natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The figure’s imposing stature, its hieraticquality tempered by folds of cloth, the importance given to the sword and scales which it holds, all serve toremind that, in ancient Greece, justice was placed at the centre of the cosmos, or the universe as an orderedwhole. Justice served this order, within limits, in a divine balance.
Hennes ståtliga hållning, hennes stränghet som dämpas av rörelserna i tyget och den framträdande roll som attributen, svärdet och vågen, intar, minner om att rättvisan i det antika Grekland var i centrum av kosmos och representerade ordning i universum, där Justitiasäkerställde en gudomlig jämvikt.
On either side of Justice, the artist has symmetrically placed eight panels depicting enigmatic and exuberantfigures with hats, musical instruments and foliage.
På ömse sidor om Justitia har konstnären på ett symmetriskt sätt placerat åtta tavlor föreställande gåtfulla ochsvulstiga figurer med hattar, musikinstrument och lövverk som de verkar vilja pryda sig med. Det påminner omett dionysoståg.
They seem to want to adorn themselves in a sort of Dionysian procession.
Trots att motivet är schematiskt är det mycket expressivt.
Their schematic representation in no way detracts from their expressiveness.
Personerna, med ansikten sommasker, utstrålar en vitalitet som utgör en motvikt till Justitias högtidlighet.
These figures, with their mask faces, give an impression of vitality which is at odds with the solemn attitude of Justice.Is the dance which they are preparing designed to temper it, to soften its intransigence?
Kanske syftar den dans som de förbereder till att beveka henne och göra henne mindre oförsonlig?
HAP Grieshaber, whose aesthetics are close to those of German expressionism, which gives a formal role toexpression, has found, with these xylographs, a most appropriate form for his subject.
HAP Grieshaber, vars konst ligger nära den tyska expressionismen, i vilken uttrycket spelar en formell roll, hari traditionen med freskomålningar på trä funnit den mest lämpliga konstformen för temat.
In 1955 he wasappointed professor at the Academy of Fine Arts in Karlsruhe.In 1971 he received the Albrecht Dürer prize.
1955blev han utnämnd till professor vid konstakademin i Karlsruhe. 1971fick han Albrecht Dürer-priset.
He created the walldecoration for the foyer of themunicipal theatre in Bonn andanother, depicting the Flood, forthe Zoological Institute in Heidelberg.
Han har gjort väggdekorationernai foajén på stadsteatern i Bonn och på den zoologiska institutioneni Heidelberg, med syndafloden som motiv.
(on loan from the French Government)
(utlånad av Frankrikes regering)
Reviving and modernising the art of tapestry in order to bring it into the 20th century was at the heart of Jean Lurçat’s aesthetic ambition.
Jean Lurçats främsta estetiska mål var att återknyta till traditionen med vävda tapeter och att förnya den så attden passar in i 1900-talskonsten.
In order to continue the tradition he had to refer to its history, beginning in the Middle Ages.
För att bevara denna tradition hänvisar konstnären till dess historia, som började på medeltiden.
He liked to pointout that tapestry is first and foremost a craft, a collective effort, whose basic function is decorative. In thewords of the artist, ‘it is an object, a cloth, essentially, whose duty is to dress a wall which, otherwise, wouldprobably lack emotive substance’.
Han villpåminna om att tapetkonsten framför allt är ett yrke, ett kollektivt arbete och att de vävda tapeterna främst tjänar som dekoration: ”Det är ett föremål, ett tyg som skall täcka en bit av en byggnad som utan denna dekoration skulle vara livlös och utan själ”, enligt konstnären.
This decorative role, however, is not the end in itself.
Men denna dekorativa roll är inte ett syfte i sig.
The Little Fearis one of a series depicting the Apocalypse.
Den lilla ängslanutgör en del av en serie föreställande apokalypsen, vilket visar att konstnären finner dennaaspekt viktig.
The revelation made to John came through a vision:‘What thou seest, write in a book’, he was told by God’s voice.
Johannes fick en uppenbarelse och en röst sa till honom: ”Skriv ned vad du ser”.
In the past, this vision of the end of time hasbeen depicted in a tragic manner faithful to the biblical text.
Denna visionom domedagen har i historien avbildats på ett tragiskt sätt och är starkt trogen bibeltexten.
The symbolic universe created here is less severe,less dramatic. The blaze of colour, the profusion of detail and the originality of the composition render thevision with intensity.
Symbolerna i Lurçats verk ger ett mindre strängt och dramatiskt uttryck tack vare de starka färgerna, överflödet av detaljeroch den originella kompositionen som framhäver intensiteten i visionen.
The contrast between the black background and the red foreground, which appearssuperimposed on account of rectangular ‘windows’, and the impression of movement stirring the leaves, insectsand animals are a new treatment of the subject.
Kontrasten mellan den svarta bakgrunden och den röda förgrunden som överlappar varandra tack vare rektanglar i form av fönster och intrycket av att lövverken, insekterna och djuren rör sig ger en ny tolkning av temat.Förutom de element som ingåri visionen om de kosmiska plågoandarna – en skorpion, en örn och gräshoppor med ”kvinnohår” och ”lejontänder” – har Jean Lurçat avbildat element från ett tänkt universum, som t. ex. en tupp.
To the elements borrowed from the story of the vision of cosmic plagues: the scorpion, the eagle, the locusts with ‘women’s hair’ and ‘lion’s teeth’, Lurçat has added newelements from an imaginary universe, including the cockerel, which occupies a central place in the artist’siconography as an emblem for ‘those for whom hope is not simply a word shunted into a vague future’.
Tuppen intar en central roll i hans ikonografi som en symbol för ”dem för vilka hoppet inte är ett simpelt ord som skjuts på framtiden”.
Thepresence of the cockerel alone makes the depiction less alarming.
Bara det att en tupp finns med avdramatiserar hela framställningen.
Rouault, Bonnard,Matisse and Léger all workedalongside Lurçat.
Lurçat arbetade tillsammansmed Rouault, Bonnard, Matisseoch Léger.
Also a painterand author of several theoreticalworks including Lettres sur l’artmuraland Le travail de latapisserie du Moyen Âge.
Han målade även tavloroch skrev flera teoretiska verksåsom Lettre sur l’art mural och Le travail de la tapisserie du Moyen Âge.
Mary Dambiermont’s tapestry is dominated by the artist’s desire to give appropriate expression to her personal conception of justice and Europe. It is a symbolic expression which seeks to evoke both justice and Europethrough concrete but meaningful forms.
Det som dominerar i Mary Dambiermonts konstvävnad är konstnärens önskan att ge uttryck för sin egen uppfattning om rättvisan och Europa, ett symboliskt uttryck som syftar till att framkalla dem genom konkreta menuttryckande former.
The flight of the six birds (representing the first six countries to jointhe Community) have joined forces, in their ‘migration’, to carry the injured bird on their wings. They are soclose that they form one immense wing that occupies half of the tapestry.
Konkreta såsom de sex flygande fåglarna (de sex första medlemsländerna i Europeiskagemenskapen) som under sin ”migration” gemensamt bär med sig den skadade fågeln genom att veckla ut sinavingar till dess att de blir till en enda stor vinge som tar upp halva konstvävnaden.
With this motif, Dambiermont has successfully given shape to the concepts of balance and solidarity which, inher eyes, are the goals of justice and Europe.
Med detta motiv lyckas Mary Dambiermont förkroppsliga begreppen jämlikhet och solidaritet, som i hennesögon utgör syftet med rättvisan och EU.
The flowing forms achieved through delicacy of style animate the composition. There is a sense of expansionin the birds’ flight across the tapestry.
De suddiga formerna, som är tecknade på ett subtilt sätt, ger liv åt kompositionen: fåglarna rör sig över dethorisontella planet, ett intryck som förstärks av att vävnaden inte har någon kant.
There is also a sense of contraction: the flock of birds fills the space andstands out in relief thanks to the use of a thick thread.
Man ser även en sammangående rörelse: fåglarna som flyger i grupp fyller upp rummet och framhävs tack vare att konstnären användergrovt garn.
This feeling of contraction continues in the treatmentof the grove of trees whose branches intermingle and whose roots are shared.
Denna sammangående effekt återfinns även i träden vars grenar går in i varandra, och de verkar hagemensamma rötter.
Dambiermont seeks to create a vision: the same light shines equally on all the forms and the dilution and harmonies of the colours give the tapestry a general tone which reinforces the impression of unity, balance andsolidarity.
Mary Dambiermont vill framkalla en drömbild: samtliga former är dränkta i ljus. De förtunnade färgerna ochderas harmoniska samstämmighet ger vävnaden en allmän ton som stärker intrycket av enhet, jämlikhet ochsolidaritet.
With this work the artist has sought to create an evocative force which the viewer can tap into andso give reality to these concepts.
Konstnären har velat att verket skall vara en källa till associationer för betraktaren att ösa ur för attgöra dessa begrepp mer verkliga.
‘Justice will exist if we create it.
”Rättvisan råder om man upprätthåller den.
That is man’s problem’, wrote the French philosopher Alain in his Propos.
Detta är mänsklighetens problem”, har den franske filosofen Alainsagt i sitt verk ”Propos”.
Itis not by chance that Dambiermont chose a horizontal format for her tapestry: it is the format chosen by Renaissance painters to depict human action.
Mary Dambiermont kan inte av en slump till sin vävnad ha valt ett avlångt formatprecis som konstnärerna under renässansen gjorde för att visa mänsklig aktivitet.
After studying painting atthe Royal Academy of Fine Art in Brussels, she turned her attentionto tapestry. She has also producedstained-glass windows, wallmosaics and ballet scenery.
Efter att ha studerat målarkonst på kungliga konstakademin i Bryssel ägnade hon sig åt att görakonstvävnader och även fönsteroch mosaik samt balettdekor.
Rejection of the figurative style marked a radical departure in the history of sculpture, leading artists to breakwith traditional sculptural practices and contemplate form in a new way.
Att inte längre avbilda något är en radikal ändring i skulpturkonstens historia. Konstnärerna eftersträvar andraformer än skulptörer med sin traditionella teknik hittills gjort.
Neoplasticism, the name by which Baljeu describes his method,seeks to find a ‘balance’ that ‘creates the society of tomorrow as a unified whole’.
Han har kallat sitt system för ”neoplasticism” och det syftar till en ”jämvikt”som ”skapar det framtida samhället som en sann enhet”.
This idealised vision of human organisation is translated into form by the right angle, the geometric figurewhich symbolises the efficiency of construction towards which the entire work must tend.
Det formella uttrycket för denna dröm om en idealisk, mänsklig organisation är räta vinklar och geometriskaformer som symboliserar effektiviteten i konstruktionen, något som man bör sträva efter i alla konstverk.
Baljeu’s Constructionis a game of balance in solid form that uses parallelepipeds of differing sizes.
Konstruktionen av Joost Baljeu grundar sig på en rationell formjämvikt av parallellepipeder i olika storlek.
Quite unlikeany composition organised around a central axis and involving symmetry, the sculpture seems to be the resultof a dynamic slide on several planes, drawing it upwards.
Densaknar en central axel och symmetri. Skulpturen verkar vara ett resultat av en dynamisk förskjutning av fleraplan som för den uppåt.
The use of the primary colour blue, contrasting withthe non-colour white, enhances this and reinforces the impression of a geometric construct suspended in space.
Valet av den övervägande färgen, blå, som utgör en kontrast mot ”det ofärgade”, detvita, framhäver planen och understryker aspekten av ett geometriskt uppåtsträvande i rummet.
The use of industrial materials suggests a refusal on the part of the artist to regard the pieceas a transcriptionof his emotions and creates balance in the way the work relates to the space around it.
Det faktum att konstnären använder industriella material visar att han vägrar att se Konstruktionen som en bildav hans känslor och gör det dessutom möjligt att uppnå en jämvikt med rummet.
Through the simplicityof its forms, through the smooth, shiny surfaces, the sculpture becomes an integral part of its environment.
Genom enkelheten i formernaoch de glatta och blanka ytornasmälter skulpturen in i miljön. Den passar bra ihop med arkitekturen.
The materials chosen also give the work a sense of gravity-defying weightlessness.
Dessa material gör det också möjligt att ge skulpturen ett intryck av tyngdlöshet som gör att den trotsar gravitationslagen.
The sculpture, becomingalmost insubstantial, is offered as an intellectual construct, giving concrete shape to abstract thought.
Skulpturens tema ligger alltså nära det immateriella, det är en själslig, intellektuell konstruktionsom ger den abstrakta tanken ett konkret uttryck.
Studied at the Amsterdam Institute of Design from 1943 to1945. Began painting in 1940,taking up the abstract style in1954.
Han föddesår 1925, dog år 1991 ochstuderade vid institutet förformgivning i Amsterdam från1943 till 1945.
His series of ‘constructionreliefs’ was begun in 1956.
Han började måla1940 och 1954 gick han över tillabstrakt måleri. Hans serier ”reliefsconstructions” påbörjades 1956.Han grundade en tidning 1958 och publicerade 1963 Attempt at a theory of synthesist plasticexpression.
His work has beenfrequently exhibited in Amsterdamand in London and Paris.
Han har ofta ställt ut i Amsterdam, London och Paris.
Glór Na Mara (The Sound of the Sea), oil on canvas, 1989
Tonen från havet (Glór Na Mara), olja på duk, 1989
(on loan from the Irish Government)
(utlånad av Irlands regering)
There are no figurative forms in the painting of Gwen O’Dowd, yet her canvases bear titles evoking landscapes.These are abstract landscapes then, in which the absence of figurative representation conveys the artist’s desiresomehow to transcribe the emotions and sensory experiences excited by nature.
Det finns inga avbildande former i Gwen O’Dowds målning, men duken visar ett landskap.
It is abstraction, but abstraction that constantly refers to the perception of a place and establishes a connection between the external andthe internal.
Konstnären strävar efter att plastiskt förmedla känslor och känsloförnimmelser från naturen, vilket man ser i de abstrakta landskapen utan avbildningar.
Figurative representation is replaced by colour as a force of expression.
Det är färgen och dess uttryck somersätter figurerna och som breder ut sig på duken.
Colour floods the canvas, animatingthe inert matter of the painting.
Det orörliga materialet får liv tack vare färgspelet.
The colours of Glór Na Mara, by the richness of their tones, by the harmonies and contrasts which they create, produce a sense of movement into the depths of which the viewer’s eye is drawn.
De många både överensstämmande och kontrastrika färgerna i Glór Na Mara skapar en rörlig djup rymd somåskådarens blick sjunker ned i.
The sea is an omnipresent element in the Irish landscape and is experienced as boundlessness, infinity, the origin of the world.
Gwen O’Dowd är irländska. Havet utgör motivet med dess känsla av det obegränsade, av oändlighet och somvärldens vagga. ”(...)
‘The spirit of God moved upon the face of the waters.
Guds ande svävade över vattnet.
And God said, let there be light: andthere was light.’
Och Gud sade: ’Varde ljus’; och det vart ljus”, lyder deförsta verserna i Bibeln.
The luminous centre of the painting, which disperses the sombre colours of the canvas, seems to create vibrations, like a voice.
Den upplysta mittpunkten som skingrar de mörka färgerna på duken får den att darra såsom en röst.
This particular light, internal but nonetheless visible on the surface of the painting, embodies the emotion and thoughts of the artist.
Dettainre ljus, men som syns på tavlans yta, förkroppsligar konstnärens känsla och tanke.
Brush strokes remain visible on the canvas, retaining traces of theartist’s movements, actions, expressing the relationship between artist and painting and achieving the ‘pictorial clarity’ which Mark Rothko defined as the ‘elimination of all obstacles between the painter and the idea,and between the idea and the viewer’.
Man kan på målningensyta se penseldragen och konstnärens ingrepp, vilka visar sambandet mellan konstnären och målningen somleder till den ”bildklarhet” som Mark Rothko definierade som ”eliminering av alla hinder mellan konstnärenoch idén och mellan idén och betraktaren”.Glór Na Maraeller badande i ljus ...
She has participated innumerous exhibitions: ‘Onewoman show’, Project Arts Centre,Dublin; ‘Inter-Celtic Festival’,Lorient (Brittany) France, and ‘Irish Landscape’ in Finland.
Hon har deltagit i mångautställningar: ”One woman show”,Project Arts Centre i Dublin,”Festival interceltique” i Lorient(Bretagne) och ”Irländskalandskap” i Finland.
Justice and Peace, oil on canvas, 1972
Rättvisa och fred (Justice et Paix), olja på duk, 1972
(purchase of the Luxembourg Government)
(köpta av Luxemburgs regering)
André Hambourg chose to divide his depiction of justice and peace across six allegorical panels. They form akind of homage to Luxembourg, home of the Court of Justice, and to Belgium, Germany, France, Italy and the Netherlands, the member countries of the Community in 1972.
André Hambourg har valt att dela upp sitt verk, föreställande rättvisa och fred, på sex olika tavlor vilka framställs på ett allegoriskt sätt som en hyllning till Luxemburg, där Europeiska gemenskapernas domstol finns,samt till Belgien, Tyskland, Frankrike, Italien och Nederländerna, Europeiska gemenskapens medlemsstater1972.
The central panel with its dynamic composition offers an almost stage-like treatment of the theme of justice,represented by a large female figure at the centre, arms outstretched in a movement of theatrical expressiveness heightened by the red of her clothing.
Den mittersta tavlan utgör i och med kompositionens dynamiska form en slags iscensättning av temat rättvisa,som representeras av en stor kvinnlig figur som står upp i mitten på tavlan och har ett uttryck som nästan ärteatraliskt. Detta uttryck förstärks av hennes röda kläder.
Shafts of light issue from her right hand, illuminating the figure ofa woman protecting a child.
En ljusstråle strålar ut från hennes högra hand ochlyser upp en kvinnogestalt som skyddar ett barn.
Her left hand holds aloft the symbolic scales.
Spelet med ljus och mörker understryker motivets innebörd.
The chiaroscurounderlines the meaning of the scene, the half-tones of the bodies of the guilty contrasting with the brighter light shining on theinnocent.
De två skyldigas kroppar är måladei halvton vilket utgör en kontrast till den ljusare färgen på de oskyldiga.
On a panel of the same size and format, the theme of peace is also represented as a small scene played out atthe centre of the composition: two men are shaking hands in front of Peace, a young woman holding a sheafof corn.
Freden är temat på en lika stor tavla av samma format.
Another young woman pours wine, while a third clasps her child in her arms.
Även den representeras i form av en liten scen placerad i mitten: två män skakar hand framför Freden, en ung flicka håller i veteax, medan en ung kvinna hällerupp vin och en annan håller om sitt barn.
The treatment of thesesymbols of peace and well-being is realistic, in contrast with the unreal scenery of the background.
Dessa symboler för fred och lycka är framställda på ett realistiskt sättoch utgör en kontrast till det overkliga landskapet i bakgrunden.
There are the outlines of the Henri IV Bridge, the Palais de Justice and Notre-Dame; behind are Mechlin and The Hague; to the right are Trierand Rome and the house of Robert Schumann.
Under en vidsträckt himmel syns monument i EG:s huvudstäder: Henrik IV:s bro, Palais de Justice och Notre Dame; bakom, Malines och Haag; till höger, Trier, Rom och Robert Schumanns hus.
The sparkling light of sun and rainbow envelops these landscapes in a fascinating glow, making the cities placesof happiness.
Skimret, som solen eller regnbågen ger upphov till, dränker landskapen i ett fascinerande ljus som gör dessaorter till lyckliga orter.
Luxembourg emerges from a supernatural bluish light which illuminates the gate of Trier and the market of Clausen.
Luxemburgs stad framställs i ett övernaturligt blåaktigt ljus som lyser upp Trier-porten och marknaden i Clausen.
His first individualexhibition was in Paris in 1928.
Han hadesin första egna utställning i Paris1928. 1929 deltog han i Salon des Tuileries i Paris.
In 1951 he wasappointed official painter to the French Army and in 1952 officialpainter to the French Navy.
1951 blev hanutnämnd till officiell konstnär för den franska armén och 1952officiell konstnär för den franskaflottan.
He hasparticipated in many exhibitionsboth in France and abroad.
Han har deltagit i flerautställningar både i Frankrike och i utlandet.
Hisworks belong in collections at the National Museum of Modern Artand the Museum of the City of Paris.
Hans verk tillhörsamlingarna på nationalmuseet för modern konst och på Parisstadsmuseum.
In the 20th century, industrial materials made their way into the world of art.
Under 1900-talet började man använda de industriella materialen i konsten.
Using these materials gave sculptors a way of defying academic tradition and its attachment to what the French call ‘noble’ materials, such asmarble and bronze.
Skulptörerna fick då möjligt attbryta med den akademiska traditionen där man använde sig av så att säga ”ädla” material, såsom marmor ellerbrons.
Using these new materials called for methods of construction that required special techniques.
Dessa nya material gav upphov till tekniskt präglade framställningsmetoder.
Rather thanchipping away at a block of stone, sculptors were now welding metal.
Att göra skulpturer innebar intelängre att hugga i ett stenblock utan att svetsa metall.
Artists were no longer involved inextracting a form from raw material but building a construct in a void.
Konstnärerna högg inte längre fram former i materialetutan de skapade en konstruktion i rummet.
Solid forms were replaced by framesand stays, volumes flattened, contours sharpened.
Massan ersätts av en stomme, volymerna plattas till och konturernaritas med precision.
The steel sculpture by Hans Uhlmann is governed by geometrical principles with the aim of creating a formalstructure with sufficient appeal to the rational to be able to express, effectively, the concept of justice.
Hans Uhlmanns stålskulptur är uppbyggd enligt geometriska principer som syftar till att göra den till en formstruktur som är tillräckligt rationell för att på ett effektivt sätt visa själva konceptet för rättvisan.
The sculpture is oriented to a single point of view.
Konstnären har skapat en skulptur med utgångspunkt från en enda vinkel, vilket tvingar betraktaren att beskåda den rakt framifrån för att man skall kunna förstå den.
It must be seen from front on so that the work can be apprehended in its entirety.
Sett ur denna synvinkel har skulpturen en statisk mittpunkt som vilar på två pelare och blir en symmetrisk mittpunkt. Mittpunkten gör strukturen orörlig ochger den perfekt jämvikt.
The proportions of the arms or wings, the purity of the lines, the flash of red intensifying them in forward reliefare the artist’s tricks by which, with a simple recreation of the symbol of justice, he manages to give the viewer, in a glance, a profound sense of its fundamental principle.
Längden på vågens armar, renheten i linjerna och den röda färgen som avdelar dem på det yttre planet visarkonstnärens plastiska ambition; han visar inte bara en symbol för rättvisan, utan ger även betraktaren en unikförnimmelse, den djupaste betydelsen hos principen som rättvisan är baserad på.