natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For those reasons, an action for the annulment of such a decision brought by a person who is concerned within the meaning of Article 88(2) EC is declared to be admissible where that person seeks, by instituting proceedings, to safeguard the procedural rights available to him under the latter provision (Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 35 and the caselaw cited there).
Av dessa skäl kommer gemenskapsdomstolen att pröva en talan om ogiltigförklaring av ett sådant beslut som väckts av en berörd part, i den mening som avses i artikel 88.2 EG, om den som väckt talan gjort detta i syfte att tillvarata de processuella rättigheter som han åtnjuter enligt sistnämnda bestämmelse (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punkt 35 och där angiven rättspraxis).
The Court has had occasion to observe that such parties concerned are any persons, undertakings or associations whose interests might be affected by the granting of aid, that is, in particular competing undertakings and trade associations (Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 41, and Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 36).
Domstolen har tidigare preciserat att sådana berörda parter är personer, företag eller sammanslutningar vars intressen eventuellt skadas av att ett stöd beviljas, det vill säga särskilt företag som konkurrerar med stödmottagarna samt branschorganisationer (domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot Sytraval och Brink’s France, punkt 41, och kommissionen mot Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punkt 36).
On the other hand, if the applicant calls in question the merits of the decision appraising the aid as such, the mere fact that it may be regarded as ‘concerned’ within the meaning of Article 88(2) EC cannot suffice for the action to be considered admissible.
Om sökanden däremot ifrågasätter det beslut som innehåller själva bedömningen av stödet, är det inte tillräckligt att den anses ”berörd” enligt artikel 88.2 EG för att talan ska kunna prövas.
It must then demonstrate that it enjoys a particular status within the meaning of Plaumann v Commission.
Sökanden måste visa att han har en särskild ställning i den mening som avses i domen i det ovannämnda målet Plaumann mot kommissionen.
It is in the light of those principles, which have been identified by the caselaw referred to in the preceding paragraphs, that the arguments advanced by the appellants to challenge the Court of First Instance’s appraisal of the admissibility of the action for annulment fall to be examined.
Mot bakgrund av dessa principer, som framgår av den rättspraxis som nämnts i punkterna ovan, ska domstolen pröva de argument som klagandena anfört för att ifrågasätta förstainstansrättens bedömning av huruvida talan i första instans kunde prövas i sak.
It should first be observed that, at paragraph 35 of the judgment under appeal, the Court of First Instance found, without being contradicted on this point by the appellants, that Kronofrance had sought annulment of the contested decision on the ground that the Commission had wrongly refused to initiate the formal investigation procedure provided for in Article 88(2) EC.
Det ska först påpekas att förstainstansrätten i punkt 35 i den överklagade domen konstaterade, utan att sökanden påstått motsatsen, att Kronofrance väckt talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet på grund av att kommissionen felaktigt beslutat att inte inleda ett formellt granskningsförfarande enligt artikel 88.2 EG.
As the Advocate General observed in points 116 to 118 of his Opinion, the Court of First Instance was therefore right, in checking compliance with the condition that the undertaking in question must be individually concerned for the purposes of the fourth paragraph of Article 230 EC, to ascertain whether Kronofrance could be considered an ‘interested party’ in terms of Article 88(2) EC and Article 1(h) of
Som generaladvokaten framhållit i punkterna 116–118 i sitt förslag till avgörande var det således med rätta som förstainstansrätten, när den prövade huruvida villkoret att företaget måste vara personligen berört i den mening som avses i artikel 230 fjärde stycket EG var uppfyllt, fastställde huruvida Kronofrance kunde anses vara ”berörd part” i den mening som avses i artikel 88.2 EG och ”intresserad part” i den mening
Regulation No 659/1999 and to examine, to that end, Kronofrance’s position on the relevant market, concluding that a competitive relationship with Glunz existed.
DOM AV DEN 11.9.2008 — FÖRENADE MÅLEN C-75/05 P OCH C-80/05 P som avses i artikel 1 h i förordning nr 659/1999 och i detta syfte prövade Kronofrances situation på den berörda marknaden och fann att det förelåg ett konkurrensförhållande mellan nämnda företag och Glunz.
In those circumstances, contrary to what the appellants claim, there was no necessity for the Court of First Instance, particularly in view of the judgments in Cook v Commission and Matra v Commission, to require in addition proof that the position of Kronofrance on the market concerned was substantially affected by the adoption of the contested decision.
Tvärtemot vad klaganden har hävdat var förstainstansrätten under dessa omständigheter på intet sätt skyldig, med hänsyn bland annat till domarna i de ovannämnda målen Cook mot kommissionen och Matra mot kommissionen, att kräva även att det skulle visas att Kronofrances position på den berörda marknaden påtagligt påverkades av att det omtvistade beslutet antogs.
As regards, next, the analysis forming the basis of the Court of First Instance’s finding that there was a competitive relationship between Glunz and Kronofrance, the appellants dispute the existence of such a relationship and rely on two arguments.
Vad vidare gäller den bedömning som ligger till grund för förstainstansrättens slutsats att det förelåg ett konkurrensförhållande mellan Glunz och Kronofrance, har klagandena bestritt denna med stöd av två argument.
First, they maintain that the Court of First Instance reached such a conclusion after making an incorrect assessment of certain data relating to the geographical extent of the respective marketing areas of the two undertakings in question, whose degree of overlap is altogether marginal, so that no competitive relationship exists between Glunz and Kronofrance.
För det första har de gjort gällande att förstainstansrätten drog denna slutsats efter en felaktig bedömning av vissa uppgifter rörande den geografiska omfattningen av de båda aktuella företagens respektive avsättningsområden. De har hävdat att dessa bara överlappar varandra högst marginellt och att det därför inte föreligger något konkurrensförhållande mellan Glunz och Kronofrance.
It is however clear that, even if that argument is developed in the context of a plea alleging an error in law, the appellants are in reality seeking to challenge the assessment of the facts by the Court of First Instance.
Det kan dock konstateras att trots att detta argument framförts inom ramen för en grund avseende felaktig rättstillämpning, är det i själva verket förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna som klaganden har sökt ifrågasätta.
It follows that, since no distortion has been substantiated or even alleged by the appellants in the present case, that argument must be considered manifestly inadmissible.
Härav följer att då klagandena i förevarande fall inte har visat eller ens hävdat att det föreligger någon missuppfattning, kan detta argument inte tas upp till sakprövning.
Second, the appellants contend that the Court of First Instance relied not on analysis of the competition specifically existing between Kronofrance and Glunz but on general considerations connected with the presence on the French wood panel and board market of companies belonging to the group of which Glunz is a member.
För det andra har klagandena hävdat att förstainstansrätten inte grundat sig på en bedömning av huruvida det rent konkret förelåg ett konkurrensförhållande mellan Kronofrance och Glunz, utan på allmänna överväganden baserade på att bolag tillhörande samma koncern som Glunz var verksamma på den franska marknaden för träskivor.
In that regard it is sufficient to point out that, after having stated that both the undertakings in question manufactured wood panels and boards and that their marketing areas overlapped, the Court of First Instance added, at paragraph 43 of the judgment under appeal:
Det räcker i det avseendet att konstatera att förstainstansrätten, efter att ha framhållit att företagen i fråga båda tillverkade träskivor och att deras avsättningsområden överlappade varandra, i punkt 43 i den överklagade domen tillade följande:
‘It is also apparent from the [contested decision] that Glunz is a subsidiary of Tableros de Fibras SA, which has factories in France active in the wood industry which were transferred to it by Glunz in 1999.’
”Av [det omtvistade] beslutet framgår också att Glunz är dotterbolag till Tableros de Fibras SA. Det sistnämnda bolaget äger fabriker i Frankrike som är verksamma inom träsektorn och som överläts av Glunz år 1999.”
It is clear from reading that paragraph of the judgment under appeal that the Court referred to considerations relating to the group to which Glunz belongs only for the sake of completeness, after already having concluded that a competitive relationship existed between the two undertakings in question.
Det framgår tydligt av nämnda punkt i den överklagade domen att förstainstansrätten bara tilläggsvis hänvisade till den koncern där Glunz ingick, detta efter att den redan konstaterat att det förelåg ett konkurrensförhållande mellan de båda aktuella företagen.
Thus the Court did not in any way base the conclusion it reached in paragraph 44 on that ground alone.
Förstainstansrätten stödde alltså inte alls sin slutsats i punkt 44 i den överklagade domen på enbart den grunden.
It follows that that argument must be rejected as inoperative.
Härav följer att detta argument inte är relevant och måste underkännas.
In view of the above, the first ground of appeal of the Federal Republic of Germany and the second ground of appeal of Glunz and OSB must be dismissed.
Av det ovanstående följer att överklagandena inte kan bifallas på den första grunden anförd av Förbundsrepubliken Tyskland respektive den andra grunden anförd av Glunz och OSB.
Infringement of Article 87(3) EC and of the multisectoral framework of 1998
Åsidosättande av artikel 87.3 EG samt av rambestämmelserna
The Federal Republic of Germany, by its second ground of appeal, and Glunz and OSB, by their first ground of appeal, supported by the Commission, maintain that the Court of First Instance misapplied Article 87(3) EC and the multisectoral framework of 1998.
Förbundsrepubliken Tyskland respektive Glunz och OSB har, understödda av kommissionen, genom sin andra respektive första grund gjort gällande att förstainstansrätten tillämpade artikel 87.3 EG samt rambestämmelserna felaktigt.
According to those parties, the Court of First Instance failed to have regard to the wide discretion enjoyed by the Commission when applying Article 87(3) EC, pursuant to which it adopted and applied the multisectoral framework of 1998.
Förstainstansrätten beaktade inte det stora utrymme för skönsmässig bedömning som kommissionen har vid tillämpningen av artikel 87.3 EG, inom ramen för vilken den antagit rambestämmelserna.
It thus interpreted the relevant points of the multisectoral framework of 1998 in a manner contrary to their wording, meaning and object, by holding that the repercussions of the regional aid at issue on competition had to be assessed in the light of both the capacity utilisation of the sector concerned and the existence of a declining market.
Förstainstansrätten tolkade sålunda de relevanta punkterna i rambestämmelserna i strid mot deras ordalydelse, mening och syfte, då den fann att återverkningarna av det aktuella regionalstödet på konkurrensen skulle bedömas mot bakgrund av såväl kapacitetsutnyttjandet i den berörda sektorn som förekomsten av en vikande marknad.
More precisely, it ignored the order in which those assessment criteria have to be taken into account, as laid down in points 3.2 to 3.4 of that framework.
Mer specifikt underlät förstainstansrätten att beakta den ordning i vilken dessa granskningskriterier skulle beaktas, såsom denna fastställts i punkterna 3.2–3.4 i rambestämmelserna.
It is apparent from those provisions that the question whether the relevant market is declining is merely an alternative review criterion which must be taken into account only where the data relating to the capacity utilisation are insufficient.
Det framgår där att frågan huruvida den berörda marknaden är vikande är ett granskningskriterium som bara ska tillämpas i andra hand, om det inte finns tillräckliga uppgifter om kapacitetsutnyttjande.
That is, however, not the position in the present cases, since all the capacity utilisation data were available.
Så är dock inte fallet i förevarande mål, eftersom all information om kapacitetsutnyttjande var tillgänglig.
Kronofrance contends that the wording of point 3.10 of the multisectoral framework of 1998 makes it expressly clear that, in its appraisal of the competitive situation of a market affected by an aid project, the Commission should always ascertain whether the project involves a capacity expansion in a sector with structural overcapacity, and whether it is intended for a declining market.
Kronofrance har genmält att det uttryckligen framgår av ordalydelsen i punkt 3.10 i rambestämmelserna att kommissionen i sin bedömning av konkurrensläget på en marknad som berörs av ett stödprojekt alltid måste avgöra huruvida projektet medför en utökning av kapaciteten i en sektor med strukturell överkapacitet och huruvida investeringen görs på en vikande marknad.
As the Court of First Instance pointed out in the judgment under appeal, the latter aspect should always be examined because aid granted in a declining market carries serious risks of distorting competition.
Som förstainstansrätten betonade i den överklagade domen, ska den sistnämnda faktorn alltid prövas, eftersom ett stöd som beviljas på en vikande marknad medför allvarliga risker för att konkurrensen snedvrids.
It is true, as the appellants submit, that, in the application of Article 87(3) EC, the Commission enjoys wide discretion, the exercise of which involves complex economic and social assessments which must be made in a Community context (see for example, to that effect, Case 310/85 Deufil v Commission [1987] ECR 901, paragraph 18).
Det är visserligen riktigt, som klagandena gjort gällande, att kommissionen vid tillämpningen av artikel 87.3 EG har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vars utövande inbegriper komplicerade ekonomiska och sociala bedömningar som ska ske med hänsyn till gemenskapen som helhet (se, för liknande resonemang, bland annat dom av den 24 februari 1987 i mål 310/85, Deufil mot kommissionen, REG 1987, s. 901, punkt 18).
However, it should be pointed out that, in adopting rules of conduct and announcing by publishing them that they will henceforth apply to the cases to which they relate, the Commission imposes a limit on the exercise of its aforementioned discretion and cannot depart from those rules under pain of being found, where appropriate, to be in breach of general principles of law, such as equal treatment or the protection of legitimate expectations (Joined Cases C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P to C-208/02 P and C-213/02 P Dansk Rørindustri and Others v Commission [2005] ECR I-5425, paragraph 211).
Kommissionen har dock, genom att anta förhållningsregler och offentliggöra dessa och genom att tillkännage att den fortsättningsvis skulle tillämpa dem på de fall som omfattas av dem, själv begränsat utrymmet för sin skönsmässiga bedömning och riskerar, om den frångår dessa regler, att sanktionsåtgärder vidtas mot institutionen i fråga på grund av att den åsidosatt allmänna rättsprinciper såsom likabehandlingsprincipen eller principen om skydd för berättigade förväntningar (dom av den 28 juni 2005 i de förenade målen C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P och C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I-5425, punkt 211).
Thus, in the specific area of State aid, the Court has already had occasion to stress that the Commission is bound by the guidelines and notices that it issues, inasmuch as they do not depart from the rules in the Treaty and are accepted by the Member States (see, for example, Case C-409/00 Spain v Commission, paragraphs 69 and 95, and Italy v Commission, paragraph 45, both cited above).
Vad specifikt gäller området för statligt stöd, har domstolen redan tidigare påpekat att kommissionen är bunden av de rambestämmelser och de meddelanden som den antar, i den mån de inte avviker från reglerna i fördraget och accepteras av medlemsstaterna (se, bland annat, domen av den 13 februari 2003 i det ovannämnda målet Spanien mot kommissionen, punkterna 69 och 95, och domen i det ovannämnda målet Italien mot kommissionen, punkt 45).
In the judgment under appeal, the Court of First Instance reviewed precisely whether the Commission, in adopting the contested decision, complied with its multisectoral framework of 1998.
I den överklagade domen kontrollerade förstainstansrätten just huruvida kommissionen följde rambestämmelserna när den fattade det omtvistade beslutet.
As is clear in particular from paragraph 86 of the judgment under appeal, the analysis undertaken by the Court involved ascertaining whether the Commission was entitled, on the basis of the text of that framework, to apply to the aid measure in question an adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor) and not to examine whether that aid was intended for a declining market.
Såsom framgår särskilt av punkt 86 i den överklagade domen, bestod förstainstansrättens prövning nämligen av att avgöra huruvida kommissionen, på grundval av texten i rambestämmelserna, kunde fastställa en jämkningsfaktor motsvarande 1 för T-faktorn (konkurrensfaktorn) utan att pröva huruvida stödet i fråga var avsett för en vikande marknad.
In those circumstances it does not appear that, by embarking upon such an analysis of the contested decision, the Court of First Instance exceeded the limits of its power of review established by caselaw in an area giving rise to complex economic and social assessments on the part of the Commission.
Under dessa omständigheter kan det inte konstateras att förstainstansrätten i sin prövning av det omtvistade beslutet överskred den grad av kontroll som den enligt rättspraxis är behörig att göra på ett område där kommissionen måste göra komplicerade ekonomiska och sociala bedömningar.
Nor can a failure to respect the wide discretion enjoyed by the Commission when applying Article 87(3) EC be inferred from the interpretation of the multisectoral framework of 1998 given by the Court of First Instance.
Vidare kan förstainstansrätten inte vid sin tolkning av rambestämmelserna anses ha underlåtit att beakta det stora utrymme för skönsmässig bedömning som kommissionen har vid tillämpningen av artikel 87.3 EG.
In that respect, although the Commission is bound by the guidelines and notices that it issues in the field of State aid, that is so only to the extent that those texts do not depart from the proper application of the rules in the Treaty, since the texts cannot be interpreted in a way which reduces the scope of Articles 87 EC and 88 EC or which contravenes the aims of those articles (see, to that effect, Deufil v Commission, paragraph 22; Case C-351/98 Spain v Commission, paragraph 53; Italy v Commis­sion, point 45, all cited above; and, by analogy, Joined Cases C-182/03 and C-217/03 Belgium and Forum 187 v Commission [2006] ECR I-5479, paragraph 72).
Kommissionen är endast bunden av de rambestämmelser och de meddelanden som den antar på området för statligt stöd i den mån dessa texter inte avviker från en korrekt tillämpning av fördragsbestämmelserna. Dessa texter kan nämligen inte ges en tolkning som innebär att räckvidden av artiklarna 87 EG och 88 EG inskränks eller som går emot syftena med nämnda artiklar (se, för liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Deufil mot kommissionen, punkt 22, domen av den 26 september 2002 i det ovannämnda målet Spanien mot kommissionen, punkt 53,
The Court of First Instance was therefore justified in holding, in paragraph 89 of the judgment under appeal, that the multisectoral framework of 1998 should be interpreted in the light of Article 87 EC and of the principle of incompatibility of public aid set out therein, in order to attain the objective sought by that provision, namely undistorted competition in the common market.
Förstainstansrätten hade således skäl att i punkt 89 i den överklagade domen finna att rambestämmelserna ska tolkas mot bakgrund av artikel 87 EG och principen i denna artikel att statligt stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden, för att syftet med nämnda bestämmelse, det vill säga icke snedvriden konkurrens på den gemensamma marknaden, ska uppnås.
The need to appraise the legality of the contested decision with regard to the multisectoral framework of 1998, as interpreted in the light of Articles 87 EC and 88 EC, was all the more justified in the present case in view of a certain ambiguity in the wording of that framework, which the Court of First Instance drew attention to in paragraph 89 of the judgment under appeal.
Nödvändigheten av att bedöma det omtvistade beslutets rättsenlighet med hänsyn till rambestämmelserna, tolkade mot bakgrund av artiklarna 87 EG och 88 EG, var särskilt tydlig i detta fall, med tanke på en viss tvetydighet i rambestämmelsernas ordalydelse, vilket förstainstansrätten påpekade i punkt 89 i den överklagade domen.
That ambiguity arises in particular from the use of the conjunctions ‘and/or’ in point 3.10.1 of the framework in relation to the very criteria which the Commission is bound to take into consideration for the purposes of allocating an adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor).
Denna tvetydighet kommer sig bland annat av ordvalet ”och/eller” i punkt 3.10.1 i rambestämmelserna, som rör just de omständigheter som kommissionen är skyldig att beakta när den fastställer en jämkningsfaktor motsvarande 1 för T-faktorn (konkurrensfaktorn).
It was in the light of the principles set out in Articles 87 EC and 88 EC as well as the objective of preventing the effects of distortion caused by aid, as expressed for example in point 1.2 of the multisectoral framework of 1998, that the Court of First Instance held that point 3.10.1(iv) of that framework had to be interpreted as meaning that the application of the top adjustment factor of 1, which provides the maximum amount of aid capable of being declared compatible with the common market, implies a prior finding that there is no structural overcapacity in the sector concerned and also that the market is not declining.
Det var mot bakgrund av principerna i artiklarna 87 EG och 88 EG och syftet att förhindra snedvridningar till följd av stödåtgärder, vilket nämns bland annat i punkt 1.2 i rambestämmelserna, som förstainstansrätten fann att punkt 3.10.1 iv i rambestämmelserna ska tolkas så, att tillämpningen av den högsta jämkningsfaktorn, motsvarande 1, vilket maximerar storleken på det stöd som kan bedömas vara förenligt med den gemensamma marknaden, förutsätter att kommissionen dessförinnan har konstaterat att sektorn i fråga inte lider av strukturell överkapacitet och att marknaden inte är vikande.
In that respect, it is clear that a different interpretation, whereby the presence of only one of those two factors would be sufficient to justify applying the maximum adjustment factor, would be liable to go against the principles and the objective referred to in the previous paragraph of this judgment.
Det ska därvid konstateras att en annorlunda tolkning, enligt vilken endast ett av dessa villkor skulle behöva vara uppfyllt för att motivera att den maximala jämkningsfaktorn tillämpades, skulle kunna strida mot de principer och det syfte som nämns i föregående punkt i denna dom.