natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The legislation in question thus ensures that all the elements of the system for the supply of medicinal products to hospitals in the Member State concerned are equivalent and mutually compatible, and guarantees the unity and balance of that system.
Domstolen liga delar av systemet för leverans av läkemedel till sjukhus i den berörda medlemsstaten och garanterar följaktligen detta systems enhet och jämvikt.
Finally, Case C-205/07 Gysbrechts and Santurel Inter (judgment of 16 December 2008) concerned the compatibility of Belgian rules relating to distance-selling contracts with the EC Treaty.
Slutligen ska nämnas domavden 16 december 2008 i mål C-205/07, Gysbrechts och Santurel Inter, om förenligheten med EG-fördraget av den belgiska lagstiftningen om distansförsäljningsavtal.
Those rules prohibited a seller from requiring a deposit or form of payment from the consumer or even, according to the Belgian authorities, a consumer’s payment card number, before expiry of the mandatory period of seven working days for withdrawal.
Enligt den lagstiftningen är det förbjudet för säljaren att kräva förskott eller betalning av något slag av konsumenten, och enligt de belgiska myndigheterna till och med att begära att få ett kreditkortsnummer, innan den obligatoriska ångerfristen på sju arbetsdagar har löpt ut.
Having taken the view that such prohibitions constitute a measure having equivalent effect to a quantitative restriction on exports, the Court held that, while the prohibition on requiring an advance or payment from the consumer is justified by the needto protect the latter, the imposition on a supplier of a prohibition on requiring that a consumer provide his payment card number goes beyondwhat is necessary to ensure the effective exercise of the consumer’s right to withdraw.
Domstolen fann att ett sådant förbud utgör en åtgärd medmotsvarande verkan som en kvantitativ exportrestriktion och konstaterade därefter att även om förbudet mot att kräva förskott eller betalning av konsumenterna är motiverat av behovet att skydda dessa, går förbudet för leverantören att begära att få kreditkortsnumret av konsumenten utöver vad som är nödvändigt för att säkerställa ett effektivt utövande av ångerrätten.
The value of such a prohibition resides only in the fact that it eliminates the risk that the supplier collects the price before expiry of the period for withdrawal.
Förbudet för leverantören att begära att få kreditkortsnumret av konsumenten tjänar nämligen endast till att eliminera risken för att leverantören inkasserar betalningen av priset innan ångerfristen har löpt ut.
If, however, that risk materialises, the supplier’s action is, in itself, a contravention of the prohibition on requesting an advance or payment from the consumer, which is an appropriate and proportionate measure to attain the objective pursued.
Om denna risk förverkligas strider emellertid leverantörens handlande i sig mot förbudet i den aktuella bestämmelsen, som får anses vara en ändamålsenlig och proportionerlig åtgärd för att uppnå det eftersträvade målet.
Therefore, Article 29 EC does not preclude the prohibition on a supplier, in cross-border distance selling, requiring an advance or any payment from a consumer before expiry of the withdrawal period, but does preclude a prohibition on requesting, before expiry of that period, the number of the consumer’s payment card.
Artikel 29 EG utgör således inte hinder för nationella bestämmelser om gränsöverskridande distansförsäljning som förbjuder leverantören att kräva förskott eller betalning av något slag av konsumenten innan ångerfristen har löpt ut. Den utgör däremot hinder mot förbudet, med tillämpning av dessa bestämmelser, att begära att få kreditkortsnumret av konsumenten innan fristen har löpt ut.
In Case C-132/05 Commission v Germany [2008] ECR I-957, the Court was required to determine whether a Member State fails to fulfil its obligations by refusing to proceed against the use, on its territory, of the name‘Parmesan’on the labelling of products which do not comply with the requirements of the specification for the protected designation of origin (PDO) ‘Parmigiano Reggiano’, thereby favouring the appropriation of the reputation of a genuine, Communitywide protected product (16).
I domavden 26 februari 2008 i mål C-132/05, kommissionenmot Tyskland (REG 2008, s. I-957), hade domstolen att avgöra huruvida en medlemsstat underlåter att uppfylla sina skyldigheter om den formellt vägrar att vidta sanktionsåtgärdermot att namnet parmesan används inom dess territorium som beteckning för produkter som inte uppfyller kraven i produktspecifikationen för den skyddade ursprungsbeteckningen Parmigiano Reggiano och således främjar renommésnyltning beträffande en autentisk vara som är skyddad i hela gemenskapen16.
Noting, first of all, that it is not only the exact form of registration of a PDO that enjoys protection under Community law, the Court found that, in view of the phonetic and visual similarity between the names in question and the similar appearance of the products, the use of the name ‘Parmesan’must be regarded as an evocation of the PDO ‘Parmigiano Reggiano’.
Eftersom det föreligger fonetisk och visuell likhet mellan beteckningarna i fråga och varorna har ett liknande utseende, ska användning av beteckningen parmesan anses anspela på den skyddade ursprungsbeteckningen Parmigiano Reggiano.
If it is unable to show that the name‘Parmesan’has become generic, a State cannot rely on the exception provided for under Regulation No 2081/92.
Om en stat inte har visat att beteckningen parmesan har generisk karaktär, kan den inte stödja sig på undantaget för detta i förordning nr 2081/92.
Council Regulation (EEC) No 2081/92 of 14 July 1992 on the protection of geographical indications and designations of origin for agricultural products and foodstuffs (OJ 1992 L 208, p. 1).
Rådets förordning (EEG) nr 2081/92 av den 14 juli 1992 om skydd för geografiska [beteckningar] och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel (EGT L 208, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 43, s. 153).
Finally, regarding the State’s obligation to proceed against conduct infringing the PDO, the Court stated that the mere right to rely on the provisions of a regulation before the national courts does not release the Member States from their duty to take the national measures which may be needed to ensure its full application, and found that the legal system in question in this case provided the instruments capable of guaranteeing the protection of the interests both of the producers and of the consumers.
Utveckling och verksamhet inte befriar medlemsstaterna från att vidta nationella åtgärder som gör det möjligt att tillämpa förordningen fullt ut när detta är nödvändigt. Den konstaterade att rättsordningen i fråga kan säkerställa skyddet för såväl producenter som konsumenter.
However, a Member State is under no obligation to take on its own initiative the measures necessary to penalise, on its territory, infringements of PDOs from another Member State.
Medlemsstaterna är dock inte skyldiga att ex officio vidta nödvändiga sanktionsåtgärdermot intrång inom dess territorium i rätten till skyddade ursprungsbeteckningar härrörande från en annan medlemsstat.
The inspection structures whose task it is to ensure compliance with the PDO are those of the Member State from which the PDO comes and do not therefore fall within the inspection authorities of the State in question.
De kontrollorgan som är skyldiga att säkerställa att produktspecifikationen för skyddade ursprungsbeteckningar iakttas är kontrollorganen i den medlemsstat som den ifrågavarande skyddade ursprungsbeteckningen härrör från.
Freemovement of persons, services and capital
Fri rörlighet för personer, tjänster och kapital
The question referred to the Court for a preliminaryruling concerned the compatibility with Articles 43 EC and 48 EC of Hungarian legislation under which a company incorporated under national law may not transfer its seat to another Member State whilst retaining its status as a company governed by the law of the Member State of incorporation.
Den tolkningsfråga som ställdes till domstolen rörde förenligheten med artiklarna 43 EG och 48 EG av ungersk lagstiftning som förhindrar att ett bolag bildat enligt nationell rätt hindras från att flytta sitt säte till en annanmedlemsstat och samtidigt behålla sin status av bolag enligt den nationella rätten i den medlemsstat enligt vars lagstiftning det har bildats.
The Court replied that, as Communitylaw now stands, those articles do not preclude such legislation.
Domstolen svarade att nämnda artiklar på gemenskapsrättens nuvarande stadium inte utgör hinder för sådan lagstiftning.
In accordance with Article 48 EC, in the absence of a uniform Communitylaw definition of the companies which may enjoy the right of establishment on the basis of a single connecting factor determining the national law applicable to a company, the question whether Article 43 EC applies to a company which seeks to rely on the fundamental freedom enshrined in that article is a preliminary matter which, as Communitylaw now stands, can only be resolved by the applicable national law.
Följaktligen gäller enligt artikel 48 EG att – i avsaknad av en enhetlig definition i gemenskapsrätten av de bolag som kan omfattas av etableringsrätten i kraft av en enda anknytningsfaktor, som avgör vilken nationell rättsordning som ska tillämpas på ett bolag – frågan huruvida artikel 43 EG är tillämplig på ett bolag som åberopar den grundläggande friheten i denna artikel utgör en prejudicialfråga som på gemenskapsrättens nuvarande stadium endast kan lösas i tillämplig nationell rätt.
In consequence, according to the Court, the question whether the company is faced with a restriction on the freedom of establishment, within the meaning of Article 43 EC, can arise only if it has been established, in the light of the conditions laid down in Article 48 EC, that the company actually has a right to that freedom.
Det är alltså endast när det har bekräftats att detta bolag faktiskt omfattas av etableringsfriheten, med hänsyn till de villkor som anges i artikel 48 EG, som frågan uppkommer huruvida den friheten för nämnda bolag har inskränkts i denmening som avses i artikel 43 EG.
Thus a Member State has the power to define both the connecting factor required of a company if it is to be regarded as incorporated under the law of that Member State and, as such, capable of enjoying the right of establishment, and that required if the company is to be able subsequently to maintain that status.
En medlemsstat har alltså befogenhet att definiera såväl den anknytning som krävs för att ett bolag ska anses ha bildats enligt dess nationella rätt och för att det i denna egenskap ska kunna omfattas av etableringsrätten som den anknytning som krävs för bibehållande av denna status i ett senare skede.
That power includes the possibility for that Member State not to permit a company governed by its law to retain that status if the company intends to reorganise itself in another Member State by moving its seat to the territory of the latter, thereby breaking the connecting factor required under the national law of the Member State of incorporation.
Denna befogenhet omfattar möjligheten för denna medlemsstat att inte låta ett bolag som omfattas av dess nationella rätt behålla denna status när det avser att förlägga bolaget till en annanmedlemsstat genom att flytta sätet till den senare statens territorium och därigenom avbryta den anknytning som föreskrivs i den nationella rätten i den medlemsstat där bolaget bildats.
Also in relation to the freedom of establishment, and equally noteworthy, Case C-414/06 Lidl Belgium (judgment of 15 May 2008) was initiated by a reference for a preliminaryruling concerning the compatibility with Article 43 EC of the German tax regime under which a resident company may not deduct losses relating to a non-resident permanent establishment belonging to it.
Angående etableringsfriheten förtjänar även domavden 15 maj 2008 i mål C-414/06, Lidl Belgium, att nämnas. Målet ansåg en begäranom förhandsavgörande beträffande förenligheten med artikel 43 EG av tyska skattebestämmelser som inte medger ett bolag etablerat i den medlemsstaten avdrag för förluster i ett fast driftställe som är beläget i en annan medlemsstat.
The Court first made clear that the scope of application of Article 43 EC extends to the creation and the outright ownership by a natural or legal person established in a Member State of a permanent establishment not having a separate legal personality situated in another Member State, as well as to a company’s activity in another Member State through a permanent establishment, as defined in a relevant double taxation convention, which constitutes, under
Domstolen slog först fast att tillämpningsområdet för artikel 43 EG omfattar en i en medlemsstat hemmahörande fysisk eller juridisk persons upprättande och fulla ägande av ett fast driftställe, som inte utgör ett eget rättssubjekt och som är beläget i en annanmedlemsstat, liksom ett i en medlemsstat hemmahörande bolags verksamhet i en annanmedlemsstat som bedrivs via ett fast driftställe – sådant det definieras i ett tillämpligt avtal för att undvika dubbelbeskattning – vilket ur dubbelbeskattningsavtalsrättens
Court of Justice tax convention law, an autonomous entity.
Domstolen perspektiv utgör en självständig enhet.
The Court went on to hold that Article 43 EC does not preclude a situation in which a company established in a Member State cannot deduct from its tax base losses relating to a permanent establishment belonging to it and situated in another Member State, to the extent that, by virtue of a double taxation convention, the income of that establishment is taxed in the latter Member State where those losses can be taken into account in the taxation of the income of that permanent establishment in future accounting periods.
Domstolen konstaterade därefter att artikel 43 EG inte utgör hinder för att ett bolag hemmahörande i en medlemsstat inte från sitt beskattningsunderlag får dra av förluster som är hänförliga till ett bolaget tillhörigt fast driftställe som är beläget i en annanmedlemsstat, när inkomsten i detta fasta driftställe, enligt ett avtal för att undvika dubbelbeskattning, ska beskattas i sistnämnda stat och nämnda förluster kan beaktas i den staten inom ramen för beskattningen av inkomsten i detta fasta driftställe under kommande beskattningsår.
It is true that such a tax regime gives rise to a difference in tax treatment, by reason of which a resident company could be discouraged from carrying on its business through a permanent establishment situated in another Member State.
En sådan skattelagstiftning innebär förvisso en skillnad i skattemässig behandling som skulle kunna avhålla det i landet hemmahörande bolaget från att bedriva verksamhet via ett fast driftställe beläget i en annan medlemsstat.
Nevertheless, according to the Court, such a tax regime can be justified in the light of the needto safeguard the allocation of the power to tax between the Member States and the needto prevent the danger that the same losses will be taken into account twice which, taken together, pursue legitimate objectives compatible with the Treaty and thus constitute overriding reasons in the public interest, provided that the regime is proportionate to those objectives.
En sådan skattelagstiftning kan dock i princip rättfärdigas av behovet att upprätthålla en väl avvägd fördelning av beskattningsrätten mellan medlemsstaterna och behovet att avvärja risken för att sådana förluster beaktas två gånger, vilka tillsammans tjänar legitima ändamål som är förenliga med fördraget och därmed utgör tvingande hänsyn till allmänintresset, eftersom risken står i proportion till dessa ändamål.
So far as concerns the freedom to provide services, attention must be drawn to three cases in particular.
På området frihet att tillhandahålla tjänster ska tre mål uppmärksammas.
The first is Case C-380/05 Centro Europa 7 [2008] ECR I-349, concerning an Italian operator in the television broadcasting sector to which broadcasting authorisation had been granted, but which was unable to broadcast without broadcasting radio frequencies allocated to it.
Det första är mål C-380/05, Centro Europa 7 (dom av den 31 januari 2008, REG 2008, s. I-349), angående en italiensk operatör verksam på området TV-sändningar och innehavare av en koncession, som inte hademöjlighet att sända på grund av att denne inte tilldelats några sändningsfrekvenser.
The Court interpreted the Communitylaw provisions (17) relating to the grant of the radio frequencies.
Domstolen tolkade där de gemenskapsrättsliga bestämmelserna17 om kriterierna för beviljande av sändningsfrekvenser.
It observed that the successive application of the transitional arrangements structured, under Italian legislation, in favour of the incumbent networks had the effect of preventing operators without broadcasting radio frequencies from accessing the market.
Den konstaterade därvid att en successiv tillämpning av de övergångsregler som infördes för befintliga kanaler i den italienska lagstiftningen lett till att operatörer utan sändningsfrekvenser nekats tillträde till marknaden.
The issuing of general authorisation to operate on the broadcasting services market only to the incumbent networks consolidated that restrictive effect.
En allmän auktorisation för att bedriva verksamhet påmarknaden för sändningstjänster, som endast gäller befintliga kanaler, har förstärkt denna restriktiva verkan.
The consequence of this was to freeze the structures on the national market and to protect the position of those networks.
Detta har lett till att de nationella marknadsstrukturerna befästs samt till att skydda ställningen för de nationella operatörer som redan är aktiva på nämnda marknad.
The Court stated that a system which restricts the number of operators in the national territory is capable of being justified by general-interest objectives, but it must, in those circumstances, be structured on the basis of objective, transparent, non-discriminatory and proportionate criteria.
Ett systemmed licenser som begränsar antalet operatörer på det nationella territoriet kan motiveras av mål som avser allmänintresset, förutsatt att det är utformat på grundval av objektiva, öppet redovisade, icke-diskriminerande och proportionella kriterier.
That is not the cases of ar as concerns a system which allocates broadcasting radio frequencies exclusively, without restriction in time, to a limited number of incumbent operators, without taking account of the criteria referred to above.
Så är inte fallet med ett system där befintliga operatörer tilldelas sändningsfrekvenser på exklusiv basis, utan tidsbegränsning och utan beaktande av på förhand fastlagda kriterier.
The Court concluded that national legislation the application of which makes it impossible for an operator holding rights to broadcast in the absence of broadcasting radio frequencies granted on the basis of those criteria is contrary to the principles of the Treaty concerning the freedom to provide services and to the principles laid down by the new common regulatory framework for electronic communications networks and services (18).
Domstolen fann att nationell lagstiftning vars tillämpning leder till att en operatör som innehar koncession inte kan göra några sändningar på grund av att operatören inte tilldelats några sändningsfrekvenser som beviljats på grundval av nämnda kriterier strider mot fördragets principer om frihet att tillhandahålla tjänster och mot principerna enligt det nya regelverket för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster18.
Directive 2002/21/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (framework directive) (OJ 2002 L 108, p.
Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) (EGT L 108, s.
33), Directive 2002/20/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on the authorisation of electronic communications networks and services (authorisation directive) (OJ 2002 L 108, p.
33), Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/20/EG av den 7 mars 2002 om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (auktorisationsdirektiv) (EGT L 108, s.
21) and Commission Directive 2002/77/EC of 16 September 2002 on competition in the markets for electronic communications networks and services (OJ 2002 L 249, p. 21).
21) och kommissionens direktiv 2002/77/EG av den 16 september 2002 om konkurrens på marknaderna för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (EGT L 249, s. 21).
Known as ‘the NCRF’, this consists of the framework directive and four specific directives, including the authorisation directive, which are supplemented by Directive 2002/77/EEC.
Detta är känt under beteckningen NGR och består av ramdirektivet och fyra särdirektiv (bland annat auktorisationsdirektivet). Dessa kompletteras i sin tur av direktiv 2002/77.
The second is Case C-346/06 Rüffert (judgment of 3 April 2008), in which the Court turned its attention to the question whether the freedom to provide services precludes legislation of a Member State under which the contractor for a public works contract must agree in writing to pay its employees at least the wage provided for in the collective agreement in force and to impose that obligation on its transnational sub-contractors posting workers to that Member State, subject to payment of a contractual penalty in the event of non-compliance with that obligation.
Det andra målet är mål C-346/06, Rüffert (dom av den 3 april 2008), där domstolen prövade frågan huruvida friheten att tillhandahålla tjänster utgör hinder mot lagstiftning i en medlemsstat enligt vilken en byggentreprenör vid offentlig upphandling skriftligen måste åta sig att betala sina arbetstagare minst den lön som fastställs i tillämpligt kollektivavtal och ålägga sina underentreprenörer i andra länder som tillhandahåller personal i den medlemsstaten att uppfylla denna skyldighet. Om detta åtagande inte iakttas medför det kontraktuellt skadestånd.
The Court held that, while a Member State may, pursuant to the provisions of Directive 96/71 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services (19), impose minimum rates of pay on undertakings established in other Member States in the framework of the transnational provision of services, it is not entitled to impose on those undertakings a rate of pay— even if it exceeds the rate of pay applicable pursuant to law — provided for by a collective agreement which is in force at the place where the services concerned are performed and which has not been declared to be of general application, by requiring, by a measure of a legislative nature, the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only contractors which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the wage provided for in the collective agreement.
Domstolen fann att även om bestämmelserna i direktiv 96/7119 om utstationering av arbetstagare i sambandmed tillhandahållande av tjänster innebär att en medlemsstat har möjlighet att ålägga företag som är etablerade i andra medlemsstater att tillämpa vissa minimilöner i sambandmed tillhandahållande av tjänster över gränserna, har den inte rätt att kräva att företag som är etablerade i andra medlemsstater tillämpar en lön som gäller enligt ett icke allmängiltigförklarat kollektivavtal som är tillämpligt på den ort där de aktuella tjänsterna utförs, genom att vidta en åtgärd av lagstiftningskaraktär enligt vilken en upphandlande myndighet vid offentlig upphandling av byggentreprenader endast får anta anbud från företag som i sina anbud skriftligen åtar sig att för utförandet av de aktuella tjänsterna betala sina arbetstagare minst den lön som fastställs i nämnda kollektivavtal.