natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Traditionally such shipping is operated for the most part by private individuals who have a vital interest in States complying with the rules on maritime transport laid down in the Convention on the Law of the Sea.
Denna drivs traditionellt sett i huvudsak av enskilda, som har ett stort intresse av att staterna respekterar bestämmelserna om sjötransporter i havsrättskonventionen.
This is true, for example, of the rules on innocent passage, which will be addressed below, but also more generally of the rules on competence relating to shipsource pollution.
Detta gäller till exempel bestämmelserna om oskadlig genomfart, som kommer att behandlas nedan men, även på ett mer allmänt plan, bestämmelserna om behörigheten avseende föroreningar från fartyg.
The Convention on the Law of the Sea therefore constitutes the criterion for the legality of the actions of Community institutions.
Havsrättskonventionen är sålunda avgörande för lagenligheten av gemenskapsorganens handlingar.
The degree to which individuals can rely on it can consequently be determined solely on the basis of each respective relevant provision.
I vilken utsträckning enskilda kan åberopa konventionen kan således endast avgöras mot bakgrund av varje enskild tillämplig bestämmelse.
Such provisions must, as regards their content, be unconditional and sufficiently precise.
Bestämmelsen måste vara ovillkorlig och tillräckligt precis.
This case does not relate to the powers of Member States to adopt rules on ships flying their respective flags.
I detta mål handlar det inte om medlemsstaternas behörighet att meddela föreskrifter för de fartyg som för deras flagg.
Rather, the first question concerns the rules which Article 4 and Article 5(2) of Directive 2005/35 lay
Den första frågan avser snarare bestämmelserna i artikel 4 och artikel 5.2 i direktiv 2005/35 som rör samtliga utsläpp orsakade av fartyg
41 — See Kupferberg, cited in footnote 40, paragraph 20, on special institutional frameworks for the implementation of an agreement.
41 — Se domen i målet Kupferberg (ovan fotnot 40) avseende den särskilda institutionella ramen för genomförandet av en överenskommelse.
The dispute-settlement schemes provided for by the Convention on the Law of the Sea do not prevent the Court from referring to the provisions of the Convention to examine the legality of secondary Community law.
Möjligheten att bilägga tvister enligt havsrättskonventionen utgör inget hinder mot att domstolen tillämpar bestämmelser i konventionen för att pröva giltigheten av sekundärrätten.
These rules do not establish exclusive competence on the part of other institutions to interpret the Convention on the Law of the Sea.
Bestämmelserna innehåller inte någon exklusiv behörighet för andra institutioner att tolka bestämmelserna i havsrättskonventionen.
On the contrary, the freedom of the contracting States, emphasised by the Council, to agree on dispute-settlement procedure freely amongst themselves pursuant
Konventionsparternas möjlighet enligt artikel 280 i
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06 tled to impose penalties for such discharges on the high seas.
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT KOKOTT — MÅL C-308/06
down concerning all shipsource pollution in straits, in the exclusive economic zone or on the high seas, regardless of whether or not the ships involved are flagged to a Member State.
i sund, i den exklusiva ekonomiska zonen och det fria havet, oavsett om fartygen för en gemenskapsflagga eller inte.
The Court has already held that the power to make rules in these areas, that is to say, outside the sovereign territory of the Member States, must be determined in accordance with the Convention on the Law of the Sea.
Domstolen har redan erkänt att behörigheten i dessa zoner, det vill säga utanför medlemsstaternas jurisdiktion, skall fastställas utifrån havsrättskonventionen.
42 The rules relevant to the first question are laid down in Articles 87, 89, 218(1), 55, 58, 211(5) and 42(1)(b) of the Convention on the Law of the Sea.
42 De tillämpliga bestämmelserna för besvarandet av den första frågan är artiklarna 87, 89 och 218.1, 55, 58 och 211.5 samt 42.1 b i havsrättskonventionen.
Under Article 58(1) of the Convention on the Law of the Sea, the freedom of navigation applies also in the exclusive economic zone.
Enligt artikel 58.1 i havsrättskonventionen gäller rätten till fri sjöfart även i den exklusiva ekonomiska zonen.
The sovereignty of the coastal State over this zone is functional and under Article 55 of the Convention on the Law of the Sea is limited to the competence conferred on it by that convention.
En kuststats suveränitet över denna zon är enbart funktionell och enligt artikel 55 i havsrättskonventionen begränsad till de behörigheter som erkänns i havsrättskonventionen.
44 Under Article 211(5), coastal States, for the purpose of enforcement as provided for in Section 6 of the Convention on the Law of the Sea, may in respect of their exclusive economic zones adopt laws and regulations for the prevention, reduction and control of pollution from vessels which conform and give effect to generally accepted international rules and standards established through the competent international organisation or general diplomatic conference.
44Enligt artikel 211.5 får kuststater, i syfte att utöva den kontroll av efterlevnaden som föreskrivs i kapitel 6 i havsrättskonventionen, anta lagar och andra författningar vad gäller deras ekonomiska zoner, för att förhindra, begränsa och kontrollera förorening från fartyg. Dessa lagar och författningar måste uppfylla och genomföra allmänt erkända internationella regler och normer som fastställts genom behörig internationell organisation eller vid en allmän diplomatkonferens.
Article 87(1)(a) guarantees freedom of navigation on the high seas.
På det fria havet gäller enligt artikel 87.1 a frihet till sjöfart.
Article 89 prohibits States in principle from subjecting any part of the high seas to their sovereignty.
Enligt artikel 89 kan ingen konventionspart i princip göra anspråk på suveränitet över någon del av det fria havet.
However, under Article 218(1), when a vessel is voluntarily within a port or at an off-shore terminal of a State, that State may undertake investigations.
När ett fartyg frivilligt befinner sig i en stats hamn eller vid en stats off-shore-terminal, får staten enligt artikel 218.1 vidta undersökningar.
Where the evidence so warrants, the harbour State may institute proceedings in respect of any discharge from that vessel outside the internal waters, territorial sea or exclusive economic zone of that State, on condition that the discharge violates applicable international rules and standards established through the competent international organisation or general diplomatic conference.
Om bevismaterialet berättigar härtill, får hamnstaten inleda rättsliga förfaranden beträffande varje utsläpp från detta fartyg utanför statens inre vatten, territo rialhav eller ekonomiska zon.
42 — Aktiebolaget NN, cited in footnote 39, paragraph 59.
42 — Domen i målet Aktiebolaget NN (ovan fotnot 39), punkt 59.
By reason of this function, straits used for international navigation are subject to special provisions set out in Part III of the Convention on the Law of the Sea.
Sund som nyttjas vid internationell sjöfart regleras på grund av denna funktion genom särskilda bestämmelser i del III i havsrättskonventionen.
Under Article 42(1)(b), States bordering straits may adopt laws and regulations relating to transit passage through straits in respect of, inter alia, the prevention, reduction and control of pollution, by giving effect to applicable international regulations regarding the discharge of oil, oily wastes and other noxious substances in the strait.
Enligt artikel 42.1 b får de stater som gränsar till sund anta lagar och andra författningar rörande transitpassage genom sund, bland annat med avseende på förhindrande, begränsning och kontroll av förorening genom iakttagande av tillämpliga internationella regler om utsläpp av olja, oljeavfall och andra skadliga ämnen i sundet.
43 — However, this competence appears not yet or rarely to be utilised fully in practice between States and whether it is recognised as international customary law would appear to be a matter of dispute.
43 — Denna behörighet verkar aldrig eller i vart fall sällan utnyttjas fullt av staterna, och det verkar råda delade meningar om den skall erkännas som folkrättslig sedvana.
INTERTANKO AND OTHERS necessary to examine whether the Community is entitled under the Convention on the Law of the Sea to adopt the contested provisions of Directive 2005/35.
skett i det förevarande målet: Det ankommer på domstolen att pröva om gemenskapen har rätt enligt havsrättskonventionen att utfärda de omstridda bestämmelserna i direktiv 2005/35.
Consequently, it is clear from these provisions that the Community, in the exercise of the powers assumed by Member States, may lay down penalties for discharges into the sea areas here in issue where they infringe generally recognised international rules.
Därmed framgår det tydligt av dessa bestämmelser att gemenskapen, i utövandet av den behörighet som har överlämnats av medlemsstaterna, får beivra utsläpp i de havszoner som avses här, om utsläppen strider mot erkända internationella bestämmelser.
These provisions are not unconditional in so far as they require the adoption of corresponding international standards.
Denna analys är inte ovillkorlig, i den mån som det förutsätts att det meddelats motsvarande internationella normer.
However, the Commission correctly points out that this condition is satisfied by Marpol 73/78.
Kommissionen har dock med rätta pekat på att detta krav inte är uppfyllt i och med MARPOL 73/78.
As is clear in particular from recital (2) in the preamble to Directive 2005/35 and from Article 1(1) thereof, the generally recognised international rules are the requirements laid down in Marpol 73/78.
Som särskilt framgår av skäl 2 och artikel 1.1 i direktiv 2005/35, handlar det i fråga om de allmänt erkända internationella normerna, om bestämmelserna i MARPOL 73/78.
None of the parties contends that these requirements are not sufficiently clear and unconditional.
Att dessa bestämmelser inte skulle vara tillräckligt precisa och ovillkorliga har inte påståtts från någon av parterna.
However, even if the Court were to regard the rights of individuals as an essential prerequisite for the application of the abovementioned provisions as a test of legality, the situation would be no different.
Men resultatet vore detsamma, även om domstolen skulle finna att en nödvändig förutsättning för att tillämpa de ovanstående bestämmelserna skulle vara att de innebär rättigheter för enskilda.
In Poulsen and Diva Navigation 46 it referred to the freedom of navigation under Article 87(1)(a) and Article 58(1) of the Convention on the Law of the Sea.
Redan i domen Poulsen och Diva Navigation 46hänvi-sade domstolen till den fria sjöfarten enligt artikel 87.1 a och artikel 58.1 i havsrättskonventionen.
The Community may encroach on these rights outside the territorial sea only in so far as the Convention on the Law of the Sea confers rule-making powers on it.
Gemenskapen får begränsa dessa rättigheter utanför territorialhavet endast i den mån som gemenskapen har behörighet att göra detta enligt bestämmelserna i havsrättskonventionen.
Since, under the Convention on the Law of the Sea, only rules on discharges which implement Marpol 73/78 are permitted outside the territorial sea, the Community may not, for the sea areas in question, adopt more extensive rules. 47
Eftersom det enligt havsrättskonventionen endast är bestämmelser som genomför bestämmelserna i MARPOL 73/78 som är tillåtna utanför territorialhavet, får gemenskapen följaktligen inte tillåta bestämmelser som går längre i respektive havszoner. 47
46 — Cited in footnote 22, paragraph 25.
46 — Ovan fotnot 22, punkt 25.
47 — Naturally, rules may also be justified by other international standards.
47 — Naturligtvis kan bestämmelser grundas även på andra internationella normer.
In this case, however, Marpol 73/78 alone is relevant.
I förevarande mål är emellertid endast MARPOL 73/78 tillämpligt.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT KOKOTT — MÅL C-308/06 c) Genomförandet av MARPOL 73/78
The claimants in particular relied for the examination of Directive 2005/35 on the basis of Marpol 73/78 also on the fact that the directive is designed to harmonise implementation of that convention in the Member States.
Särskilt klagandena har som grund för att direktiv 2005/35 skall prövas i enlighet med MARPOL 73/78 anfört att direktivet avser att harmonisera genomförandet av MARPOL 73/78 i medlemsstaterna.
I will examine this argument at this juncture in the alternative in case the Court does not apply the Convention on the Law of the Sea as the criterion for the legality of the directive.
Jag kommer att pröva denna teori här för det fall att domstolen skulle finna att direktivets lagenlighet inte skall prövas enligt havsrättskonventionen.
By contrast, Italy’s view that more stringent protective measures could be adopted and applied outside the territorial sea in spite of these provisions is unconvincing.
Mot bakgrund av detta är Italiens uppfattning att det skulle vara möjligt att trots dessa bestämmelser införa och tillämpa strängare skyddsbestämmelser utanför territorialhavet, inte övertygande.
It is true that States must protect the marine environment, as expressed in particular in Article 192 of the Convention on the Law of the Sea.
Det är visserligen riktigt att staterna har en skyldighet att skydda den marina miljön, vilket särskilt uttrycks i artikel 192 i havsrättskonventionen.
However, this duty is given concrete expression outside the territorial sea by the abovementioned provisions, which give effect to the common international standards developed pursuant to Article 211(1).
Denna skyldighet får dock sitt konkreta uttryck i de ovannämnda bestämmelserna, som förvekligar de gemensamma internationella normerna enligt artikel 211.1.
This reference to common standards is justified by the fact that unilateral measures could place an unreasonable burden on international shipping.
Hänvisningen till internationella normer är motiverad av att unilaterala åtgärder skulle kunna medföra att sjöfarten belastas med avgifter.
This is particularly true on the high seas, where it is possible to imagine a large number of different standards of protection applying in parallel.
Detta gäller särskilt på det fria havet, där det inte går att föreställa sig en situation där flera olika skyddsnormer skulle gälla samtidigt.
As the claimants and the Danish, Greek, Maltese, Swedish and Cypriot Governments point out, there are a number of factors which suggest that Directive 2005/35 should not derogate from Marpol 73/78.
Det finns, vilket klagandena samt den danska, den grekiska, den maltesiska, den svenska och den cypriotiska regering har betonat, en rad argument som talar för att direktiv 2005/35 inte får avvika från bestämmelserna i MARPOL 73/78.
According to Article 1(1), the purpose of the directive is to incorporate international standards for shipsource pollution into Community law.
Enligt artikel 1.1 är syftet med direktivet att i gemenskapslagstiftningen införliva internationella normer för föroreningar orsakade av fartyg.
According to recital (2) in the preamble, these standards are set out in Marpol 73/78, to which Article 2(1) 48 of the directive refers in the form of a dynamic reference.
Dessa normer återfinns enligt skäl 2 i MARPOL 73/78, som direktivet refererar till genom en dynamisk hänvisning i artikel 2.1 48.
According to recital (3) in the preamble, implementation of this convention by the Member States is to be harmonised by the directive.
Enligt skäl 3 skall direktivet harmonisera genomförandet av MARPOL 73/78 på gemenskapsnivå.
In particular, according to recital (15), 49penalties for violations of these international standards are to be established. However, no
Särskilt enligt skäl 15 49skall sanktioner införas för överträdelser mot
48 — In the German version this provision is incomplete and also barely comprehensible as the first line of the definition is missing.
48 — I den tyska versionen är denna bestämmelse ofullständig och nästan obegriplig, eftersom den första raden i definitionen saknas.
49 — In the German version of the directive this is incorrectly designated recital (14) since the actual recital (14) on comitology is missing in the German version.
49 — I den tyska versionen av direktivet felaktigt numrerad som nummer 14, eftersom det korrekta skäl 14 kring komitologiförfarandet saknas i den tyska versionen.
Consequently, through the reference in the above provisions of the Convention on the Law of the Sea concluded by the Community Marpol 73/78 is the test standard applicable to Directive 2005/35 outside the territorial sea.
På grund av hänvisningen till de ovannämnda bestämmelserna i den av gemenskapen ingångna havsrättskonventionen, skall direktiv 2005/35 tolkas i enlighet med MARPOL 73/78 för havszoner som ligger utanför territorialhavet.
In this respect it should be borne in mind that under the Convention on the Law of the Sea only rules which comply with Marpol 73/78, that is to say, rules which implement the standard of protection laid down therein, are permitted.
I detta avseende skall noteras, att enligt havsrättskonventionen är i dessa zoner endast bestämmelser tillåtna som motsvarar bestämmelserna i MARPOL 73/78, det vill säga som genomför den i MARPOL 73/78 fastställda skyddsnormen.
By contrast, rules which go beyond Marpol 73/78 are not permitted in these sea areas.
Däremot är bestämmelser som går längre än bestämmelserna i MARPOL 73/78 inte tillåtna.
52By contrast, in the case of the implementation of Marpol 73/78 by Directive 2005/35 no obligation has been assumed by the Community.
52Vid genomförandet av MARPOL 73/78 genom direktiv 2005/35 saknas däremot en förpliktelse som övertagits av gemenskapen.
None the less, the Court has at least intimated that Directive 98/44 should be reviewed in the light of the Convention on the Grant of European Patents, 53even though it was only the Member States, and not the Community, that were parties to it. 54
Domstolen har emellertid i vart fall antytt att direktiv 98/44 skall prövas enligt den europeiska patentkonventionen 53, trots att det endast är medlemsstaterna som är part i avtalet och inte gemenskapen.
As grounds for embarking on the examination, the Court stated that it was argued that the directive imposed obligations on the Member States, fulfilment of which would breach their own obligations under international law, even though the directive itself claimed not to affect those obligations. 55
54 Som skäl för varför detta skulle prövas, anförde domstolen att det i målet påståtts att direktivet medför en skyldighet för medlemsstaterna att åsidosätta sina egna folkrättsliga förpliktelser, trots att det i direktivet föreskrivs att det inte skall påverka dessa förpliktelser. 55
The assumption that the Community is bound through the implementation of obligations under international law is also based on caselaw developed in connection with GATT.
Antagandet att gemenskapen blir bunden av ett genomförande av folkrättsliga förpliktelser vilar även detta på rättspraxis som utvecklats i samband med GATT.
It is true that, given their nature and structure, GATT and the WTO Agreements are not in principle among the rules in the light of which the Court is to review the legality of measures adopted by the Community institutions.
Visserligen hör GATT och WTO-avtalet, på grund av överenskommelsernas beskaffenhet och systematik, inte till de regler som domstolen skall beakta när den prövar giltigheten av gemenskapsinstitutionernas rättsakter.
50 However, where the Community has intended to implement a particular obligation assumed in the context thereof, or where the Community measure refers expressly to the precise provisions of those agreements, it is for the Court to review the legality of the Community measure in question in the light thereof. 51
50Det är endast om gemenskapen avsett att fullgöra en särskild förpliktelse vilken den åtagit sig inom ramen för överenskommelserna, eller om en gemenskapsrättsakt uttryckligen hänvisar till vissa bestämmelser i överenskommelserna, som det åvilar domstolen att pröva rättsenligheten av gemenskapsrättsakten i fråga med hänsyn till överenskommelserna. 51
However, this caselaw is based on the fact that GATT and the WTO Agreements form part of Community law and are therefore in principle binding on the Community
Till grund för denna rättspraxis ligger dock den omständigheten att GATT och WTO-avtalen är en del av gemenskapsrätten och därmed i princip är bindande
However, there is no discernible legal basis for examining secondary law on the basis of international-law obligations of the Member States which the Community has not itself assumed.
Det går dock inte att se någon rättslig grund för en prövning av sekundärrätten enligt folkrättsliga förpliktelser för medlemsstaterna som inte har övertagits av gemenskapen.
Rather, such an examination would run counter to the finding made in the judgment in Netherlands v Parliament and Council that the Community is not bound by the Member States’ obligations under international law. 56
Detta skulle snarare stå i motsats till vad domstolen konstaterade i samma mål, nämligen att gemenskapen inte är bunden av medlemsstaternas folkrättsliga förpliktelser. 56
52 — International Fruit Company, cited in footnote 25, paragraphs 10 and 13 et seq.
52 — Domen i de förenade målen International Fruit Company (ovan fotnot 25), punkt 10 och 13 och följande punkter.
Today this binding effect arises from Article 300(7) EC, since the Community has acceded to the WTO Agreements.
Numera följer bundenheten av artikel 300.7 EG, eftersom gemenskapen har ingått WTO-avtalen.
53 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 61 and 62.
I-79), punkt 53, av den 30 september 2003 i mål C-93/02 P, Biret International mot rådet, REG 2003, s.
54 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 51 and 52.
54 — Domen i målet Nederländerna mot parlamentet och rådet (ovan fotnot 21), punkt 51 och följande punkt.
55 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 55 and 56.
55 — Domen i målet Nederländerna mot parlamentet och rådet (ovan fotnot 21), punkt 55 och följande punkt.
See Article 1(2) of Directive 98/44.
Se även artikel 1.2 i direktiv 98/44.
51 — Case 70/87 Fediol v Commission [1989] ECR 1781, paragraph 19 et seq.; Case C-69/89 Nakajima v Council [1991] ECR I-2069, paragraph 31; and Germany v Council, paragraph 111, Portugal v Council, paragraph 49, Biret International, paragraph 53, and Van Parys, paragraph 40, all cited in footnote 50.
56 — Domen i målet Nederländerna mot parlamentet och rådet (ovan fotnot 21), punkt 51 och följande punkt.
56 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 51 and 52.
51 — Dom av den 22 juni 1989 i mål 70/87, Fediol mot kommissionen (REG 1989, s.
Nevertheless, more extensive binding effects on the Community cannot arise from agreements of the Member States which the Community has not adopted.
Gemenskapens skyldigheter vid folkrättsliga avtal som ingåtts av medlemsstaterna men inte av gemenskapen, kan dock inte sträcka sig längre än så.
Therefore, the implementation objective of Directive 2005/35 also does not mean that Marpol 73/78 can be used as a criterion for determining the legality of that directive.
Därmed innebär inte heller syftet att genomföra folkrättsliga förpliktelser att direktiv 2005/35 skall prövas enligt MARPOL 73/78.
Accordingly, the Community can in principle require the Member States to take measures which run counter to their obligations under international law.
I motsvarande mån kan gemenskapen förplikta medlemsstaterna att vidta vissa åtgärder som strider mot medlemsstaternas folkrättsliga förpliktelser.
This is already demonstrated by Article 307 EC, which governs inconsistencies between pre-existing international agreements and Community law.
Detta framgår av artikel 307 EG, i vilken konkurrens mellan äldre folkrättsliga avtal och gemenskapsrätten regleras.