natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As regards Hoechst’s assertion that agreements on prices and volumes are typically longterm infringements and that, accordingly, an increase for the duration of the infringement takes the gravity of the infringement into account for a second time, it must be borne in mind that, even on the assumption that certain types of cartels are intrinsically conceived in order to last, a distinction must always be drawn, in application of Article 15(2) of Regulation No 17, between the duration of their actual functioning and their gravity as resulting from their actual nature (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 275).
Förstainstansrätten erinrar om, beträffande Hoechsts argument att karteller avseende pris och volym typiskt sett utgör långvariga överträdelser och att överträdelsens allvar följaktligen beaktas en andra gång vid höjningen av bötesbeloppet med anledning av överträdelsens varaktighet, att även om vissa typer av karteller är långvariga till sin natur, ska det alltid, med tillämpning av artikel 15.2 i förordning nr 17, göras en åtskillnad mellan kartellens faktiska varaktighet och kartellens allvar såsom det följer av dess art (domen av den 15 juni 2005 i de ovan i punkt 118 nämnda förenade målen, Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen, punkt 275).
As regards the contention that events which took place in the distant past become time-barred at a given time and that, accordingly, the level of the fine should reduce exponentially with the passing of time, it is sufficient to recall that the increase applied by the Commission does not exceed the limits laid down in Article 15(2) of Regulation No 17 and in the Guidelines and that the Commission’s action was not time-barred in this case in the light of Regulation No 2988/74 (see paragraph 225 above).
Vad avser påståendet att faktiska omständigheter som ägde rum för länge sedan preskriberas vid en viss tidpunkt och att höjningen följaktligen borde minska exponentiellt med tiden, är det tillräckligt att påminna om att den höjning som kommis -sionen vidtog inte överskred de gränser som föreskrivs i artikel 15.2 i förordning nr 17 och i riktlinjerna och att kommissionens åtgärd i förevarande fall inte förhindrades av preskription enligt förordning nr 2988/74 (se punkt 225 ovan).
As regards, last, the Commission’s previous practice, and in particular the fact that in certain cases it increased the starting amount of the fine only from the second year, it must be borne in mind that that practice does not in itself serve as a legal framework for fines in competition matters, since that framework is defined solely in Regulation No 17 and in the Guidelines (see Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 292 and the caselaw cited) and that, furthermore, operators cannot have a legitimate expectation in the maintenance of an existing situation that might be modified by the Commission in the exercise of its discretion (see Delacre and Others v Commission, paragraph 372 above, paragraph 33 and the caselaw cited, and Dansk Rørindustri and Others v Commission, paragraph 344 above, paragraph 171).
Förstainstansrätten erinrar slutligen om, vad avser kommissionens tidigare besluts -praxis och särskilt den omständigheten att den i vissa fall ska ha höjt böternas utgångsbelopp enbart från och med det andra året, att denna praxis inte i sig utgör den rättsliga ramen för åläggande av böter på konkurrensområdet, eftersom det endast är i förordning nr 17 och i riktlinjerna som denna rättsliga ram definieras (se domen i det ovan i punkt 339 nämnda målet Michelin mot kommissionen, punkt 292 och där angiven rättspraxis). Aktörerna kan för övrigt inte med fog förvänta sig att rådande förhållanden ska bestå när kommissionen kan ändra dessa inom ramen för sitt utrymme för skönsmässig bedömning (domen i de ovan i punkt 372 nämnda förenade målen Delacre m.fl. mot kommissionen, punkt 33, och där angiven rättspraxis, och domen i de ovan i punkt 344 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkt 171).
In addition, it is only in the case of infringements of short duration (in general, less than one year) that the Guidelines state that no increase will be applied.
I riktlinjerna föreskrivs dessutom enbart, med avseende på överträdelser med kort varaktighet (normalt kortare än ett år), att någon höjning inte ska vidtas.
For infringements of long duration, on the other hand, the Guidelines provide that an increase of 10% ‘per year’ may be applied.
Enligt riktlinjerna ska en höjning däremot göras med 10 procent ”för varje år” beträffande överträdelser med lång varaktighet.
In view of the terms used in the Guidelines in that regard, there is no reason to consider that the first year of the infringement must be systematically ignored in the Commission’s calculation (see, to that effect, for infringements of medium duration, Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 133).
Det saknas, med beaktande av ordalydelsen i riktlinjerna i detta avseende, anledning att anta att det första året som överträdelsen äger rum systematiskt ska uteslutas från kommissionens beräkning (se, för ett liknande resonemang, med avseende på överträdelser med medellång varaktighet, domen i det ovan i punkt 318 nämnda målet Cheil Jedang Corporation mot kommissionen, punkt 133).
For all of those reasons, the second part of the fifth plea and, accordingly, the fifth plea in its entirety must be rejected.
Talan kan mot denna bakgrund inte vinna bifall såvitt avser den femte grundens andra delgrund och således inte heller såvitt avser den femte grunden i dess helhet.
D — The second and sixth pleas, relating to the objection concerning the role as leader of the cartel which, according to the Decision constituted an aggravating circumstance
D — Den andra och den sjätte grunden, avseende invändningen angående den ledande rollen som i beslutet betecknades som försvårande omständighet
By its second plea, Hoechst claims that there has been a breach of its right to be heard in respect of the objection relating to its role as a leader of the cartel, which, according to the Decision, constituted an aggravating circumstance.
Hoechst har som andra grund gjort gällande att rätten att yttra sig åsidosattes beträffande invändningen angående Hoechsts roll som ledande, vilken betecknades som en försvårande omständighet i beslutet.
By its sixth plea, Hoechst contends that the increase based on its capacity as a leader is unwarranted.
Hoechst har som sjätte grund anfört att den höjning som gjordes på grundval av Hoechsts påstådda ledande roll inte var motiverad.
The Court will examine the second plea first.
Förstainstansrätten ska först pröva den andra grunden.
At recitals 363 to 367 to the Decision, read in the light of recitals 92 to 95, the Commission states that, in Hoechst’s case, the gravity of the infringement is aggravated by Hoechst’s role as a leader of the cartel.
Kommissionen fann i skälen 363–367 i beslutet, lästa mot bakgrund av skälen 92–95, att överträdelsens allvar såvitt avser Hoechst förstärktes av att företaget intog en ledande roll i kartellen.
More particularly, in the Decision the Commission observes that Hoechst, along with Daicel, was an important driving force and one of the most active members of the cartel, in the light, particularly, of its position on the market.
Kommissionen fann i beslutet närmare bestämt att Hoechst, tillsammans med Daicel, utgjorde en viktig drivkraft för och var en av de mest aktiva deltagarna i kartellen, bland annat med beaktande av dess ställning på marknaden.
Hoechst thus succeeded in gaining the most from the cartel and in imposing its proposals on the Japanese producers, for example in 1992, when it proposed to establish a price difference between sorbic acid and potassium sorbates, a proposal which was followed by the Japanese producers in 1994.
Hoechst lyckades således att dra störst fördel av kartellen och att få de japanska tillverkarna att godta företagets förslag, till exempel år 1992 då Hoechst föreslog att en prisskillnad skulle göras mellan sorbinsyra och kaliumsorbat. Detta förslag följdes av de japanska tillverkarna år 1994.
Furthermore, the Commission states in the Decision that Hoechst, along with Daicel, was responsible for scheduling and chairing the joint meetings.
Kommissionen konstaterade dessutom i beslutet att Hoechst, tillsammans med Daicel, var ansvarigt för att planera och leda de gemensamma mötena.
It acted as host for the meetings in Europe, which it organised and paid for.
Hoechst var värd för mötena i Europa, vilka företaget anordnade och finansierade.
Hoechst also organised some meetings outside the Community.
Hoechst anordnade även vissa möten utanför gemenskapen.
It had regular contacts with Daicel in order
Företaget hade regelbunden kontakt med Daicel för att utbyta information.
HOECHST v COMMISSION to exchange information. In addition, Hoechst took several initiatives to ensure effective monitoring of volume quotas (for example, by proposing the creation in Switzerland of a neutral organisation responsible for collecting the sales figures of the Japanese producers or by unilaterally adding 600 tonnes to its quota in 1995 on account of the existence of ‘grey material’).
HOECHST MOT KOMMISSIONEN på ett effektivt sätt säkerställa kontrollen av att de volymmässiga kvoterna iakttogs (till exempel genom att föreslå att ett neutralt organ med ansvar för att registrera de japanska tillverkarnas försäljningssiffror skulle etableras i Schweiz eller genom att ensidigt utöka sin kvot med 600 ton år 1995 med anledning av förekomsten av ”gråa volymer”).
Furthermore, as a member of the Chemical Industrial Products Export Cooperative (CIPEC), Hoechst had access to statistics on Japanese exports.
Hoechst hade i övrigt, såsom medlem av Chemical Industrial Products Export Co-operative (CIPEC), tillgång till statistik över den japanska exporten.
Hoechst also succeeded, according to the Decision, in ensuring control of the European branch of the cartel, in particular by maintaining regular and exclusive contacts with the only other European undertaking in the sector.
Hoechst lyckades, enligt beslutet, även ombesörja kontrollen av kartellens europeiska verksamhet, bland annat genom regelbundna och exklusiva kontakter med det enda andra europeiska företaget inom denna sektor.
Last, the Commission states in the Decision that in November 1996, when the last joint meeting took place, Hoechst, along with Daicel, tried to convince the other members to continue with the meetings and the agreements.
Kommissionen fann slutligen i beslutet att Hoechst, tillsammans med Daicel, i november 1996 då det sista gemensamma mötet ägde rum, försökte övertyga de andra deltagarna i kartellen att fortsätta med mötena och avtalen.
In the light of those factors, and in order to take account of Hoechst’s role as a leader of the cartel, the Commission increased the basic amount of the fine by 30% to take account of the aggravating circumstances.
Kommissionen höjde mot bakgrund av dessa omständigheter, och för att beakta Hoechsts ledande roll, böternas grundbelopp med 30 procent med anledning av de försvårande omständigheterna.
Hoechst observes that the Commission took account of what it alleged to have been the applicant’s position as ‘co-leader’ when setting its fine.
Hoechst har anfört att kommissionen beaktade dess påstådda ”roll som medledare” när den fastställde det bötesbelopp som företaget ålades.
Hoechst takes issue with the Commission for not having heard it on the legal assessment which it proposed to make of the applicant’s alleged conduct as a leader.
Hoechst har ifrågasatt varför kommissionen inte lät företaget yttra sig avseende kommissionens rättsliga bedömning av företagets påstått ledande roll.
In particular, Hoechst submits that the Commission did not address a statement of objections to it on that point.
Hoechst har särskilt påpekat att kommissionen inte skickade något meddelande om invändningar till företaget i detta avseende.
Before adopting a decision imposing a fine, the Commission ought to give the undertakings the opportunity to defend themselves sufficiently against the objections made in respect of them.
Kommissionen ska, innan den antar ett beslut om åläggande av böter, ge företagen möjlighet att i tillräcklig utsträckning försvara sig mot de invändningar som har gjorts gentemot dem.
That means that the criticisms in fact and in law that the Commission intends to address to them must be communicated to the future addressees of the decision by means of a statement of objections (Hoechst refers, in that regard, to Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraphs 193 and 194).
Detta innebär att invändningar avseende faktiska och rättsliga omständigheter som kommissionen avser att rikta mot företag ska tillställas de företag till vilka ett framtida beslut kommer att riktas genom ett meddelande om invändningar (Hoechst har i detta hänseende hänvisat till domen i de ovan i punkt 70 nämnda förenade målen Atlantic Container Line m.fl. mot kommissionen, punkterna 193 och 194).
In the present case, there was nothing in the statement of objections addressed to Hoechst to indicate that the Commission would apply the aggravating circumstance of leader of the cartel.
Det framgår i förevarande fall inte av det meddelande om invändningar som riktades till Hoechst att kommissionen hade för avsikt att beakta företagets ledande roll såsom försvårande omständighet.
Nor did the Commission, after issuing the statement of objections, inform the applicant that it intended to extend its objections in respect of Hoechst by characterising it as a leader.
Kommissionen meddelade inte heller, efter att ha skickat ut meddelandet om invändningar, att den avsåg att utvidga sina invändningar mot Hoechst genom att kvalificera företaget som ledare.
Hoechst also emphasised that, in the absence of objections on that point, it saw no need to address the question of characterisation as a leader (Hoechst refers to its response to the statement of objections).
Hoechst påpekade för övrigt att det, i avsaknad av invändningar i detta avseende, inte ansåg det nödvändigt att beröra frågan om kommissionens kvalificering av företaget som ledare (Hoechst har hänvisat till sitt svar på meddelandet om invändningar).
Hoechst submits that it made the same observations at the hearing on 24 April 2003.
Hoechst framförde samma kommentarer vid hearingen den 24 april 2003.
That oblique approach on the Commission’s part is all the more incomprehensible because the arguments relied on in that regard in the Decision could have been presented at the time of the statement of objections, since they are not based on matters which only subsequently came to the Commission’s attention.
Kommissionens dolda tillvägagångssätt i detta avseende är desto mer obegripligt då de argument som har åberopats i detta hänseende i beslutet hade kunnat läggas fram i meddelandet om invändningar, eftersom de inte vilar på uppgifter som kommissionen fått vetskap om först i ett senare skede.
The Commission has not only breached Hoechst’s rights of defence but has also breached the right to a fair trial.
Kommissionen åsidosatte således inte enbart Hoechsts rätt till försvar, utan även företagets rätt till en rättvis rättegång.
The principle of equality of arms requires that the essential elements of the subsequent decision be transmitted at the same time as the statement of objections only with respect to facts and evidence invoked later, but also with respect to their legal assessment.
Enligt principen om jämlikhet i medel krävs det att de huvudsakliga uppgifterna i det senare antagna beslutet ska delges samtidigt som meddelandet om invändningar, inte enbart med avseende på faktiska omständigheter och bevismaterial som åberopas senare men även vad avser den rättsliga bedömningen av dessa.
It is clear that if Hoechst had been aware of such an objection against it, it would not have awaited the judicial proceedings but would have defended itself at the stage of the administrative procedure.
Hoechst anser det uppenbart att om Hoechst hade haft kännedom om en sådan invändning mot företaget, hade det inte väntat till domstolsförfarandet utan hade försvarat sig redan under det administrativa förfarandet.
It is absurd, moreover, that the parties concerned
Det vore i övrigt orimligt
HOECHST v COMMISSION should submit observations pro domo, as a precautionary measure, on the fact that the requisite factual conditions are not satisfied.
HOECHST MOT KOMMISSIONEN om de berörda parterna lade fram sina synpunkter pro domo i förebyggande syfte, rörande den omständigheten att de nödvändiga faktiska förutsättningarna inte är uppfyllda.
Hoechst concludes that the characterisation as a leader applied by the Commission in the Decision cannot be maintained.
Hoechst har härav dragit slutsatsen att kommissionens kvalificering i beslutet av företagets ställning som ledande inte kan upprätthållas.
The increase in the fine on the basis of that characterisation is therefore unlawful.
Den höjning av bötesbeloppet som gjordes med stöd av denna kvalificering är således rättsstridig.
The same applies to the arguments put forward in the grounds of the Decision that, owing to its position as a ‘leader’, the application of Title B of the 1996 Leniency Notice was precluded by law.
Samma sak gäller för de argument som lades fram i skälen i beslutet enligt vilka bestämmelserna i avsnitt B i 1996 års meddelande om samarbete ur rättslig synvinkel inte var tillämpliga på grund av företagets ledande roll.
The Commission contends that the rights of the defence have been respected since, in the Decision, it does not hold the undertakings concerned responsible for different infringements from those referred to in the account of the objections and had regard only to facts on which those concerned had the opportunity to provide an explanation.
Kommissionen har betonat att rätten till försvar iakttas då kommissionen i ett beslut inte håller de berörda parterna ansvariga för andra överträdelser än de som förekommer i redogörelsen för invändningarna och enbart vidhåller de faktiska omständigheter som de berörda parterna har haft möjlighet att yttra sig över.
The account of the objections satisfied that requirement since it sets out, albeit succinctly, but clearly, the essential facts on which the Commission relies (the Commission refers to Case 41/69 ACF Chemiefarma v Commission [1970] ECR 661, paragraphs 26 and 94, and to Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraphs 138 and 191 et seq.).
Redogörelsen för invändningarna uppfyller detta krav då kommissionen anger de huvudsakliga omständigheter som låg till grund för kommissionens beslut, även när detta görs på ett kortfattat men tydligt sätt (kommissionen har hänvisat till domstolens dom av den 15 juli 1970 i mål 41/69, ACF Chemiefarma mot kommissionen, REG 1970 s. 661, punkterna 26 och 94, svensk specialutgåva, volym 1, s.
In the present case, the statement of objections already contained a description of the circumstances of law and of fact taken into account in the Decision for the purposes of the calculation of the fine.
Enligt kommissionen innehöll meddelandet om invändningar i förevarande fall redan en beskrivning av de rättsliga och faktiska omständigheter som beaktades i beslutet med avseende på beräkningen av bötesbeloppet.
Thus, at paragraph 295 of the statement of objections, the Commission stated that it would take account, in particular, of ‘the role played by each participant, in particular the leading role played by some companies’.
Kommissionen fann sålunda i punkt 296 i meddelandet om invändningar att det avsåg att beakta bland annat ”varje deltagares roll, och särskilt vissa företags ledande roll”.
At paragraph 60 of the statement of objections, Hoechst is expressly criticised for having been a ‘leader’ of joint meetings together with Daicel (the Commission also refers to paragraph 64 of the statement of objections).
I punkt 60 i meddelandet om invändningar anges uttryckligen att Hoechst, tillsammans med Daicel, intog en ”ledande roll” under de gemensamma mötena (kommissionen har även hänvisat till punkt 64 i meddelandet om invändningar).
At paragraph 282 of the statement of objections, Hoechst is presented as one of the ‘main actors’ in the cartel.
Hoechst beskrivs i punkt 282 i meddelandet om invändningar som en av de ”huvudsakliga deltagarna” i kartellen.
Furthermore, Hoechst was given advance notice of all the facts on the basis of which it was characterised as a leader of the cartel, by means of the statement of objections (in particular paragraphs 60, 77, 79, 94, 166, 178, 179, 210 et seq. and 282 of the statement of objections).
Hoechst informerades dessutom i förväg om samtliga omständigheter som låg till grund för kvalificeringen av företagets ställning som ledande, bland annat i meddelandet om invändningar (bland annat i punkterna 60, 77, 79, 94, 166, 178, 179, 210 och följande punkter, samt punkt 282 i meddelandet om invändningar).
The Commission also refers to recitals 347 to 367 to the Decision, where there is a reference to recitals 92 to 95.
Kommissionen har även hänvisat till skälen 347–367 i beslutet, i vilka det hänvisas till skälen 92– 95.
The Commission concludes that Hoechst had the opportunity before the Decision was adopted to express its views on the objection relating to its role as leader, and did so, moreover, both in its response to the statement of objections and at the hearing.
Kommissionen har härav dragit slutsatsen att Hoechst, innan beslutet antogs, hade möjlighet att ta ställning till anmärkningen rörande dess ledande roll, vilket Hoechst även gjorde både i sitt svar på meddelandet om invändningar och under hearingen.
The fact that Hoechst did not agree with that objection and that it sought to refute it in its response to the statement of objections does not alter the fact that the objection was levelled against it.
Den omständigheten, att Hoechst inte samtyckte till den invändningen och att företaget försökte vederlägga den i sitt svar på meddelandet om invändningar, påverkar inte den omständigheten att kommissionen gjorde denna invändning mot företaget.
It must be borne in mind that respect for the rights of the defence in any proceedings which might lead to the imposition of penalties, notably fines or periodic penalties, constitutes a fundamental principle of Community law, which must be observed, even in the context of administrative proceedings (Case 85/76 Hoffmann-Laroche v Commission [1979] ECR 461, paragraph 9; Case C-176/99 P Arbed v Commission [2003] ECR I-10687, paragraph 19; and Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraph 32).
315, och av den 2 oktober 2003 i mål C-176/99 P, Arbed mot kommissionen, REG 2003, s. I-10687, punkt 19, samt i domen i det ovan i punkt 216 nämnda målet Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied och Technische Unie mot kommissionen, punkt 32).
That principle requires, in particular, that the statement of objections which the Commission sends to an undertaking on which it envisages imposing a penalty for an infringement of the competition rules contain the essential elements used against it, such as the facts, the characterisation of those facts and the evidence on which the Commission relies, so that the undertaking may submit its arguments effectively in the administrative procedure brought against it (see Arbed v Commission, paragraph 420 above, paragraph 20 and the caselaw cited).
Enligt denna princip ska ett meddelande om invändningar, som kommissionen riktar till ett företag beträffande vilket den avser att vidta sanktionsåtgärder på grund av att konkurrensreglerna har överträtts, innehålla de väsentliga omständigheter som åberopas mot detta, såsom de faktiska omständigheter som kritiseras, hur dessa omständigheter ska kvalificeras och de bevis som kommissionen grundar sig på, för att företaget ska ha möjlighet att framföra sina argument inom ramen för det administrativa förfarande som inletts mot det (se domen i det ovan i punkt 420 nämnda målet Arbed mot kommissionen, punkt 20 och där angiven rättspraxis).