natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1996, as amended by the Decree of 26 January 1998 ('the Decree'), was adopted on the basis of the second sentence of Paragraph 9(2) of the Landesabfallgesetz.
Regeringens och miljö- och transportministerns för Land Baden-Württemberg förordning av den 12 september 1996 om hantering av visst avfall som skall bortskaffas och som måste övervakas särskilt samt om myndigheten för specialavfall i dess lydelse enligt dekret av den 26 januari 1998 (nedan kallad SAbfVO) har antagits med stöd av 9 § 2 andra meningen LAbfG.
According to the preamble to the Agreement, concluded for a period of 15 years, Land Hamburg is to make part of its incineration capacity available to Land Baden-Württemberg in order to treat the special waste offered by SBW at a price of DEM 1 2000 per tonne of waste incinerated.
Enligt ingressen till avtalet, som slutits för en tid av femton år, skall Land Hamburg ställa en del av förbränningskapaciteten till Land Baden-Württembergs förfogande för det särskilda avfall som erhålls från företaget SBW, till ett pris av 1 200 DEM per ton förbränt avfall.
The waste is incinerated in AVG's waste incinerator.
Förbränningen skall ske i företaget AVG:s behandlingscentral.
According to Paragraph 1(1) of the Decree, the entity responsible for the treatment centres for waste for disposal where that waste requires special supervision is the company Sonderabfallentsorgung Baden-Württemberg GmbH ('SBW'), set up in 1973 and owned, as to the majority of its shares, by Land Baden-Württemberg.
Enligt 1 § 1 i SAbfVO utgör bolaget Sonderabfallentsorgung Baden-Württemberg GbmH (nedan kallat bolaget SBW) grundat 1973 och till största delen ägt av Land Baden-Württemberg basen för behandlingscentralerna för avfall som skall bortskaffas och som kräver särskild övervakning.
Under the Agreement, SBW is authorised to deliver a maximum of 30 000 tonnes per year to AVG.
Enligt avtalet får företaget SBW leverera högst 30 000 ton årligen till företaget AVG.
SBW also undertakes to send AVG a minimum quantity of 20 000 tonnes per year and to pay the corresponding price for treatment of that quantity, even though the quantities actually delivered are below that figure.
Företaget SBW har förbundit sig att lämna företaget AVG en minsta volym om 20 000 ton per år och att betala ett pris som motsvarar hanteringen av denna volym, även om de faktiskt levererade kvantiteterna inte uppgått till denna.
In order to cover any shortfall by SBW, Land Baden-Württemberg is to provide a guarantee of DEM 180 000.
Land Baden-Württemberg skall ställa en säkerhet motsvarande 180 miljoner DEM för att täcka eventuella förluster för företaget SBW.
According to Paragraph 1(2) of the Decree, the treatment centres are, for waste for storage, the special disposal centre at Billigheim, Germany, and, for waste for burning, the waste incinerator belonging to the firm Abfall-Nerwertungsgesellschaft mbH ('AVG') in Hamburg, Germany, "within the framework of current delivery commitments'.
Enligt 1 § 2 i SAbfVO är specialdeponin i Billigheim (Tyskland) "inom ramen för gällande leveransförpliktelser" behandlingscentral för avfall som skall lagras, och den förbränningsanläggning som tillhör företaget Abfall-Verwertungsgesellschaft mbH (nedan kallat bolaget AVG) i Hamburg (Tyskland) är behandlingscentral för avfall som skall brännas.
The main proceedings and the questions referred to the Court
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
DaimlerChrysler disputed the legality of the Decree and, by application lodged on 4 December 1996, requested the Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg, Germany, to annul it.
DaimlerChryslerifrågasatteSAbfVO:slagenlighet och begärde i ansökan av den 4 december 1996 att Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Tyskland) skulle ogiltigförklara detta.
Under the first sentence of Paragraph 3(1) of the Decree, producers and holders of waste for disposal which is produced in Land Baden-Württemberg or which is to be treated, stored or deposited there must, where that waste requires special supervision, offer that waste to the Special Waste Agency, which sends it to a treatment centre, in accordance with Paragraph 4(1) of the Decree.
därför att avse alla transporter av avfall för bortskaffande som omfattas av förordningen, oavsett om det gäller särskilt övervakningskrävande avfall eller inte.
Paragraph 4(1) of the Decree provides:
Den första frågan
DaimlerChrysler maintained that it was harmed by the obligation to offer the special waste to an incineration centre in Hamburg, on the ground that it was thereby prevented from having the waste produced by its factories in Land Baden-Württemberg incinerated more cheaply abroad, particularly in Belgium.
DaimlerChrysler hävdade att företaget åsamkas skada av förpliktelsen att sända specialavfall från företagets fabriker i Land Baden-Württemberg till en förbränningscentral i Hamburg, eftersom detta hindrar företaget från att låta bränna avfallet utomlands, i synnerhet i Belgien, till en lägre kostnad.
Shipping the waste to the Hamburg installation, over distances generally between 600 and 800 kilometres, caused it to incur additional costs of DEM 2.2 million each year.
Transporterna till anläggningen i Hamburg, det vill säga transporter över en sträcka av i allmänhet mellan 600 och 800 kilometer, medför en årlig extra kostnad på 2,2 miljoner DEM.
'The Special Waste Agency shall send the waste offered to it to SBW Sonderabfallentsorgung Baden-Württemberg GmbH for treatment in the treatment installations in accordance with Paragraph 1(2) where the waste is capable of being treated in those installations.
Till stöd för sin talan hävdade DaimlerChrysler särskilt att förpliktelsen enligt SAbfVO att sända avfallet till företaget AVG:s förbränningscentral motsvarar en kvantitativ exportrestriktion.
In support of its action, DaimlerChrysler claimed, inter alia, that the obligation laid down in the Decree to offer the waste to AVG's incineration centre is equivalent to a quantitative lestriction on exports prohibited by Article 34 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 29 EC) and is contrary to the provisions of the Directive and the Regulation.
Dessa är förbjudna enligt artikel 34 i EG-fördraget (nu artikel 29 EG i ändrad lydelse) och strider mot bestämmelserna i direktivet och förordningen.
The delivery commitment referred to in Paragraphs 1(2) and 4(1) of the Decree, which relates to an annual quantity of 20 000 tonnes to be delivered to the special incineration centre in Hamburg, originated in an agreement concluded
Det finns således anledning att först fastställa att 3 § 1 första meningen i SAbfVO, som innehåller bestämmelser om skyldighet att sända avfall för bortskaffande till ett godkänt lokalt organ, har antagits på grundval av artikel 4.3 a i i förordningen.
By decision of 14 May 1998, the Bundesverwaltungsgericht, on appeal by DaimlerChrysler, granted the latter leave to appeal on a point of law.
Sedan DaimlerChrysler överklagat domen, meddelade Bundesverwaltungsgericht den 14 maj 1998 prövningstillstånd för en så kallad revisionstalan.
In addition, the national court does not question the validity of Article 4(3)(a)(i) of the Regulation as regards Article 30 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 28 EC), Article 34 of the Treaty and Article 36 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 30 EC).
Det är för övrigt lämpligt att erinra om att den nationella domstolen inte ifrågasätter giltigheten av artikel 4.3 a i i förordningen jämförd med bestämmelserna i artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse), artikel 34 i fördraget och artikel 36 i EG-fördraget (nu artikel 30 EG i ändrad lydelse).
As regards the compatibility of the Decree with Community law, the national court states that the introduction of an obligation for producers and holders of waste for disposal to offer the waste to the Special Waste Agency must be regarded as a measure prohibiting exports of waste which is consistent with Article 4(3)(a)(i) of the Regulation.
Vad beträffar frågan huruvida SAbfVO var förenlig med gemenskapsrätten, fastslog Bundesverwaltungsgericht att förpliktelsen för avfallsproducenterna och innehavarna av avfall som skall bortskaffas att sända detta avfall till myndigheten för specialavfall måste anses utgöra ett förbud mot avfallsexport som är förenligt med artikel 4.3 a i i förordningen.
In that context, the first question referred by the national court must be taken as relating to the question whether, when a national measure generally prohibiting exports of waste for disposal is justified by the principles of proximity, priority for recovery and self-sufficiency, in accordance with Article 4(3) (a) (i) of the Regulation, it is also necessary, because that provision uses the expression 'in accordance with the Treaty', that national measure must be subject to a further and separate review of its compatibility with Articles 34 and 36 of the Treaty.
I detta sammanhang får den nationella domstolens första fråga förstås så, att den avser om det, med hänsyn till att en nationell åtgärd innehåller uttrycket "i enlighet med fördraget", dessutom är nödvändigt att tydligt klargöra huruvida denna åtgärd är förenlig med artiklarna 34 och 36 i fördraget när den innefattar ett allmängiltigt förbud mot export av avfall för bortskaffande och är motiverad av principerna om närhet, prioritering av återvinning och tillräcklig egenkapacitet i enlighet med artikel 4.3 a i i förordningen.
However, being uncertain whether other aspects of the Decree are compatible with Community law, the Bundesverwaltungsgericht decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Eftersom Bundesverwaltungsgericht var tveksam till huruvida SAbfVO i andra avseenden var förenlig med gemenskapsrätten, beslutade Bundesverwaltungsgericht att förklara målet vilande samt att anmoda domstolen att meddela ett förhandsavgörande och svara på vissa frågor.
It should be borne in mind that, where a matter is regulated in a harmonised manner at Community level, any national measure relating thereto must be assessed in the light of the provisions of that harmonising measure and not of Articles 30, 34 and 36 of the Treaty (see, in that regard, Case C-37/92 Vanacker and Lesale [1993], paragraph 9).
Det är härvid lämpligt att erinra om att när en fråga omfattas av harmoniserad lagstiftning på gemenskapsnivå skall all nationell lagstiftning i denna fråga bedömas mot bakgrund av harmoniseringsåtgärdens bestämmelser och inte mot bakgrund av artiklarna 30, 34 och 36 i fördraget (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 oktober 1993 i mål C-37/92, Vanacker och Lesage, punkt 9).
It should be observed at the outset that, as the Commission rightly points out, although the national court refers in its questions to waste for disposal where that waste requires special supervision (hereinafter "waste for disposal requiring special supervision'), the Regulation, in defining, in Title II, Chapter A, the procedure applicable to shipments between Member States of waste for disposal, does not distinguish between particular categories according to the nature of the waste concerned.
Inledningsvis bör, som kommissionen med rätta har gjort, erinras om att medan den nationella domstolen i sina frågor hänvisar till "särskilt övervakningskrävande" avfall för bortskaffande, delas inte det berörda avfallet upp i kategorier i beskrivningen av förfarandet för transport av avfall för bortskaffande i avdelning II, kapitel A i förordningen. Svaret på frågorna kommer
The answer to the questions therefore applies without distinction to all shipments of waste for disposal governed by the Regulation, irrespective of whether the waste in question requires special supervision.
Förordningen härrör från ett förslag till rådets förordning (EEG) 90/C 289/05 om övervakning
It appears from the grounds of that proposal that the choice of a regulation as the means of implementing the amendments to the Community legislation on shipments of waste was dictated by the need to ensure that the legislation was applied simultaneously and consistently in all Member States.
I avdelningarna IV, V och VI i förordningen fastställs regler för export av avfall från gemenskapen, import av avfall till gemenskapen och transitering av avfall utifrån genom gemenskapen för bortskaffande eller återvinning utanför gemenskapen.
It should first be noted that the first sentence of Paragraph 3(1) of the Decree, which lays down an obligation to offer waste for disposal to an approved local body, was adopted on the basis of Article 4(3)(a)(i) of the Regulation, which authorises Member States, under certain conditions, to take general measures restricting shipments of waste between Member States.
och kontroll av transporter av avfall inom, till och från gemenskapen, som lades fram av kommissionen den 10 oktober 1990.
Further, according to the national court, that national provision is consistent with that provision of the Regulation.
Det framgår av motiveringen till detta förslag att anledningen till att en förordning valdes för att sätta i kraft ändringarna av gemenskapslagstiftningen på området för avfallstransporter var att därigenom tillförsäkrades en samtidig och överensstämmande tillämpning av lagstiftningen i samtliga medlemsstater.
Furthermore, it is apparent from the first four recitals of the preamble that the Regulation was adopted with a view to replacing Directive 84/631 by a regulation, having regard to the commitments entered into by the Community in the context of various international conventions and, in particular, the Convention on the control of transboundary movements of hazardous wastes and their disposal, signed in Basel, Switzerland, on 22 March 1989 and approved on behalf of the
I avdelning VII i förordningen, med rubriken "Gemensamma bestämmelser", anges i synnerhet under vilka förhållanden som transporter av avfall skall betraktas som illegala och vilka åtgärder som skall vidtas i sådana fall (artikel 26).
The Regulation applies, as provided in Article 1(1) thereof, to shipments of waste within, into and out of the Community, subject to the exceptions listed in Article 1(2) and (3).
Enligt ordalydelsen i artikel 1.1 i förordningen skall denna tillämpas på transporter av avfall inom, till och från gemenskapen, med de undantag som anges i punkterna 2 och 3 i samma artikel.
self-sufficiency at Community and national levels (Case C-187/93 Parliament ν Council [1994], paragraphs 21 and 22).
I ett mål om ogiltigförklaring av förordningen fastslog domstolen att denna innehåller föreskrifter om villkoren för avfallstransporter mellan medlemsstaterna och vilka förfaranden som skall följas för att transporterna skall tillåtas och att alla dessa villkor och förfaranden har antagits i en strävan att säkerställa skyddet av miljön och med hänsyn tagen till miljöpolitikens mål, såsom principerna om närhet, prioritering av återvinning och tillräcklig egenkapacitet på gemenskapsnivå och nationell nivå (dom av den 28 juni 1994 i mål C-187/93, parlamentet mot rådet, punkterna 21 och 22).
The Court further observed, with a view to determining whether the Regulation could be validly adopted on the legal basis of Article 130s of the Treaty (now, after amendment, Article 175 EC), that the aim of the Regulation was to provide a harmonised set of procedures whereby movements of waste can be limited in order to secure protection of the environment (Parliament ν Council, paragraph 26).
Vid bedömningen av huruvida förordningen kunde antas med artikel 130s i EG-fördraget (nu artikel 175 EG i ändrad lydelse) som rättslig grund, angav domstolen därutöver att förordningens syfte var att tillhandahålla ett harmoniserat system av förfaranden genom vilka avfallstransporterna kan begränsas för att säkerställa skyddet av miljön (domen i det ovannämnda målet parlamentet mot rådet, punkt 26).
It therefore follows from the context in which the Regulation was adopted, from its nature, from the aims which it pursues and from its content, that it regulates in a harmonised manner, at Community level, the question of shipments of waste in order to ensure the protection of the environment.
Det framgår således av det sammanhang som förordningen antogs i, av dess karaktär, av de mål som eftersträvas med den och av dess innehåll att frågan om transporter av avfall genom förordningen regleras av harmoniserade rättsregler på gemenskapsnivå för att säkerställa skyddet av miljön.
Title II of the Regulation concerns shipments of waste between Member States and draws a distinction between waste destined for disposal (Chapter A, Articles 3 to 5) and waste destined for recovery (Chapter B, Articles 6 to 11).
Avdelning II i förordningen gäller transport av avfall mellan medlemsstater och fastställer en skillnad mellan avfall för bortskaffande (kapitel A, artiklarna 3—5) och avfall för återvinning (kapitel B, artiklarna 6—11).
As is indicated in the ninth recital, that Title sets up a system whereby shipments of waste are subject to prior notification to the competent authorities enabling them to be duly informed in particular of the type, movement and disposal or recovery of the waste, so that they may take all necessary measures for the protection of human health and the environment, including the possibility of raising reasoned objections to the shipment.
Som framgår av nionde skälet till denna förordning införs genom denna avdelning ett system för anmälan till behöriga myndigheter om förestående transport av avfall, så att dessa underrättas särskilt om avfallstyp samt om förflyttning och bortskaffande eller återvinning av avfallet och därigenom kan vidta nödvändiga åtgärder för att skydda människors hälsa och miljön, inbegripet möjligheten att göra skäliga invändningar mot transporterna.
Accordingly, any national measure relating to shipments of waste must be assessed in the light of the provisions of the Regulation and not of Articles 30, 34 and 36 of the Treaty.
Alla nationella åtgärder avseende transporter av avfall skall därför bedömas mot bakgrund av bestämmelserna i förordningen och inte mot bakgrund av artiklarna 30, 34 och 36 i fördraget.
Article 13 of the Regulation, which constitutes Title III, concerns shipments of waste within Member States.
Artikel 13 i förordningen, som utgör avdelning III i denna, gäller transport av avfall inom medlemsstaterna.
In accordance with the fifth recital, the supervision and control of such shipments are the responsibility of the Member States themselves.
I enlighet med femte skälet till förordningen hör övervakning och kontroll av dessa transporter till medlemsstaternas ansvarsområde.
Since the second question was referred by the national court only in the event of an affirmative
I detta sammanhang kan uttrycket "i enlighet med fördraget" i artikel 4.3 a i i förordningen
answer to the first question, there is no need to reply to it.
inte förstås så, att det, när en nationell åtgärd motsvarar kraven i denna artikel, dessutom är nödvändigt att tydligt klargöra huruvida denna åtgärd är förenlig med bestämmelserna i artiklarna 30, 34 och 36 i fördraget.
Third question measure partially prohibiting shipments of waste, can, like the measures generally prohibiting, or systematically objecting to, such shipments referred to in Article 4(3) (a) (i) of the Regulation, be lawfully adopted by a Member State only on condition that it satisfy the requirements laid down in that provision, namely that it implement the principles of proximity, priority for recovery and self-sufficiency at Community and national levels in a manner consistent with the principle of proportionality.
Artikel 4.3 a i förordningen omfattar de fall då medlemsstaterna får vidta åtgärder för att helt eller delvis förbjuda eller systematiskt invända mot transporter av avfall som skall bortskaffas. Artikel 4.3 b och 4.3 c omfattar de fall då medlemsstaterna får framställa invändningar mot en bestämd avfallstransport.
By its third question, the national court is asking, essentially, whether Article 4(3) of the Regulation authorises a Member State which has adopted legislation establishing an obligation to offer waste for disposal to an approved body to provide that, where the waste is not allocated to a treatment centre belonging to that body, its shipment to treatment installations in other Member States is authorised only on condition that the intended disposal satisfies the requirements of that Member State's environmental protection legislation.
Genom den nationella lagstiftning som är i fråga vid den nationella domstolen och som den tredje frågan hänför sig till har ett system införts som fått till följd att avfallsexport med vissa undantag i princip är förbjuden.
In that regard, since Article 4(3) (a) (i) of the Regulation does not specifically provide for the possibility of prohibiting shipments of waste where the disposal of the waste does not satisfy the requirements of the environmental protection legislation of the State of dispatch, it is necessary to consider whether that possibility may be justified by reference to one of the three principles mentioned in that provision.
Uttrycket "i enlighet med fördraget" betyder inte heller att alla nationella åtgärder som begränsar transporter av avfall i enlighet med artikel 4.3 a i i förordningen systematiskt skall antas vara förenliga med gemenskapsrätten enbart på grund av att de avser att sätta i kraft en eller flera av de principer som anges i denna bestämmelse.
It follows that the cases in which Member States may object to a shipment of waste for disposal between Member States are those exhaustively listed in Article 4(3) of the Regulation.
Såsom DaimlerChrysler med rätta har påpekat, utgör den förordning vars lagenlighet är omtvistad en sådan generell och abstrakt rättsakt från en medlemsstats sida som avses i artikel 4.3 a i i förordningen.
As regards, first, the principle of proximity, it should be observed that national legislation which, where it permits shipments of waste to another Member State for disposal, makes authorisation of such a shipment subject to the condition that that disposal can be achieved in a manner consistent with the requirements of the environmental protection legislation of the State of dispatch cannot be regarded as implementing that principle.
Frågan huruvida en sådan nationell åtgärd, som SAbfVO, är tillåten enligt gemenskapsrätten skall därför bedömas med ledning av denna bestämmelse i förordningen och inte med beaktande av övriga bestämmelser i artikel 4.3 i förordningen.
Article 4(3) (a) of the Regulation concerns cases in which Member States may take measures to prohibit generally or partially or to object systematically to shipments of waste.
Eftersom den nationella domstolen har ställt den andra frågan enbart för det fall den första frågan skulle besvaras jakande, saknas anledning att besvara den andra frågan.
Such legislation takes no account of the proximity of the treatment installation suggested by the producer or holder of the waste.
En sådan nationell lagstiftning som den som är i fråga vid den nationella domstolen måste anses utgöra en åtgärd i syfte att delvis förbjuda transporter av avfall.
The national legislation in issue to which the third question refers establishes a system whose effect is that exports of waste are prohibited in principle, subject to a number of exceptions.
Genom sin tredje fråga vill den nationella domstolen få klarhet i huruvida en medlemsstat som har infört en förpliktelse att sända avfall som skall bortskaffas till en godkänd organisation, enligt artikel 4.3 i förordningen har befogenhet att anta en reglering enligt vilken transport av avfall till en behandlingsanläggning som är belägen i en annan medlemsstat enbart är tillåten under förutsättning att det avsedda bortskaffandet uppfyller de miljörättsliga kraven i avsändarstaten när detta avfall inte sänds till en behandlingscentral som hör till den nämnda organisationen.