natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The common system of VAT consequently ensures complete neutrality of taxation of all economic activities, provided that they are themselves subject in principle to VAT (see to that effect, inter alia, Case C-435/05 Investrand [2007] ECR I-1315, paragraph 22 and the caselaw cited).
Det gemensamma systemet för mervärdesskatt garanterar följaktligen en fullständig neutralitet beträffande skattebördan för all ekonomisk verksamhet, på villkor att nämnda verksamhet i princip är mervärdesskattepliktig i sig (se, för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 8 februari 2007 i mål C-435/05, Investrand, REG 2007, s. I-1315, punkt 22 och där angiven rättspraxis).
Where the taxable person effects both taxable transactions, in respect of which VAT is deductible, and exempt transactions, in respect of which VAT is not deductible, Article 17(5) of the Sixth Directive provides that only such proportion of the VAT is deductible as is attributable to the taxable transactions.
När en skattskyldig person genomför såväl beskattade transaktioner, med avseende på vilka mervärdesskatten är avdragsgill, som undantagna transaktioner med avseende på vilka mervärdesskatten inte är avdragsgill, skall enligt artikel 17.5 i sjätte direktivet bara den andel av mervärdesskatten vara avdragsgill som kan hänföras till de beskattade transaktionerna.
That proportion is to be calculated according to the detailed rules set out in Article 19 of that directive.
Denna andel skall beräknas enligt den metod som föreskrivs i artikel 19 i sjätte direktivet.
As the Advocate General has noted at point 65 of his Opinion, those provisions are intended
Såsom generaladvokaten har angett i punkt 65 i sitt förslag till avgörande har dessa bestämmelser till syfte att göra det möjligt för
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING to enable a taxable person who acquires goods or services in order to carry on both taxable and exempt activities to deduct in full the amount of the VAT paid on the acquisition of those goods or services which is deemed to correspond to the proportion used for the purpose of the taxable activities.
NORDANIA FINANS OCH BG FACTORING en skattskyldig person som förvärvar varor eller tjänster som skall användas inom ramen såväl för beskattad verksamhet som för verksamhet undantagen från skatteplikt att helt dra av den del av mervärdesskatten som belastat förvärvet av dessa varor eller dessa tjänster och som kan antas motsvara den del i vilken de används för den beskattade verksamheten.
It is against that background that, while Article 19(1) of the Sixth Directive provides that the deductible proportion is to be made up of a fraction having, as numerator, the turnover attributable to taxable transactions and, as denominator, the total turnover plus, in some circumstances, certain subsidies, Article 19(2) provides that, by way of derogation, amounts of, inter alia, turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business or attributable to incidental real estate and financial transactions are to be excluded.
Det är i detta sammanhang som det i artikel 19.1 i sjätte direktivet föreskrivs att den avdragsgilla andelen skall bestå av ett allmänt bråk där täljaren är den omsättning som kan hänföras till beskattade transaktioner och nämnaren är den sammanlagda omsättningen, inräknat, i förekommande fall, vissa subventioner, medan det i artikel 19.2 i samma direktiv föreskrivs, såsom avvikelse, att bland annat den omsättning som kan hänföras till tillhandahållande av anläggningstillgångar som används av den skattskyldiga personen i hans rörelse eller till kringtjänster i samband med fastighetstransaktioner och finansiella transaktioner skall undantas.
The objective of Article 19(2) is apparent from the Explanatory Memorandum to the proposal for the Sixth Directive, which was submitted by the Commission of the European Communities to the Council of the European Communities on 29 June 1973 (see Bulletin of the European Communities, supplement 11/73, p.
Syftet med nämnda artikel 19.2 framgår av redogörelsen för skälen i det förslag till sjätte direktivet som Europeiska gemenskapernas kommission lade fram för Europeiska gemenskapernas råd den 29 juni 1973 (se Europeiska gemenskapernas bulletin, tillägg 11/73, s.
19), according to which ‘[t]he factors mentioned in this paragraph must be excluded from the calculation of the proportion lest, being unrepresentative of the taxable person’s business activity, they should deprive the amount of any real significance.
20), enligt vilken ”[d]e förhållanden som avses i denna punkt skall undantas från beräkningen av andelen, för att hindra att de skall kunna snedvrida den verkliga betydelsen därav i den mån som dessa förhållanden inte återspeglar den skattskyldiga personens ekonomiska verksamhet.
Such is the case with sales of capital items and real estate and financial transactions which are only ancillary operations, that is to say are only of secondary importance in relation to the total turnover of the business.
Detta är fallet med försäljning av anläggningstillgångar och med fastighets- och finansiella transaktioner som endast utgör kringtjänster, det vill säga som endast har en underordnad eller tillfällig betydelse i förhållande till företagets totala omsättning.
These factors are only excluded if they are not part of the usual business activity of the taxable person’.
Dessa transaktioner undantas för övrigt endast om de inte omfattas av den skattskyldiga personens normala ekonomiska verksamhet.”
In that regard, the Court has already held that the purpose of excluding incidental financial transactions from the denominator of the fraction used to calculate the deductible proportion in accordance with Article 19 of the Sixth Directive is to comply with the objective of complete neutrality guaranteed by the common system
Domstolen har i detta hänseende redan fastslagit att det förhållandet att kringtjänster i samband med finansiella transaktioner inte inkluderas i nämnaren i det bråk som används vid beräkningen av den andel som är avdragsgill, i enlighet med artikel 19 i sjätte direktivet, är avsett att tillförsäkra att den absoluta neutralitet som
If all receipts from a taxable person’s financial transactions linked to a taxable activity were to be included in that denominator, even where the creation of such receipts did not entail the use of goods or services subject to VAT or, at least, entailed only their very limited use, calculation of the deduction would be distorted (Case C-306/94 Régie dauphinoise [1996] ECR I-3695, paragraph 21).
Beräkningen av avdraget skulle förvanskas om avkastningen av den skattskyldiges finansiella transaktioner, som har samband med en verksamhet som grundar skatteplikt, skulle inkluderas i ovannämnda nämnare även då det, för att en sådan avkastning skall erhållas, inte förutsätts att varor eller tjänster för vilka mervärdesskatt skall erläggas utnyttjas eller det åtminstone endast förutsätts en mycket begränsad användning av dessa (dom av den 11 juli 1996 i mål C-306/94, Régie dauphinoise, REG 1996, s. I-3695, punkt 21).
By adopting the provisions of Article 19(2) of the Sixth Directive, the Community legislature thus intended to exclude from the calculation of the proportion the turnover attributable to a sale of goods where that sale is of an unusual nature in relation to the normal activities of the taxable person concerned and does not therefore require the use of goods or services for mixed use in a way that is proportionate to the turnover which it generates.
Genom att anta bestämmelserna i artikel 19.2 i sjätte direktivet har således gemenskapslagstiftaren haft för avsikt att från beräkningen av den avdragsgilla andelen undanta den omsättning som kan hänföras till försäljning av tillgångar, när denna försäljning är främmande i förhållande till den normala rörelsen och följaktligen inte kräver att varorna eller tjänsterna har en sådan ”blandad användning”, som står i proportion till den omsättning som den ger upphov till.
As the Advocate General stated in point 68 of his Opinion, the inclusion of that turnover in the calculation of the deductible proportion would distort the resultant figure in the sense that it would no longer reflect the division of use of goods or services for mixed use as between taxable and exempt activities respectively.
Såsom generaladvokaten har betonat i punkt 68 i sitt förslag till avgörande skulle denna omsättning, om den tas med vid beräkningen av den avdragsgilla andelen, således snedvrida denna, i det avseendet att den inte längre återspeglar uppdelningen av användningen av de varor eller tjänster med en ”blandad användning” för den beskattade verksamheten och en från skatteplikt undantagen verksamhet.
In those circumstances, the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive cannot include capital goods the sale of which is, for the taxable person concerned, in the nature of a normal business activity.
Under sådana omständigheter omfattar inte begreppet ”anläggningstillgångar som används av den skattskyldiga personen i hans rörelse”, i den mening som avses i artikel 19.2 i sjätte direktivet, sådana tillgångar vars försäljning utgör en del av den berörda skattskyldiga personens normala ekonomiska verksamhet.
Since that sale is part of the normal taxable activities of the taxable person, the turnover attributable to it must be taken into account in the calculation of the deductible proportion in order for that proportion to reflect as accurately as possible the division of use, in respect of those activities, of the goods and services put to mixed use, since otherwise there would be a failure to have regard to the objective of the neutrality of the common system of VAT.
Eftersom denna försäljning omfattas av den skattskyldiga personens normala och beskattade verksamhet, skall följaktligen den omsättning som kan hänföras till försäljningen beaktas vid beräkningen av den avdragsgilla andelen för att den i möjligaste mån skall motsvara den del av användningen för denna verksamhet av varor och tjänster som har en blandad användning, för att inte åsidosätta den målsättningen att det gemensamma systemet för mervärdesskatt skall vara neutralt.
Therefore, if, as in the case in the main proceedings, the sale, on termination of the leasing contracts, of the vehicles covered by those contracts is in the nature of a normal activity for the taxable person concerned, who carries out that activity
Om, såsom i förevarande fall, försäljningen vid leasingavtalens utgång av de fordon som utgjorde föremål för dessa avtal utgör en del av den berörda skattskyldiga personens normala verksamhet, och denne genomför försäljningarna yrkesmässigt och
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING by way of business and as a matter of course, it would be contrary to that objective of neutrality if that taxable person were not actually relieved of the portion of VAT imposed on the overall costs incurred to effect that sale and thus to carry on its usual taxable business activity.
NORDANIA FINANS OCH BG FACTORING systematiskt, vore det således oförenligt med nämnda målsättning avseende neutralitet om den skattskyldiga personen inte kan göra avdrag för den del av mervärdesskatten som belastat de allmänna kostnaderna för att genomföra försäljningen och följaktligen den normala, beskattade ekonomiska verksamheten.
It follows that the turnover attributable to such a sale cannot be considered to relate to ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Härav följer att den omsättning som kan hänföras till en sådan försäljning inte kan anses avse ”anläggningstillgångar som används av den skattskyldiga personen i hans rörelse” i den mening som avses i artikel 19.2 i sjätte direktivet.
That finding cannot be called into question by the fact that, in the context of Second Council Directive 67/228/EEC of 11 April 1967 on the harmonisation of legislation of Member States concerning turnover taxes — Structure and procedures for application of the common system of value added tax (OJ, English Special Edition 1967, p.
Denna slutsats påverkas inte av den omständigheten att domstolen, i fråga om rådets andra direktiv 67/228/EEG av den 11 april 1967 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Struktur och villkor för tillämpningen av ett gemensamt system för mervärdesskatt (EGT 71, 1967, s.
16) (‘the Second Directive’), the Court held that the definition of ‘capital goods’ in the third indent of the first paragraph of Article 17 of that directive covered goods used for the purposes of some business activity and distinguishable by their durable nature and their value and such that the acquisition costs are not normally treated as current expenditure but are written off over several years (Case 51/76 Verbond van Nederlandse Ondernemingen [1977] ECR 113, paragraph 12).
1303) (nedan kallat andra direktivet), har fastslagit att begreppet ”anläggningstillgångar” i den mening som avses i artikel 17 första stycket tredje strecksatsen i nämnda direktiv omfattar tillgångar som används i en ekonomisk verksamhet och som kännetecknas av att de har en sådan varaktighet och ett sådant värde att anskaffningskostnaderna normalt inte bokförs som löpande utgifter utan avskrivs över flera räkenskapsår (dom av den 1 februari 1977 i mål 51/76, Verbond van Nederlandse Ondernemingen, REG 1977, s. 113, punkt 12).
In the case which gave rise to the judgment in Verbond van Nederlandse Ondernemingen, it was for the national court to ascertain, having regard to the Netherlands legislation in force, whether office supplies of low value could be regarded as capital goods which could, under Article 17 of the Second Directive, be excluded from the right to deduct VAT provided for by that directive.
I det ovannämnda målet Verbond van Nederlandse Ondernemingen sökte den nationella domstolen klarhet i huruvida, med avseende på gällande nederländska bestämmelser, kontorsmaterial med ett lågt värde kunde anses utgöra anläggningstillgångar som enligt artikel 17 i andra direktivet kunde undantas från den avdragsrätt för mervärdesskatt som föreskrevs i direktivet.
Even if vehicles purchased by a business in order to carry on its business activities may constitute capital goods in terms of the interpretation given, in that context, of Article 17 of the Second Directive, it cannot be inferred merely from the criteria laid down by the Court in that judgment that such vehicles are to be classified as capital goods in respect of the application of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Även om det antas att fordon som ett företag förvärvar för att bedriva sin ekonomiska verksamhet kan utgöra anläggningstillgångar i den mening som följer av den tolkning av artikel 17 i andra direktivet som gjorts i detta avseende, kan det emellertid inte av bara de kriterier som fastslås i domen i nämnda mål dras slutsatsen att dessa fordon skall kvalificeras på detta sätt såvitt avser tillämpningen av artikel 19.2 i sjätte direktivet.
To exclude generally from the calculation of the deductible proportion goods which are used for the purposes of a business activity and are indeed distinguishable by their durable nature and their value, such that the acquisition costs are not normally treated as current expenditure but are written off over several years, without taking account of the fact that the sale of those goods, at the end of the leasing contracts, is an integral part of the normal activity of the taxable person, would run directly counter to the objective of neutrality of the common system of VAT.
Det skulle nämligen vara direkt oförenligt med målsättningen att det gemensamma systemet för mervärdesskatt skall vara neutralt att vid beräkningen av den avdragsgilla andelen generellt bortse från tillgångar som används för en ekonomisk verksamhet, och som visserligen kännetecknas av att de har en sådan varaktighet och ett sådant värde att anskaffningskostnaderna normalt inte bokförs som löpande utgifter utan avskrivs över flera räkenskapsår, utan att beakta att försäljningen av dessa tillgångar vid leasingavtalens utgång utgör en integrerad del av den skattskyldiga personens normala verksamhet.
That is why the definition of the capital goods referred to in Article 19(2) of the Sixth Directive, which establishes the specific rules for the calculation of the deductible proportion, is not necessarily the same as that which was used in respect of the application of the general scheme of deduction established by the Second Directive.
Definitionen av sådana anläggningstillgångar som avses i artikel 19.2 i sjätte direktivet, vari de särskilda bestämmelserna om beräkningen av den avdragsgilla andelen återfinns, sammanfaller därför inte nödvändigtvis med den definition som fastslagits med avseende på tillämpningen av de allmänna bestämmelserna om avdrag i andra direktivet.
The interpretation given by the Court in Verbond van Nederlandse Ondernemingen is not therefore relevant for the purpose of answering the question referred for a preliminary ruling in the present case.
Domstolens tolkning i domen i det ovannämnda målet Verbond van Nederlandse Ondernemingen är följaktligen inte relevant för svaret på tolkningsfrågan.
It is also not of relevance that Article 20(4) of the Sixth Directive leaves it to the Member States to define the concept of capital goods.
Den omständigheten att artikel 20.4 i sjätte direktivet låter medlemsstaterna definiera begreppet anläggningstillgångar har inte heller någon betydelse.
Firstly, it is clear from the wording of that provision that the right thus given to the Member States applies only for the purposes of applying Article 20(2) and (3), which sets out the rules relating to adjustments of deductions.
Det framgår nämligen tydligt av bestämmelsens lydelse att medlemsstaternas rättighet enligt denna bestämmelse endast gäller vid tillämpning av bestämmelserna i punkterna 2 och 3 i nämnda artikel 20, som rör jämkning av avdrag.
Secondly, that right cannot be conferred on the Member States in respect of the application of the rules for the calculation of the proportion set out in Article 19(2) of the Sixth Directive without thereby failing to have regard to the intention of the Community legislature, expressed in the 12th recital in the preamble to that directive, that the proportion should be calculated in a similar manner in all the Member States.
Denna rättighet kan vidare inte tillerkännas medlemsstaterna för tillämpningen av de bestämmelser om beräkning av den avdragsgilla andelen som föreskrivs i artikel 19.2 i sjätte direktivet utan att därvid åsidosätta gemenskapslagstiftarens vilja enligt tolfte skälet i direktivet, enligt vilket den avdragsgilla andelen bör beräknas på liknande sätt i alla medlemsstater.
In those circumstances, the rules for adjustments of deductions as established in Article 20 of the Sixth Directive and the specific rule contained in the last sentence of Article 19(2), which provides for the inclusion, in the calculation of the proportion, of disposals of the capital goods referred to, in the context of those adjustment rules, in Article 20(5) of that directive, have no bearing on the interpretation which must be given to the concept of capital goods excluded from the calculation of the proportion pursuant to the first sentence of Article 19(2) of the Sixth Directive, as that concept must be given an autonomous and uniform interpretation within the Community.
Under dessa omständigheter har bestämmelserna om jämkning av avdrag i artikel 20 i sjätte direktivet och den särskilda bestämmelsen i artikel 19.2 sista meningen i direktivet, enligt vilken köpeskillingen vid avyttring av sådana anläggningstillgångar som avses i artikel 20.5 i direktivet inom ramen för bestämmelserna om jämkning kan ingå i den avdragsgilla andelen, inte någon betydelse för tolkningen av begreppet anläggningstillgångar som skall undantas från beräkningen av den avdragsgilla andelen enligt den första meningen i artikel 19.2 i sjätte direktivet. Detta begrepp skall nämligen ges en självständig och enhetlig definition inom hela gemenskapen.
In view of the foregoing, the answer to the question referred must be that Article 19(2) of the Sixth Directive is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ does not include vehicles which a leasing undertaking purchases with a view, as in the case in the main proceedings, to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts, as the sale of such vehicles at the end of those contracts is an integral part of the usual business activities of that undertaking.
Av vad som anförts följer att tolkningsfrågan skall besvaras på följande sätt. Artikel 19.2 i sjätte direktivet skall tolkas så att begreppet ”anläggningstillgångar som används av den skattskyldiga personen i hans rörelse” inte omfattar fordon som ett leasingföretag förvärvar i syfte att, såsom i målet vid den nationella domstolen, hyra ut dem och därefter sälja dem vid leasingavtalens utgång, då försäljningen av fordonen vid slutet av nämnda avtal utgör en integrerad del av företagets normala ekonomiska verksamhet.
Article 19(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ does not include vehicles which a leasing undertaking purchases with a view, as in the case in the main proceedings, to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts, as the sale of such vehicles at the end of those contracts is an integral part of the usual business activities of that undertaking.
Artikel 19.2 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund skall tolkas så att begreppet ”anläggningstillgångar som används av den skattskyldiga personen i hans rörelse” inte omfattar fordon som ett leasingföretag förvärvar i syfte att, såsom i målet vid den nationella domstolen, hyra ut dem och därefter sälja dem vid leasingavtalens utgång, då försäljningen av fordonen vid slutet av nämnda avtal utgör en integrerad del av företagets normala ekonomiska verksamhet.
Case C-420/06
Mål C-420/06
(Common agricultural policy — Regulations (EC) No 1254/1999 and (EC) No 1782/2003 — Beef and veal — Integrated administration and control system for certain Community aid schemes — Regulations (EEC) No 3887/92, (EC) No 2419/2001 and (EC) No 796/2004 — Applications for ‘livestock’ aid — Suckler cow premium — Irregularities — Noncompliance with the provisions concerning the identification and registration of unclaimed bovine animals — Regulation (EC) No 1760/2000 — Exclusion from the benefit of aid — Article 2(2) of Regulation (EC, Euratom) No 2988/95 — Principle of retroactive application of the more lenient penalty)
”Gemensam jordbrukspolitik — Förordningarna (EG) nr 1254/1999 och (EG) nr 1782/2003 — Nötkött — Integrerat administrations- och kontrollsystem för vissa av gemenskapens stödsystem — Förordningarna (EEG) nr 3887/92, (EG) nr 2419/2001 och (EG) nr 796/2004 — Ansökan om djurbidrag — Am- och dikobidrag — Oegentlighet — Överträdelse av bestämmelserna om identifiering och registrering av nötkreatur som eventuellt kan omfattas av en stödansökan — Förordning (EG) nr 1760/2000 — Uteslutning från stöd — Artikel 2.2 i förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 — Princip om retroaktiv tillämpning av lindrigare strafflagstiftning”
SUMMARY — CASE C-420/06
SAMMANFATTNING — MÅL C-420/06
Community law — Principles — Principle of retroactive application of the more lenient penalty
Gemenskapsrätt — Principer — Principen om retroaktiv tillämpning av lindrigare strafflagstiftning
(Council Regulation No 2988/95, Art. 2(1) and (2))
(Rådets förordning nr 2988/95, artikel 2.1 och 2.2)