstances of the present case, however, the damage suffered by the applicants at the end of June 1983 due to the absence of payment could not be considered to be certain, that is to say imminent and foreseeable, from that date on. 25
Mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i förevarande tvist kunde den skada som sökandena led i slutet av juni 1983 på grund av att det lägsta uppköpspriset inte, eller endast delvis, betalades inom den föreskrivna fristen emellertid inte anses vara säker, det vill säga nära förestående och förutsägbar, från och med detta datum. 25
The Court of First Instance then reviewed what it took to be the salient facts.
Förstainstansrätten prövade sedan vad den ansåg vara de huvudsakliga omständigheterna i målet.
26 It took the view that, in order to assess whether damage was ‘certain’, it was necessary to take into consideration the national proceedings between DAI and AIMA (in which the applicants had intervened) concerning the fate of the security.
26Den ansåg att den för att bedöma huruvida det var fråga om en säker skada skulle beakta de nationella förfarandena mellan DAI och AIMA (i vilka sökandena hade intervenerat) som avsåg de åtgärder som vidtagits beträffande säkerheten.
It concluded that, in the exceptional circumstances of the present case, it was extremely difficult for a prudent and wellinformed economic operator to be aware that he could not obtain payment of the aid concerned before a national court and that national remedies would, therefore, be ineffective.
Förstainstansrätten ansåg att det mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i förevarande fall var mycket svårt för en omsorgsfull och informerad ekonomisk aktör att inse att han inte kunde erhålla betalning av det berörda stödet vid den nationella domstolen och att de nationella rättsmedlen följaktligen inte var verkningsfulla.
The absence of a procedure guaranteeing, under the system introduced by Article 9 of Regulation No 2499/82, payment of the Community aid to the producers concerned, in particular in the event of the insolvency of the distiller, was also in the Court of First Instance’s view incompatible with one of the essential purposes of preventive distillation.
Det förhållandet att det enligt den ordning som inrättats enligt artikel 9 i denna förordning saknas en mekanism som garanterar att gemenskapsstödet betalas ut till de berörda producenterna, i synnerhet för det fall destillatören försätts i konkurs, var också enligt förstainstansrätten oförenligt med ett av de väsentliga ändamålen med förebyggande destillation.
Preventive distillation was intended not only to prevent the marketing of poor quality wines, but also, as was clear from the sixth recital in the preamble to Regulation No 2144/82, to improve the incomes of producers by ensuring that, under certain conditions, they received a ‘guaranteed minimum price’ for table wine.
Tillämpningen av förebyggande destillation syftar nämligen inte enbart till att undvika försäljning av vin som håller låg kvalitet utan även, såsom framgår av skäl 6 i förordning nr 2144/82, till att förbättra producenternas inkomster genom att det på vissa villkor säkerställs ett ”garanterat lägsta pris” för bordsvin.
In addition, under the 11th recital in the preamble to Regulation No 2499/82, provision needed to be made for the minimum price guaranteed to producers to be paid to them, as a general rule, within a period which would enable them to obtain a profit comparable to that which they would have obtained from a commercial sale.
Dessutom framgår det av skäl 11 i förordning nr 2499/82 att det garanterade lägsta priset i allmänhet skulle betalas ut till producenterna inom sådana frister som gjorde det möjligt för dem att erhålla en inkomst som motsvarade den som de skulle ha erhållit vid en försäljning på affärsmässiga grunder.
In those circumstances, according to that recital, it was essential to pay the aid due to them at the earliest opportunity, while guaranteeing by means of an appropriate system of securities that oper -ations were correctly carried out. 28
Enligt detta skäl hade det mot denna bakgrund visat sig nödvändigt att betala ut de förfallna stöden så fort som möjligt och samtidigt säkerställa att förfarandet genomfördes i vederbörlig ordning genom att inrätta en lämplig ordning för ställande av säkerhet. 28
The exchange of correspondence between the applicants and AIMA on the one hand and the Commission on the other, and the proceedings brought before the Italian courts, showed that the applicants clearly initially attributed AIMA’s refusal to pay them the aid concerned to the incorrect application of Regulation No 2499/82.
Det framgick av korrespondensen mellan sökandena och AIMA å ena sidan och kommissionen å andra sidan samt av förfarandena vid de italienska domstolarna att sökandena inledningsvis uppenbarligen ansåg att AIMA:s vägran att betala ut de berörda stöden berodde på en felaktig tillämpning av förordning nr 2499/82.
It was reasonable for the parties concerned to be unaware that the origin of the damage they suffered lay in a lacuna in Regulation
De berörda parterna kunde inte klandras för att de inte insåg att skadan berodde på en brist i förordning nr 2499/82 som medförde att
27 — Paragraphs 136 to 139.28 — Paragraph 142.
27 — Punkterna 136–139.28 — Punkt 142.
25 — Paragraphs 131 to 133.26 — Paragraphs 134 and 135; see points 18 and 24 above.
25 — Punkterna 131–133.26 — Punkterna 134–135, se punkterna 18 och 24 ovan.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P not finally decided by the Italian court until after the judgment of the Italian Corte di Cassazione of 28 November 1994.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT SHARPSTON — MÅL C-51/05 P den 28 november 1994 från Italiens högsta domstol.
Therefore, the damage suffered by the applicants could not have been certain until that date.
Härav följer att den skada som sökandena lidit inte kunde anses vara säker förrän denna dag.
The Court of First Instance accordingly concluded that in those circumstances, the fiveyear period of limitation provided for in Article 46 of the Statute could not have begun to run before that date. The present action for damages (namely for compensation equivalent to the amounts owing to the applicants by DAI), brought in 1998, could not be considered to be out of time. 30
Förstainstansrätten ansåg följaktligen att den femåriga preskriptionsfristen i artikel 46 i domstolens stadga mot denna bakgrund inte kunde ha börjat löpa före det sistnämnda datumet, vilket innebär att förevarande skadeståndstalan (det vill säga avseende ersättning motsvarande de belopp som DAI var skyldigt sökandena), som väcktes år 1998, inte kunde anses ha väckts för sent. 30
The Court of First Instance found that, in those circumstances, a prudent and wellinformed trader could reasonably expect to obtain payment of the aid concerned.
Förstainstansrätten ansåg att en omsorgsfull och informerad producent mot denna bakgrund rimligen kunde räkna med att det berörda stödet skulle betalas ut.
In particular, as a security had been lodged by the distiller, under Article 11 of Regulation No 2499/82, in order to guarantee that operations were correctly carried out, the risk of insolvency on the part of the distiller would legitimately appear to be covered, as regards the amount of the aid paid earlier to the distiller by way of an advance, where the producers had fulfilled all their obligations and the wine had been distilled in accordance with the provisions of that regulation.
Med hänsyn till att destillatören hade ställt säkerhet i enlighet med artikel 11 i förordning nr 2499/82 för att säkerställa ett rättsenligt förfarande, kunde risken för att destillatören skulle bli insolvent med fog anses vara täckt såvitt avsåg det stödbelopp som utbetalats till destillatören i förskott, när producenterna hade uppfyllt samtliga sina skyldigheter och vinet hade destillerats i enlighet med bestämmelserna i denna förordning.
The exceptional nature of the situation resulting from the abovementioned lacuna in Regulation No 2499/82 in the area of the prevent- ive distillation of table wine was moreover confirmed by the fact that the system provided for in Article 9 of that regulation was extremely unusual. 29
Att den ovannämnda bristen i förordning nr 2499/82 utgjorde en undantagssituation inom området för förebyggande destillation av bordsvin ansågs vidare stödjas av det förhållandet att det system som föreskrivs i artikel 9 i denna förordning var extremt ovanligt. 29
The Commission has appealed against the judgment of the Court of First Instance.
Kommissionen har överklagat förstainstansrättens dom.
The appeal is limited to that part of the judgment ruling on the interpretation of Article 46 of the Statute of the Court of Justice (paragraphs 129 to 150, summarised in points 54 to 58 above).
Överklagandet gäller endast den del av domen som rör tolkningen av artikel 46 i domstolens stadga (punkterna 129–150, vilka sammanfattas i punkterna 54–58 ovan).
For all those reasons, given the complexity of the system introduced by Regulation No 2499/82 and the exceptional circumstances described above, it was only after the proceedings relating to the secur- ity were brought before the Italian courts that the applicants became aware that they would not obtain payment of the aid in question from the security.
Med hänsyn till samtliga dessa skäl och till komplexiteten i det system som inrättats genom förordning nr 2499/82, samt det undantagsförhållande som beskrivits i ovanstående punkt, var det inte förrän efter förfarandena rörande säkerheten, som inletts vid de italienska domstolarna, som sökandena fick vetskap om att de inte skulle kunna erhålla betalning av de berörda stödbeloppen genom säkerheten.
In the present case, although the security was redeemed by AIMA in February 1991 in accordance with the judgment of the Tribunale civile di Roma and entered in the EAGGF accounts for that year, the identity of the beneficiary of that security under Regulation No 2499/82 was
Även om säkerheten utbetalades till AIMA i februari 1991 till följd av domen från Tribunale civile di Roma och bokfördes samma år till förmån för EUGFJ, fastställdes inte förmånstagaren i förevarande fall enligt denna säkerhet enligt bestämmelserna i förordning nr 2499/82 på ett slutgiltigt sätt av den italienska domstolen förrän i det ovannämnda avgörandet av
The Commission submits that the ruling of the Court of First Instance to the effect that time started to run when the applicants were in a position to realise that they would
Kommissionen har gjort gällande att förstainstansrättens bedömning, enligt vilken fristen började löpa när sökandena fick vetskap om att de inte skulle kunna erhålla
29 — See the legislative context explained in paragraph 144 of the judgment of the Court of First Instance.
29 — Se det rättsliga sammanhang som beskrivs i punkt 144 i förstainstansrättens dom.
30 — Paragraphs 143 to 147.
30 — Punkterna 143–147.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS not obtain the aid by recourse to the security provided by DAI in favour of AIMA is based on a manifest error of law.
betalning av de berörda stödbeloppen genom den säkerhet som DAI ställt till förmån för AIMA, grundar sig på en uppenbart felaktig rättstillämpning.
Its sole ground of appeal is that the Court of First Instance thereby infringed Article 46 of the Statute of the Court of Justice.
Kommissionens enda grund för överklagandet är att förstainstansrätten därigenom har åsidosatt artikel 46 i domstolens stadga.
the basis of that caselaw, the Court of First Instance should have held that time began to run when the application of the system of indirect payment of aid to distillation under Article 9 of Regulation No 2499/82 had actually caused damage to the applicants by failing to provide that the aid would be paid directly to the producer if the distiller became insolvent.
Förstainstansrätten borde mot bakgrund av denna rättspraxis ha slagit fast att preskriptionsfristen började löpa när tillämpningen av ordningen för indirekt utbetalning av stöd som inrättats genom artikel 9 i förordning nr 2499/82 verkligen hade åsamkat skada för sökandena genom att det i denna bestämmelse inte föreskrevs att stödet skulle utbetalas direkt till producenten om destillatören försattes i konkurs.
In practice, that was when, because of DAI’s insolvency, the applicants could not obtain payment of the aid in the timelimits laid down by Regulation No 2499/82, namely at the latest 90 days after distillation.
Denna tidpunkt inföll i praktiken när sökandena, på grund av DAI:s konkurs, inte kunde erhålla utbetalning av stödet inom den tidsfrist som föreskrivs i förordning nr 2499/82, det vill säga senast 90 dagar efter destillation.
In fact the Court of First Instance held that the damage occurred many years later, when the applicants became aware of the failure of their attempts to obtain payment of the aid, by recourse to the security, from the national courts.
Förstainstansrätten slog fast att skadan uppkom flera år senare, när sökandena av de nationella domstolarna fick vetskap om att deras försök att erhålla utbetalning av stödet, med stöd av säkerheten, misslyckats.
That Court considered that, given the complexity of the system of indirect payment of aid established by Regulation No 2499/82, the applicants could reasonably count on obtaining payment of the amounts in question by recourse to the security.
Förstainstansrätten ansåg att sökandena, mot bakgrund av komplexiteten i den ordning för indirekt utbetalning av stöd som föreskrivs i förordning nr 2499/82, rimligen kunde förvänta sig att erhålla utbetalning av beloppen i fråga med stöd av säkerheten.