natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That irregularity should not however have compromised the exercise of the right to deduct, since no debt to the tax authority was generated.
Denna felaktighet borde emellertid inte ha påverkat avdragsrätten, eftersom det inte hade uppstått någon skuld till skattemyndigheten.
Therefore, any temporal limit on the right to deduct was inapplicable in this case.
Följaktligen var ingen tidsmässig begränsning av avdragsrätten tillämplig i förevarande fall.
Before the national court the Agenzia replied that Ecotrade should have invoiced itself for the transactions in question, calculated the VAT payable, and recorded the invoice in the register of invoices issued and the register of purchases so that it would have had a VAT credit for the purposes of deducting the input tax calculated.
Agenzia gjorde vid den nationella domstolen gällande att Ecotrade själv borde ha ställt ut en faktura (självfakturering) avseende de aktuella transaktionerna, beräknat mervärdesskatten på transaktionerna, bokfört det på kontot för utställda fakturor och på inköpskontot, med påföljande gottskrivning av mervärdesskatten för avdrag för ingående mervärdesskatt.
In accordance with that method, the VAT payable is not actually paid by the purchaser in so far as it is offset by the corresponding VAT credit.
Enligt denna metod ska tjänstemottagaren i praktiken inte erlägga den utgående mervärdesskatten i den mån som den neutraliseras av den motsvarande ingående mervärdesskatten.
The right to deduct must be exercised in the period prescribed or it will lapse.
Avdragsrätten måste dock utövas inom den föreskrivna fristen för att inte prekluderas.
Consequently, Ecotrade, which did not comply with the accounting procedure provided for under the national legislation, is required to pay the VAT due, while it has lost the right to deduct VAT on account of the time-bar.
Ecotrade, som inte har följt det förfarande för bokföring som föreskrivs i de nationella bestämmelserna, är således skyldigt att betala mervärdesskatten, eftersom bolaget har förlorat rätten att göra avdrag för mervärdesskatten på grund av att preklusion inträtt.
In those circumstances, the Commissione tributaria provinciale di Genova decided to stay proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Under dessa omständigheter beslutade Commissione tributaria provinciale di Genova att vilandeförklara målet och att till domstolen ställa följande tolkningsfrågor, som har samma lydelse i de två målen C-95/07 och C-96/07:
‘(1) Does a correct interpretation of Articles 17, 21(1) and 22 of the Sixth Directive … preclude national legislation (in particular Article 19 of DPR No 633/72) that makes the exercise of the right to deduct [VAT], payable by a taxable person in the pursuit of his business activities, dependent on compliance with a (twoyear) timelimit and penalises noncompliance with annulment of that right? That question is asked with reference, in particular, to cases where the liability to VAT on the purchase of the good or service stems from the application of the reverse charge procedure, which allows the authorities a longer period (of four years under Article 57 of DPR No 633/72) in which to demand payment of the duty than the period allowed to the trader for deduction of the duty, on expiry of which the trader’s right to such deduction lapses.
”1) Ska artiklarna 17, 21.1 och 22 i [sjätte direktivet] tolkas så att de utgör hinder för en nationell bestämmelse, i förevarande fall artikel 19 i presidentdekret nr 633/72, som innebär att rätten till avdrag för den mervärdesskatt som en skattskyldig person ska betala inom ramen för sin näringsverksamhet måste utnyttjas inom en viss tid (två år) vid äventyr av att avdragsrätten annars förfaller, särskilt i fråga om situationer där skattskyldigheten avseende ett förvärv av en vara eller en tjänst inträder till följd av systemet för omvänd skattskyldighet som innebär att myndighetens frist (fyra år enligt artikel 57 i presidentdekret 633/72) för att uppbära skatten är längre än näringsidkarens frist för att utnyttja sin avdragsrätt, som förfaller när fristen löpt ut?
(2) Does it follow from a correct interpretation of Article 18(1)(d) of the Sixth Directive … that national legislation may not, in regulating the ‘formalities’ referred to in that provision by means of the reverse charge procedure governed by the combined provisions of Articles 17(3), 23 and 25 of DPR No 633/72, make (solely to the detriment of the taxable person) the exercise of the right to deduct permitted by Article 17 of the Directive conditional upon compliance with a timelimit such as that laid down in Article 19 of DPR No 633/72?’
2) Ska artikel 18.1 d i [sjätte direktivet] tolkas så att den utgör hinder för en nationell bestämmelse, i vilken föreskrivs en frist (som endast gäller den skattskyldiga personen) för att utnyttja den avdragsrätt som föreskrivs i artikel 17 i samma direktiv – vilket föreskrivs i artikel 19 i presidentdekret nr 633/72 – i samband med att sådana ’regler’ som avses i artikel 18 i direktivet fastställs inom ramen för systemet för omvänd skattskyldighet, som regleras i artikel 17.3 samt i artiklarna 23 och 25 i presidentdekret nr 633/72?”
By order of the President of the Court of 27 April 2007, Cases C-95/07 and C-96/07 were joined for the purposes of the written and oral procedure and of the judgment.
Domstolens ordförande beslutade den 27 april 2007 att förena målen C-95/07 och C-96/07 vad gäller det skriftliga och muntliga förfarandet samt domen.
Ecotrade submits that the Sixth Directive does not impose any timelimit on the right to deduct, since the entire VAT system, which is founded on the principle of neutrality is designed to guarantee the taxable person, in all circumstances, that fundamental right inherent in the overall VAT system.
Ecotrade har gjort gällande att det i sjätte direktivet inte föreskrivs någon begränsning i tiden av avdragsrätten, eftersom hela mervärdesskattesystemet, som bygger på principen om skatteneutralitet, är utformat för att säkerställa att den skattskyldiga personen under alla omständigheter har denna grundläggande rättighet som utgör en del av hela mervärdesskattesystemet.
Furthermore, the national legislation at issue in the main proceedings cannot be justified by reliance on Articles 17(6) and (7) and 22(7) and (8) of the directive, which are not applicable in the cases in the main proceedings.
Dessutom kan inte de nationella bestämmelser som är aktuella i målen vid den nationella domstolen berättigas genom åberopande av artiklarna 17.6, 17.7, 22.7 och 22.8 i nämnda direktiv, eftersom de inte är tillämpliga i målen vid den nationella domstolen.
As regards the ‘formalities’ laid down by the Member States in accordance with Article 18(1)(d) of the Sixth Directive, with which the taxable person must comply in order to exercise the right to deduct under the reverse charge procedure, Ecotrade submits that those formalities may not be disproportionate to or incompatible with the general VAT mechanism.
Vad gäller de formregler som har fastställts av medlemsstaterna i enlighet med artikel 18.1 d i sjätte direktivet och som en skattskyldig person ska iaktta för att kunna utnyttja sin avdragsrätt inom ramen för bestämmelserna om omvänd skattskyldighet, har Ecotrade gjort gällande att dessa formregler inte får vara oförenliga med proportionalitetsprincipen eller med det allmänna mervärdesskattesystemet.
Accordingly, compliance with those formalities cannot lead to the taxable person definitively losing the right to deduct.
En tillämpning av dessa formregler kan följaktligen inte medföra att den skattskyldiga personen förlorar sin avdragsrätt.
In any event, the limitation on the right to deduct in Italian law is not proportionate, because the tax authority has a longer period in which to reassess incorrect tax returns than that accorded to the taxable person to claim deduction.
Under alla omständigheter är begränsningen av avdragsrätten i italiensk rätt inte proportionerlig, eftersom skattemyndighetens frist för att korrigera felaktiga deklarationer är längre än den skattskyldiga personens frist för att göra gällande sin avdragsrätt.
The Italian and Cypriot Governments point out that the period prescribed for the exercise of the right to deduct is a formality that the Member States may determine under Article 18(1)(d) and (3) and Article 22(8) of the Sixth Directive.
Den italienska och den cypriotiska regeringen har gjort gällande att fristen för utnyttjandet av avdragsrätten utgör en sådan formregel som medlemsstaterna kan fastställa enligt artiklarna 18.1 d, 18.3 och 22.8 i sjätte direktivet.
Article 18 does not contain any provision inconsistent with the Member States’ discretion to set temporal limits on deduction.
Artikel 18 i sjätte direktivet innehåller inte någon bestämmelse som begränsar medlemsstaternsa utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställandet av avdragsrättens begränsning i tiden.
According to Article 18(2), which refers to ‘the same period’, the right to deduct should be exercised as soon as possible, so that if
Enligt punkt 2 i nämnda artikel 18, i vilken det hänvisas till ”samma period”, ska avdragsrätten utnyttjas så snart som möjligt.
Furthermore, the Italian and Cypriot Governments take the view that the period allowed to the authority to recover tax cannot be the same as that allowed to the taxable person to exercise his right to deduct for objective and practical reasons, since the authority needs time after the tax return is lodged to check it and verify its contents.
Nämnda regeringar anser dessutom att myndighetens frist för att uppbära skatten av objektiva och praktiska skäl inte kan vara densamma som skattskyldiga personers frist för att utnyttja avdragsrätten. Myndigheten behöver nämligen tid efter det att skattedeklarationen har lämnats in för att kontrollera deklarationen och granska dess innehåll.
The Italian Government acknowledges, moreover, that the Member States must comply with the principle of effectiveness, so as not to render exercise of the right to deduct impossible or excessively difficult.
I övrigt har den italienska regeringen medgivit att medlemsstaterna ska iaktta effektivitetsprincipen på så sätt att det inte får bli omöjligt eller orimligt svårt att utnyttja avdragsrätten.
However, it submits that the period of two years is perfectly appropriate in that respect.
Den anser emellertid att fristen på två år i detta hänseende är fullständigt godtagbar.
The Commission of the European Communities maintains that the deduction should be exercised in compliance with the tax deadlines prescribed.
Europeiska gemenskapernas kommission har gjort gällande att avdraget ska göras med beaktande av föreskrivna frister inom skatteområdet.
Its exercise cannot therefore be deferred indefinitely.
Utnyttjandet av avdragsrätten kan följaktligen inte skjutas upp på obestämd tid.
It concludes that the determination of limitation periods for the exercise of the right to deduct is not incompatible with the objectives pursued by the Sixth Directive, provided that those limitation periods are not less favourable than those laid down for the exercise of analogous rights in matters relating to tax (principle of equivalence) and are not such as to render the exercise of the rights conferred by Community law virtually impossible or excessively difficult (principle of effectiveness).
Kommissionen har härav dragit slutsatsen att fastställandet av preklusionsfrister för utnyttjandet av avdragsrätten inte är oförenligt med de syften som eftersträvas med sjätte direktivet, såvida dessa frister inte är mindre förmånliga än de frister som föreskrivs för utnyttjandet av analoga rättigheter inom skatteområdet (likvärdighetsprincipen) och såvida de inte innebär att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter enligt gemenskapens rättsordning (effektivitetsprincipen).
It concludes that the principle of equivalence has not been complied with on account of the fact that the legislation at issue in the main proceedings allows a period of four years to the tax authority for reassessments and recovery, whereas it provides for a period of only two years for deduction of VAT paid.
Kommissionen anser att likvärdighetsprincipen har åsidosatts, eftersom det i de bestämmelser som är aktuella i målen vid den nationella domstolen föreskrivs att skattemyndigheten har en frist på fyra år för att genomföra korrigeringar och uppbära skatt, samtidigt som det föreskrivs en frist på endast två år för att göra avdrag för ingående mervärdesskatt.
As regards compliance with the principle of effectiveness, the Commission points out that a twoyear limitation period for the exercise of the right to deduct is likely, for the same reasons, to render the exercise of that right excessively difficult.
Vad gäller iakttagandet av effektivitetsprincipen har kommissionen påpekat att en tvåårig preskriptionsfrist för utnyttjandet av avdragsrätten av samma skäl riskerar att göra det orimligt svårt att utnyttja denna rättighet.
In addition, the Commission takes the view that it is wholly excessive and disproportionate for the Member State concerned to seek unduly to enrich itself because mere accounting formalities have not been carried out, although the latter must be allowed the possibility of penalising the irregularities concerned in an appropriate manner.
Kommissionen anser dessutom att det vore klart orimligt och oproportionerligt om den berörda medlemsstaten kunde bereda sig otillbörlig vinning på grundval av ett åsidosättande av bokföringsregler, även om medlemsstaten ska ges möjlighet att föreskriva lämpliga sanktioner med avseende på felaktigheter av detta slag.
As a preliminary point, it must be noted that the national court’s questions seek to establish whether Articles 17, 18(1)(d), 21(1) and 22 of the Sixth Directive preclude national legislation such as that at issue in the main proceedings which, where the reverse charge procedure applies, makes the exercise of the right to deduct VAT subject to compliance with a limitation period which is shorter than that available to the tax authority for recovering tax.
Det ska inledningsvis konstateras att den nationella domstolen har ställt frågorna för att få klarhet i huruvida artiklarna 17, 18.1 d, 21.1 och 22 i sjätte direktivet utgör hinder för sådana nationella bestämmelser som dem som är aktuella i målen vid den nationella domstolen och som, vid tillämpning av bestämmelser om omvänd skattskyldighet, innebär att rätten att göra avdrag för mervärdesskatt, för att inte prekluderas, måste utnyttjas inom en frist som är kortare än skattemyndighetens frist för att uppbära skatten.
However, it is clear from the order from reference that the main dispute arises from the accounting irregularity committed by Ecotrade, that is to say, the incorrect recording of the transactions in question only in the register of purchases exempt from VAT, that irregularity also affecting the tax returns relating to VAT drawn up by Ecotrade, which led the Agenzia to reassess them.
Det framgår emellertid av beslutet om hänskjutande att tvisten vid den nationella domstolen huvudsakligen rör felaktigheter i Ecotrades bokföring, nämligen den omständigheten att de aktuella transaktionerna felaktigt endast bokförts på kontot för sådana inköp som är undantagna från mervärdesskatteplikt, och att bolagets skattedeklarationer avseende mervärdesskatt också var behäftade med ett sådant fel, vilket medförde att Agenzia korrigerade dessa deklarationer.
That situation is clearly different from the case in which a taxable person who is aware of the taxable nature of a supply fails on account of delay or carelessness to claim deduction of input tax within the period prescribed by the national legislation.
En sådan situation skiljer sig klart från ett fall där en skattskyldig person med kännedom om en leverans skattepliktiga karaktär, på grund av senfärdighet eller oaktsamhet, underlåter att begära avdrag för ingående mervärdesskatt inom den frist som föreskrivs i de nationella bestämmelserna.
Accordingly it is necessary to reformulate the national court’s questions, which it is appropriate to examine together, to the effect that it is asking, first, whether Articles 17, 18(2) and (3) and 21(1)(b) of the Sixth Directive preclude the introduction of a limitation period for the exercise of the right to deduct VAT, such as that laid down by the national legislation at issue in the main proceedings, in the case of a reverse charge procedure(‘the limitation period’), and, secondly, whether Articles 18(1)(d) and 22 preclude a practice whereby declarations are reassessed and VAT recovered which penalises an irregularity in the accounts and tax returns, such as that at issue in the main proceedings, by denying the right to deduct in the case of a reverse charge procedure (‘the reassessment and recovery practice’).
Den nationella domstolens frågor, som ska behandlas tillsammans, ska följaktligen omformuleras så att den nationella domstolen vill få klarhet i huruvida, för det första, artiklarna 17, 18.2, 18.3 och 21.1 b i sjätte direktivet utgör hinder för dels införandet av en sådan preklusionsfrist för utnyttjandet av rätten att göra avdrag för mervärdesskatt som den som föreskrivs i de nationella bestämmelser som är aktuella i målen vid den nationella domstolen vid tillämpningen av bestämmelser om omvänd skattskyldighet (nedan kallad preklusionsfristen), och huruvida, för det andra, artiklarna 18.1 d och 22 i samma direktiv utgör hinder för ett förfarande för korrigering av skattedeklarationer och uppbörd av mervärdesskatt som innebär att en sådan felaktighet i bokföringen och deklarationen som den som är aktuell i målen vid den nationella domstolen medför en sanktion bestående i att avdragsrätten vid tillämpningen av bestämmelserna om omvänd skattskyldighet förfaller (nedan kallat förfarandet för korrigering och uppbörd).
It must be pointed out at the outset that a taxable person liable for VAT as the recipient of goods or services is able to rely on the right to deduct contained in Article 17(2)(a) of the Sixth Directive (see Case C-90/02 Bockemühl [2004] ECR I-3303, paragraph 37).
Det ska inledningsvis påpekas att en skattskyldig person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt i egenskap av mottagare av tjänster kan åberopa den avdragsrätt som avses i artikel 17.2 a i sjätte direktivet (se dom av den 1 april 2004 i mål C-90/02, Bockemühl, REG 2004, s. I-3303, punkt 37).
As it is clear from the wording of Article 18(2) of the Sixth Directive, the right to deduct must be exercised in principle ‘during the same period’ as that in which it arose.
Såsom framgår av lydelsen av artikel 18.2 i sjätte direktivet ska avdragsrätten i princip utnyttjas ”under samma period” som den inträder.
A taxable person may nevertheless be authorised to make a deduction, pursuant to Article 18(3) of the Sixth Directive, even if he did not exercise his right during the period in which the right arose.
En skattskyldig person kan dock enligt artikel 18.3 i sjätte direktivet ges rätt till avdrag, även om han inte har utnyttjat denna rätt under den period då rätten inträdde.
However, in that case, the right to deduct is coupled with certain conditions and procedures determined by the Member States.
I ett sådant fall ska emellertid den skattskyldiga personen, för att få göra avdrag, iaktta vissa regler som ska fastställas av medlemsstaterna.
It follows that the Member States may require the right to deduct to be exercised either during the period in which it arose or over a longer period, subject to compliance with certain conditions and procedures determined by their national legislation.
Härav följer att medlemsstaterna kan uppställa krav på att avdragsrätten utnyttjas under antingen den period under vilken den inträdde eller en längre period, under förutsättning att vissa regler som föreskrivs i de nationella bestämmelserna iakttas.
Furthermore, the possibility of exercising the right to deduct without any temporal limit would be contrary to the principle of legal certainty, which requires the tax position of the taxable person, having regard to his rights and obligations vis-à-vis the tax authority, not to be open to challenge indefinitely.
En möjlighet att utnyttja avdragsrätten som inte begränsas i tiden skulle dessutom stå i strid med principen om rättssäkerhet, enligt vilken en skattskyldig persons skatterättsliga ställning, vad gäller hans rättigheter och skyldigheter i förhållande till skattemyndigheten, inte kan ifrågasättas under obegränsad tid.
Consequently, the argument that the right to deduct may not be coupled with any limitation period cannot be accepted.
Domstolen kan följaktligen inte godta uppfattningen att avdragsrätten inte kan vara förenad med en preklusionsfrist.
As regards the principle of equivalence, it does not appear from the file, nor has it been argued before the Court, that the limitation period provided for in Article 19(1) of the DPR No 633/72 does not comply with that principle.
Vad gäller likvärdighetsprincipen framgår det inte av handlingarna i målet att den preklusionsfrist som föreskrivs i artikel 19 första stycket i presidentdekret nr 633/72 inte är förenlig med denna princip, vilket för övrigt inte heller har gjorts gällande vid domstolen.
With respect to the principle of effectiveness, it should be pointed out that a twoyear time-limit, such as that at issue in the main proceedings, cannot, in itself, render the exercise of the right to deduct virtually impossible or excessively difficult, since Article 18(2) of the Sixth Directive allows Member States to require that the taxable person exercise his right to deduct during the same period as that in which it arose.
Vad gäller effektivitetsprincipen medför inte en sådan preklusionsfrist på två år, som den som är aktuell i målen vid den nationella domstolen, i sig att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt att utnyttja avdragsrätten, eftersom medlemsstaterna enligt artikel 18.2 i sjätte direktivet kan kräva att den skattskyldiga personen ska utnyttja sin avdragsrätt under samma period som rättigheten inträdde.
It is also appropriate to examine whether that conclusion is not invalidated by the fact that, under the national legislation, the tax authority has a longer period in which to demand recovery of the VAT due than that accorded to taxable persons to claim deduction of VAT.
Domstolen ska även pröva huruvida den omständigheten, att skattemyndighetens frist för att uppbära mervärdesskatt, enligt de nationella bestämmelserna, är längre än de skattskyldiga personernas frist för att begära avdrag för mervärdesskatt, föranleder en annan bedömning.
In that regard, it should be pointed out that the tax authority does not have the information necessary to determine the amount of the tax chargeable and the deductions
Skattemyndigheten får kännedom om de uppgifter som behövs för att beräkna den skatt som ska tas ut och de avdrag som ska göras först när den erhåller den
In the case of an inaccurate return, or where it turns out to be incomplete, it is therefore only from that time that the authorities can reassess the tax return and, where necessary, recover unpaid tax (see, to that effect, Case C-85/97 SFI [1998] ECR I-7447, paragraph 32).
Om en skattedeklaration är felaktig eller ofullständig är det först vid denna tidpunkt som skattemyndigheten kan korrigera deklarationen och i förekommande fall uppbära obetald skatt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 november 1998 i mål C-85/97, SFI, REG 1998, s. I-7447, punkt 32).
Thus the position of the tax authority cannot be compared with that of a taxable person (SFI, paragraph 32).
Skattemyndighetens situation kan följaktligen inte jämföras med den skattskyldiga personens situation (domen i det ovannämnda målet SFI, punkt 32).