natgillin/translations-raw huggingface dataset:
ECKELKAMP AND OTHERS effect of which is to reduce the value of the inheritance of a resident of a State other than the Member State in which the assets concerned are situated and which taxes the inheritance of those assets (van Hilten-van der Heijden, paragraph 44, and Jäger, paragraph 31).
sådana åtgärder som leder till en minskning av värdet på det arv som tillkommer en person med hemvist i en annan stat än den medlemsstat i vilken de berörda tillgångarna är belägna och vilken tar ut arvsskatt för denna egendom (domarna i de ovannämnda målen van Hilten-van der Heijden, punkt 44, och Jäger, punkt 31).
In the present case, the national rules at issue in the main proceedings — in so far as they result in an inheritance consisting of immovable property situated in the Kingdom of Belgium being subject to transfer duties that are higher than the inheritance duties payable if the person whose estate is being administered had, at the time of death, been residing in that Member State — have the effect of restricting the movement of capital by reducing the value of an inheritance which includes such an asset.
Genom att de nationella bestämmelser som är i fråga i målet vid den nationella domstolen medför att ett arv som omfattar en fastighet belägen i Konungariket Belgien påförs en övergångsskatt som är högre än den arvsskatt som skulle ha påförts om arvlåtaren vid sitt frånfälle hade haft sitt hemvist i denna medlemsstat, leder nämnda bestämmelser i förevarande fall till restriktioner för kapitalrörelser som minskar värdet på ett arv som omfattar en sådan egendom.
Where those rules make the deductibility of certain debts secured on the immovable property in question dependent on the place where, at the time of death, the person whose estate is being administered was residing, the greater tax burden to which the inheritance of nonresidents is consequently subject constitutes a restriction on the free movement of capital.
Eftersom avdragsrätten för vissa skulder som belastar den berörda fastigheten enligt denna lagstiftning är beroende av var arvlåtaren vid sitt frånfälle hade sitt hemvist, utgör följaktligen den högre skatt som uttas på arv efter personer som ej är hemmahörande i den aktuella medlemsstaten en begränsning av den fria rörligheten för kapital.
That conclusion cannot be called into question by the Belgian Government’s argument that the Code does not constitute a restriction inasmuch as there is an object- ive difference between the situations of residents and nonresidents as regards the assessment of inheritance and transfer duties, since only the Member State in which the person whose estate is being administered was residing can, logically, be in a position to take account, in the assessment of inheritance tax, of all components of the estate: assets, liabilities, movable property and immovable property.
Denna slutsats påverkas inte av den belgiska regeringens argument att arvsskattelagen inte utgör en restriktion på grund av att det objektivt sett finns en skillnad mellan i medlemsstaten hemmahörande och icke hemmahörande personer när det gäller beräkningen av arvsskatten och övergångsskatten, eftersom endast den medlemsstat i vilken arvlåtaren hade sitt hemvist logiskt sett har möjlighet att vid beräkningen av arvsskatten beakta samtliga omständigheter kring arvet, som består av tillgångar och skulder, lös egendom och fast egendom.
That circumstance is irrelevant in the light of the criteria resulting from the caselaw referred to in paragraphs 43 and 44 of the present judgment (see also, to that effect, Jäger, paragraph 34).
Dessa omständigheter saknar nämligen relevans när det gäller de kriterier som följer av den rättspraxis som återgetts ovan i punkterna 46 och 47 i förevarande dom (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Jäger, punkt 34).
The Belgian Government contends, however, that, unlike the case which gave rise to the judgment in Barbier, the case in the main proceedings is characterised by the absence of an unconditional obligation to transfer legal title to the immovable
Den belgiska regeringen har emellertid gjort gällande att det i målet vid den nationella domstolen, till skillnad från det mål som gav upphov till domen i det ovannämnda målet Barbier, inte föreligger en ovillkorlig skyldighet att överföra den
2008 — CASE C-11/07 property in question, and also by the absence both of the prior transfer of financial ownership of that property and of a charge on that property, since the mortgage mandate relied on by the appellants in the main proceedings does not in any way constitute a debt encumbering that immovable property, within the meaning of that judgment.
Den fullmakt att upplåta panträtt i fast egendom som åberopats av sökandena i målet vid den nationella domstolen utgör inte någon skuld som belastar denna fastighet i den mening som avses i denna dom.
It must be borne in mind that, in the case giving rise to the judgment in Barbier, the question referred concerned the assessment of tax payable on the inheritance of immovable property situated in a Member State and the taking into account, for the purposes of assessing the property’s value, of the fact that the holder of the legal title was under an unconditional obligation to transfer that title to a third party who had financial ownership of the property.
Domstolen erinrar om att den fråga som ställts i det mål som gav upphov till domen i det ovannämnda målet Barbier rörde beräkningen av det skattebelopp som ska påföras vid förvärv genom arv av fast egendom som är belägen i en medlemsstat och beaktandet, vid beräkningen av egendomens värde, av den ovillkorliga skyldigheten för sakrättsinnehavaren att överföra denna rätt till tredje man, som innehar den ekonomiska äganderätten till nämnda egendom.
That debt was therefore directly linked to the immovable property included in the estate.
Denna skuld hade således ett direkt samband med den fasta egendom som var föremål för arv.
Similarly, in relation to Articles 49 EC and 50 EC, the Court has already held that national rules which, in matters of taxation, refuse to allow nonresidents to deduct business expenses which are directly linked to the activity that generated the taxable income in the Member State concerned, while allowing residents to do so, risk operating mainly to the detriment of nationals of other Member States and are contrary to those articles (see, to that effect, Case C-234/01 Gerritse [2003] ECR I-5933, paragraphs 27 and 28).
Inom ramen för artiklarna 49 EG och 50 EG har domstolen redan fastslagit att nationella bestämmelser enligt vilka personer som saknar hemvist i landet vid beskattningen inte har rätt till avdrag för kostnader för intäkternas förvärvande som har ett direkt samband med verksamhet i den berörda medlemsstaten genom vilken de skattepliktiga intäkterna förvärvats, medan personer som har hemvist i landet har en sådan avdragsrätt, riskerar att vara till förfång framför allt för medborgare från andra medlemsstater, varför de strider mot dessa artiklar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 juni 2003 i mål C-234/01, Gerritse, REG 2003, s. I-5933, punkterna 27 och 28).
At the hearing before the Court, both the appellants in the main proceedings and the Commission submitted that, by virtue of the mortgage mandate at issue, there was sufficient connection between the immovable property inherited and the debt in question.
Vid förhandlingen vid domstolen gjorde såväl sökandena i målet vid den nationella domstolen som kommissionen gällande att det genom den ifrågavarande fullmakten att upplåta panträtt i fast egendom förelåg ett tillräckligt samband mellan den fastighet som förvärvats genom arv och den berörda skulden.
The Commission acknowledged, however, that, once the mortgage mandate no longer encumbers the immovable property concerned, which is situated in Belgium, but other immovable properties, the link between the debt and that immovable property could be called into question.
Kommissionen medgav emellertid att för det fall fullmakten att upplåta panträtt i fast egendom inte belastar den berörda fastigheten belägen i Belgien, utan eventuellt annan fast egendom, skulle sambandet mellan skulden och nämnda fastighet kunna ifrågasättas.
However, according to the wording of the question referred by the national court, a debt secured by a mortgage mandate relating to an immovable property constitutes a charge on that property.
Enligt lydelsen i den fråga som ställts av den hänskjutande domstolen utgör den skuld för vilken säkerhet ställts i form av en fullmakt att upplåta panträtt i fast egendom en skuld som belastar denna fastighet.
In proceedings under Article 234 EC, the Court of Justice is empowered to rule on the interpretation or validity of Community provisions only
Inom ramen för ett förfarande enligt artikel 234 EG är domstolen endast behörig att uttala sig om tolkningen
ECKELKAMP AND OTHERS on the basis of the facts which the national court puts before it (see, to that effect, Case C-235/95 Dumon and Froment [1998] ECR I-4531, paragraph 25).
eller giltigheten av en gemenskapsrättsakt utifrån de faktiska omständigheter som angetts av den nationella domstolen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 juli 1998 i mål C-235/95, Dumon och Froment, REG 1998, s. I-4531, punkt 25).
As is apparent from paragraph 32 of the present judgment, it is for the referring court, not for the Court of Justice, to ascertain the nature and effect under Belgian law of a mortgage mandate such as that at issue in the main proceedings, and to determine whether there is in fact a direct link between the debt being relied on and the immovable property to which the assessment of transfer duties that is at issue in the main proceedings relates.
Det framgår ovan av punkt 32 i förevarande dom att det ankommer på den nationella domstolen och inte på domstolen att avgöra innebörden och verkan enligt belgisk rätt av en sådan fullmakt att upplåta panträtt i fast egendom som är föremål för bedömning vid den nationella domstolen samt avgöra om det verkligen föreligger ett direkt samband mellan den åberopade skulden och den fastighet som utgör föremålet för beräkning av övergångsskatt i det aktuella målet vid den nationella domstolen.
In any event, it must be held that the fact that the deductibility of debts secured on an immovable property is conditional upon the person whose estate is being administered having been resident, at the time of death, in the State in which that immovable property is situated constitutes a restriction on the free movement of capital which is prohibited, in principle, under Article 56(1) EC.
Domstolen påpekar att det förhållandet att avdragsrätten för skulder som belastar en fastighet görs beroende av huruvida arvlåtaren vid sitt frånfälle hade sitt hemvist i den stat där fastigheten är belägen under alla omständigheter utgör en begränsning av den fria rörligheten för kapital som i princip är förbjuden enligt artikel 56.1 EG.
Next, it is necessary to consider whether the restriction on the free movement of capital thus established can be justified under the provisions of the Treaty.
Det ska härefter prövas om den således konstaterade begränsningen av den fria rörligheten för kapital kan vara motiverad med hänsyn till bestämmelserna i fördraget.
In that respect, it should be noted that, under Article 58(1)(a) EC, ‘Article 56 shall be without prejudice to the right of Member States … to apply the relevant provisions of their tax law which distinguish between taxpayers who are not in the same situation with regard to their place of residence or with regard to the place where their capital is invested’.
Domstolen erinrar i detta avseende om artikel 58.1 a EG, enligt vilken ”[b]estämmelserna i artikel 56 … inte [skall] påverka medlemsstaternas rätt att… tillämpa sådana bestämmelser i sin skattelagstiftning som skiljer mellan skattebetalare som har olika bostadsort eller som har investerat sitt kapital på olika ort”.
That provision of Article 58 EC, in so far as it is a derogation from the fundamental principle of the free movement of capital, must be interpreted strictly.
Denna bestämmelse i artikel 58 EG, som utgör ett avsteg från den grundläggande principen om fri rörlighet för kapital, ska tolkas strikt.
It cannot therefore be interpreted as meaning that all tax legislation which draws a distinction between taxpayers based on their place of residence or the Member State in which they invest their capital is automatically compatible with the Treaty (see Jäger, paragraph 40).
Denna bestämmelse kan följaktligen inte tolkas så, att all skattelagstiftning som innehåller bestämmelser om åtskillnad mellan de skattskyldiga på grundval av var de har sin bostadsort eller i vilken medlemsstat de har investerat sitt kapital automatiskt är förenlig med fördraget (se domen i det ovannämnda målet Jäger, punkt 40).
The derogation provided for in Article 58(1)(a) EC is itself limited by Article 58(3) EC, which provides that the national provisions referred to in paragraph 1 of that article ‘shall not constitute a means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on the free movement of capital and payments as defined in Article 56’ (see Case C-35/98 Verkooijen [2000] ECR I-4071, paragraph 44; Case C-319/02 Manninen [2004] ECR I-7477, paragraph 28; and Jäger, paragraph 41).
Det i artikel 58.1 a EG föreskrivna avsteget begränsas nämligen i sin tur av artikel 58.3 EG, där det föreskrivs att de nationella bestämmelser som avses i punkt 1 i denna artikel ”inte [får] utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller en förtäckt begränsning av den fria rörligheten för kapital och betalningar enligt artikel 56” (se dom av den 6 juni 2000 i mål C-35/98, Verkooijen, REG 2000, s. I-4071, punkt 44, av den 7 september 2004 i mål C-319/02, Manninen, REG 2004, s. I-7477, punkt 28, samt domen i det ovannämnda målet Jäger, punkt 41).
A distinction must therefore be made between the unequal treatment permitted under Article 58(1)(a) EC and the arbitrary discrimination prohibited under Article 58(3) EC.
Man måste alltså skilja mellan ojämlik behandling som är tillåten enligt artikel 58.1 a EG och sådan godtycklig diskriminering som är otillåten enligt punkt 3 i samma artikel.
According to the caselaw, in order for national tax legislation such as that at issue in the main proceedings — which, for the purposes of assessing inheritance tax, makes a distinction with regard to the deductibility of debts secured on an immovable property situated in the Member State concerned according to whether the person whose estate is being administered was residing in that Member State or in another Member State at the time of death — to be considered compatible with the provisions of the Treaty on the free movement of capital, the difference in treatment must concern situations which are not objectively comparable or be justified by overriding reasons in the general interest (see Verkooijen, paragraph 43; Manninen, paragraph 29; and Jäger, paragraph 43).
Av rättspraxis framgår emellertid att en sådan nationell skattelagstiftning som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, enligt vilken det för beräkningen av arvsskatten görs en åtskillnad i fråga om avdragsrätt för skulder som belastar en fastighet belägen i den berörda medlemsstaten beroende på om arvlåtaren vid sitt frånfälle hade sitt hemvist i denna medlemsstat eller i en annan medlemsstat, kan anses vara förenlig med fördragets bestämmelser om fri rörlighet för kapital endast om skillnaden i behandling avser situationer som inte är objektivt jämförbara eller om skillnaden rättfärdigas av tvingande hänsyn till allmänintresset (se domarna i de ovannämnda målen Verkooijen, punkt 43, Manninen, punkt 29, och Jäger, punkt 43).
In that respect, it must be stated first that, contrary to the Belgian Government’s contention, which is set out in paragraph 47 of the present judgment, that difference in treatment cannot be justified on the ground that it concerns situations which are not objectively comparable.
Det ska i detta hänseende – i motsats till vad den belgiska regeringen har hävdat och såsom erinrats ovan i punkt 47 i denna dom – för det första konstateras att denna skillnad i behandling inte kan anses motiverad på grund av att den hänför sig till situationer som inte är objektivt jämförbara.
Subject to the investigations to be undertaken by the national court as to the nature and effect of a mortgage mandate and as to whether the mandate at issue in the main proceedings constitutes a charge on the immovable property in question — as it would appear on the basis of the case-file — the assessment of inheritance and
Beräkningen av den arvsskatt och övergångsskatt som ska tas ut med tillämpning av den nationella lagstiftning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen är nämligen, med reservation för den kontroll som den hänskjutande domstolen ska göra dels beträffande arten och verkan av en sådan fullmakt att upplåta panträtt i fast
ECKELKAMP AND OTHERS transfer duties is, under that legislation, directly linked to the value of that immovable property.
egendom som är föremål för bedömning i målet vid den nationella domstolen, dels beträffande frågan huruvida fullmakten i fråga belastar den fastighet som är föremål för arv – såsom tycks framgå av handlingarna – direkt knuten till värdet på den fastighet som är föremål för arv.
In that case, there cannot objectively be any difference in situation such as to justify unequal tax treatment so far as concerns the level of inheritance and transfer duties payable in relation to, respectively, an immovable property situated in Belgium which belongs to a person residing in that Member State at the time of death, and an immovable property belonging to a person residing in another Member State at the time of death.
I det fallet kan det objektivt sett inte existera någon skillnad mellan situationerna som kan motivera en ojämlik skattemässig behandling i fråga om nivån på den arvsskatt och övergångsskatt som ska erläggas för en fastighet belägen i Belgien, då denna tillhörde en person som vid sitt frånfälle hade sitt hemvist i denna medlemsstat respektive då den tillhörde en person som vid sitt frånfälle hade sitt hemvist i en annan medlemsstat.
Accordingly, the situation of Ms Eckelkamp’s heirs is comparable to that of any heir whose inheritance includes an immovable property situated in Belgium and left by a person who was residing in that State at the time of death (see, to that effect, Jäger, paragraph 44).
En sådan situation som den som fru Eckelkamps arvingar befinner sig i är alltså jämförbar med situationen för vilken arvinge som helst vars arv omfattar en fastighet belägen i Belgien och där arvlåtaren är en person som hade sitt hemvist i denna medlemsstat vid sitt frånfälle (se även, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Jäger, punkt 44).
As the appellants in the main proceedings have stated, the Belgian legislation deems, in principle, both the heirs of resident persons and the heirs of persons who were nonresident at the time of death to be taxable persons for the purposes of collecting inheritance and/or transfer duties on immovable properties situated in Belgium.
Såsom sökandena i målet vid den nationella domstolen har gjort gällande följer det av den belgiska lagstiftningen att såväl arvtagarna till personer som hade hemvist i landet som personer som saknade hemvist i landet vid tidpunkten för deras frånfälle i princip anses vara skattskyldiga för erläggande av arvsskatt och övergångsskatt på fast egendom belägen i Belgien.
It is only in respect of the deduction of debts from the inheritance of nonresidents that nonresidents and residents are treated differently.
Det är endast beträffande avdrag för skulder vid arv efter personer som saknade hemvist i landet som dessa personer och personer med hemvist i landet behandlas olika.
Where national legislation places the heirs of a person who, at the time of death, had the status of resident and those of a person who, at the time of death, had the status of nonresident on the same footing for the purposes of taxing an inherited immovable property which is situated in the Member State concerned, that legislation cannot, without giving rise to discrimination, treat those heirs differently in the taxation of that property so far as concerns the deductibility of charges secured on it.
När arvtagarna till en person som vid sitt frånfälle hade sitt hemvist i en medlemsstat och arvtagarna till en person som vid sitt frånfälle inte hade sitt hemvist i denna stat enligt en nationell lagstiftning behandlas lika, vid beskattningen av en fastighet som förvärvas genom arv som är belägen i den berörda medlemsstaten, kan dessa personer enligt denna lagstiftning inte behandlas olika inom ramen för samma beskattning såvitt avser avdragsrätten för skulder som belastar denna fastighet utan att det blir fråga om diskriminering.
It is necessary, finally, to examine whether the restriction on the movement of capital resulting from legislation such as that at issue in the main proceedings may be ob -jectively justified by an overriding reason in the general interest.
Avslutningsvis ska det undersökas om den restriktion för de fria kapitalrörelserna som följer av en sådan lagstiftning som den som är i fråga vid den nationella domstolen objektivt kan rättfärdigas av tvingande hänsyn till allmänintresset.
The Belgian Government contends that, in view of the German legislation applicable to a deceased’s assets, the debt in respect of which the appellants are claiming a deduction in Belgium would, in practice, be deducted twice, which, according to the caselaw of the Court of Justice (Case C-446/03 Marks & Spencer [2005] ECR I-10837), is to be avoided. 66
Den belgiska regeringen har hävdat att enligt den tyska lagstiftning som är tillämplig på arvlåtarens tillgångar skulle den skuld som de berörda sökandena har yrkat avdrag för i Belgien i praktiken kunna bli föremål för dubbla avdrag, vilket enligt domstolens rättspraxis (dom av den 13 december 2005 i mål C-446/03, Marks & Spencer, REG 2005, s. I-10837) bör undvikas. 66
In that regard, it must be borne in mind, first of all, that the Court has, in its caselaw on the free movement of capital and inheritance duties, held that a citizen cannot be deprived of the right to rely on the provisions of the Treaty on the ground that he is profiting from tax advantages which are legally provided for by the rules in force in a Member State other than his State of residence (Barbier, paragraph 71).
Domstolen erinrar härvid för det första om att det följer av domstolens rättspraxis angående fri rörlighet för kapital och arvsskatt att en gemenskapsmedborgare inte kan fråntas möjligheten att göra gällande bestämmelser i fördraget med motiveringen att han drar nytta av skattemässiga fördelar som lagligen erbjuds enligt bestämmelser som är i kraft i en annan medlemsstat än den där han har sitt hemvist (domen i det ovannämnda målet Barbier, punkt 71).
Next, as has been noted in paragraph 13 of the present judgment, there is no agreement between the Kingdom of Belgium and the Federal Republic of Germany for the prevention of double taxation of succession duties.
Vidare har domstolen ovan i punkt 13 i förevarande dom erinrat om att det inte föreligger något bilateralt dubbelbeskattningsavtal rörande arvsskatt mellan Konungariket Belgien och Förbundsrepubliken Tyskland.