natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Last, theCourtofFirstInstance emphasised that the EAR is a Community body endowed with legal personality and has the power to implement programmes of Community assistance, and that the Commission played no part in the decision-making process.
Förstainstansrätten framhöll avslutningsvis att byrån är en egen juridisk person, att den själv är behörig att genomföra gemenskapens biståndsprogram och att kommissionen inte deltog i beslutsförfarandet.
Proceedings may therefore be instituted before theCourtofFirstInstance against the EAR in person, as the body which enacted the contested measure.
I egenskap av upphovsman till det angripna beslutet, kan talan väckasmot byrån angående detta beslut vid förstainstansrätten.
Case 294/83 [1986] ECR 1339.
Domavden 23 april 1986 i mål 294/83, Les Verts mot Europaparlamentet (REG 1986, s. 1339; svensk specialutgåva, volym 8, s. 529).
Measures against which an action may be brought under Article 230 EC are those producing binding legal effects of such a kind as to affect the applicant’s interests by significantly altering his legal position (2).
Det är åtgärder med tvingande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes rättsliga ställning som utgör sådana rättsakter som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring i denmening som avses i artikel 230 EG2.
In Case T-185/05 Italy v Commission (judgment of 20 November 2008), the Italian Republic sought annulment of the Commission’s decision that external publications of the vacancy notices for senior management posts in the Official Journal of the EuropeanUnion were until 1 January 2007 to be made in English, French and German.
I domen i målet Italienmot kommissionen (förstainstansrättens domavden 20 november 2008 i mål T-185/05, ännu ej publicerad i rättsfallssamlingen) yrkade Republiken Italien att förstainstansrätten skulle ogiltigförklara kommissionens beslutom att de meddelanden om ledig tjänst som avser högre chefstjänster som publiceras på andra ställen än i Europeiska unionens officiella tidning under en period som i princip skulle vara fram till den 1 januari 2007, skulle ske på tyska, engelska och franska.
TheCourtofFirstInstance recalled that a measure adopted by an institution reflecting only its intention to follow a particular line of conduct in a particular field is not an act open to challenge.
Förstainstansrätten erinrade om att en åtgärd som en institution har vidtagit som endast ger uttryck för institutionens avsikt att handla på ett visst sätt inte är en rättsakt mot vilken talan kan väckas.
Nonetheless, given that an institution may not refrain from applying internal rules governing recruitment which it has itself laid down, and which form part of the legal framework which it must strictly observe in the exercise of its discretion, such rules must be regarded as producing binding legal effects.
Eftersom en institution inte får avvika från de interna rekryteringsregler som den själv åtagit sig att följa och som utgör en del av de rättsliga bestämmelser som institutionen har en strikt skyldighet att följa när den utövar sitt utrymme för skönsmässig bedömning, får sådana regler emellertid anses ha tvingande rättsverkningar.
A privileged applicant, such as a Member State, can immediately challenge the legality of those rules by an action for annulment, without having to wait for them to be applied in a particular case.
En privilegierad sökande, såsom enmedlemsstat, kan således omedelbart genom en talan om ogiltigförklaring ifrågasätta reglernas lagenlighet, utan att behöva invänta att de tillämpas i ett konkret fall.
Finding that the decision relating to the languages of publication is drafted in clear and unequivocal terms, and fixes definitively an aspect of recruitment procedures in binding form, the Court held that the action was admissible.
Förstainstansrätten fastslog att talan kunde upptas till sakprövning då beslutet, avseende på vilka språk som meddelandena om ledig tjänst skulle offentliggöras, var avfattat på ett klart och otvetydigt sätt samt, på ett slutgiltigt och tvingande sätt, fastställde en aspekt av rekryteringsförfarandet.
In Case T-141/05 Internationaler Hilfsfonds v Commission (judgment of 5 June 2008, not published, under appeal), the Court held that, in an action for annulment directed against a letter informing the applicant that the Commission had no intention of making available to it any documents other than those already sent to it at the time of an earlier decision, in accordance with the case-law (3), the conclusions reached by the European Ombudsman concerning the applicant’s complaint made against that decision were not a new factor capable of distinguishing the contested measure from that decision.
I domavden 5 juni 2008 i mål T-141/05, Internationaler Hilfsfonds mot kommissionen (ej publicerad i rättsfallssamlingen, har överklagats), angav förstainstansrätten, inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en skrivelse genom vilken sökanden meddelades att kommissionen inte hade för avsikt att hålla andra handlingar tillgängliga än dem som omfattades av ett tidigare beslut, att Europeiska ombudsmannens slutsatser beträffande sökandens klagomål avseende nämnda beslut, i enlighetmed rättspraxis3, inte utgör nya omständigheter som gör det möjligt att skilja den angripna rättsakten från detta beslut.
The fact that the Ombudsman had concluded that the institution concerned had committed an act of maladministration did not permit that conclusion to be challenged.
Den omständigheten att Europeiska ombudsmannen har fastslagit att det förelåg administrativa missförhållanden vid den berörda institutionen föranleder inte någon annan bedömning.
Such an argument would be tantamount to accepting that an applicant who had not brought an action within the period prescribed against the original decision could, just by referring the matter to the Ombudsman, and insofar as the latter found an instance of maladministration, succeed in circumventing the time limits.
Ett sådant resonemang skulle nämligen innebära att en sökande som inte inom den föreskrivna fristen väckt talan om ogiltigförklaring av det ursprungliga beslutet, genom att vända sig till Europeiska ombudsmannen, och under förutsättning att den senare konstaterar att det föreligger administrativa missförhållanden, kan kringgå nämnda tidsfrister.
Judgment in Case 60/81 IBM v Commission [1981] ECR 2639, paragraph 9.
Domstolens domavden 11 november 1981 i mål 60/81, IBM mot kommissionen (REG 1981, s. 2639; svensk specialutgåva, volym 6, s. 225), punkt 9.
Order of theCourtofFirstInstance of 15October 2003 in Case T-372/02 [2003] ECR II-4389, paragraph 40.
Förstainstansrättens beslut av den 15 oktober 2003 i mål T-372/02, Internationaler Hilfsfonds mot kommissionen (REG 2003, s. II-4389), punkt 40.
According to settled case-law, natural or legal persons other than those to whom a decision is addressed may claim to be individually concerned only if that decision affects them by reason of certain attributes which are peculiar to them or by reason of circumstances in which they are differentiated from all other persons and by virtue of those factors distinguishes them individually just as in the case of the person addressed (4).
Enligt fast rättspraxis kan andra fysiska eller juridiska personer än dem som ett beslut är riktat till göra anspråk på att vara personligen berörda endast om beslutet angår dem på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för dem eller på grund av en faktisk situation som särskiljer dem från alla andra personer och därigenom försätter dem i en situation som motsvarar den som gäller för personen som beslutet är riktat till4.
TheCourtofFirstInstance provided some clarification of the locus standi of infra-State bodies in Case T-37/04 Região autónoma dos Açores v Council (judgment of 1 July 2008, not published, under appeal).
Förstainstansrätten lämnade i detta hänseende närmare upplysningar i domavden 1 juli 2008 i mål T-37/04, Região autónoma dos Açores mot rådet (ej publicerad i rättsfallssamlingen, har överklagats), avseende understatliga organs talerätt (locus standi).
The applicant claimed to be individually concerned by Council Regulation No 1054/2003 (5), on the grounds, first, that as an outermost region of the Union, it enjoyed specific protection, especially in the environmental and economic spheres, under Article 299(2) EC, with which the contested regulation was in conflict and, second, that that regulation affected its legislative and executive powers in the sphere of fisheries.
Sökanden gjorde gällande att den var personligen berörd av förordning (EG) nr 1954/20035, dels av det skälet att den, i egenskap av region i unionens yttersta randområde, åtnjuter särskilt skydd, bland annat med avseende påmiljön och i ekonomiskt hänseende, i enlighetmed artikel 299.2 EG, på vilket den omtvistade förordningen inverkar menligt, dels av det skälet att nämnda förordning påverkar dess lagstiftande och verkställande behörighet på fiskeområdet.
The Court observed, first of all, that the general interest that a region may have in obtaining an outcome conducive to its prosperity cannot, of itself, be sufficient for that region to be regarded as concerned within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC.
Förstainstansrätten påpekade inledningsvis att det allmänintresse som en region kan ha av en utgång som är gynnsam för den ekonomiska utvecklingen i området i sig inte är tillräckligt för att regionen ska anses vara berörd i denmening som avses i artikel 230 è är de stycket EG.
It is clear from the case-law that the system established by the Treaties reserves to the Member States, and not to regional authorities, the right to protect the common interest in their territories.
Det följer nämligen av rättspraxis att det system som inrättats genom fördragen ger medlemsstaterna och inte de regionala myndigheterna rätt att tillvarata allmänintresset på deras territorium.
Next, the Court considered that, even if Article 299(2) EC could be interpreted not only as permitting the Council to provide for derogations specific to the outermost regions but also as prohibiting it from adopting measures which would exacerbate the disadvantages suffered by those regions, the protection provided by that article was not sufficient to give the applicant standing to bring proceedings, in accordance with the judgment in Case C-452/98 Nederlandse Antillen v Council [2001] ECR I-8973.
Förstainstansrätten ansåg vidare att även om det antas att artikel 299.2 EG inte endast kan tolkas så att rådet har rätt att anta undantagsbestämmelser som särskilt avser de yttersta randområdena, utan även så att den innebär ett förbud för rådet att anta bestämmelser som förvärrar de nackdelar som kännetecknar dessa områden, är inte det skydd som följer av denna artikel tillräckligt för att medföra talerätt, i enlighetmed domstolens domavden 22 november 2001 i mål C-452/98, Nederlandse Antillen mot rådet (REG 2001, s. I-8973).
In addition, the Court emphasised that, on any view, the applicant had not raised arguments enabling it to be held that the contested provisions would entail harmful effects for the fish stocks and for the marine environment in the Azores and, consequently, for the survival of the fishing sector in the region.
Förstainstansrätten framhöll dessutom att sökanden under alla omständigheter inte hade framfört några argument som gjorde det möjligt att konstatera att de angripna bestämmelserna skulle ge någon skadlig inverkan på fiskebeståndet och havsmiljön i Azorerna, och följaktligen för överlevnaden av fiskeverksamheten i området.
Furthermore, in reply to the applicant’s argument relating to the preservation of its powers, the Court noted that, although the Community judicature has indeed accepted the right of regional authorities to challenge Community acts which either prevent them from adopting measures which they may legitimately adopt if there is no Community intervention or require them towithdraw those measures and to take certain action (6), the contested provisions of the regulation under challenged o not concern legislative or regulatory measures adopted by the applicant and their lawfulness is in no way called into question or compromised.
Vidare bemötte förstainstansrätten sökandens argument avseende bibehållandet av dess behörighet och påpekade att även om gemenskapsdomstolen visserligen har medgett att de regionala myndigheterna har rätt att väcka talan mot gemenskapsrättsakter som antingen hindrar dem från att anta rättsakter som de enligt lag skulle haft rätt att anta om det inte vore för gemenskapens inblandning, eller som tvingar dem att återkalla nämnda
Case 25/62 Plaumann v Commission [1963] ECR 95, p. 107.
Domstolens domavden 15 juli 1963 i mål 25/62, Plaumannmot kommissionen (REG 1963, s.
Council Regulation (EC) No 1954/2003 of 4November 2003 on the management of the fishing effort relating tocertainCommunityfishingareasandresourcesandmodifyingRegulation(EEC)No2847/93andrepealing Regulations (EC) No 685/95 and (EC) No 2027/95 (OJ 2003 L 289, p. 1).
Rådets förordning (EG) nr 1954/2003 av den 4 november 2003 om förvaltningen av fiskeansträngningen för vissa fiskezoner och fisketillgångar inom gemenskapen, omändring av förordning (EEG) nr 2847/93 och om upphävande av förordningarna (EG) nr 685/95 och (EG) nr 2027/95 (EUT L 289, s. 1).
Lastly, examining the argument that the Aarhus Convention provides that the parties thereto are to ensure that members of the public have access to administrative or judicial procedures to challenge acts of public authorities which contravene national law on the environment, the Court stated that the Community legislature had adopted, in order to facilitate access to the Community judicature in environmental matters, Regulation No 1367/2006 (7).
Förstainstansrätten underströk slutligen, i sambandmed att den undersökte argumentet avseende att det i Århuskonventionen anges att avtalsparterna ska tillse att allmänheten ska kunna väcka talan mot offentliga myndigheters rättsakter som är oförenliga med miljöbestämmelser i den nationella lagstiftningen, att gemenskapslagstiftaren i syfte att underlätta tillgången till rättslig prövning i miljöfrågor av gemenskapsdomstolarna antagit förordning (EG) nr 1367/20067.
Title IV of that regulation lays down a procedure on completion of which certain non-governmental organisations may bring an action for annulment before the Community judicature pursuant to Article 230 EC.
I avdelning IV i denna förordning föreskrivs ett förfarande genom vilket vissa icke-statliga organisationer har rätt att väcka talan om ogiltigförklaring vid gemenskapsdomstolen, i enlighetmed artikel 230 EG.
However, the conditions laid down in Title IV manifestly not having been satisfied in the circumstances, it is not for the Court to substitute itself for the legislature and to accept, on the basis of the Aarhus Convention, the admissibility of an action which does not meet the conditions laid down in Article 230 EC.
Eftersom det emellertid står klart att de villkor som anges i nämnda avdelning IV inte är uppfyllda i förevarande fall, ankommer det inte på förstainstansrätten att ersätta lagstiftarens bedömning med sin egen och mot bakgrund av Århuskonventionen fastslå att en talan kan upptas till prövning som inte uppfyller de villkor som anges i artikel 230 EG.
In Case T-30/07 Denka International v Commission (order of 27 June 2008, not published), theCourtofFirstInstance noted that the fact that a person is involved in the procedure leading to the adoption of a Community measure is capable of distinguishing that person individually in relation to the measure in question only when the applicable Community legislation grants him certain procedural guarantees.
I beslutet i målet Denka Internationalmot kommissionen (förstainstansrättens beslut av den 27 juni 2008 i mål T-30/07, ej publicerat i rättsfallssamlingen), erinrade förstainstansrätten om att den omständigheten att en person på ett eller annat sätt deltar i det förfarande som leder till antagandet av en gemenskapsrättsakt, särskiljer denna person med avseende på rättsakten i fråga enbart när vissa processrättsliga skyddsregler har föreskrivits för denna person i den tillämpliga gemenskapsrättsliga regleringen.
Given that neither the process of enacting acts of general application nor the nature of those acts themselves requires the participation of the persons affected, their interests being supposed to be represented by the political bodies called upon to adopt those measures, it would be contrary to the letter and spirit of Article 230 EC to allow any individual, once he has participated in the preparation of a measure of a legislative nature, then to bring an action challenging that measure.
Då varken förfarandet för beredning av rättsakter med allmän giltighet eller rättsakterna i sig innebär att det krävs att de berörda personerna deltar, eftersom det antas att deras intressen företräds av de politiska instanser som antar rättsakterna, skulle det följaktligen stå i strid med ordalydelsen och andan i artikel 230 EG att tillåta en enskild att väcka talan mot en normativ rättsakt på grundval av att han deltagit i utarbetandet av denna rättsakt.
Neither the contested directive nor that on which it is based provides any procedural guarantees for undertakings manufacturing or distributing active substances.
Det föreskrivs emellertid inte, vare sig i det omtvistade direktivet eller i det som detta grundar sig på, några processrättsliga skyddsregler för företag som tillverkar eller distribuerar aktiva ämnen.
Finally, the applicant argued that it was the proprietor of a trademark registered for the active substance concerned whose use was affected by the contested directive, which distinguished it from any other person, in accordance with Codorníu v Council (8).
Sökanden gjorde slutligen även gällande att den innehade ett varumärke som registrerats med avseende på det ifrågavarande aktiva ämnet, vars användning påverkades av det omtvistade direktivet, vilket innebar att sökanden särskildes i förhållande till övriga personer, i enlighetmed domstolens domavden 18 maj 1994, Codorníumot rådet8.
The Court noted, however, that that protection for a trademark was not such as to distinguish the applicant from all other manufacturers and distributors, who might also rely on the existence of a trademark in their favour.
Förstainstansrätten framhöll emellertid att det rättsliga skydd som följer av ett varumärke inte är sådant att sökanden särskiljs i förhållande till övriga tillverkare och distributörer.
It is not the object of the directive to reserve a specific intellectual property right to certain traders, so that any effect on the applicant’s intellectual property rights is simply the consequence of the fact, not particular to the applicant, that it manufactures active substances.
Dessa kan alla i samma utsträckning åberopa förekomsten av ett varumärke till sin fördel. Direktivet har inte till syfte att tillerkänna endast vissa aktörer en viss immateriell rättighet, vilket innebär att den
According to the case-law, suchmeasures are, in spite of the apparent specificity of the descriptions which they contain, of general application.
Förstainstansrättens domavden 5 oktober 2005 i de förenademålen T-366/03 och T-235/04, Land Oberösterreich och Österrikemot kommissionen (REG 2005, s. II-4005), punkt 28.
Regulation (EC) No 1367/2006 of the European Parliament and of the Council of 6 September 2006 on the application of the provisions of the Aarhus Convention on Access to Information, Public Participation in Decision-making and Access to Justice in Environmental Matters to Community institutions and bodies (OJ 2006 L 264, p. 13).
Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1367/2006 av den 6 september 2006 om tillämpning av bestämmelserna i Århuskonventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor på gemenskapens institutioner och organ (EUT L 264, s. 13).
C-309/89 Codorníu v Council [1994] ECR I-1853, paragraphs 21 and 22.
Domavden 18 maj 1994 i mål C-309/89, Cordoníu mot rådet (REG 1994, s. I-1853; svensk specialutgåva, s.
The fact that a person is involved in the procedure leading to the adoption of a Community measure is capable of distinguishing that person individually in relation to that measure only if the applicable Community legislation grants him certain procedural guarantees.
Den omständigheten att en aktör deltar i det förfarande som leder till antagandet av en rättsakt utmärker nämligen denna aktör med avseende på rättsakten i fråga enbart när vissa processrättsliga skyddsregler har föreskrivits för aktören i den tillämpliga gemenskapsregleringen.
Although similar circumstances were taken into account to declare the action in Sony Computer Entertainment Europe v Commission (‘Sony’) (10) admissible, they could not have been the decisive factor.
Det var visserligen med beaktande av liknande omständigheter som förstainstansrätten fann att talan i målet Sony Computer Entertainment Europe mot kommissionen (nedan kallad domen i målet Sony)10 kunde tas upp till sakprövning, men dessa kan inte ha varit den avgörande faktorn för nämnda slutsats.
It was only in the light of the exceptional circumstances of that case that the applicant was, in that case, held to be individually concerned.
Det var med hänsyn till de exceptionella omständigheterna i det aktuella fallet som sökanden i det målet befanns personligen berörd.
Similarly, the Court stated that, while that judgment makes it clear that the fact that the applicant is the sole authorised importer of the product concerned constitutes a relevant factor, it is not sufficient, in itself, to establish that the applicant is individually concerned.
Förstainstansrätten framhöll att även om det av samma dom följer att den omständigheten att sökanden var den enda auktoriserade importören av den aktuella varan visserligen är relevant, är den inte som sådan tillräcklig för att visa att sökanden är personligen berörd.
Last, because the rather general description in the contested regulation of the goods concerned as well as the absence of any visual or textual factor clearly referring to a specific economic operator excluded any individual effect, the Court concluded that there were no grounds for considering that the exceptional circumstances, within the meaning of Sony, giving rise to locus standi for the applicant, existed in the instant case (11).
Eftersom den ganska allmänna beskrivningen av de aktuella varorna och den totala avsaknaden av klara visuella eller textmässiga hänvisningar till en konkret ekonomisk aktör innebär att det i det aktuella målet var uteslutet att sökanden var personligen berörd, fastslog förstainstansrätten att det i det aktuella fallet inte förelåg sådana exceptionella omständigheter som dem i domen i målet Sony, vilka skulle ha inneburit att sökanden hade talerätt11.
T-243/01 Sony Computer Entertainment Europe v Commission [2003] ECR II-4189.
Förstainstansrättens domavden 30 september 2003 i mål T-243/01 (REG 2003, s. II-4189).
Mention is also to be made of Case T-227/06 RSA Security Ireland v Commission (order of 3 December 2008, paragraph 87), in which the Court held that the applicant had not established the existence of exceptional circumstances within the meaning of Sony, observing that the existence of a photograph of the product on which the Sony games station logowas clearly visible, had carried significant importance in the assessment of the admissibility of the action.
I detta sammanhang ska även beslut av den 3 december 2008 i mål T-227/06, RSA Security Ireland mot kommissionen (ännu ej publicerat i rättsfallssamlingen) framhållas, i vilket förstainstansrätten fastslog att sökanden inte hade förmått visa att det förelåg sådana exceptionella omständigheter som angetts i domen i målet Sony.
Court ofFirstInstance
Förstainstansrätten b)