natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the Council, supported by the Spanish and United Kingdom governments, the Commission’s plea that the contested Joint Action is illegal is inadmissible in so far as, first, the Court has no jurisdiction to rule on the legality of a measure under the CFSP and, second, a privileged applicant such as the Commission is barred from pleading the illegality of an act the annulment of which it could have sought directly by an action under Article 230 EC.
Enligt rådet, som har stöd av den spanska regeringen och Förenade kungarikets re -gering, kan kommissionens invändning om rättsstridighet inte tas upp till sakprövning, eftersom domstolen inte är behörig att avgöra huruvida en rättsakt som omfattas av GUSP är rättsenlig och eftersom en privilegierad sökande som kommissionen inte har rätt att göra gällande att en rättsakt är rättsstridig om sökanden genom att väcka talan enligt artikel 230 EG direkt har kunnat yrka att den skall ogiltigförklaras.
Following the example of what has been inferred from Articles 46(f) and 47 EU with regard to the judicial review of acts of the Council adopted on the basis of the present Title VI of the EU Treaty (the third pillar), it is therefore the task of the Court to ensure that acts which, according to the Council, fall within the scope of Title V of the EU Treaty do not encroach on the powers conferred by the EC Treaty on the Community. 11
I likhet med vad som framgått av artiklarna 46f EU och 47 EU i fråga om domstolsprövningen av de rättsakter som rådet antagit på grundval av nuvarande avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen (tredje pelaren), ankommer det således på domstolen att kontrollera att de rättsakter som enligt rådet omfattas av avdelning V i Fördraget om Europeiska unionen inte inkräktar på den behörighet som gemenskapen tilldelas enligt bestämmelserna i EG-fördraget 11.
In its reply and its written observations on the statements in intervention of the Spanish and the United Kingdom governments, the Commission rebuts the objections to the admissibility of the plea of illegality by observing, first, that the plea is raised only in the light of Article 47 EU, that is to say, for the same reasons as those on which its principal application for the annulment of the contested decision is based, and, second, that privileged applicants have the right to plead the illegality of a legislative act where such illegality is revealed fully when the act is actu-
Kommissionen har i sin replik och i sitt skriftliga yttrande över interventionsinlagorna från den spanska regeringen respektive Förenade kungarikets regering avfärdat invändningarna om att invändningen om rättsstridighet kan tas upp till sakprövning. Kommissionen har därvid först erinrat om att denna invändning gjorts enbart mot bakgrund av artikel 47 EU, det vill säga samma skäl som huvudyrkandet om ogiltigförklaring av det angripna beslutet grundats på, och därefter erinrade kommissionen om att privilegierade sökande har rätt att göra en invändning om rättsstridighet av en normativ rättsakt om denna rättsstridighet tydligt framgår vid den tidpunkt när rätts-
(i) Admissibility of a plea of illegality raised by a privileged applicant against a regulation pursuant to Article 241 EC ally applied, after the expiry of the period laid down by the fifth paragraph of Article 230 EC for bringing an action for the annulment of that act.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT MENGOZZI — MÅL C-91/05 i) Upptagande till sakprövning av en invändning om rättsstridighet enligt artikel 241 EG som framförts av en privilegierad sökande beträffande en förordning akten faktiskt tillämpas, efter det att fristen enligt artikel 230 femte stycket EG för att väcka talan om ogiltigförklaring av denna rättsakt har löpt ut.
(b) Analysis
b) Bedömning
It must be observed that, under Article 241 EC, notwithstanding the expiry of the period laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC, any party may, in proceedings in which a regulation adopted jointly by the Parliament and the Council, or a regulation of the Council, of the Commission or of the European Central Bank is at issue, plead the grounds specified in the second paragraph of Article 230 in order to invoke before the Court of Justice the inapplicability of that regulation. 12
Det skall erinras om att enligt artikel 241 EG får utan hinder av att den frist som avses i artikel 230 femte stycket har löpt ut parterna i en tvist om en förordning som Europaparlamentet och rådet gemensamt, rådet, kommissionen eller ECB har antagit, med stöd av artikel 230 andra stycket inför domstolen göra gällande att förordningen inte skall tillämpas 12.
I wish to point out straightaway that examination of the admissibility of the plea of illegality of the contested Joint Action seemed to me necessary at this stage of my remarks in so far as, on the substance of the case, the assessment of the legality of the contested decision cannot, in my view, be dissociated from the assessment of the provisions of the contested Joint Action.
Jag vill genast precisera att jag anser det vara nödvändigt att i detta skede av bedömningen pröva frågan om huruvida invändningen att den omtvistade gemensamma åtgärden är rättsstridig kan tas upp till sakprövning, eftersom bedömningen av rättsenligheten av det angripna beslutet i materiellt hänseende enligt min mening inte kan skiljas från bedömningen av rättsenligheten av bestämmelserna i den omtvistade gemensamma åtgärden.
As to the nature of the act at issue, the caselaw accepts that a plea of illegality cannot be limited to acts which take the form of a regulation within the meaning of Article 241 EC and, preferring a broader interpretation of Article 241, looks rather to the content of the allegedly illegal act which must have a ‘general character.’ 13
I rättspraxis medges, såvitt avser den ifrågavarande rättsaktens karaktär, att invändningen om rättsstridighet inte kan begränsas till rättsakter som har formen av en förordning i den mening som avses i artikel 241 EG. Genom att främja en vid tolkning av denna artikel fästs det hellre avseende vid innehållet i den rättsakt vars rättsenlighet har ifrågasatts och som skall vara ”generell” 13.
13 — Case 92/78 Simmenthal v Commission [1979] ECR 777, paragraphs 40 and 41.
13 — Dom av den 6 mars 1979 i mål 92/78, Simmenthal mot kommissionen (REG 1979, s.
See also Joined Cases T-6/92 and T-52/92 Reinarz v Commission [1993] ECR II-1047, paragraph 56, and Joined Cases T-222/99, T-327/99 and T-329/99 Martinez and Others v Parliament [2001] ECR II-2823, paragraph 134.
777), punkterna 40 och 41. Se även särskilt förstainstansrättens dom av den 26 oktober 1993 i de förenade målen T-6/92 och T-52/92, Reinarz mot kommissionen (REG 1993, s.
The objection of inadmissibility raised by the Council and the Spanish and United Kingdom governments raises in essence difficulties of two kinds.
Genom den invändning om rättegångshinder som rådet och den spanska regeringen och Förenade kungarikets regering har gjort gällande uppstår i huvudsak två slags svårigheter.
First, the question whether, in the context of the EC Treaty, it is open to a so-called ‘privileged’ applicant to plead the illegality of an act which the applicant could certainly have challenged directly in accordance with Article 230 EC.
Dels gäller det svårigheten att veta huruvida en så kallad privilegierad sökande inom ramen för EG-fördraget har rätt att invända att en rättsakt är rättsstridig som denna sökande med säkerhet har kunnat ifrågasätta direkt med stöd av artikel 230 EG.
Second, if the reply to that question is at least partly in the affirmative, it is necessary to determine whether that solution can be extended to a situation such as that in the present case where the allegedly illegal act was adopted on the basis of Title V of the EU Treaty.
Dels är det, även om denna fråga i varje fall delvis skall besvaras jakande, fråga om att avgöra huruvida denna lösning kan utsträckas till att omfatta en situation där, såsom i förevarande fall, den rättsakt mot vilken det görs en invändning om rättsstridighet har antagits på grundval av avdelning V i Fördraget om Europeiska unionen.
These two questions will be examined in turn.
Dessa två frågor kommer att undersökas nedan i tur och ordning.
COMMISSION v COUNCIL cant such as a Community institution or a Member State, has however arisen on several occasions in recent decades.
KOMMISSIONEN MOT RÅDET eller en medlemsstat, har anfört med stöd av artikel 241 EG dock uppkommit vid upprepade tillfällen under de senaste decennierna.
This clarification means, as a first consequence, that any applicant, including therefore a privileged applicant, is barred from pleading the illegality of decisions formal - ly addressed to that applicant which it has fail - ed to challenge directly within the period laid down by the fifth paragraph of Article 230 EC, 14 save in a situation — which is in any case irrelevant in the present case — where the measure at issue contained such particularly serious and manifest defects that it could be deemed non-existent. 15
En första följd av denna precisering är att alla sökande, således även en privilegierad sökande, har förverkat sin rätt att ifrågasätta rättsenligheten av de beslut som formellt är riktade till honom och som han inom den frist som föreskrivs i artikel 230 femte stycket EG har underlåtit att direkt ifrågasätta 14, såvida inte – vilket under alla förhållanden inte är relevant i förevarande fall – rättsakten är behäftad med sådana särskilt grova och uppenbara fel att den kan betraktas som en nullitet 15.
The recurrence of this question seems to have been partly occasioned by the Court’s repeated refusal to give a ruling on the admissibility of pleas of illegality raised by privileged applicants against Community regulations either in the context of an application for the annulment of a decision based on the regulation in question or as a means of defence against an allegation of failure to comply with a regulation, 16in spite of the proposals of several advocates general who, mainly with reference to the wording of Article 241, delivered opinions suggesting that those collateral challenges are admissible. 17
Den omständigheten att denna fråga återkommer förefaller delvis bero på domstolens upprepade motstånd mot att avgöra frågan om huruvida invändningar om rättsstridighet som gjorts gällande av privilegierade sökande avseende gemenskapsförordningar kan tas upp till sakprövning – antingen inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en rättsakt som grundas på den berörda förordningen, eller som grund för försvar för att invända mot en påstådd brist i en förordning 16 – trots förslag från flera av domstolens generaladvokater, vilka i huvudsak med hänvisning till ordalydelsen av artikel 241 EG ställt sig positiva till att dessa andra yrkanden kan tas upp till sakprövning 17.
With regard to the scope ratione personae of Article 241 EC, although it states that notwithstanding the expiry of the period laid down in Article 230 any party may, as a collateral challenge, invoke the inapplicability of a regulation (understood as an act of a ‘general nature’), the problem of the admissibility of a plea of illegality, raised pursuant to Article 241 EC by a privileged appli-
När det gäller tillämpningsområdet med avseende på person för artikel 241 EG har, trots ordalydelsen i denna artikel, enligt vilken parterna utan hinder av att den frist som avses i artikel 230 EG har löpt ut i anslutning därtill får göra gällande att en förordning inte kan tillämpas – vilken förstås som en generell rättsakt – frågeställningen om upptagande till sakprövning av en invändning om rättsstridighet som en privilegierad sökande, såsom en gemenskapsinstitution
It should be noted that, although in some of those cases the Court examined in substance the alleged illegality of the regu-
Det skall påpekas att även om domstolen i vissa av dessa mål i sak prövade huruvida
In the last-mentioned case, however, the plea of illegality was not raised clearly by Greece (see point 114 of the Opinion of Advocate General Tizzano).
I sistnämnda mål framfördes emellertid inte Greklands invändning om rättsstridighet med tillräcklig klarhet (se punkt 114 i generaladvokaten Tizzanos förslag till avgörande)
Greece, cited above,
15 — Se dom av den 30 juni 1988 i det ovannämnda målet kommissionen mot Grekland (punkt 16 och däri angiven rättspraxis).
17 — See the Opinion of Advocate General Roemer delivered in Italy v Council and Commission, 411; the Opinion of Advocate General Slynn in France v Commission, 703; point 6 of the Opinion of Advocate General Mancini in Greece v Council; and points 23 to 32 of the Opinion of Advocate General Darmon in Commission v Spain.
17 — Se generaladvokaten Roemers förslag till avgörande, föredraget i det ovannämnda målet Italien mot rådet och kommissionen, s.
15 — Case 226/87 Commission v paragraph 16 and caselaw cited.
600, generaladvokaten Slynns förslag till avgörande i det ovannämnda målet Frankrike mot kommissionen, s.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-91/05 lations at issue, 18 having received opinions to bring a direct action challenging those acts.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT MENGOZZI — MÅL C-91/05 de ifrågasatta förordningarna var rättsenliga 18, samtidigt drog slutsatser till förmån ifrågasätta giltigheten av allmänna förordningar eller gemenskapsrättsakter om denna part inte enligt artikel 230 EG har rätt att väcka direkt talan mot dessa rättsakter 22.
22 in favour of the admissibility of the pleas of illegality, 19the refusal to give an express ruling on admissibility has continued to give rise to certain questions, which may be supposed to have been the origin of the hesitation expressed by Advocate General Jacobs in his Opinion delivered on 3 October 2002 in Commission v ECB 20 — to which I shall revert later — with regard to expressing ‘a final view’ on the question. 21
för upptagandet till sakprövning av framförda invändningar om rättsstridighet 19, innebar domstolens fortsatta motstånd mot att uttryckligen avgöra detta upptagande till sakprövning att vissa frågor uppstod, som förmodligen även var bakgrunden till den reservation som generaladvokaten Jacobs uttalade i sitt förslag till avgörande som föredrogs den 3 oktober 2002 i målet kommissionen mot ECB 20 – beträffande vilket jag återkommer i den följande utläggningen – att avge ”en slutlig ståndpunkt” i frågan 21.
Consequently, this reasoning appeared to tie the right to institute a collateral review of a regulation to the unavailability of the possibility of bringing an action for its annulment.
Denna motivering synes därför ha inneburit att möjligheten att utlösa en ytterligare prövning av en förordning har samband med att det saknas en möjlighet att väcka talan om ogiltigförklaring av en sådan rättsakt.
In addition, it is relevant to note that the Council as well as the Spanish Government largely base on that line of reasoning their objection of inadmissibility in relation to the Commission’s plea that the contested Joint Action is illegal.
Det saknar för övrigt inte betydelse att såväl rådet som den spanska regeringen i stor utsträckning har grundat sitt yrkande – om att kommissionens invändning att den omtvistade gemensamma åtgärden är rättsstridig skall avvisas – på detta resonemang.
The controversy also appears to have been started by an a contrario interpretation of the reasoning of certain judgments in which the Community court stated that Article 241 EC gives expression to the general principle conferring upon any party to proceedings the right to make a collateral challenge to the validity of regulations or of Community acts ‘of a general nature’ if that party was not entitled under Article 230 EC
Tvisten förefaller även ha framkallats av en tolkning e contrario av motiveringen av vissa domar, i vilka gemenskapsdomstolen har ansett att artikel 241 EG är uttryck för en allmän princip enligt vilken det säkerställs att parterna har rätt att i anslutning därtill
18 — That was the case in Commission v Germany (paragraph 8), France v Commission (paragraphs 4, 5 and 31), Greece v Council (paragraph 11) and Greece v Commission (paragraph 97).
18 — Så var fallet i domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot Tyskland (punkt 8), Frankrike mot kommissionen (punkterna 4, 5 och 31), Grekland mot rådet (punkt 11), och Grekland mot kommissionen (punkt 97).
It should be noted that in Italy v Council and Commission the Court dismissed the plea of illegality as inadmissible on the ground that there was no connection between the allegedly illegal regulation and the contested measure; in Commission v Spain the Court avoided the procedural difficulty by finding (in paragraph 6) that the defence raised by the Spanish Government did not relate to the regulation in question as such, but to the interpretation of it set out by the Commission in its action for failure to fulfil obligations.
Det skall påpekas att domstolen i det ovannämnda målet Italien mot rådet och kommissionen avvisade invändningen om rättsstridighet med motiveringen att det inte fanns något samband mellan den förordning vars lagenlighet ifrågasattes och den ifrågasatta rättsakten. I det ovannämnda målet kommissionen mot Spanien har domstolen kringgått svårigheten med förfarandet och ansett (punkt 6 i domen) att den grund för försvar som den spanska regeringen åberopat inte avsåg den ifrågavarande förordningen som sådan, utan den tolkning av denna förordning som kommissionen gjort i sin talan om fördragsbrott.
Furthermore, the controversy was certainly not settled by the Nachi Europe judgment in the complex matter of the imposition of antidumping duties, in which the Court found that an undertaking which undoubtedly had a right to bring an action before the Community court for the annul-
Debatten har med all sannolikhet inte heller upphört efter domen i målet Nachi Europe, som avkunnades inom det komplicerade området för beskattning av antidumpningstullar och i vilken domstolen fann att ett företag som utan tvivel hade rätt att väcka talan vid gemenskapsdomstolen i syfte att få en gemenskapsförordning om fastställande
19 — However, it must be observed that in Commission v Germany no specific attention was paid to this procedural problem, whereas in Greece v Commission, Advocate General Tizzano proposed, at point 114 of his Opinion, that the plea of illegality be dismissed as inadmissible primarily on the ground that the Greek Government had not challenged the regulation at issue within the timelimit laid down in Article 230 EC.
19 — Det skall dock påpekas att det i det ovannämnda målet kommissionen mot Tyskland inte hade fästs någon särskild uppmärksamhet vid denna fråga om förfarandet, medan generaladvokaten Tizzano i det ovannämnda målet Grekland mot kommissionen, i punkt 114 i sitt förslag till avgörande, däremot hade hävdat att invändningen om rättsstridighet inte kunde tas upp till sakprövning och därför inte godtas.
22 — See Simmenthal (paragraph 39).
20 — Dom av den 10 juli 2003 i mål C-11/00, kommissionen mot ECB (REG 2003, s. I-7147).
See also Martinez and Others v Parliament (paragraph 133) and Joined Cases T-93/00 and T-46/01 Alessandrini and Others v Commission [2003] ECR II-1635, paragraph 76 (italics added).
Se även förstainstansrättens dom av den 2 oktober 2001 i det ovannämnda målet Martinez m.fl. mot Europaparlamentet (punkt 133), och av den 10 april 2003 i de förenade målen T-93/00 och T-46/01, Alessandrini m.fl. mot kommissionen (REG 2003, s. II-1635), punkt 76 (min kursivering).
20 — Case C-11/00 Commission v ECB [2003] ECR I-7147.21 — Points 100 and 190 of the Opinion in Commission v ECB.
21 — Punkterna 100 och 190 i förslaget till avgörande i det ovannämnda målet kommissionen mot ECB.
COMMISSION v COUNCIL of a plea of illegality, the inapplicability of a regulation of a general or legislative nature.
KOMMISSIONEN MOT RÅDET genom en invändning om rättsstridighet göra gällande att en förordning som har en allmän eller normativ karaktär inte är tillämplig.
ment of a Community regulation fixing antidumping duties could not, on grounds of legal certainty, 23collaterally call into question the validity of that regulation in a dispute before a national court.
av antidumpningstullar ogiltigförklarad, inte av rättssäkerhetsskäl, i samband med en tvist vid en nationell domstol i andra hand kunde ifrågasätta giltigheten av denna förordning 23.
Although the reasoning of that judgment is also based on the hybrid nature of regulations of that kind, being acts of a legislative nature and, at the same time, acts liable to be of direct and individual concern to certain traders, 24the reference to the wording in Simmenthal, 25 cited in point 42 above, and its extension to the case of a Community regulation, without the Court’s reasoning appearing to be limited to the special nature of antidumping regulations, could also contribute to continued doubts as to the outcome of a plea of illegality raised by privileged applicants before the Court in the context of the formal application of Article 241 EC.
Även om motiveringen för denna lösning även grundar sig på att denna typ av förordningar har en dubbel karaktär, det vill säga att förordningen både är allmängiltig och kan beröra enskilda direkt och personligen 24, kunde erinran om det uttryck som använts i målet Simmenthal mot kommissionen 25, som framhållits ovan i punkt 42, samt dess utsträckning till att omfatta en gemenskapsförordning, dessutom utan att domstolens motivering synes begränsas till antidumpningsförordningar, även innebära att det fortfarande rådde tvivel om huruvida en invändning om rättsstridighet som privilegierade sökande gjort vid domstolen kan anföras, inom ramen för en formell tillämpning av artikel 241 EG.
In that case, the Commission sought the annulment of a decision of the European Central Bank (ECB) concerning the prevention of fraud, on the ground that the decision infringed Regulation (EC) No 1073/1999 of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 concerning investigations conducted by the European Anti-Fraud Office (OLAF).
Kommissionen yrkade i ovannämnda mål att ett beslut av Europeiska centralbanken (ECB) om förebyggande av bedrägerier skulle ogiltigförklaras med motiveringen att detta beslut stred mot Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/1999 av den 25 maj 1999 om utredningar som utförs av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) 26.
26 One of the defences raised by the ECB to the application for annulment was that Regulation No 1073/1999 was unlawful and should be declared inapplicable pursuant to Article 241 EC on the ground that it was adopted in breach of several provisions of the Treaty, in particular Article 105(4) EC, relating to consultation of the ECB.
Bland sina grunder för försvar mot talan om ogiltigförklaring gjorde ECB gällande att förordning nr 1073/1999 var rättsstridig och att det i enlighet med artikel 241 EG skulle fastställas att den inte var tillämplig. Motiveringen var att förordningen hade antagits med åsidosättande av flera bestämmelser i fördraget, särskilt av artikel 105.4 EG om samråd med ECB.
The Commission took the view that such a defence was inadmissible because the ECB was barred from pleading the unlawfulness of an act against which it could have brought an action for annulment under Article 230 EC.
Kommissionen ansåg att en sådan grund för försvar inte kunde tas upp till sakprövning, eftersom ECB hade förverkat sin rätt att göra gällande att en rättsakt beträffande vilken banken med stöd av artikel 230 EG hade kunnat väcka talan om ogiltigförklaring var rättsstridig.
However, the Court provided significant clarification in Commission v ECB, which suggests that it is open to a privileged applicant to invoke before the Court, by means
Domstolen har dock lämnat viktiga upplysningar i sin dom av den 10 juli 2003 i det ovannämnda målet kommissionen mot ECB. Upplysningarna innebär att en privilegierad sökande har rätt att vid domstolen
After observing, first, that the addressee of an individual decision is barred from pleading its illegality and, second, that, in accordance with Nachi Europe, a Community
Domstolen angav, efter att ha erinrat om att adressaten av ett individuellt beslut har förverkat sin rätt att ifrågasätta lagenligheten av detta, om att en gemenskapsförordning