natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the caselaw, in order for national tax legislation such as that at issue in the main proceedings, which, for the purposes of calculating inheritance tax, distinguishes between assets situated in another Member State and those situated in Germany, to be considered compatible with the provisions of the Treaty on the free movement of capital, the difference in treatment must concern situations which are not objectively comparable or be justified by overriding reasons in the general interest (see Verkooijen, paragraph 43, Manninen, paragraph 29, and Case C-443/06 Hollmann [2007] ECR I-8491, paragraph 45).
Av rättspraxis framgår emellertid att en sådan nationell skattelagstiftning som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, enligt vilken det för beräkningen av arvsskatten skall skiljas mellan tillgångar som är belägna i en annan medlemsstat och tillgångar som är belägna inom Tysklands territorium, kan anses vara förenlig med fördragets bestämmelser om fri rörlighet för kapital endast om skillnaden i behandling avser situationer som inte är objektivt jämförbara eller om skillnaden motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset (se domarna i de ovannämnda målen Verkooijen, punkt 43, och Manninen, punkt 29, samt dom av den 11 oktober 2007 i mål C-443/06, Hollman, REG 2007, s. I-8491, punkt 45).
In that respect, it must be stated, first, that the difference in the amount of tax paid according to whether the inheritance consists only of agricultural land and forestry situated in Germany or consists also of such an asset situated in another Member State cannot be justified on the ground that it concerns situations which are not objectively comparable.
Det skall i detta avseende för det första konstateras att skillnaden i de skattebelopp som erläggs beroende på om arvet endast omfattar en jord- och skogsbruksfastighet som är belägen i Tyskland eller om det även omfattar en sådan egendom belägen i en annan medlemsstat inte kan rättfärdigas med att åtskillnaden hänför sig till situationer som inte är objektivt jämförbara.
The calculation of the tax is, under the national legislation at issue in the main proceedings, directly linked to the value of the assets included in the estate, with the result that there is objectively no difference in situation such as to justify unequal tax treatment so far as concerns the level of inheritance tax payable in relation to, respectively, an asset situated in Germany and an asset situated in another Member State.
Beräkningen av arvsskatten är nämligen med tillämpning av den nationella lagstiftning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen direkt knuten till värdet på de tillgångar som ingår i arvet varför det objektivt sett inte existerar någon skillnad mellan de situationer som kan rättfärdiga en ojämlik skattemässig behandling i fråga om nivån på den arvsskatt som skall erläggas för en tillgång belägen i Tyskland respektive för en tillgång belägen i en annan medlemsstat.
A situation such as that of Mr Jäger is therefore comparable to that of any other heir whose inheritance consists only of agricultural land and forestry situated in Germany bequeathed by a person domiciled in that State.
En sådan situation som den som Theodor Jäger befinner sig i är alltså jämförbar med situationen för vilken arvinge som helst vars arv endast omfattar en jord- och skogsbruksfastighet belägen i Tyskland och för vilken arvlåtaren är en person med hemvist i denna stat.
Accordingly, it is, finally, necessary to examine whether the restriction on the movement of capital resulting from legislation such as that at issue in the main proceedings may be objectively justified by an overriding reason in the general interest.
Avslutningsvis skall det undersökas om den restriktion för de fria kapitalrörelserna som följer av en sådan lagstiftning som den som är i fråga vid den nationella domstolen objektivt kan rättfärdigas av tvingande hänsyn till allmänintresset.
The German Government submits that there is an overriding reason in the general interest which justifies that legislation.
Enligt den tyska regeringen kan denna lagstiftning rättfärdigas av tvingande hänsyn till allmänintresset.
First of all, it points out that that legislation is designed to compensate for the specific costs involved in maintaining the social role fulfilled by agricultural land and forestry holdings.
För det första framgår det att nämnda lagstiftning är avsedd att kompensera för de särskilda kostnader som är förenade med upprätthållandet av den samhälleliga funktion som jord- och skogsbruken fyller.
That legislation makes it possible to prevent, first, the heir to an agricultural company from being forced to sell or relinquish it in order to be able to pay the inheritance tax and, secondly, the break-up of agricultural land and forestry holdings guaranteeing productivity and jobs and also required to comply with their obligations under the national legal order.
Genom denna lagstiftning undviks dels att den som ärver ett jordbruksföretag tvingas sälja detta eller överge det för att kunna betala arvsskatten, dels att sådana företag, vilka säkerställer produktivitet och arbetstillfällen och vilka dessutom har att iaktta de skyldigheter som åvilar dem enligt nationell rätt, styckas upp.
In the view of the German Government, that overriding reason in the general interest could be considered the same as, indeed, the need to safeguard the coherence of the tax system.
Enligt den tyska regeringen kan detta tvingande skäl till allmänintresset åberopas likaväl som behovet av att upprätthålla skattesystemets inre sammanhang.
There is, it argues, a direct link between the specific obligations resulting
Det finns nämligen ett direkt samband mellan de särskilda skyldigheter som följer av att dessa
JÄGER from the subordination of those holdings to the general interest and the particular kind of valuation applied to those holdings in inheritance matters.
JÄGER företag lyder under allmänintresset och den särskilda värdering som tillämpas på dessa vid arvfall.
The Finanzamt and the German Government also submit that the legislation at issue in the main proceedings is justified by the fact that the German authorities are not obliged to take account of the existence of a comparable general interest in other Member States.
Finanzamt och den tyska regeringen har hävdat att den lagstiftning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen kan rättfärdigas av att de tyska myndigheterna inte är skyldiga att beakta förekomsten av ett jämförbart allmänintresse i andra medlemsstater.
That is the case since the specific obligations and costs associated with agricultural land and forestry in Germany do not necessarily weigh in the same manner on similar assets situated in other Member States.
Så är fallet eftersom de skyldigheter och de särskilda kostnader som belastar en jord- eller skogsbruksfastighet belägen i Tyskland inte nödvändigtvis belastar tillgångar av samma slag belägna i andra medlemsstater på samma sätt.
In that respect, the Finanzamt adds that, even if comparable obligations and costs were imposed in other Member States on those kinds of assets, the Federal Republic of Germany would not be required to ensure compensation in respect of them.
Finanzamt har i detta avseende tillagt att även om jämförbara skyldigheter och kostnader skulle åvila detta slags tillgångar även i andra medlemsstater, så är Förbundsrepubliken Tyskland inte skyldig att ge någon kompensation för dessa.
It is, admittedly, conceivable that objectives connected with the carrying on of the activities of agricultural and forestry holdings and preservation of jobs in the latter in cases of inheritance may in themselves, in certain circumstances and under certain conditions, be in the public interest and capable of justifying restrictions on the free movement of capital (see, to that effect, Case C-370/05 Festersen [2007] ECR I-1129, paragraph 28).
Det kan visserligen inte uteslutas att mål avseende den fortsatta driften av verksamheten i jord- och skogsbruksföretag, samt bevarandet av arbetstillfällena i dessa vid arvsöverlåtelser, under vissa omständigheter och vissa förhållanden i sig kan vara av allmänintresse och därmed rättfärdiga restriktioner för den fria rörligheten för kapital (se, för ett liknande resonemang, dom av den 25 januari 2007 i mål C-370/05, Festersen, REG 2007, s. I-1129, punkt 28).
It should be noted that, in the case in the main proceedings, with regard to the objective of preventing the tax burden from jeopardising the continuation of the activities of agricultural and forestry holdings, and thereby the preservation of the social role of those holdings, there is no evidence in the present case to support a finding that the holdings established in other Member States are not in a comparable situation to that of holdings established in Germany.
Det skall nämligen påpekas att när det gäller ändamålet att undvika att skattebelastningen på arv äventyrar den fortsatta verksamheten i jord- och skogsbruksföretag, och därmed upprätthållandet av deras samhälleliga funktion, finns det inte någon omständighet i målet vid den nationella domstolen som medger ett konstaterande av att företag i andra medlemsstater inte befinner sig i en situation som är jämförbar med situationen för företag i Tyskland.
Finally, in order to justify the national legislation at issue in the main proceedings, the German Government refers to practical difficulties which preclude the transposition of the assessment criteria provided for by the legislation at issue in the main proceedings to agricultural land and forestry assets situated in other Member States.
Den tyska regeringen har slutligen för att rättfärdiga den nationella lagstiftning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen åberopat praktiska hinder som försvårar en tillämpning av de kriterier för värderingen som föreskrivs i denna lagstiftning på jord- och skogsbruksfastigheter som är belägna i andra medlemsstater.
It explains that that assessment procedure is based on standardised values of yield for the different types of holdings concerned and that those values have been derived from statistical documents compiled by the German authorities.
Nämnda regering har förklarat att denna värdering baserar sig på standardiserade avkastningsvärden för olika slags företag som berörs och att dessa värden har hämtats ur statistiska handlingar som upprättats av den tyska förvaltningen.
Similar data are not available in respect of agricultural land and forestry assets situated in other Member States.
Motsvarande uppgifter finns inte att tillgå för jord- och skogsbruksfastigheter som är belägna i andra medlemsstater.
In that regard, it should be noted that, while it may indeed prove difficult for national authorities to apply the assessment procedure provided for in Paragraphs 140 to 144 of the BewG to agricultural land and forestry situated in another Member State, that difficulty cannot justify a categorical refusal to grant the tax advantage in question since the taxpayers concerned could be asked themselves to supply the authorities with the data which they consider necessary to ensure application of that procedure in such a way that it is adapted to holdings in other Member States.
Det skall i detta sammanhang påpekas att även om det kan visa sig vara svårt för de nationella myndigheterna att tillämpa det värderingsförfarande som föreskrivs i 140–144 §§ BewG på en jord- och skogsbruksfastighet som är belägen i en annan medlemsstat, kan denna svårighet inte rättfärdiga ett kategoriskt nekande av den ifrågavarande skattefördelen, eftersom de skattskyldiga som berörs skulle kunna åläggas att själva tillhandahålla nämnda myndigheter de uppgifter som myndigheterna anser sig behöva för att kunna säkerställa att detta förfarande tillämpas på ett sätt som är anpassat till de företag som är belägna i andra medlemsstater.
It should be added that any disadvantages encountered in determining the value of assets situated in the territory of another Member State under a special national procedure cannot, in any event, be sufficient to justify restrictions on the free move-
Det skall tilläggas att eventuella svårigheter som uppstår vid fastställandet av värdet på en i en annan medlemsstat belägen tillgång, vilket sker enligt ett särskilt nationellt förfarande, ändock inte räcker för att rättfärdiga sådana hinder för den fria rörligheten för kapital som dem som följer av den lagstiftning som är i fråga i målet vid den
JÄGER ment of capital such as those arising under the legislation at issue in the main proceedings, which, apart from that assessment procedure, also reserves application of two other tax advantages to assets situated within German territory (see, to that effect, Case C-334/02 Commission v France [2004] ECR I-2229, paragraph 29).
JÄGER nationella domstolen och vilken, förutom nämnda värderingsförfarande, även reserverar tillämpningen av de två övriga skattefördelarna för tillgångar som är belägna inom det tyska territoriet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 mars 2004 i mål C-334/02, kommissionen mot Frankrike, REG 2004, s. I-2229, punkt 29).
It must therefore be concluded that, as it has not been established that the national legislation at issue in the main proceedings is justified by overriding reasons in the general interest, Article 73b(1) of the Treaty precludes such legislation.
Domstolen konstaterar följaktligen att eftersom det inte har visats att den nationella lagstiftning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen kan rättfärdigas av tvingande hänsyn till allmänintresset utgör artikel 73b.1 i fördraget hinder för en sådan lagstiftning.
In those circumstances, the answer to the question referred must be that Article 73b(1) of the Treaty, read in conjunction with Article 73d thereof, must be interpreted as precluding legislation of a Member State which, for the purposes of calculating the tax on an inheritance consisting of assets situated in that State and agricultural land and forestry situated in another Member State,
Frågan som ställts skall följaktligen besvaras på följande sätt. Artikel 73b.1 i fördraget, jämförd med artikel 73d däri, skall tolkas så, att den utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning i vilken det för beräkningen av skatten på ett arv som består av tillgångar belägna inom nämnda medlemsstat samt av en jord- och skogsbruksfastighet belägen i en annan medlemsstat
— provides that account be taken of the fair market value of the assets situated in that other Member State, whereas a special valuation procedure exists for identical domestic assets, the results of which amount on average to only 10% of that fair market value, and
— föreskrivs att den tillgång som är belägen i denna andra medlemsstat skall tas upp till sitt marknadsvärde medan en identisk tillgång som är belägen inom landet omfattas av ett särskilt värderingsförfarande som leder till ett värde som i genomsnitt endast uppgår till 10 procent av marknadsvärdet på denna tillgång, och
The costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable.
De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
On those grounds, the Court (Second Chamber) hereby rules:
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
Article 73b(1) of the EC Treaty (now Article 56(1) EC), read in conjunction with Article 73d of the EC Treaty (now Article 58 EC), must be interpreted as precluding legislation of a Member State which, for the purposes of calculating the tax on an inheritance consisting of assets situated in that State and agricultural land and forestry situated in another Member State,
Artikel 73b.1 i EG-fördraget (nu artikel 56.1 EG), jämförd med artikel 73d i EG-fördraget (nu artikel 58 EG), skall tolkas så, att den utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning i vilken det för beräkningen av skatten på ett arv som består av tillgångar belägna inom nämnda medlemsstat samt av en jord- och skogsbruksfastighet belägen i en annan medlemsstat
— provides that account be taken of the fair market value of the assets in that other Member State, whereas a special valuation procedure exists for identical domestic assets, the results of which amount on average to only 10% of that fair market value, and
— föreskrivs att den tillgång som är belägen i denna andra medlemsstat skall tas upp till sitt marknadsvärde medan en identisk tillgång som är belägen inom landet omfattas av ett särskilt värderingsförfarande som leder till ett värde som i genomsnitt endast uppgår till 10 procent av marknadsvärdet på denna tillgång, och
Case C-19/07
Mål C-19/07
(Approximation of laws — Directive 86/653/EEC — Selfemployed commercial agents — Right of an agent entrusted with a specific geographical area to a commission — Transactions concluded without any action on the part of the principal)
”Tillnärmning av lagstiftning — Direktiv 86/653/EEG — Självständiga handelsagenter — Rätt till provision för en handelsagent som anförtrotts ett visst bestämt geografiskt område — Avtal som ingåtts utan huvudmannens medverkan”
Judgment of the Court (First Chamber), 17 January 2008 . . . . . . . .
Domstolens dom (första avdelningen) av den 17 januari 2008 . . . . . . . . . I - 161
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Selfemployed commercial agents — Directive 86/653
Fri rörlighet för personer — Etableringsfrihet — Självständiga handelsagenter — Direktiv 86/653(Rådets direktiv 86/653, artiklarna 7.2 första strecksatsen, 10.1 och 10.2 samt 11.1)
SUMMARY — CASE C-19/07 the commercial agent can claim commission is indispensable. That is supported by the wording of Article 11(1) of that directive, according to which the commercial agent’s right to commission can be extinguished only if and to the extent that it is established that the contract between the third party and the principal will not be executed, and that fact is due to a reason for which the principal is not to blame.
SAMMANFATTNING — MÅL C-19/07 artikel föreskrivs att rätten till provision kan bortfalla endast om och i den mån som det har påvisats att avtalet mellan tredje man och huvudmannen inte kommer att fullföljas och denna omständighet beror på orsaker som huvudmannen inte kan klandras för.
The first indent of Article 7(2) of Directive 86/653 on the coordination of the laws of the Member States relating to selfemployed commercial agents must be interpreted as meaning that a commercial agent entrusted with a specific geographical area does not have the right to a commission for transactions concluded by customers belonging to that area with a third party without any action, direct or indirect, on the part of the principal.
Artikel 7.2 första strecksatsen i rådets direktiv 86/653 om samordning av medlemsstaternas lagar rörande självständiga handelsagenter skall tolkas så, att en handelsagent som har anförtrotts ett visst bestämt geografiskt område inte har rätt till provision för avtal som har ingåtts mellan kunder som tillhör detta område och tredje man utan att huvudmannen direkt eller indirekt har medverkat därtill.
It is for the national court to establish whether or not the evidence before it, assessed in the light of the aim of protecting the commercial agent which is one of the objectives of that directive and of the obligation on the principal to act dutifully and in good faith under Article 4 of that directive, allows it to establish the existence of such action, be that action of a legal nature, for example through the intermediary of a representative, or of a factual nature.
Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra huruvida den med hjälp av de uppgifter som den förfogar över, vilka skall bedömas med beaktande av syftet att skydda handelsagenter, vilket är ett av direktivets mål, och med beaktande av den skyldighet att handla plikttroget och redligt som åligger huvudmannen enligt artikel 4 i direktivet, kan fastställa om sådan medverkan har förekommit, oavsett om det rör sig om medverkan av rättslig natur, exempelvis genom en representant, eller om faktisk medverkan.
Although that provision merely refers to any ‘transactions concluded during the period covered by the agency contract’, without any other requirement than that those transactions have been entered into with a customer belonging to a geographical area or a group of customers for whom the commercial agent is responsible, it nevertheless follows from the combination of Article 10(1) and Article 10(2) of Directive 86/653 that the commercial agent’s right to commission arises either when the principal has or should have carried out his obligation, or when the third party to the agency contract, that is the customer, has or should have carried out his obligation.
Trots att denna bestämmelse endast avser ”avtal som ingås under avtalstiden” och det därvid endast krävs att avtalet ingåtts med en kund som tillhör ett geografiskt område eller en kundkrets som anförtrotts handelsagenten framgår det likväl av en samlad bedömning av artikel 10.1 och 10.2 i direktivet att handelsagentens rätt till provision uppkommer antingen när huvudmannen har eller borde ha fullgjort sina skyldigheter eller när den tredje man som inte är part i agenturavtalet, det vill säga kunden, har eller borde ha fullgjort sina skyldigheter. Huvudmannens deltagande i de avtal för vilka handelsagenten kan kräva provision är oundgängligt i samtliga dessa fall.
In each instance, the presence of the principal in the transactions for which
Detta bekräftas av lydelsen av artikel 11.1 i direktivet. I denna
(see paras 16, 19-23, operative part)
(se punkterna 16 och 19–23 samt domslutet)
JUDGMENT OF THE COURT (First Chamber)17 January 2008 *
DOMSTOLENS DOM (första avdelningen) den 17 januari 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Cour de cassation (France), made by decision of 19 December 2006, received at the Court on 23 January 2007, in the proceedings
I mål C-19/07, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Cour de cassation (Frankrike) genom beslut av den 19 december 2006, som inkom till domstolen den 23 januari 2007, i målet
* Language of the case: French.
* Rättegångsspråk: franska.
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann (Rapporteur), President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits, Judges,
DOMSTOLEN (första avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann (referent) samt domarna A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič och E. Levits, generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer, justitiesekreterare: R. Grass, efter det skriftliga förfarandet, med beaktande av de yttranden som avgetts av:
— the heirs of Mr Chevassus-Marche, by SCP Waquet, Farge and Hazan, lawyers,
— delägarna i dödsboet efter Paul Chevassus-Marche, genom SCP Waquet, Farge et Hazan, avocats,
— the French Government, by G. de Bergues and A.-L. During, acting as Agents,
— Frankrikes regering, genom G. de Bergues och A.-L. During, båda i egenskap av ombud,
— the German Government, by M. Lumma and A. Dittrich, acting as Agents,
— Tysklands regering, genom M. Lumma och A. Dittrich, båda i egenskap av ombud,
— the Commission of the European Communities, by H. Støvlbæk and A. Bordes, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
— Europeiska gemenskapernas kommission, genom H. Støvlbæk och A. Bordes, båda i egenskap av ombud, med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande, följande
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 7(2) of Council Directive 86/653/EEC of 18 December 1986 on the coordination of the laws of the Member States relating to selfemployed commercial agents (OJ 1986 L 382, p.
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 7.2 i rådets direktiv 86/653/EEG av den 18 december 1986 om samordning av medlemsstaternas lagar rörande självständiga handelsagenter (EGT L 382, s. 17; svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 150) (nedan kallat direktivet).