natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By decision of 3 January 2000, the Finanzamt calculated the inheritance tax payable by Mr Jäger.
I beslut av den 3 januari 2000 beräknade Finanzamt den arvsskatt som Theodor Jäger hade att erlägga.
That tax was calculated on a net estate of DEM 1 737 167, including the land situated in France, totalling DEM 1 618 152, being its fair market value, and assets in Germany, valued at DEM 119 015.
Denna skatt beräknades på en kvarlåtenskap som netto uppgick till 1 737 167 DEM inklusive den i Frankrike belägna fastighetens värde på 1 618 152 DEM, det vill säga dess marknadsvärde, och i Tyskland belägna tillgångar till ett värde av 119 015 DEM.
After deduction of the personal taxfree amount of DEM 400 000, the taxable amount was rounded down to DEM 1 337 100.
Efter avdrag för det personliga fribeloppet på 400 000 DEM reducerades det skattepliktiga värdet till 1 337 100 DEM efter avrundning.
On the basis of that amount, the Finanzamt set the tax at DEM 254 049.
Med detta belopp som underlag beräknade Finanzamt skatten till 254 049 DEM.
On application by Mr Jäger brought under the second sentence of Paragraph 21(1) of the ErbStG, the Finanzamt offset against that latter amount DEM 236 644 in respect of the inheritance tax already paid in France.
På av Theodor Jäger framställt yrkande enligt 21 § första stycket andra meningen ErbStG medgav Finanzamt avräkning från sistnämnda belopp med 236 644 DEM för arvsskatt som redan erlagts i Frankrike.
On the basis of those factors, in its abovementioned decision of 3 January 2000, the Finanzamt set the inheritance tax payable by Mr Jäger at DEM 17 405.
På detta underlag beräknade Finanzamt i sitt ovannämnda beslut av den 3 januari 2000 arvsskatten för Theodor Jäger till 17 405 DEM.
Mr Jäger entered an objection against the Finanzamt’s decision and brought an action before the Finanzgericht.
Theodor Jäger begärde omprövning av Finanzamts beslut och överklagade detta till Finanzgericht.
As the objection and action were both unsuccessful, he then appealed on a point of law to the Bundesfinanzhof. Taking the view that, at least since the judgment of the Court of Justice in Case C-364/01 Barbier [2003]
Då hans yrkanden i dessa förfaranden inte bifölls väckte han revisionstalan vid Bundesfinanzhof, som fann att det åtminstone sedan meddelandet av dom av den 11 december 2003 i mål C-364/01, Barbier (REG 2003, s. I-15013) tycks
ECR I-15013, it was doubtful whether the provisions of German law, to the extent to which they differentiate according to the place in which the assets included in the estate or a part thereof are located, are reconcilable with the principle of the free movement of capital, the Bundesfinanzhof decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
JÄGER vara oklart huruvida bestämmelserna i tysk rätt är förenliga med principen om fri rörlighet för kapital i det att de medför en åtskillnad beroende på den plats där alla eller delar av de tillgångar som ingår i arvet är belägna. Bundesfinanzhof beslutade mot denna bakgrund att vilandeförklara målet och hänskjuta följande tolkningsfråga till domstolen:
‘Is it compatible with Article 73b(1) of the Treaty establishing the European Community (now Article 56(1) EC) that for inheritance tax purposes:
”Är det med avseende på arvsskatt förenligt med artikel 73b.1 i fördraget om inrättandet av Europeiska gemenskapen (nu artikel 56.1 EG)
(a) assets (held abroad) consisting of agricultural land and forestry situated in another Member State are valued in accordance with their fair market value (current market value), whereas a special valuation procedure exists for domestic assets consisting of agricultural land and forestry, the results of which amount on average to only 10% of their fair market value, and
— att (utländsk) jord- och skogsbruksfastighet belägen i en annan medlemsstat skall värderas till sitt marknadsvärde medan ett särskilt värderingsförfarande tillämpas för jord- och skogsbruksfastighet inom landet, vilket i genomsnitt leder till ett värde som endast utgör 10 procent av marknadsvärdet, och
(b) assessment of the acquisition of domestic assets consisting of agricultural land and forestry is excluded up to a special taxfree amount and the remaining value is assessed merely at 60%, if, in the case of an heir inheriting an estate made up of both domestic assets and foreign assets consisting of agricultural land and forestry, this results in a situation whereby, as a result of the fact that the assets consisting of agricultural land and forestry are situated abroad, the acquisition of the domestic assets is subject to higher inheritance tax than would be applicable if the assets consisting of agricultural land and forestry were also domestic assets?’
— att det vid förvärv av jord- och skogsbruksfastighet inom landet medges ett särskilt fribelopp och att det resterande värdet endast skall tas upp till 60 procent, när detta för en person som ärver en kvarlåtenskap, som dels består av egendom inom landet, dels utländsk jord- och skogsbruksfastighet, leder till att förvärvet av egendomen inom landet, på grund av att jord- och skogsbruksfastigheten är belägen i utlandet, påförs en högre arvsskatt än vad som hade varit fallet om även jord- och skogsbruksfastigheten hade varit belägen inom landet?”
The question referred
Prövning av tolkningsfrågan
By its question, the Bundesfinanzhof asks, essentially, whether Article 73b(1) of the Treaty precludes legislation of a Member State, such as that at issue in the main proceedings, which, for the purposes of calculating the tax on an inheritance consisting of assets situated in the territory of that State and agricultural land and forestry situated in another Member State,
Bundesfinanzhof har ställt denna fråga för att få klarhet i huruvida artikel 73b.1 i fördraget utgör hinder för en sådan lagstiftning i en medlemsstat som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, i vilken det för beräkningen av skatten på ett arv som består av tillgångar belägna inom nämnda medlemsstat samt av en jord- och skogsbruksfastighet belägen i en annan medlemsstat
— provides that account be taken of the fair market value of the assets situated in that other Member State, whereas a special valuation procedure exists for identical domestic assets, the results of which amount on average to only 10% of the fair market value of those assets, and
— föreskrivs att den tillgång som är belägen i denna andra medlemsstat skall tas upp till sitt marknadsvärde medan en identisk tillgång som är belägen inom landet omfattas av ett särskilt värderingsförfarande som leder till ett värde som i genomsnitt endast uppgår till 10 procent av marknadsvärdet på denna tillgång, och
It must also be observed that the EC Treaty does not define the term ‘movement of capital’.
Inte heller definieras begreppet kapitalrörelser i EG-fördraget.
However, it is settled caselaw that, inasmuch as Article 73b of the Treaty
Det följer emellertid av fast rättspraxis att eftersom innehållet i artikel 73b i fördraget i sak är detsamma
In that regard, the Court, noting in particular that inheritances involving a transfer to one or more persons of assets left by the deceased fall within heading XI of Annex I to Directive 88/361, entitled ‘Personal capital movements’, held in paragraph 42 of the judgment in van Hilten-van der Heijden that an inheritance is a movement of capital within the meaning of Article 73b of the Treaty (see also, to that effect, Barbier, paragraph 58), except in cases where its constituent elements are confined within a single Member State.
Domstolen har i detta avseende, med påpekande bland annat om att arv, som ju består av en överföring till en eller flera personer av den kvarlåtenskap som den avlidne efterlämnat, ingår under rubrik XI i bilaga 1 till direktiv 88/361 med lydelsen ”Personliga kapitalrörelser”, i punkt 42 i domen i det ovannämnda målet van Hiltenvan der Heijden slagit fast att arv utgör kapitalrörelser i den mening som avses i artikel 73b i fördraget (se även, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Barbier, punkt 58), utom i de fall då samtliga aspekter av arvet rör en och samma medlemsstat.
However, a situation in which a person resident in Germany at the time of his death leaves to another person resident in France assets situated in those two Member States and covered jointly by a calculation of inheritance tax in Germany is certainly not a purely domestic situation, as the Commission of the European Communities has correctly pointed out.
En situation där en person med hemvist i Tyskland vid sin bortgång till en annan person med hemvist i Frankrike efterlämnar ett arv som omfattar tillgångar belägna i dessa två medlemsstater och som samtliga ingår i beräkningen av arvsskatten i Tyskland utgör dock inte alls en situation som enbart rör inhemska förhållanden, vilket Europeiska gemenskapernas kommission också helt riktigt har påpekat.
Consequently, the inheritance here at issue in the main proceedings constitutes a movement of capital within the meaning of Article 73b(1) of the Treaty.
Det arv som är i fråga i målet vid den nationella domstolen utgör således en kapitalrörelse i den mening som avses i artikel 73b.1 i fördraget.
It is thus necessary to examine, first, whether, as maintained by Mr Jäger and the Commission, a national provision such as that at issue in the main proceedings amounts to a restriction on the movement of capital.
Därmed skall det alltså inledningsvis prövas huruvida en sådan nationell lagstiftning som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen utgör en restriktion för kapitalrörelser i enlighet med vad Theodor Jäger och Europeiska gemenskapernas kommission har hävdat.
The German Government submits that the national legislation at issue in the main proceedings does not amount to a restriction on the movement of capital.
Den tyska regeringen har anfört att den nationella lagstiftning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen inte utgör någon restriktion för kapitalrörelserna.
First, it submits that, since the assets situated in France were acquired initially by the father of Mr Jäger before 1 June 1990, the date by which Directive 88/361 had to be transposed into national law, the rights deriving from that directive or from the Treaty could not be relied on directly by the purchaser of the assets concerned.
Den har gjort gällande att det initiala förvärvet av den i Frankrike belägna tillgången företogs av Theodor Jägers far före den 1 juni 1990, vid vilket datum direktiv 88/361 skulle införlivas med nationell rätt, varför förvärvaren av den aktuella tillgången inte kunde åberopa de rättigheter som följer direkt av detta direktiv eller fördraget.
Secondly, according to the German Government, such a purchaser cannot be deterred by the effects of legislation such as that at issue in the main proceedings, which does not in any way affect the person in question but, at the very most, his heirs.
Vidare anser nämnda regering att en sådan förvärvare inte kan avhållas av de verkningar som följer av en sådan lagstiftning som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, då denna lagstiftning på intet sätt belastar den berörde själv, utan snarare hans arvinge.
For that reason, the effects of such legislation are too indirect to be capable of constituting a restriction on the movement of capital.
Av denna anledning är verkningarna av en sådan lagstiftning alltför indirekta för att de skall kunna utgöra en restriktion för kapitalrörelserna.
In that respect, according to the caselaw of the Court, national provisions which determine the value of immovable property for the purposes of calculating the amount of tax due when it is acquired through inheritance may not only be such as to discourage the purchase of immovable property situated in the Member State concerned and the transfer of financial ownership of such property to another person by a resident of another Member State, but may also have the effect of reducing the value of the inheritance of a resident of a Member State other than that in which that property is situated (see to that effect, Barbier, paragraph 62).
Det framgår i detta avseende av domstolens rättspraxis att nationella bestämmelser som avgör värdet på fast egendom vid beräkningen av den skatt som skall erläggas vid förvärv genom arv inte bara kan avhålla en person med hemvist i en annan medlemsstat än den berörda från att köpa fast egendom belägen i den berörda medlemsstaten eller att överlåta denna till andra personer. De kan också leda till en minskning av värdet på arvet för en person med hemvist i en annan medlemsstat än den där nämnda tillgångar är belägna (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Barbier, punkt 62).
Furthermore, as regards inheritances, the caselaw has confirmed that the measures prohibited by Article 73b(1) of the Treaty as being restrictions on the movement of capital include those the effect of which is to reduce the value of the inheritance of a resident of a State other than the Member State in which the assets concerned are situated and which taxes the inheritance of those assets (van Hilten-van der Heijden, paragraph 44).
Vad beträffar arv har det dessutom bekräftats i rättspraxis att åtgärder som är otilllåtna enligt artikel 73b.1 i fördraget då de utgör restriktioner för kapitalrörelser även avser sådana åtgärder som leder till en minskning av värdet på det arv som tillkommer en person med hemvist i en annan stat än den medlemsstat i vilken de berörda tillgångarna är belägna och vilken tar ut arvsskatt för denna egendom (domen i det ovannämnda målet van Hiltenvan der Heijden, punkt 44).
In the present case, the national provisions in issue in the main proceedings, in so far as they result in an inheritance consisting of agricultural land and forestry situated in another Member State being subject, in Germany, to inheritance tax that is higher than that which would be payable if the assets inherited were situated exclusively within the territory of that Member State, have the effect of restricting the movement of capital by reducing the value of an inheritance consisting of such an asset situated outside Germany.
Genom att de nationella bestämmelser som är i fråga i målet vid den nationella domstolen medför att ett arv som omfattar en jord- och skogsbruksfastighet belägen i en annan medlemsstat påförs en högre arvsskatt i Tyskland än den som skulle ha
That conclusion cannot be called into question by the arguments put forward by the German Government, noted in paragraph 29 of this judgment, since they are irrelevant in the light of the criteria arising from the caselaw cited in paragraphs 30 and 31 of this judgment.
Denna slutsats påverkas inte av den tyska regeringens argument, som återgetts ovan i punkt 29 i förevarande dom, eftersom dessa saknar betydelse för de kriterier som följer av den rättspraxis som angetts i punkterna 30 och 31 i denna dom.
In the present case, the effects of the national legislation in issue in the main proceedings on the value of the inheritance occurred after 1 June 1990 and are manifestly not too indirect to be capable of constituting a restriction on the movement of capital.
I förevarande fall inverkar den nationella lagstiftning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen på värdet på arvet efter den 1 juni 1990 och det är uppenbart att denna inverkan inte är alltför indirekt för att den skall kunna utgöra en restriktion för kapitalrörelserna.
The same is true of the German Government’s argument that there cannot be a restriction resulting from a reduction in the value of the inheritance, since the effect of legislation such as that at issue in the main proceedings is merely the unavoidable consequence of the coexistence of national tax systems.
Detsamma gäller den tyska regeringens argument att en minskning av värdet på arvet inte kan medföra någon restriktion för den fria rörligheten för kapital eftersom inverkan av en sådan lagstiftning som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen endast är en oundviklig konsekvens av att nationella skattesystem samexisterar.
That circumstance is irrelevant in the light of the criteria resulting from the caselaw cited in paragraphs 30 and 31 of this judgment.
Denna omständighet är nämligen irrelevant när det gäller de kriterier som följer av den rättspraxis som återgivits i punkterna 30 och 31 i förevarande dom.
Indeed, in any event it is clear that the reduction in the value of the estate flows solely from the application of the German legislation at issue.
Det skall för övrigt konstateras att minskningen av värdet på arvet under alla omständigheter är ett resultat av tillämpningen av den berörda tyska lagstiftningen, och endast den.
It follows that the fact that the grant of tax advantages in relation to inheritance tax is made subject to the condition that the asset acquired by inheritance be situated in the national territory constitutes a restriction on the free movement of capital prohibited, in principle, by Article 73b(1) of the Treaty.
Av detta följer att den omständigheten att beviljandet av arvsskatterättsliga fördelar villkoras av att den tillgång som förvärvats genom arv är belägen inom det nationella territoriet utgör en restriktion för den fria rörligheten som i princip är otillåten enligt artikel 73b.1 i fördraget.
Next, it is necessary to examine whether the restriction on the free movement of capital thus determined may be justified having regard to the provisions of the Treaty.
Domstolen prövar härefter huruvida den sålunda konstaterade restriktionen för den fria rörligheten för kapital kan rättfärdigas med hänsyn till bestämmelserna i fördraget.
In that respect, it should be noted that, under Article 73d(1)(a) of the Treaty, ‘… Article 73b shall be without prejudice to the right of Member States … to apply the relevant provisions of their tax law which distinguish between taxpayers who are not in the same situation with regard to … the place where their capital is invested’.
Domstolen erinrar i detta avseende om artikel 73d.1 a i fördraget, enligt vilken ”[b]estämmelserna i artikel 73b … inte [skall] påverka medlemsstaternas rätt att … tillämpa sådana bestämmelser i sin skattelagstiftning som skiljer mellan skattebetalare som … har investerat sitt kapital på olika ort”.
According to the Finanzamt and the German Government, under that provision the Federal Republic of Germany is entitled to reserve the benefit of assessment under the special procedure solely to assets situated within its territory.
Enligt Finanzamt och den tyska regeringen följer det av denna bestämmelse att Förbundsrepubliken Tyskland har rätt att reservera förmånen i form av en värdering enligt det särskilda förfarandet uteslutande för tillgångar som är belägna inom dess territorium.
The Finanzamt adds that Paragraph 31 of the BewG is justified by Article 73d(1)(a) of the Treaty, read in the light of Declaration No 7 annexed to the Final Act of the Treaty on European Union, since the set of rules for the valuation of assets situated abroad, at issue in the main proceedings, existed at the end of 1993, within the terms of that declaration.
Finanzamt har tillagt att 31 § BewG rättfärdigas av artikel 73d.1 a i fördraget, läst mot bakgrund av förklaring nr 7 som fogats till slutakten till fördraget om Europeiska unionen, eftersom det värderingsförfarande för tillgångar belägna i utlandet som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, existerade vid utgången av år 1993 i den mening som avses i denna förklaring.
Without the need to rule on whether those rules for the valuation of assets situated abroad existed on 31 December 1993, it should be noted that in the judgment in Case C-35/98 Verkooijen [2000] ECR I-4071, the Court was required to address arguments based on Article 73d(1)(a) of the Treaty, although the facts in the main proceedings in that case occurred before that provision came into force.
Det saknas skäl att ta ställning till huruvida detta värderingsförfarande för tillgångar som är belägna i utlandet existerade den 31 december 1993 eller ej, men domstolen erinrar om att den i sin dom av den 6 juni 2000 i mål C-35/98, Verkooijen (REG 2000, s. I-4071), föranleddes att uttala sig angående en argumentation baserad på artikel 73d.1 a i fördraget, medan omständigheterna i målet vid den nationella domstolen avsåg tiden före denna bestämmelses ikraftträdande.
It stated that, before the entry into force of Article 73d(1)(a) of the Treaty, national tax provisions of the kind to which that article refers, in so far as they establish certain distinctions, could be compatible with Community law provided that they applied to situations which were not objectively comparable (paragraph 43).
Domstolen underströk att nationella skattebestämmelser av den typ som avses i artikel 73d.1 a i fördraget, vilka innebär vissa åtskillnader, kunde vara förenliga med gemenskapsrätten redan innan denna bestämmelse trädde i kraft om bestämmelserna var tillämpliga på situationer som inte var objektivt jämförbara (punkt 43).
That stated, Article 73d(1)(a) of the Treaty, in so far as it is a derogation from the fundamental principle of the free movement of capital, must be interpreted strictly.
Sedan detta klargjorts skall det påpekas att artikel 73d.1 a i fördraget, som utgör ett avsteg från den grundläggande principen om fri rörlighet för kapital, skall tolkas strikt.
That provision cannot therefore be interpreted as meaning that all tax legislation
Denna bestämmelse kan följaktligen inte tolkas så, att all skattelagstiftning som innehåller bestämmelser om åtskillnad mellan de skattskyldiga på grundval av var de
JÄGER which draws a distinction between taxpayers based on their place of residence or the Member State in which they invest their capital is automatically compatible with the Treaty.
JÄGER har sin bostadsort eller i vilken medlemsstat de har investerat sitt kapital automatiskt är förenliga med fördraget.
The derogation provided for in Article 73d(1)(a) of the Treaty is itself, as the German Government observed, limited by Article 73d(3) of the Treaty, which provides that the national provisions referred to in paragraph 1 of that article ‘shall not constitute a means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on the free movement of capital and payments as defined in Article 73b’ (see Verkooijen, paragraph 44, and Manninen, paragraph 28).
Det i artikel 73d.1 a i fördraget föreskrivna avsteget begränsas nämligen i sig självt av artikel 73d.3 i fördraget, där det föreskrivs att de nationella bestämmelser som avses i punkt 1 i denna artikel ”inte [får] utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller en förtäckt begränsning av den fria rörligheten för kapital och betalningar enligt artikel 73b” (se domarna i de ovannämnda målen Verkooijen, punkt 44, och Manninen, punkt 28).
Moreover, in order to be justified, the difference in treatment between the agricultural land and forestry assets situated in Germany and those situated in the other Member States must not go beyond what is necessary to achieve the objective pursued by the legislation at issue.
För att den åtskillnad som görs mellan jord- och skogsbruksfastigheter belägna i Tyskland och sådana fastigheter som är belägna i de andra medlemsstaterna skall vara motiverad får den inte gå längre än vad som krävs för att uppnå det mål som eftersträvas med den ifrågavarande lagstiftningen.
A distinction must therefore be made between the unequal treatment permitted under Article 73d(1)(a) of the Treaty and arbitrary discrimination prohibited under Article 73d(3).
Man måste alltså skilja mellan ojämlik behandling som är tillåten enligt artikel 73d.1 a i fördraget och sådan godtycklig diskriminering som är otillåten enligt punkt 3 i samma artikel.