natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, for example, the references to the statement of objections made by the Court of First Instance in paragraphs 300, 302 and 308 of the judgment under appeal when reaching its findings in relation to the reasoning of the contested decision were, as the Advocate General pointed out in substance in points 165 and 166 of her Opinion, made for purely illustrative purposes, or simply for the sake of completeness.
De hänvisningar till meddelandet om invändningar som förstainstansrätten gjorde i punkterna 300, 302 och 308 i den överklagade domen inom ramen för sin bedömning av motiveringen av det omtvistade beslutet, är, såsom generaladvokaten Kokott påpekade huvudsakligen i punkterna 165 och 166 i sitt förslag till avgörande, av en rent illustrativ eller till och med överflödig karaktär.
The same applies to certain of the paragraphs of the judgment cited by the appellants which concern the evaluation by the Court of First Instance of the arguments alleging manifest errors of assessment, namely paragraphs 338, 339, 341, 362, 402, 456, 467, 532 and 538 of the judgment under appeal, which serve merely to illustrate and to supplement what the Court of First Instance had, in any event, already directly deduced from the contested decision.
Detsamma gäller vissa punkter i den överklagade domen som klagandena har hänvisat till och som rör förstainstansrättens bedömning av argumenten om uppenbart oriktiga bedömningar, det vill säga punkterna 338, 339, 341, 362, 402, 456, 467, 532 och 538, som enbart tjänar till att illustrera och komplettera det som förstainstansrätten ändå redan hade slutit sig till direkt av det omtvistade beslutet.
However, some of the references in the judgment under appeal to the statement of objections show that, notwithstanding the position it itself adopted as to the provisional nature of that statement, the Court of First Instance treated what, in paragraph 410 of the judgment, it termed ‘findings of fact made previously’ in that statement as being more reliable and more conclusive than the findings set out in the contested decision itself.
Det måste emellertid konstateras att det av vissa av hänvisningarna till meddelandet om invändningar i den överklagade domen framgår att förstainstansrätten, trots sina egna förklaringar om meddelandets provisoriska karaktär, har ansett att det som den i punkt 410 i den överklagade domen benämner ”iakttagelser av de faktiska omständigheterna som gjorts tidigare” i meddelandet om invändningar är av mer tillförlitlig och avgörande karaktär än konstaterandena i själva det omtvistade beslutet.
The Court of First Instance, in effect, relied in that regard on a distinction between those ‘findings of fact made previously’, on the one hand, and ‘assessments’, on the
Förstainstansrätten grundade sig i detta sammanhang i huvudsak på en distinktion mellan å ena sidan ”iakttagelser av de faktiska omständigheterna som gjorts tidigare”
In particular, in paragraph 379 of the judgment under appeal, the Court of First Instance classified the statement in the statement of objections that ‘there is sufficient evidence that the majors are aware of each other’s commercial terms’ as not being ‘an assessment by the Commission that might be modified, but rather a finding of fact resulting from its investigation’.
Det kan särskilt påpekas att förstainstansrätten i punkt 379 i den överklagade domen ansåg att påståendet i meddelandet om invändningar att ”det finns tillräckliga bevis för att de stora företagen känner till varandras handelsvillkor” inte var en ”ändringsbar bedömning från kommissionens sida utan snarare… ett faktiskt konstaterande som ett resultat av dess undersökning”.
That statement by the Court of First Instance should be understood in the light of other statements made previously in the judgment under appeal.
Detta uttalande av förstainstansrätten ska ses mot bakgrund av andra uttalanden som gjorts tidigare i den överklagade domen.
Thus, in paragraph 335 of the judgment, the Court of First Instance stated, among other things, that ‘the findings set out in the [contested decision] must be compatible with the findings of fact made in the statement of objections, in so far as it is not established that the latter findings were incorrect’.
Således angav förstainstansrätten i punkt 335 i den överklagade domen bland annat att ”bedömningarna i [det omtvistade] beslutet [måste] överensstämma med bedömningarna av de faktiska konstaterandena i meddelandet om invändningar, i den mån det inte fastslagits att dessa var oriktiga”.
In addition, in paragraph 378 of the judgment, the Court of First Instance stated that ‘the conclusions drawn from [the evidence as mentioned in the contested decision] are also markedly different from the findings made in the statement of objections’.
I punkt 378 i den överklagade domen konstaterade förstainstansrätten vidare att ”de slutsatser i [det omtvistade] beslutet som dragits av bevisningen [på det sätt som den tagits upp] också skiljer sig markant från konstaterandena i meddelandet om invändningar”.
Thus, the Court of First Instance did not merely use the statement of objections as a basis for verifying the correctness, completeness and reliability of the factual material which underpinned the contested decision.
Förstainstansrätten begränsade sig således inte till att använda meddelandet om invändningar som ett medel för att kontrollera huruvida de uppgifter som låg till grund för det omtvistade beslutet var riktiga, fullständiga och tillförlitliga.
It treated a particular category of conclusions set out in that statement as established, whereas those conclusions could, however, only be considered as being provisional.
Förstainstansrätten behandlade nämligen en viss kategori av slutsatser i meddelandet om invändningar som fastställda, trots att de inte kunde anses vara annat än provisoriska.
That conception of the statement of objections can also be seen in other paragraphs of the judgment under appeal.
Denna syn på meddelandet om invändningar framgår även av andra punkter i den överklagade domen.
Thus, in paragraphs 409 and 410 of the judgment, the Court of First Instance criticised the fact that the Commission did not refute the ‘findings of fact made previously’ in the statement of objections.
I punkterna 409 och 410 kritiserade förstainstansrätten således den omständigheten att kommissionen inte har dementerat ”iakttagelser av de faktiska omständigheterna som gjorts tidigare” i meddelandet om invändningar.
In addition, in paragraph 424 of the judgment, the appellants and the Commission were criticised for not having asserted, ‘still less demonstrated’, that a ‘finding’ in the statement of objections was incorrect.
I punkt 424 kritiseras dessutom klagandena och kommissionen för att inte ha bekräftat ”eller a fortiori bevisat” att ett ”konstaterande” i meddelandet om invändningar var oriktigt.
In paragraph 446 of the judgment under appeal, it was similarly indicated that ‘the observation that there was no evidence that discounts significantly affected prices constitutes a finding of fact rather than an assessment’.
I punkt 446 i den överklagade domen anges att ”[p]åpekandet att det inte fanns något bevis för att rabatterna hade en påtaglig inverkan på priserna utgör snarare ett faktiskt konstaterande än en bedömning”.
Moreover, in paragraphs 398, 419, 447 and 451 of the judgment, the Commission was, in essence, criticised for having relied to a considerable extent, for the purposes of the contested decision, on the impact of ‘campaign discounts’, whereas, as the Court of First Instance indicated in paragraph 447 of the judgment, the Commission ‘did not even consider it necessary to mention [those] discounts in the statement of objections’.
I punkterna 398, 419, 447 och 451 kritiseras kommissionen i huvudsak för att i det omtvistade beslutet i betydande utsträckning ha stött sig på inverkan av ”kampanjrabatterna”, trots att kommissionen i meddelandet om invändningar, som förstainstansrätten konstaterade i punkt 447 i den överklagade domen, ”inte ens ansåg att det var nödvändigt att nämna [dessa rabatter]”.
As the Commission points out, it can happen that, in their reply to the statement of objections, the notifying parties will supplement or clarify their ‘case’ regarding the functioning of the market or markets in question in the light of that statement, so that new elements may be added or facts previously examined by the Commission may be put in an entirely different light.
Som kommissionen har påpekat kan det emellertid inträffa att de anmälande parterna i sitt svar på meddelandet om invändningar kompletterar eller förtydligar sin ”ståndpunkt” avseende den eller de relevanta marknadernas funktion mot bakgrund av detta meddelande, så att nya uppgifter kanske tillkommer eller omständigheter som redan har granskats av kommissionen hamnar i ett helt annat ljus.
In those circumstances, even if the lack of justification for certain of the individual findings of fact provisionally made by the Commission in the statement of objections is not established, the Commission’s evaluation of those findings in that new context may be radically different.
Under sådana omständigheter kan kommissionen i detta förändrade sammanhang göra en helt annan bedömning av konstaterandena, även om det inte har visats att vissa av kommissionens enskilda preliminära konstateranden i meddelandet om invändningar var ogrundade.
In the judgment under appeal, it appears that the Court of First Instance, by focusing on the discrepancies between the contested decision, which was the subject of the action brought before it, and the ‘findings of fact previously made’ in the statement of objections, excluded that possibility.
I den överklagade domen uteslöt förstainstansrätten tydligen denna möjlighet, genom att fokusera på avvikelserna mellan det omtvistade beslutet, som var föremål för talan vid förstainstansrätten, och ”iakttagelserna av de faktiska omständigheterna som gjorts tidigare” i meddelandet om invändningar.
As the Commission argues, the approach adopted by the Court of First Instance in some paragraphs of the judgment under appeal appears to assume that the Commission’s provisional conclusions in the statement of objections are invariably based on unequivocal evidence.
Som kommissionen har gjort gällande förefaller nämligen förstainstansrättens synsätt, som framgår av vissa punkter i den överklagade domen, grunda sig på antagandet att kommissionens preliminära slutsatser i meddelandet om invändningar alltid grundade sig på otvetydiga bevis.
Apart, possibly, from noncontroversial elements which, for example, by reason of their empirical and verifiable nature are obvious to such a degree that they cannot be contested, it should not be assumed that assessments made in a statement of objections cannot be modified in the light of the replies to such a statement.
Man kan emellertid inte, eventuellt med undantag för okontroversiella uppgifter som på grund av till exempel sin empiriska och verifierbara karaktär är till den grad uppenbara att de inte kan bestridas, utgå ifrån att påståendena i ett meddelande om invändningar inte kan komma att ändras till följd av svaren på meddelandet.
Furthermore, even if it were accepted that the Court of First Instance was entitled to make a distinction between the findings of fact and the assessments made in the statement of objections, it must be held that in paragraphs 379 and 446 of the judgment under appeal, it categorised as findings of fact certain complex assessments which could not in any event be considered as findings of fact that could not be modified.
Även om det antas att förstainstansrätten hade rätt att göra en åtskillnad mellan konstaterandena av de faktiska omständigheterna och bedömningarna i meddelandet om invändningar, är det dessutom så att förstainstansrätten, särskilt i punkterna 379 och 446 i den överklagade domen, betecknade komplexa bedömningar som faktiska konstateranden trots att de under inga omständigheter kunde anses utgöra icke-ändringsbara faktiska konstateranden.
In those circumstances, it must be held that the Court of First Instance committed an error of law in so far as, in its examination of the line of argument alleging the existence of manifest errors of assessment, it treated certain elements in the statement of objections as being established, without demonstrating the reasons for which, notwithstanding the final position adopted by the Commission in the contested decision, those elements should be considered as being established beyond dispute.
Under dessa omständigheter ska det konstateras att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning, i den mån den i sin prövning av argumenten om uppenbart oriktiga bedömningar behandlade vissa uppgifter i meddelandet om invändningar som fastställda, utan att ange skälen till att dessa uppgifter, trots kommissionens slutliga ståndpunkt i det omtvistade beslutet, skulle betraktas som obestridligt fastställda.
None the less, that error is not of itself capable of undermining the finding of the Court of First Instance in paragraph 377 of the judgment under appeal that ‘the evidence, as mentioned in the [contested decision], does not support the conclusions drawn from it’.
Denna felaktiga rättstillämpning räcker dock inte i sig för att ifrågasätta förstainstansrättens bedömning i punkt 377 i den överklagade domen, där det anges att ”bevisningen, på det sätt som den tagits upp i [det omtvistade] beslutet, inte styrker de slutsatser som dragits av den”.
Consequently, it is not of itself capable of leading to the setting aside of the judgment under appeal.
Den kan således inte i sig föranleda att den överklagade domen upphävs.
Further grounds of appeal thus fall to be examined.
Således ska även de övriga grunderna prövas.
The second ground of appeal, together with the first part of the third ground, alleging errors of law in that the Court of First Instance required the Commission to undertake new market investigations following the response to the statement of objections and applied an unduly high standard of proof to the evidence submitted in response to the statement of objections
Den andra grunden och den tredje grundens första del: felaktig rättstillämpning genom att förstainstansrätten ansåg att kommissionen borde ha gjort nya kontroller till följd av svaret på meddelandet om invändningar och tillämpade för höga beviskrav i fråga om de uppgifter som lämnades som svar på meddelandet om invändningar
In its examination of the plea alleging manifest errors of assessment in relation to the issue of market transparency, the Court of First Instance stated in paragraph 414 of the judgment under appeal, in particular, that ‘the parties to the concentration cannot wait until the last minute before submitting evidence to the Commission with a view to refuting objections raised at the proper time by the Commission, since the Commission would then no longer be in a position to carry out the necessary investigations.
Inom ramen för prövningen av grunden om uppenbart oriktiga bedömningar när det gäller insynen på marknaden angav förstainstansrätten i punkt 414 i den överklagade domen bland annat att ”parterna i koncentrationen inte kan vänta till sista minuten för att lämna bevis till kommissionen för att vederlägga de anmärkningar som kommissionen framfört, eftersom kommissionen då inte kan företa nödvändiga undersökningar.
In such a hypothetical situation, that evidence must at the very least be particularly reliable, objective, relevant and cogent if it is to be capable of validly refuting the objections raised by the Commission’.
Under sådana hypotetiska omständigheter måste sådan bevisning vara minst sagt trovärdig, objektiv, relevant och övertygande för att skäligen kunna vederlägga kommissionens anmärkningar”.
The Court of First Instance also held, in paragraph 415 of the judgment under appeal, that the Commission cannot ‘go so far as to delegate, without supervision, responsibility for conducting certain parts of the investigation to the parties to the concentration, in particular where, as in the present case, those aspects constitute the crucial element on which the [contested decision] is based and where the data and assessments submitted by the parties to the concentration are diametrically opposite to the information gathered by the Commission during its investigation and also to the conclusions which it drew from that information’.
Förstainstansrätten konstaterade vidare i punkt 415 i den överklagade domen att kommissionen inte kan ”gå så långt som att utan övervakning delegera ansvaret för att sköta vissa delar av utredningen till parterna i koncentrationen, särskilt inte om dessa delar, såsom i förevarande fall, utgör den avgörande faktorn på vilken [det omtvistade] beslutet grundats och de uppgifter och bedömningar som parterna i koncentrationen lämnat in går stick i stäv mot den information som kommissionen samlat in under sin utredning samt mot de slutsatser den dragit av denna”.
In addition, in a number of places in the judgment under appeal, among others in paragraphs 398, 428 and 451, the Court of First Instance stated that the Commission did not, following the response of the parties to the concentration to the statement of objections, carry out any new market investigations in order to test the validity of its altered assessment of the proposed concentration.
Förstainstansrätten påpekade dessutom på olika ställen i den överklagade domen, bland annat i punkterna 398, 428 och 451, att kommissionen efter att ha fått svar från parterna i företagskoncentrationen inte genomförde några nya marknadsundersökningar för att undersöka om omvärderingen av dess bedömning av den anmälda företagskoncentrationen var befogad.
By the second ground of appeal, the appellants claim that the Court of First Instance committed an error of law in holding, in essence, that the Commission is required to undertake new market investigations following the response to the statement of objections.
Genom den andra grunden har klagandena gjort gällande att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att slå fast att kommissionen är skyldig att företa nya marknadsundersökningar till följd av svaret på meddelandet om invändningar.
Its finding that the Commission committed errors of assessment and of reasoning because it did not undertake any new investigations is accordingly without foundation.
Klagandena anser således att förstainstansrättens slutsats att kommissionen har gjort sig skyldig till oriktiga bedömningar och en bristfällig motivering, eftersom den inte företagit nya kontroller, är ogrundad.
By the first part of the third ground, which should be considered together with the second ground, the appellants maintain that the Court of First Instance in effect suggested in paragraph 414 of the judgment under appeal that the exculpatory evidence submitted by the notifying parties in response to the statement of objections is subject to a higher standard of proof than that applied to the evidence cited by the Commission in the statement of objections.
Genom den tredje grundens första del, som bör behandlas tillsammans med den andra grunden, har klagandena gjort gällande att förstainstansrätten i punkt 414 i den överklagade domen i realiteten angav att de friande bevis som de anmälande parterna lagt fram som svar på meddelandet om invändningar är underställda högre krav än dem som tillämpas på den bevisning som kommissionen anfört i meddelandet om invändningar till stöd för sina anmärkningar.
In support of the appellants, the Commission argues, first, that in view of the tight deadlines that it faces under the Regulation it must be able to rely on the evidence submitted by the appellants in the reply to the statement of objections, since that reply forms part of the formal proceedings.
Kommissionen har till stöd för klagandena gjort gällande att den, med beaktande av de korta tidsfrister den måste iaktta enligt förordningen, måste kunna grunda sig på den bevisning som klagandena lagt fram i svaret på meddelandet om invändningar, eftersom detta svar är en del i det formella förfarandet.
Like the appellants, it observes that the Regulation provides for the imposition of fines or periodic penalty payments where incorrect or misleading information is submitted and gives the Commission the power to revoke a decision based on incorrect information for which one of the undertakings is responsible or which has been obtained by deceit.
I likhet med klagandena har kommissionen erinrat om att det i förordningen föreskrivs att böter eller löpande vite kan åläggas om oriktiga eller vilseledande uppgifter har lämnats och att kommissionen enligt förordningen har befogenhet att återkalla ett beslut som grundar sig på oriktiga uppgifter för vilka ett av de berörda företagen är ansvarigt eller som har erhållits på ett bedrägligt sätt.
Secondly, the Commission considers that paragraph 414 of the judgment under appeal, which sets out the approach followed by the Court of First Instance in paragraphs 415 to 457 of the judgment to a large body of evidence, reveals a number of related errors of law concerning, among other things, the probative value of the evidence submitted in response to the statement of objections.
Kommissionen anser vidare att det av punkt 414 i den överklagade domen, där det redogörs för förstainstansrättens synsätt i punkterna 415–457 vad gäller olika bevis, framgår att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning på en rad sammanhängande punkter, bland annat när det gäller bevisvärdet hos de uppgifter som lagts fram som svar på meddelandet om invändningar.
Impala submits that the Court of First Instance took into account the strict timetables laid down by the Regulation.
Impala har hävdat att förstainstansrätten tog hänsyn till de strikta tidsfristerna i förordningen.
It merely found as a fact that the Commission had failed to carry out any market investigations whatsoever, without stating whether, after the hearing, market investigations should have been carried out.
Förstainstansrätten konstaterade helt enkelt det faktum att kommissionen inte hade företagit någon som helst kompletterande marknadsundersökning, utan att närmare precisera huruvida sådana undersökningar borde ha utförts efter utfrågningen.
According to Impala, the Commission should have investigated the problem of transparency and discounts before issuing the statement of objections.
Enligt Impala borde kommissionen ha utrett problematiken kring insynen och rabatterna innan den sände ut meddelandet om invändningar.
As regards the first part of the third ground of appeal, Impala submits that it is clear from paragraph 414 of the judgment under appeal that the Court of First Instance referred to a hypothetical situation in which the parties to a concentration provide evidence at the very last minute, giving the Commission no opportunity to carry out the necessary investigations.
När det gäller den tredje grundens första del har Impala hävdat att det av punkt 414 i den överklagade domen framgår att förstainstansrätten syftade på en hypotetisk situation där parterna i en företagskoncentration lämnar in bevisning i allra sista minuten och inte ger kommissionen någon möjlighet att vidta nödvändiga undersökningar.
It is also clear, according to Impala, from that paragraph of the judgment under appeal that it must be inferred that the Court of First Instance considered, not that the Commission should have investigated those matters after the hearing, but that it should have done so earlier in the formal proceedings.
Samma punkt i den överklagade domen bör vidare enligt Impala förstås så att förstainstansrätten inte ansåg att kommissionen borde ha undersökt denna problematik efter utfrågningen, utan att den borde ha vidtagit sådana åtgärder i ett tidigare skede av det formella förfarandet.
It is necessary at the outset to reject Impala’s argument set out in paragraph 86 of this judgment that paragraph 414 of the judgment under appeal refers to a hypothetical situation.
Impalas påstående ovan i punkt 86, att punkt 414 i den överklagade domen avsåg en hypotetisk situation, ska genast tillbakavisas.