natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commissioners, however, took the view that Primback ought to have paid VAT on the full sales price invoiced to customers and for that reason issued a revised assessment for payment of GBP 15 530 in respect of the period from 12 June 1989 to 31 December 1990.
Commissioners ansåg emellertid att Primback skulle ha betalat mervärdesskatt på hela det försäljningspris som kunderna fakturerats och beslutade att Primback skulle betala 15 530 GBP för tiden från den 12 juni 1989 till den 31 december 1990.
the finance company in fact pays to the seller, pursuant to agreements concluded with the seller but of which the purchaser is unaware, a sum less than the price advertised and invoiced; and
det finansiella bolaget i själva verket betalar ett lägre belopp än det angivna och fakturerade priset till säljaren enligt avtal med säljaren som köparen inte känner till, och köparen betalar ett belopp motsvarande det angivna och fakturerade försäljningspriset till det finansiella bolaget,
Primback thereupon brought the matter in turn before the VAT and Duties Tribunal, the High Court of Justice of England and Wales and the Court of Appeal of England and Wales.
Primback överklagade först till VAT & Duties Tribunal, därefter till High Court of Justice (England & Wales) och slutligen till Court of Appeal (England & Wales) (Förenade kungariket). Överklagandena ogillades av de två förstnämnda domstolarna den 12 maj 1993 respektive den 26 juli 1994.
the taxable amount for purposes of calculating the VAT payable on the sale of the goods consists only of the amount actually received by the seller, or whether, on the contrary, the taxable amount consists of the full amount payable by the purchaser.
utgörs beskattningsunderlaget för mervärdesskatten för försäljningen av varor endast av det nettobelopp som säljaren faktiskt har uppburit eller om det tvärtom utgörs av hela det belopp som köparen skall betala.
The Court of Appeal, however, allowed Primback's appeal on 25 April 1996, while granting the Commissioners leave to appeal to the House of Lords.
Genom beslut av den 25 april 1996 biföll emellertid Court of Appeal Primbacks överklagande och medgav därvid Commissioners rätt att överklaga.
In order to reply to the questions thus reformulated, it must be noted at the outset that, although the situation in issue in the main proceedings involves several transactions, the questions submitted by the national court seek solely to determine the taxable amount for the purposes of calculating the VAT payable by a taxable person such as Primback in respect of the second of those transactions.
För att svara på de ovan omformulerade tolkningsfrågorna skall det först förtydligas att, trots att fallet vid den nationella domstolen omfattar ett flertal transaktioner, syftar de frågor som den nationella domstolen har ställt till att bestämma beskattningsunderlaget för den mervärdesskatt som en skattskyldig person såsom Primback skall betala för den andra av dessa transaktioner.
It was against this background that the House of Lords decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
House of Lords beslutade mot denna bakgrund att vilandeförklara målet och ställa frågor till domstolen.
The taxable amount of this transaction involving the supply of goods for consideration is determined by Article 11 of the Sixth Directive.
Det skall i detta avseende för det första påpekas att beskattningsunderlaget för denna leverans av varor mot vederlag bestäms i artikel 11 i sjätte direktivet.
Article HA(l)(a) of the Sixth Directive provides that the taxable amount within the territory of the country is, in respect of supplies of goods, everything which constitutes the consideration which has been or is to be obtained by the
I artikel 11 A 1 a föreskrivs att beskattningsunderlaget för varor som tillhandahålls inom landets territorium skall vara allt som utgör det vederlag som leverantören har erhållit eller kommer att erhålla från kunden eller tredje man för detta inköp.
met by the purchaser by means of a credit card and paid to the supplier by the organisation issuing the card, after deduction of a percentage as commission in payment for the service rendered by the latter to the supplier of the goods, the sum so deducted must be included in the taxable amount on which the supplier, as the taxable person, must pay tax to the revenue authorities (Case C-18/92 Bally [1993] ECR 1-2871).
Dessutom skall, som domstolen redan har fastställt, artikel 11 A 1 a i sjätte direktivet tolkas så, att för det fall varans pris vid en försäljning betalas av köparen med kreditkort och leverantören får betalt från kreditkortsföretaget efter avdrag för en procentuell provision som ersättning för den tjänst som denne tillhandahåller leverantören av varan, skall det belopp som dras av inräknas i beskattningsunderlaget för den mervärdesskatt som den skattskyldige leverantören skall betala till skattemyndigheten (dom av den 25 maj 1993 i mål C-18/92, Bally).
It follows that the determining factor in this regard is the existence of an agreement between the parties for reciprocal performance, the payment received by the one being the real and effective counter-value for the goods furnished to the other.
Det skall för det andra erinras om att enligt domstolens fasta rättspraxis utgörs vederlaget, i den mening som avses i denna bestämmelse, av det subjektiva värdet i varje konkret fall och inte av ett uppskattat värde som fastställs enligt objektiva kriterier.
This must a fortiori be the position in the present case, where, as the national court has found, the purchaser was unaware of the existence of, and the arrangements under, the agreement concluded orally between the seller and a thirdparty finance company.
Detta gäller än mer i målet vid den nationella domstolen i vilket, som den nationella domstolen har konstaterat, köparen inte kände till förekomsten av och villkoren i det muntliga avtalet mellan säljaren och det utomstående finansiella bolaget.
In the case in the main proceedings, the parties to the contract of sale agreed that the consideration for the goods would be their price as advertised, known in advance by the customer and invoiced to him by Primback.
Av detta följer att avgörande i detta avseende är förekomsten av ett avtal mellan parterna om utbyte av ömsesidiga tjänster, där den ersättning som en part uppbär utgör det verkliga och faktiska motvärdet för den vara som tillhandahållits den andre.
Further, as the Court has already held, Article HA(l)(a) of the Sixth Directive must be interpreted as meaning that where, in the context of a transaction of sale, the price of the goods is
I målet vid den nationella domstolen har emellertid parterna i köpeavtalet överenskommit att vederlaget för varan består i det pris som angivits för den, vilket kunden kände till i förväg och Primback fakturerade denne.
It follows from all of the foregoing that, in a situation such as that in point in the main proceedings, the taxable amount of the transaction consisting of the sale of goods concluded between the retail trader and the final consumer is the full amount advertised by the seller, invoiced to and payable by the purchaser.
Av det ovan anförda följer att i ett fall som det i målet vid den nationella domstolen är beskattningsunderlaget för varuförsäljningen mellan detaljhandlaren och slutkonsumenten hela det belopp som säljaren angivit och fakturerat köparen och som den senare skall betala.
'On a proper construction of Article llA(l)(a) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: umform basis of assessment, where a supply of goods for consideration has the following features:
"Artikel 11 Al ai rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter — Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, skall tolkas så att vid leverans av varor mot vederlag och som kännetecknas av att
— a retail trader sells goods in return for payment of the advertised price which he invoices to the purchaser and which does not vary according to whether the customer pays in cash or by way of credit;
— en detaljhandlare säljer varor mot betalning av angivet pris, som han fakturerar köparen och som inte varierar beroende på om köparen betalar kontant euer handlar på kredit,
— should Ûtepurchaser so request, the acquisition of the goods is financed by the provision to him of interest-free credit by a finance company distinct from, the seller,
— om köparen begär det finansieras köpet av varorna genom en räntefri kredit som lämnas av ett finansiellt bolag och inte av säljaren,
— the finance company gives an undertaking to the purchaser that it will pay to the seller on lhe purchaser's behalf lhe sales price advertised and invoiced by the seller,
— det finansiella bolaget åtar sig gentemot köparen att för dennes räkning till säljaren betala av säljaren angivet och fakturerat försäljningspris,
— the finance company in fact pays to the seller, pursuant to agreements concluded with the seller but of which the purchaser is unaware, a sum less than the price advertised and invoiced; and
— det finansiella bolaget i själva verket betalar ett lägre belopp än det angivna och fakturerade priset till säljaren enligt avtal med säljaren som köparen inte känner till, och
— the purchaser repays to the finance company a sum equal to the price advertised and invoiced, the taxable amount for purposes of calculating the value added tax payable on that sale consists of the fidi amount payable by the purchaser.'
— köparen betalar ett belopp motsvarande det angivna och fakturerade försäljningspriset till det finansiella bolaget, utgörs beskattningsunderlaget för mervärdesskatten för försäljningen av varor av hela det belopp som köparen skall betala."
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 18 January 2001.
Generaladvokaten S. Alber har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 18 januari 2001.
'In the case where a retail trader offers goods at a single price and offers interest-free credit for payment of that price — the credit being provided by a person other than the retail trader and at no additional cost to the customer —, and thus where the true costs of the credit are not separately indicated, the taxable amount for purposes of value added tax is the full amount payable by the customer.'
När en detaljhandlare erbjuder varor till räntefri kredit till ett och samma pris — varvid krediten lämnas av en annan person än detaljhandlaren och utan ytterligare kostnad för kunden —, och kreditkostnaden således inte särskilt anges, skall underlaget för mervärdesbeskattningen utgöras av hela det belopp som kunden betalar.
(Appeal — Decision rejecting complaint — Competition — Postal services — Remail) (Full Court)
'Överklagande — Beslut om avslag på klagomål — Konkurrens — Posttjänster — Remali' (Domstolen i plenum) förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86.
By application lodged at the Court Registry on 8 December 1998, International Express Carriers Conference ('the IECC') brought an appeal against the judgment of the Court of First Instance in Case T-110/95 IECC ν Commission), whereby the Court of First Instance dismissed as unfounded the IECC's application for annulment of the Commission Decision of 17 February 1995 rejecting its complaint in respect of the application of Article 85 of the EC Treaty (now Article 81 EC) to the CEPT Agreement.
International Express Carriers Conference (nedan kallad IECC) har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 8 december 1998, överklagat förstainstansrättens dom av den 16 september 1998 i mål T-l 10/95, IECC mot kommissionen, genom vilken förstainstansrätten har ogillat en talan om ogiltigförklaring väckt av IECC gentemot kommissionens beslut av den 17 februari 1995 om avslag på IECC:s klagomål vad avsåg tillämpningen av artikel 85 i EG-fördraget (nu artikel 81 EG) på CEPT-avtalet.
Remail allows large-scale senders of crossborder mail to select the national postal administration or administrations which offer the best service at
Den första av dessa grundades på artikel 85 i EG-fördraget och den andra på artikel 86 i EG-fördraget (nu artikel 82 EG).
The public postal operators cited in the IECC's complaint submitted their answers to the questions put by the Commission in November 1988.
I den första delen av sitt klagomål, vilket är den enda som är relevant för förevarande överklagande, anförde IECC att vissa offentliga postoperatörer i Europeiska gemenskapen och i tredje land i oktober 1987 hade ingått ett avtal i Bern om prisfastställelse beträffande terminalavgifter, det så kallade CEPT-avtalet.
The public postal operators parties to the CEPT Agreement agreed to increase the rates of terminal dues by 10% in 1991, 5% in 1992 and a further 5% in 1993.
De offentliga postoperatörer som är parter i CEPT-avtalet kom genom detta avtal överens om en höjning av terminalavgifterna med 10 procent år 1991, 5 procent år 1992 och på nytt 5 procent år 1993.
Following the last increase, the CEPT rate was established at 1.491 DTS (droits de tirage spéciaux — special sorting dues) per kilogramme and 0.147 DTS per item.
Till följd av den sistnämnda höjningen fastslogs CEPT-satsen till 1,491 SDR (särskilda dragningsrättigheter) per kilogram och 0,147 SDR per försändelse.
On 18 April 1991, the Commission informed the IECC that it 'had decided to initiate proceedings under the provisions of Council Regulation 17/62 ... on the basis of Articles 85(1) and 86 of the EC Treaty'.
IECC är en sammanslutning som företräder intressena hos vissa företag som tillhandahåller kurirtjänster.
On 7 April 1993, the Commission informed the IECC that it had adopted a statement of objections on 5 April 1993, which was to be sent to the public postal operators concerned.
Dess medlemmar, vilka är privata operatörer, erbjuder bland annat tjänster i form av så kallad remail (vidaresändning av post), vilken består i att transportera post från landet A till landet B för att lämna den till den lokala offentliga postoperatör som ombesörjer den slutliga befordran inom det egna territoriet ("remail ABB") eller till landet A ("remail ABA") eller landet C ("remail ABC").
The CEPT agreement on terminal dues remained in force until 31 December 1995.
CEPT-avtalet om terminalavgifter fortsatte att gälla till och med den 31 december 1995.
On 26 July 1994 the IECC called on the Commission, pursuant to Article 175 of the Treaty (now Article 232 EC), to send it a letter under Article 6 of Commission Regulation No 99/63/EEC of 25 July 1963 on the hearings provided for in Article 19(1) and (2) of Council Regulation No 17, in the event that the Commission considered it unnecessary to adopt a decision prohibiting the actions of the public postal operators.
Tack vare remail kan stora avsändare av gränsöverskridande post välja den nationella postmyndighet eller de nationella postmyndigheter som erbjuder den bästa servicen till bäst pris för utdelning av gränsöverskridande post.
On 17 February 1995, the Commission notified the IECC of the contested decision, which definitively rejected its complaint relating to the application of Article 85 of the Treaty to the CEPT Agreement.
Den 13 juli 1988 framställde IECC ett klagomål till kommissionen med stöd av artikel 3.2 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första
On 17 January 1995, 14 public postal operators, 12 of them from the European Community, signed a preliminary agreement on terminal dues designed to replace the 1987 CEPT Agreement.
Den 17 januari 1995 undertecknade fjorton offentliga postoperatörer, däribland tolv från Europeiska gemenskapen, ett preliminärt avtal om terminalavgifter, vilket var tänkt att ersätta 1987 års CEPT-avtal.
The new agreement, referred to as the 'REIMS Agreement' (System for the Remuneration of Exchanges of International Mails between Public Postal Operators with a Universal Service Obligation) ('the preliminary REIMS Agreement'), essentially provides for a system whereby the receiving post office would charge the originating post office a fixed percentage of the former's domestic tariff for any post received.
I det så kallade Reimsavtalet (system med ersättning för utdelning av gränsöverskridande post mellan offentliga postoperatörer som tillhandahåller en obligatorisk allmän postbefordringsservice) (nedan kallat det preliminära Reims-avtalet)
Commission considers that it would not be in the interest of the public of the Community to devote its scarce resources to moving, at this stage, towards resolving the terminal dues related aspect of your complaint by means of a prohibition decision.
Den 17 februari 1995 underrättade kommissionen IECC om det omtvistade beslutet att slutligt avslå IECCs klagomål vad avsåg tillämpningen av artikel 85 i fördraget på CEPT-avtalet.
Proceedings before the Court of First Instance and the contested judgment
Avtalet trädde i kraft den 1 januari 1996.
Second plea in law
Målet vid förstainstansrätten överklagade domen
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 28 April 1995 and registered as Case T-110/95, the IECC brought an action for annulment of the contested decision.
I sitt klagomål av den 13 juli 1988 begärde IECC i huvudsak att kommissionen skulle fatta ett beslut om förbud som skulle ha gjort det möjligt för och i själva verket skulle ha tvingat de offentliga postoperatörerna att eliminera de kostnadsmässiga fördelar som följer av remail på grund av att terminalavgifterna i alltför hög eller låg grad ersätter postmyndigheterna för de verkliga kostnaderna för utdelning av gränsöverskridande post, men vilket beslut på samma gång skulle ha förbjudit de offentliga postoperatörerna att begränsa eller snedvrida den konkurrens som remail framkallar, vilken medför andra fördelar avseende kostnader eller service.
In the first limb of this plea, the IECC maintains that the Court of First Instance erred in relying on Article 3 of Regulation No 17 in order to justify the Commission's rejection of its complaint for lack of Community interest when the complaint had already been thoroughly examined.
De offentliga postoperatörer som utpekats i klagandens klagomål inkom med svar på kommissionens frågor i november 1988.
In support of its action, the IECC set out six pleas in law, the third alleging, essentially, an error of law and a manifest error in the Commission's assessment of the Community interest in the case, the first and third alleging infringement of Article 85(1) and (3) of the Treaty and of Article 4(1) of Regulation No 17, the fourth alleging misuse of powers, the fifth alleging infringement of Article 190 of the EC Treaty (now Article 253 EC) and the sixth alleging infringement of a number of general principles of law.
IECC anförde sex grunder till stöd för sin talan. Den tredje grunden avsåg att kommissionen hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning och gjort en uppenbart oriktig bedömning av ärendets gemenskapsintresse, den första och andra grunden att artikel 85.1 och 85.3 i fördraget och artikel 4.1 i förordning nr 17 åsidosatts, den fjärde grunden gällde maktmissbruk, den femte grunden åsidosättande av artikel 190 i EG-fördraget (nu artikel 253 EG) och den sjätte grunden åsidosättande av vissa allmänna rättsprinciper.
It is settled case-law that a complainant is entitled to have any uncertainty as to the outcome of his complaint dispelled by means of a Commission decision, which may be the subject-matter of an application for judicial review.
Den 18 april 1991 underrättade kommissionen IECC om att den "hade beslutat inleda ett förfarande enligt bestämmelserna i förordning nr 17 ... på grundval av artiklarna 85.1 och 86 i EG-fördraget".
However, Article 3 of Regulation No 17 does not give a person making an application under that article the right to insist that the Commission take a final decision as to the existence or non-existence of the alleged infringement and does not oblige the Commission to continue the proceedings, whatever the circumstances, right up to the stage of a final decision.
Förstainstansrätten ogillade genom den överklagade domen talan om ogiltigförklaring och fastställde följaktligen det omtvistade beslutet, enligt vilket det inte förelåg något gemenskapsintresse att avgöra frågan om terminalavgifter i IECC:s klagomål genom att anta ett beslut om förbud, eftersom CEPT-avtalet snart inte längre skulle gälla.
By the contested judgment, the Court of First Instance dismissed the action for annulment as unfounded and thus upheld the contested decision to the effect that, since the CEPT Agreement would soon no longer be current, as it was to be replaced by a new scheme (the REIMS scheme) in which terminal dues would be more closely linked to costs, there was no Community interest in resolving the 'terminal dues' part of the IECC's complaint by adopting a prohibition decision.
Den 26 juli 1994 anmodade IECC kommissionen, med tillämpning av artikel 175 i EG-fördraget (nu artikel 232 EG), att tillställa sammanslutningen en skrivelse, i enlighet med artikel 6 i kommissionens förordning nr 99/63/EEG av den 25 juli 1963 om sådana förhör som avses i artikel 19.1 och 19.2 i rådets förordning nr 17, för det fall kommissionen inte ansåg det nödvändigt att fatta ett beslut om förbud gentemot de offentliga postoperatörerna.
By its appeal, the IECC claims that the Court should set aside the contested judgment.
Överklagandet förordning nr 17 för att förkasta grunden att kommissionen inte kunde avvisa IECGs klagomål på grund av att det saknades tillräckligt gemenskapsintresse.
In those circumstances, the Court of First Instance did not err in law when, in paragraph 49 of the contested judgment, it relied on Article 3 of Regulation No 17 in dismissing the plea that the Commission was not entitled to reject IECC's complaint on the ground of insufficient Community interest.
IECC har i sitt överklagande yrkat att domstolen skall upphäva den överklagade domen.
First plea in law
Den andra delgrunden
Second limb
Den första grunden
By its first plea in law, the IECC claims that the Court of First Instance distorted the evidence adduced before it.
Genom den första grunden har klaganden anfört att förstainstansrätten har missuppfattat den bevisning som företetts den.
By the second limb of the second plea in law, the IECC again maintains that the Commission is not entitled to rely on the absence of Community interest in order to reject a complaint which has
Genom den andra delgrunden har klaganden på nytt hävdat att kommissionen inte längre har rätt att åberopa att det saknas gemenskapsintresse för att avslå ett klagomål när detta har utretts på ett fullständigt sätt och kan bli föremål för en slutlig rättslig bedömning.
That argument, which is similar to the first part of the first limb of the second plea in law, must be rejected for the reasons already stated.
Detta argument, vilket motsvarar det första partiet av den första delgrunden, skall förkastas av de skäl som redan angetts.
Third and fourth limbs
Den tredje och den fjärde delgrunden
The second complaint is based on the premise that a complainant is entitled to require that the Commission take a decision on the existence or otherwise of an infringement of Articles 85 and 86 of the Treaty.
Det framgår av punkt 63 i den överklagade domen att hänvisningen till förslaget till Reimsavtalet inte gäller en specifik text eller ett specifikt dokument som kommissionen materiellt innehade, utan innehållet i detta förslag, vilket kommissionen fått kännedom om genom informella uppgifter som hade lämnats av International Post Corporation, såsom nämns i det omtvistade beslutet, till vilket det uttryckligen hänvisas i punkt 63 i den överklagade domen.
As stated in paragraph 35 above, however, that premise is contrary to the settled case-law of the Court of Justice.
Förstainstansrätten har således i detta avseende inte grundat sig på materiellt oriktiga uppgifter om de faktiska omständigheterna.
Fourth plea in law
Den andra grunden