natgillin/translations-raw huggingface dataset:
First, it should be observed that the Commission decided to incorporate Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes thereto, in a nonconfidential version, in the investigation file that was made available to the undertakings which were parties to the proceedings.
För det första beslutade kommissionen att låta skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 med bilagor ingå i en ickekonfidentiell version av handlingarna i den utredningsakt till vilken parterna i förfarandet har tillgång.
The Commission therefore of necessity considered that those documents were of relevance to the investigation.
Kommissionen ansåg således nödvändigtvis att dessa handlingar var relevanta för utredningen.
Second, Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes thereto, was not used by the Commission in the Decision in order to establish that the undertakings concerned had committed an infringement.
Kommissionen använde för det andra inte skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 med bilagor för att fastställa att de berörda företagen hade begått en överträdelse.
Those documents therefore do not constitute inculpatory evidence.
Det är således inte fråga om fällande material.
Third, it must be noted that Hoechst did in fact have access to the nonconfidential version of Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes.
För det tredje erhöll Hoechst faktiskt tillgång till den icke-konfidentiella versionen av skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 med bilagor.
However, in the form made available to Hoechst during the administrative procedure, those documents consisted of 101 pages, virtually all of which were blank and marked ‘Business secrets’.
Dessa handlingar, i den version som Hoechst fick tillgång till under det administrativa förfarandet, bestod emellertid av 101 sidor, vilka nästan samtliga var vita och överstrukna och märkta ”affärshemligheter”.
No more comprehensible nonconfidential version, or even a summary of the content of those documents, was provided during the administrative procedure.
Hoechst beviljades under det administrativa förfarandet inte tillgång till någon mer begriplig ickekonfidentiell version, inte ens en sammanfattning av dessa handlingar.
Only a list setting out the date, sender and addressee of the documents and, where appropriate, the subject-matter, were mentioned in Chisso’s letter of 17 December 2002.
I skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 omnämndes enbart en lista med datum för handlingarna i fråga, avsändare och mottagare samt, i förekommande fall, en uppgift om skrivelsens innehåll.
In those circumstances, the nonconfidential version of Chisso’s letter of 17 December 2002, with the annexes, in the form make available to Hoechst during the administrative procedure, bears a close relationship to failure to disclose the documents in question, which, in so far as they formed part of the file, were of relevance to the investigation.
Den icke-konfidentiella versionen av skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 med bilagor, i den version som Hoechst hade tillgång till under det administrativa förfarandet, kan under dessa förhållanden i själva verket likställas med att kommissionen inte lämnande ut de ifrågavarande handlingarna som, eftersom de ingick i handlingarna i ärendet, var relevanta för utredningen.
Fourth, it must be emphasised that more appropriate access to Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes, was requested by Hoechst on a number of occasions during the administrative procedure.
Förstainstansrätten påpekar för det fjärde att Hoechst vid flera tillfällen under det administrativa förfarandet begärde att få bättre tillgång till skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 med bilagor.
That access was refused, according to the terms of recital 26 to the Decision, on the ground that Chisso had requested confidential treatment for them.
Bolaget nekades sådan tillgång, enligt skäl 26 i beslutet, med motiveringen att Chisso hade begärt att skrivelsen skulle behandlas konfidentiellt.
The Commission cannot make a general reference to confidentiality to justify a total refusal to disclose documents in its file (Joined Cases T-305/94 to T-307/94, T-313/94 to T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 and T-335/94 Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission [1999] ECR II-931, paragraph 1017).
Kommissionen kan emellertid inte generellt hänvisa till konfidentialitet för att motivera att den helt vägrar att lämna ut handlingar i ärendet (förstainstansrättens dom av den 20 april 1999 i de förenade målen T-305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 och T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, REG 1999, s. II-931, punkt 1017).
In the circumstances of the present case, taking account of Hoechst’s express request to that effect, the Commission ought to have drawn up, or to have had drawn up, a nonconfidential version of the documents in issue or, where appropriate, if that proved difficult, to have prepared a list of the documents concerned and a sufficiently precise nonconfidential summary of their content.
Kommissionen skulle, under omständigheterna i förevarande fall, mot bakgrund av Hoechsts uttryckliga begäran härom, ha kunnat upprätta, eller låta upprätta, en ickekonfidentiell version av handlingarna i fråga eller, vid behov, om detta visade sig vara svårt, en förteckning över handlingarna i fråga samt en tillräckligt tydlig ickekonfidentiell sammanfattning av deras innehåll.
For all of those reasons, the Court considers that Hoechst’s access to Chisso’s letter 17 December 2002, together with the annexes thereto, was not properly organised by the Commission.
Det kan mot bakgrund av samtliga dessa orsaker konstateras att kommissionen inte beviljade Hoechst vederbörlig tillgång till skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 med bilagor.
However, it must be borne in mind that a breach of the right of access to a file can lead to annulment in whole or in part of a Commission decision only where the lack of proper access to the investigation file during the administrative procedure prevented the undertaking or undertakings concerned from perusing the documents that were likely to be of use in their defence and thus infringed their rights of defence.
Förstainstansrätten erinrar emellertid om att ett åsidosättande av rätten att få tillgång till handlingarna i ärendet kan medföra att ett beslut av kommissionen ogiltigförklaras helt eller delvis enbart om det berörda företaget eller de berörda företagen inte har beviljats vederbörlig tillgång till handlingarna i utredningen under det administrativa förfarandet, och därmed har hindrats från att få kännedom om handlingar som kunde ha varit till nytta för deras försvar, och deras rätt till försvar därmed har åsidosatts.
It was in those circumstances that the Court adopted the measures of organisation of procedure set out at paragraphs 32 to 35 above and that Hoechst was able to submit further observations on the complete documents which had thus been made available to it.
Det var mot denna bakgrund som förstainstansrätten vidtog de åtgärder för processledning som anges i punkterna 32–35 ovan och som Hoechst lämnade in kompletterande synpunkter avseende de fullständiga handlingar som på detta sätt hade kommit företaget till del.
It must be noted in that regard, by way of preliminary observation, that certain documents in the investigation file, in particular a letter from Chisso dated 11 January 1999, were produced at the request of the Court since the Decision referred to them in order to find that Chisso had supplied an oral description of the cartel’s activities and also certain evidence at the meeting of 13 November 1998.
Förstainstansrätten påpekar i detta hänseende inledningsvis att vissa av handlingarna i utredningsakten, bland annat en skrivelse från Chisso av den 11 januari 1999, utlämnades på begäran av förstainstansrätten med hänsyn till att det i beslutet hänvisades till denna skrivelse till stöd för konstaterandet att Chisso vid mötet den 13 november 1998 lämnade en muntlig beskrivning av kartellens verksamhet och tillhandahöll bevismaterial.
It is common ground, moreover, that those documents formed part of the investigation file made available to the parties to the proceedings, which the Commission confirmed in its observations without that point being disputed by Hoechst.
Det är i övrigt utrett att dessa handlingar ingick i utredningsakten som var tillgänglig för parterna i förfarandet, vilket kommissionen har bekräftat i sina yttranden och vilket Hoechst inte har invänt mot.
In those circumstances, Hoechst cannot validly maintain that there has been a breach of the right of access to the file in that regard.
Det saknas under dessa förhållanden stöd för Hoechsts påstående att dess rätt att få tillgång till handlingarna i ärendet åsidosattes i detta hänseende.
As regards Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes, Hoechst’s further observations specifically concern one of those annexes, namely a letter from Chisso dated 26 March 1999.
Hoechsts kompletterande synpunkter beträffande skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 med bilagor avser särskilt en av dessa bilagor, nämligen en skrivelse från Chisso av den 26 mars 1999.
It must be emphasised, in that regard, that the Commission’s final position on which undertaking had been first to adduce decisive evidence was taken, in the present case, at the time when it adopted the Decision.
Förstainstansrätten påpekar i detta hänseende att kommissionens ståndpunkt avseende frågan vilket företag som var först med att tillföra bevismaterial som var avgörande, fastställdes i och med att beslutet antogs.
At no point during the procedure did the Commission inform the undertakings whether or not they would be immune from a fine.
Kommissionen informerade inte företagen vid någon tidpunkt under förfarandet om huruvida de skulle komma att beviljas immunitet mot böter.
In those circumstances, the non-disclosure of Chisso’s letter of 26 March 1999 could not affect Hoechst’s rights of defence during the administrative procedure.
Att skrivelsen från Chisso av den 26 mars 1999 inte lämnades ut till Hoechst kan därför inte ha påverkat Hoechsts rätt till försvar under det administrativa förfarandet.
In any event, it must be made clear that Chisso’s letter of 26 March 1999 cannot alter the Commission’s conclusion that Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence, independently of whether or not that conclusion was well founded.
Skrivelsen från Chisso av den 26 mars 1999 medförde i vilket fall som helst inte någon ändring av kommissionens slutsats att Chisso hade varit först med att tillföra bevismaterial som var avgörande för att bevisa att kartellen fanns, oberoende av frågan huruvida denna slutsats var riktig.
The purpose of Chisso’s letter of 26 March 1999 was to explain why Chisso was late in supplying an ‘account of the facts’.
Avsikten med skrivelsen från Chisso av den 26 mars 1999 var att förklara varför detta företag dröjde så länge med att tillhandahålla en ”beskrivning av de faktiska omständigheterna”.
That cannot attenuate the fact that, at the meeting of 13 November 1998, and according to the Commission, Chisso provided an oral description of the cartel’s activities and also certain written evidence.
Detta minskar inte betydelsen av den omständigheten att Chisso enligt kommissionen vid mötet den 13 november 1998 lämnade en muntlig beskrivning av kartellens verksamhet samt tillhandahöll skriftlig bevisning.
Likewise, the fact that the Commission was able to grant Chisso further time to provide supplementary factual evidence following the meeting of 13 November 1998 cannot have any effect on the fact that Chisso was the first to cooperate, once that conclusion is based solely on the evidence adduced at that meeting.
På samma sätt påverkas inte den omständigheten, att företaget var först med att samarbeta, av att kommissionen kan ha förlängt den tidsfrist inom vilken Chisso skulle tillhandahålla kompletterande information om de faktiska omständigheterna efter mötet den 13 november 1998, eftersom slutsatsen att företaget var först med att samarbeta är grundad enbart på uppgifter som lämnades vid det nämnda mötet.
In light of the foregoing, Hoechst’s plea, so far as Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes, is concerned, must be rejected.
Talan kan med hänsyn till vad som ovan angetts inte vinna bifall såvitt avser den av Hoechst åberopade grunden i den del denna avser skrivelsen från Chisso av den 17 december 2002 med bilagor.
The internal documents relating to the telephone contacts between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999
De interna handlingarna avseende telefonsamtalen mellan kommissionen och Chisso mellan september 1998 och april 1999
As a preliminary point, it must be noted that during the administrative procedure Hoechst requested access only to the internal documents relating to the telephone conversations between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999.
Förstainstansrätten påpekar inledningsvis att Hoechst under det administrativa förfarandet enbart begärde att få tillgång till de interna handlingar som avsåg telefonsamtalen mellan kommissionen och Chisso, mellan september 1998 och april 1999.
That is clear, in particular, from a letter which Hoechst sent to the hearing officer on 22 January 2003, and was confirmed at the hearing.
Detta framgår bland annat av en skrivelse från Hoechst till förhörsombudet av den 22 januari 2003, och har bekräftats vid förhandlingen.
It must be borne in mind, next, that the right of access to the file implies that the Commission provides the undertaking concerned with the opportunity to examine all the documents in the investigation file that might be relevant for its defence, with the exception, in particular, of the Commission’s internal documents (see, to that effect, Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 68).
Förstainstansrätten erinrar vidare om att rätten att få tillgång till handlingarna i ärendet innebär att kommissionen ger det berörda företaget möjlighet att undersöka samtliga handlingar som ingår i utredningsakten och som kan vara relevanta för företagets försvar, med förbehåll för kommissionens interna handlingar (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 145 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkt 68).
The restriction on access to such documents is justified by the need to ensure the proper functioning of the Commission when it deals with infringements of the Treaty competition rules.
Begränsningen av tillgången till sådana handlingar motiveras av nödvändigheten att säkerställa att kommissionen på ett väl fungerande sätt kan beivra överträdelser av fördragets konkurrensregler.
The Commission’s internal documents can be made available only if the exceptional circumstances of the case so require, on the basis of serious indicia which it is for the party concerned to supply (see Cement, paragraph 153 above, paragraph 420 and the caselaw cited, and Joined Cases T-236/01, T-239/01, T-244/01 to T-246/01, T-251/01 and T-252/01 Tokai Carbon and Others v Commission [2004] ECR II-1181, paragraph 40).
Interna handlingar kan lämnas ut endast om det är nödvändigt på grund av särskilda omständigheter i det enskilda fallet, vilket ska framgå av uppgifter, ägnade att tas på allvar, som sökanden ska tillhandahålla (se förstainstansrättens dom i de ovan i punkt 153 nämnda förenade målen Cement, punkt 420 och där angiven rättspraxis, liksom dom av den 29 april 2004 i de förenade målen T-236/01, T-239/01, T-244/01–T-246/01, T-251/01 och T-252/01, Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. II-1181, punkt 40).
In the present case, for the reasons set out at paragraphs 128 to 144 above, the arguments put forward by Hoechst concerning a breach of the principles of sound administration and equal treatment were rejected, save as regards the assurance given to Chisso at the meeting of 13 November 1998 that it would be warned if another undertaking attempted to overtake it in the context of the 1996 Leniency Notice.
Hoechsts argument avseende ett åsidosättande av principerna om god förvaltningssed och likabehandling har i förevarande fall, på grundval av de ovan i punkterna 128–144 nämnda anledningarna underkänts, förutom vad avser det löfte som Chisso erhöll vid mötet den 13 november 1998, att företaget skulle underrättas om ett annat företag försökte att förekomma det, med avseende på 1996 års meddelande om samarbete.
As stated at paragraph 143 above, however, the illegality found in that regard is not of such a kind as to affect the validity of the Decision as regards, first, the finding of the infringement and, second, the determination of the undertaking which was the first to cooperate and therefore the granting of immunity from a fine.
Den rättsstridighet som har konstaterats i detta hänseende påverkar, såsom har angetts i punkt 143 ovan, emellertid inte beslutets giltighet vad avser vare sig fastställelsen av överträdelsen eller bedömningen av vilket företag som var först med att samarbeta och som således skulle beviljas immunitet mot böter.
Accordingly, the Court considers that no serious indicia exist, for the purposes of the caselaw cited above, that would justify access by Hoechst to the internal documents in question.
Det föreligger följaktligen, i den mening som avses i ovannämnd rättspraxis, inga uppgifter ägnade att tas på allvar som kan motivera att Hoechst borde ha beviljats tillgång till de interna handlingarna i fråga.
For that reason, Hoechst’s plea, in so far as it concerns the breach of the right of access to the internal documents relating to the telephone conversations between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999, must be rejected.
Talan kan av denna anledning inte vinna bifall såvitt avser den grund som Hoechst har åberopat, i den del denna avser åsidosättande av rätten att få tillgång till de interna handlingarna rörande telefonsamtalen mellan kommissionen och Chisso, mellan september 1998 och april 1999.
In the interest of completeness, and in the desire to demonstrate the truth in light of the breach of the principles of sound administration and equal treatment referred to above, the Commission was ordered, on the basis of Article 65(b) and the second subparagraph of Article 67(3) of the Rules of Procedure, to produce the internal documents in question to enable the Court to verify them.
Förstainstansrätten har, för fullständighetens skull och för att försöka fastställa sanningen med hänsyn till det ovan konstaterade åsidosättandet av principerna om god förvaltningssed och likabehandling, med stöd av artikel 65 b och artikel 67.3 andra stycket i rättegångsreglerna uppmanat kommissionen att tillhandahålla de interna handlingarna i fråga för att förstainstansrätten ska kunna kontrollera dem.
In accordance with the second subparagraph of Article 67(3) of the Rules of Procedure, the documents transmitted by the Commission were not communicated to the applicant while the Court verified their confidentiality and their relevance to the outcome of the case.
De handlingar som kommissionen tillhandahållit har inte, i enlighet med artikel 67.3 andra stycket i rättegångsreglerna, tillställts sökanden under förstainstansrättens kontroll av i vilken mån handlingarna skulle behandlas konfidentiellt samt av i vilken mån de var relevanta för utgången i målet.
In the context of that verification, the Court considered that the internal documents in question did not apparently contain evidence relevant for the result of the case.
Förstainstansrätten anser med avseende på denna kontroll att de interna handlingarna i fråga uppenbarligen inte innehöll bevismaterial av betydelse för utgången i målet.
For all of those reasons, and without there being any need to have recourse to the further measures of organisation or inquiry requested by Hoechst once the Court
Talan kan inte vinna bifall såvitt avser den första grunden mot bakgrund av samtliga dessa anledningar och utan att det är nödvändigt att vidta de åtgärder för process-
B — The fourth plea, alleging that the hearing officer’s final report is incomplete
B — Den fjärde grunden: förhörsombudets slutrapport var ofullständig
Hoechst observes that it raised a number of criticisms with the hearing officer concerning the conduct of the administrative procedure and in particular the fact that, first, it was not allowed to cooperate by means of oral testimony whereas that form of cooperation had been permitted in Chisso’s case; second, the applicant was refused new meetings with the Commission’s agents although such meetings had been proposed to Chisso; and, third, Chisso was unlawfully promised that it would be warned if other parties attempted to ‘overtake’ it in the context of cooperation.
Hoechst har erinrat om att företaget framställde kritik till förhörsombudet avseende det administrativa förfarandets gång. Kritiken avsåg bland annat att Hoechst inte tilläts att samarbeta genom muntliga vittnesmål medan Chisso tilläts denna form av samarbete, att Hoechst nekades ytterligare möten med tjänstemän vid kommissionen medan Chisso fick förslag om sådana möten, samt att kommissionen rättsstridigt lovade att underrätta Chisso om andra parter försökte att förekomma det företaget i samarbetet.
In so far as those criticisms were ignored in the hearing officer’s final report, the College of Members of the Commission that adopted the Decision was not correctly informed about the breach of Hoechst’s rights of defence.
Kommissionsledamöternas kollegium som antog beslutet erhöll inte fullständig information om åsidosättandet av Hoechsts rätt till försvar, eftersom denna kritik inte omnämndes i förhörsombudets slutrapport.
In Hoechst’s submission, the hearing officer considered, wrongly — and without stating particular reasons — that whether or not the criticisms set out above were well founded was irrelevant.
Förhörsombudet ansåg, enligt Hoechst felaktigt, – och utan någon särskild motivering – att det saknade betydelse huruvida den ovannämnda kritiken var välgrundad eller inte.
The applicant refers to ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraph 104), and submits that it is possible that
Hoechst har hänvisat till domen i det ovan i punkt 75 nämnda målet ABB Asea Brown Boveri mot kommissionen (punkt 104) och påpekat att det är möjligt att avsaknaden av objektivitet under förfarandet inte påverkar ett besluts giltighet på
HOECHST v COMMISSION the lack of objectivity in the conduct of the procedure does not affect the lawfulness of a decision markedly and contrary to the rights of the defence, if that lack of objectivity is not the result of ‘biased thinking’ on the part of the Commission’s agent.
HOECHST MOT KOMMISSIONEN ett avgörande sätt, och i strid med rätten till försvar, om denna avsaknad av objektivitet enbart beror av att en tjänsteman vid kommissionen har en ”partisk inställning”.
On the other hand, Hoechst contends that a different legal assessment must be made where, as in the present case, there are repercussions in procedural acts that unilaterally favour one party.
Hoechst anser däremot att den rättsliga bedömningen bör bli en annan då, såsom i förevarande fall, inlagor som enbart är till den ena partens fördel påverkas härav.
Hoechst concludes that the hearing officer ought to have verified those elements and to have set them out in her final report, in order to provide the Members of the Commission responsible for adopting the Decision with a true picture of the conduct of the proceedings.
Hoechst har dragit slutsatsen att förhörsombudet borde ha prövat dessa uppgifter och redogjort för dem i sin slutrapport, för att återge en trogen bild av förfarandets förlopp till de kommissionsledamöter som skulle anta beslutet.
The purpose of the hearing officer’s final report is to supplement the draft decision submitted to the Members of the Commission.
Avsikten med förhörsombudets slutrapport är att komplettera det utkast till beslut som läggs fram till kommissionens ledamöter.