natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(3) From the circumstance that the obligor has assumed the costs of shipping it may not be concluded that the place to which shipment is to be made is to be the place of performance.’
3) Det kan inte fastställas enbart på grundval av den omständigheten att gäldenären har åtagit sig att betala kostnaden för försändelsen att platsen för avsändandet är den plats där prestationen tillhandahålls.”
‘(1) In case of doubt the obligor must transfer money at his own risk and his own expense to the obligee at the residence of the latter.
”1) Gäldenären ska, vid ovisshet, på egen risk och bekostnad se till att betalningsmedlen överförs till platsen för borgenärens hemvist.
(2) If the obligation came about in the commercial undertaking of the obligee, then, if the obligee has his business establishment in another place, the place of the commercial undertaking takes the place of the residence.
2) När fordran har uppkommit inom ramen för borgenärens kommersiella eller industriella verksamhet och anläggningen där denna verksamhet bedrivs är belägen på en annan plats än den där borgenären har sitt hemvist, ska betalning äga rum på den plats där anläggningen är belägen i stället för på platsen för borgenärens hemvist.
(3) If, as the result of a change in the obligee’s residence or business establishment occurring after the obligation arises, the costs or risk of transmission increase, the obligee must in the former case bear the extra costs and in the latter case the risk.
3) När avgifterna eller riskerna med överföring har ökat, till följd av att platsen för borgenärens hemvist, kommersiella eller industriella verksamhet har ändrats sedan skulden uppstod, ska borgenären bära merkostnaden i det förra fallet och risken i det senare fallet.
(4) The provisions on the place of performance are unaffected.’
4) Bestämmelserna avseende platsen för prestationen kvarstår oförändrade.”
Paragraph 286 of the BGB, after amendment with a view to the implementation of Directive 2000/35, provides:
I 286 § BGB, i dess lydelse efter införlivandet av direktiv 2000/35, föreskrivs följande:
‘(1) If the obligor, following a warning notice from the obligee that is made after performance is due, fails to perform, he is in default as a result of the warning notice.
”1) Om gäldenären inte fullgör sin skyldighet efter en påminnelse från borgenären, vilken har utfärdats efter förfallodagen, medför påminnelsen att prestationen ska anses vara försenad.
Bringing an action for performance and serving a demand for payment in summary debt proceedings for recovery of debt have the same effect as a warning notice.
Väckande av talan i syfte att prestationen ska tillhandahållas och delgivning av ett betalningsföreläggande inom ramen för ett motsvarande förfarande likställs med en påminnelse.
(2) There is no need for a warning notice if
2) Borgenären behöver inte skicka en påminnelse då
1. a period of time according to the calendar has been specified,
1. tidpunkt för tillhandahållande av prestationen har fastställts till ett specifikt kalenderdatum,
2. performance must be preceded by an event and a reasonable period of time for performance has been specified in such a way that it can be calculated, starting from the event, according to the calendar,
2. tillhandahållandet av prestationen ska föregås av en viss händelse och en lämplig tidsperiod har fastställts för prestationens tillhandahållande, på så sätt att den kan beräknas enligt kalendern från och med nämnda händelse,
3. the obligor seriously and definitively refuses performance,
3. gäldenären bestämt och definitivt vägrar att fullgöra sin skyldighet,
4. for special reasons, weighing the interests of both parties, the immediate commencement of default is justified.
4. det omedelbara inträdet av dröjsmål är berättigat, av särskilda skäl och med beaktande av båda berörda parters intressen.
(3) The obligor of a claim for payment is in default at the latest if he does not perform within 30 days after the due date and receipt of an invoice or equivalent statement of payment; this applies to an obligor who is a consumer only if these consequences are specifically referred to in the invoice or statement of payment.
3) En gäldenär ska anses vara sen med betalningen senast 30 dagar efter det att skulden förfallit till betalning och en faktura eller en likvärdig begäran om betalning mottagits, om betalning då inte redan ägt rum. Om gäldenären är konsument gäller detta endast om det uttryckligen anges i fakturan eller i begäran om betalning.
If the time at which the invoice or payment statement is received by the obligor is uncertain, an obligor who is not a consumer is in default at the latest 30 days after the due date and receipt of the consideration.
Om datumet för mottagande av fakturan eller begäran om betalning inte är fastställt, anses en gäldenär som inte är konsument vara sen med betalningen senast trettio dagar efter förfallodagen och efter det att motprestationen har utförts.
(4) The obligor is not in default for as long as performance is not made as the result of a circumstance for which he is not responsible’.
4) En gäldenär anses inte vara sen med prestationen så länge denna inte sker till följd av omständigheter som gäldenären inte ansvarar för.”
01051 Telecom and Deutsche Telekom supply telecommunications services to the public and to network operators.
01051 Telecom och Deutsche Telekom tillhandahåller telekommunikationstjänster till allmänheten och till nätoperatörer.
In addition, Deutsche Telekom offers invoicing services to other operators such as 01051 Telecom.
Deutsche Telekom erbjuder dessutom andra operatörer, såsom 01051 Telecom, faktureringstjänster.
Since 1998, the two operators have been linked by an interconnection contract under which they invoice each other for services supplied in the context of that contract and on that basis calculate the sums due.
De båda bolagen är sedan år 1998 bundna av ett avtal om samtrafik, enligt vilket de ömsesidigt fakturerar varandra för de tjänster som tillhandahålls inom ramen för detsamma. På denna bas beräknar de sedan vilka belopp som ska betalas.
The contract has been subject to a number of amendments.
Avtalet har ändrats flera gånger.
The version of 26 June 2002 of that contract, relied on by both parties before the national court, contains the following clauses:
Den version som är från den 26 juni 2002, vilken båda parterna har åberopat vid den nationella domstolen, innehåller följande klausuler:
‘17.4 When payment is due
”17.4 Förfallodag
Payments between the contracting parties become due on receipt of the invoice.
De fordringar som uppkommer mellan parterna förfaller till betalning i samband med att fakturan tas emot.
17.5 Late payment
17.5 Betalningsdröjsmål
Payment shall be deemed to be late, so far as this is not already established by written demand, 30 days after it has become due and the invoice has been received.
Dröjsmål föreligger, såvida det inte redan har framställts betalningskrav, 30 dagar efter förfallodagen och efter det att fakturan har tagits emot.
If a contracting party is late in making a payment, the following compensation shall be paid:
Om en av avtalsparterna skulle ligga i dröjsmål med betalningen beräknas skadeersättningen på följande sätt:
— interest at the rate of 8% above the base interest rate applicable for the period of the delay in accordance with paragraph 247 of the [BGB];
— dröjsmålsränta motsvarande den för betalningstiden gällande referensräntan enligt 247 § [BGB], med ett tillägg av åtta procentenheter;
In 2001, 01051 Telecom and Deutsche Telekom concluded an invoicing and debt recovery contract which included, in section 8, the following clause:
01051 Telecom och Deutsche Telekom ingick år 2001 ett fakturerings- och inkassoavtal, i vilket följande anges i punkt 8:
‘At the middle and at the end of a calendar month the contracting partner may issue an invoice for the net remuneration, including value added tax, recognised by Deutsche Telekom as capable of being invoiced for services supplied by it to Deutsche Telekom … The amount of the invoice must be credited to the account identified in the invoice or set off at the latest 30 days after receipt of the invoice.’
”En avtalspart kan den 15:e eller den sista dagen i varje kalendermånad fakturera Deutsche Telekom nettovederlaget för de tjänster som Deutsche Telekom har tillhandahållits, och som Deutsche Telekom har godkänt som fakturerbara, jämte [mervärdesskatt]. Det fakturerade beloppet ska senast 30 dagar efter det att fakturan har tagits emot krediteras det konto som anges i fakturan, eller kvittas.”
In its action brought at first instance before the Landgericht Bonn (Bonn Regional Court), 01051 Telecom argued that clause 8 of the invoicing and debt recovery contract should also be applied in the context of the interconnection contract.
01051 Telecom gjorde inom ramen för sin talan vid Landgericht Bonn, vilken var den domstol som prövade målet i första instans, gällande att bestämmelsen i punkt 8 i fakturerings- och inkassoavtalet även skulle tillämpas inom ramen för avtalet om samtrafik.
Accordingly, it claimed from Deutsche Telekom, where there remained a residual amount after Deutsche Telekom had claimed any set off, interest for late payment for a period it calculated as running from the 30th day after receipt of the relevant invoice and continuing until that amount was credited to the account of 01051 Telecom.
01051 Telecom krävde följaktligen att Deutsche Telekom, för det fall ett belopp återstod att betala efter sistnämnda bolags kvittning, skulle betala dröjsmålsränta från den trettionde dagen efter det att den aktuella fakturan hade tagits emot och till dess att det belopp som skulle betalas hade krediterats 01051 Telecoms konto.
The Landgericht Bonn granted part of the claim for payment, holding that the obligation on Deutsche Telekom consisted in having the amount payable credited to the bank account of 01051 Telecom, and not merely in giving the transfer order.
Landgericht Bonn biföll delvis talan genom att fastställa att Deutsche Telecom inte endast var ansvarigt för att ge uppdrag om överföring av det belopp som skulle betalas, utan också för att beloppet krediterades 01051 Telecoms bankkonto.
That finding follows of necessity from Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35, under which the creditor is entitled, in the event of late payment, to interest to the extent that he has ‘not received’ the amount due on time.
Denna slutsats följer nödvändigtvis av artikel 3.1 c ii i direktiv 2000/35, enligt vilken borgenären vid sen betalning är berättigad till dröjsmålsränta om denne inte ”har mottagit” det förfallna beloppet i tid.
Contrary to the interpretation that prevailed in Germany until then, it is therefore not late execution of the order for payment but the fact that the sum due is received late by the creditor that constitutes late payment.
Tvärtemot den tolkning som hittills gällt i Tyskland, är det således inte den sena verkställigheten av betalningsordern, utan den omständigheten att det förfallna beloppet för sent tas emot av borgenären, som är kriteriet för en sen betalning.
In its reference for a preliminary ruling, the national court states that, in principle, according to the majority judicial view in Germany, in the case of payment by bank transfer, performance is regarded as effected in time if, firstly, the transfer order is given to the debtor’s financial institution before the timelimit for payment expires; secondly, there are sufficient funds in the debtor’s account or it has a line of credit in a sufficient amount; and, finally, the financial institution accepts the transfer order within that time-limit.
Den nationella domstolen har i sin begäran om förhandsavgörande angett att det, enligt den förhärskande tolkningen i tysk rättspraxis, i princip är så att en betalning via banköverföring ska anses vara gjord i tid när följande omständigheter föreligger. För det första ska överföringsuppdraget ha nått gäldenärens finansiella inrättning före utgången av betalningsfristen, vidare ska gäldenärens konto ha täckning eller en tillräckligt hög kreditlimit och, slutligen, ska den finansiella inrättningen ha godkänt överföringsuppdraget inom nämnda tidsram.
In particular, the use in the German, English and French language versions of that directive of the words ‘erhalten’, ‘received’ and ‘reçu’ respectively could indicate that, in order to avoid late payment within the meaning thereof, the amount due must be credited to the account of the creditor before expiry of the period for payment.
I synnerhet kan bruket i de tyska, engelska och franska språkversionerna av direktivet av orden ”erhalten”, ”received” och ”reçu” tyda på att det förfallna beloppet ska ha krediterats borgenärens konto före utgången av betalningsperioden för att betalningen inte ska vara sen i den mening som avses i direktivet.
It was in those circumstances that the Oberlandesgericht Köln decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Oberlandesgericht Köln beslutade under dessa omständigheter att vilandeförklara målet och att ställa följande tolkningsfråga till EG-domstolen:
‘Is a national rule that payment by bank transfer preventing the occurrence of late payment by a debtor or putting an end to late payment on his part does not depend on the time when the amount is credited to the creditor’s account but on the time when the debtor gives a transfer order that is covered by sufficient funds or a sufficient credit limit and is accepted by the bank compatible with Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35 …?’
”Är en nationell bestämmelse, enligt vilken den tidpunkt [som beaktas] för en betalning som sker via banköverföring och genom vilken gäldenärens dröjsmål avvärjs eller bringas att upphöra inte är då beloppet krediteras borgenärens konto, utan då gäldenären, vid tillräcklig täckning eller motsvarande kreditlimit på kontot, lämnar överföringsuppdraget som godkänns av banken, förenlig med artikel 3.1 c ii i … direktiv 2000/35 … ?”
By its question, the national court asks essentially at what point a payment by bank transfer may be regarded as having been made on time in a commercial transaction, thus excluding the possibility that the debt may give rise to the charging of interest for late payment within the meaning of Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35.
Den nationella domstolen har ställt frågan för att få klarhet i vid vilken tidpunkt en betalning som sker via banköverföring kan anses vara gjord i tid, inom ramen för en handelstransaktion, till undvikande av att fordran ger upphov till dröjsmålsräntor i den mening som avses i artikel 3.1 c ii i direktiv 2000/35.
01051 Telecom, the Czech Government, and the Commission of the European Communities submit that it is apparent from the travaux préparatoires for and the wording and objective of Directive 2000/35 that payment is late when the creditor has not received the amount due within the periods allowed, that is to say, in the case of a bank transfer, when that sum has not been credited to the account of the creditor by the due date for payment.
01051 Telecom, den tjeckiska regeringen och Europeiska gemenskapernas kommission har hävdat att det framgår såväl av förarbetena till och lydelsen av direktiv 2000/35 som av syftet med detsamma att en betalning är sen när borgenären inte har mottagit det förfallna beloppet inom angiven tid, det vill säga, i fråga om banköverföringar, när summan inte har krediterats borgenärens konto före utgången av betalningsfristen.
The date on which the sum due is credited to the creditor’s account is therefore decisive as regards determining whether the creditor is entitled to interest for late payment.
Den avgörande tidpunkten för bestämmandet av huruvida borgenären ska vara berättigad till dröjsmålsränta är således den tidpunkt då det förfallna beloppet krediteras dennes konto.
However, Deutsche Telekom and the German, Austrian and Finnish Governments submit, principally, that Directive 2000/35 lays down only minimal requirements with regard to combating late payment in commercial transactions and, in the context of that objective, allows the legislation of the Member States some considerable leeway.
Deutsche Telekom, den tyska, den österrikiska och den finländska regeringen har däremot i huvudsak anfört att direktiv 2000/35 endast uppställer minimikrav inom området för bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner, medan ett betydande utrymme – inom ramen för detta syfte – har lämnats åt medlemsstaternas lagstiftningar.
In particular, Article 3 of that directive leaves it to the Member States to determine the point at which a payment by bank transfer is to be regarded as having been made in time by laying down solely, in the absence of any contractual agreement, the conditions on which and the period after which interest for late payment may be claimed.
I synnerhet i artikel 3 i direktivet överlåts det åt de sistnämnda att avgöra vid vilken tidpunkt en betalning via banköverföring ska anses vara gjord i tid, eftersom det endast föreskrivs på vilka villkor och inom vilka tidsfrister dröjsmålsräntor, i avsaknad av avtal om detta, kan utkrävas.
In that context, an interpretation requiring the debtor to make the credit transfer through a financial institution by the due date achieves an adequate balance between the interests of the creditor and those of the debtor, having regard in particular to the fact that the time necessary for the credit transfer to be executed depends on the handling of the transaction by the banks and not on any action by the debtor.
Inom dessa ramar innebär en tolkning enligt vilken det krävs att gäldenären gör sin överföring vid en finansiell inrättning inom föreskrivna tidsfrister att en adekvat avvägning åstadkoms mellan borgenärens och gäldenärens intressen, med beaktande bland annat av det faktum att den tid det tar att genomföra ett överföringsuppdrag beror på hur transaktionen hanteras av bankerna och inte på gäldenärens agerande.
In those circumstances, it is unreasonable to make the debtor liable for any delays due to the time taken to handle banking transactions if he has acted in good faith by making the credit transfer in time, that is to say before the due date for payment.
Det skulle under dessa omständigheter vara orimligt att låta en gäldenär som agerat i god tro genom att göra sin överföring i tid, det vill säga före betalningsfristens utgång, svara för eventuella förseningar som uppstått till följd av handläggningstiden för banktransaktionerna.
In order to answer the question referred by the national court, it must first be recalled that although, as Deutsche Telekom and the German, Austrian and Finnish Governments point out, the Directive does not harmonise fully all the rules relating
För att ge ett svar på den nationella domstolens fråga erinrar domstolen först om att om det är så som Deutsche Telekom, den tyska, den österrikiska och den finländska regeringen har anfört, nämligen att direktivet inte innebär en fullständig
01051 TELECOM to late payments in commercial transactions, it does govern certain specific rules in that regard.
01051 TELECOM harmonisering av alla bestämmelser som rör sena betalningar vid handelstransaktioner, så regleras ändå vissa specifika bestämmelser inom området.
They include, inter alia, as the Court has already held, rules on interest for late payment (see, to that effect, Case C-302/05 Commission v Italy [2006] ECR I-10597, paragraph 23).
Bland dessa finns, såsom domstolen tidigare har konstaterat, bestämmelser om ränta vid sen betalning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 oktober 2006 i mål C-302/05, kommissionen mot Italien, REG 2006, s. I-10597, punkt 23).
In that regard, after laying down in Article 3(1)(b)(i) a period for payment of 30 days to be applicable in the absence of any contractual agreement, Directive 2000/35 provides, in Article 3(1)(c)(ii), that the creditor is to be entitled to interest for late payment to the extent that ‘he has not received the amount due on time, unless the debtor is not responsible for the delay’.
Efter det att det har fastställts i direktiv 2000/35, i artikel 3.1 b i, att en betalningsperiod om 30 dagar ska vara tillämplig om inte annat har avtalats, föreskrivs det i artikel 3.1 c ii att borgenären ska vara berättigad till dröjsmålsränta från gäldenären om borgenären ”inte har mottagit det förfallna beloppet i tid, dock inte om gäldenären inte är ansvarig för dröjsmålet”.
It is therefore explicit in the wording of that provision that a debtor’s payment is regarded as late, for the purposes of entitlement to interest for late payment, where the creditor does not have the sum owed at his disposal on the due date.
Det framgår således uttryckligen av sistnämnda bestämmelses lydelse att gäldenärens betalning anses vara sen, vad avser möjligheten att utkräva dröjsmålsränta, när borgenären inte förfogar över det förfallna beloppet i tid.
In the case of payment by bank transfer, only the crediting of the amount due to the creditor’s account will enable him to have that sum at his disposal.
När det gäller betalning som sker via banköverföring kan endast den omständigheten att det förfallna beloppet krediteras borgenärens konto medföra att denne förfogar över nämnda summa.
That interpretation is confirmed by the various language versions of Directive 2000/35 which refer, unequivocally, to receipt of the amount due within the period for payment.
En sådan tolkning vinner stöd i de olika språkversionerna av direktiv 2000/35, i vilka det entydigt hänvisas till att det förfallna beloppet ska ha mottagits inom betalningsfristen.
Such is the case, inter alia, of the wording ‘erhalten’, ‘received’, ‘reçu’ and ‘ricevuto’ in the German, English, French and Italian language versions respectively of Directive 2000/35.
Så är bland annat fallet med formuleringarna ”erhalten”, ”received”, ”reçu” och ”ricevuto”, som förekommer i de tyska, engelska, franska respektive italienska språkversionerna av direktiv 2000/35.
Moreover, it is clear from the travaux préparatoires for that directive that the choice of the word ‘received’ was not random, but the result of a deliberate decision by the Community legislature.
Det framgår i övrigt klart av förarbetena till direktivet att valet av formuleringen ”mottagit” inte är en tillfällighet, utan resultatet av ett övervägt beslut av gemenskapslagstiftaren.
As the Commission points out, during the discussions in the
Såsom kommissionen har framhållit föregicks nämligen Europeiska
Council of the European Union which preceded the adoption of that directive, that word was finally preferred to a number of other, less precise, expressions with regard to determination of the point from which a payment is to be regarded as having been made within the period for payment in a commercial transaction.
DOM AV DEN 3.4.2008 — MÅL C-306/06 unionens råds antagande av direktivet av en diskussion, vid vilken denna formulering till slut föredrogs framför flera andra mindre precisa uttryck, vad avser bestämmandet av den tidpunkt från vilken en betalning, inom ramen för en handelstransaktion, ska anses vara gjord i tid.
Furthermore, an interpretation which makes the crediting of the amount due to the account of the creditor the decisive criterion of payment, inasmuch as it is based on the point when the sum due is definitely at the creditor’s disposal, complies with the main objective pursued by Directive 2000/35, as is apparent, inter alia, from recitals 7 and 16 in the preamble thereto, that is to say the protection of those holding financial debts.
Dessutom är den tolkning som innebär att det avgörande kriteriet för betalning är att det förfallna beloppet krediterats borgenärens konto, genom att den grundar sig på den tidpunkt då det förfallna beloppet med säkerhet står till borgenärens förfogande, i överensstämmelse med det huvudsakliga syftet med direktiv 2000/35, såsom detta bland annat framgår av skälen 7 och 16, nämligen att skydda innehavarna av finansiella fordringar.