natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘The use of a sign identical or similar to the registered trade mark of a competitor in an advertisement which compares the characteristics of goods or services marketed by that competitor under that trade mark with the characteristics of goods or services supplied by the advertiser is covered exhaustively by Article 3a of Directive 84/450 and is not subject to the application of Article 5(1) (a) or (b) of Directive 89/104.’ competitor’s trade mark in a comparative advertisement, if it is not indispensable in order to identify the competitor or the goods or services concerned, takes unfair advantage of the reputation of the trade mark in breach of Article 3a(1)(g) of Directive 84/450.
”Användningen i reklam av ett tecken som är identiskt med eller som liknar en konkurrents registrerade varumärke, och som jämför egenskaperna hos de produkter eller tjänster som denne konkurrent marknadsför under detta varumärke med egenskaperna hos annonsörens produkter eller tjänster, regleras på ett uttömmande sätt av artikel 3a i direktiv 84/450 och omfattas inte av bestämmelserna i artikel 5.1 a och 5.1 b i direktiv 89/104.” detta och domstolens rättspraxis, särskilt domarna i målen Toshiba 28och Siemens 29, gjort gällande att om användningen i reklam av ett varumärke som tillhör en konkurrent till annonsören inte är nödvändig för att peka ut denna konkurrent eller de motsvarande varorna eller tjänsterna, drar annonsören en otillbörlig fördel av varumärkets renommé, med åsidosättande av artikel 3a.1 g i direktiv 84/450 som följd.
O2 argues that since, for the purposes of the comparative advertisement in question, H3G made use of the O2 trade mark which is perfectly suitable for identifying the advertiser’s competitor, there was no need for it to use the pictures of bubbles, especially as they represented a distorted version of O2’s bubbles trade mark.
O2 har gjort gällande att eftersom H3G för den jämförande reklamen i fråga använde varumärket O2, som är fullt lämpat att peka ut annonsörens konkurrent, finns det inget behov för annonsören att använda bilderna med bubblor, särskilt som dessa utgjorde en förvanskad framställning av de varumärken med bubblor som innehades av O2.
However, I agree with the view taken by H3G and the Commission that Article 3a of Directive 84/450 does not demand that the
Jag instämmer dock med H3G och kommissionen när de anser att det i artikel 3a i direktiv 84/450 inte föreskrivs ett krav på
By the second and third questions, the referring court seeks to ascertain, first,
Med den andra och den tredje frågan vill den nationella domstolen först och
27 — With reference, of course, to the national provisions transposing Article 3a into domestic law.
27 — Naturligtvis med åberopande av de nationella bestämmelser genom vilka ovannämnda artikel 3a har införlivats med den nationella rätten.
28 — Case C-112/99 [2001] ECR I-7945.29 — Case C-59/05 [2006] ECR I-2147.
29 — Dom av den 23 februari 2006 i mål C-59/05, Siemens (REG 2006, s. I-2147).
O2 HOLDINGS AND O2 (UK) use of another’s trade mark for the purpose of identifying the competitor or the products or services concerned should meet a requirement of indispensability.
O2 HOLDINGS OCH O2 (UK) nödvändighet för att använda någon annans varumärke, för att peka ut konkurrenten eller de motsvarande varorna eller tjänsterna i den jämförande reklamen.
use of another’s trade mark or distinguishing marks in comparative advertising may be deduced from other provisions of Article 3a.
eller nedsättande uttryck. Detta hindrar dock inte att det, såsom O2 har påpekat, av andra bestämmelser i artikel 3a kan vara möjligt att dra slutsatsen att ett krav på nödvändighet att använda någon annans varumärke eller andra särskiljande kännetecken i jämförande reklam skulle föreligga.
However, I shall not omit to mention the ambiguity and vagueness of the Court’s ruling which I quoted in point 44 above, in so far as it appears to make compliance with Article 3a(1)(e) of Directive 84/450 dependent upon compliance with all the other conditions for the lawfulness of comparative advertising laid down by Community law, conditions which are not however concerned with the discrediting or denigrating aspect of such advertising addressed by that provision.
Jag måste dock påpeka att domstolens uttalande, som jag har återgett ovan i punkt 44, är tvetydigt och inexakt i den del i vilken domstolen, för iakttagandet av artikel 3a.1 e i direktiv 84/450, uppställer villkoret att alla andra i gemenskapsrätten fastställda villkor för att jämförande reklam skall vara tillåten, som dock inte avser den misskrediterande eller nedsättande aspekten av en sådan reklam som beaktats i denna bestämmelse, skall iakttas.
Such a conclusion cannot however be reached simply on the basis of the Court’s ruling, in paragraphs 83 and 84 of the judgment in Pippig Augenoptik cited by H3G, concerning the problem of the reproduction in an advertising message of the competitor’s logo and a picture of its shop front, in addition to the competitor’s name.
En sådan slutsats kan dock inte nås enbart på grundval av vad domstolen, i de av H3G åberopade punkterna 83 och 84 i domen i målet Pippig Augenoptik, har uttalat i frågan om att i ett reklammeddelande, förutom en konkurrents namn, återge hans firmalogotyp och bilden på hans butiksfasad.
The Court concluded in that case, from an examination of recital 15 in the preamble to Directive 97/55, that ‘Article 3a(1)(e) of Directive 84/450 does not prevent comparative advertising, in addition to citing the competitor’s name, from reproducing its logo and a picture of its shop front, if that advertising complies with the conditions for lawfulness laid down by Community law’.
Domstolen har med utgångspunkt från en undersökning av skäl 15 i direktiv 97/55 i denna dom dragit slutsatsen att ”[a]rtikel 3a.1 e [inte] utgör… hinder för att det i jämförande reklam, förutom en konkurrents namn, även återges hans firmalogotyp och en bild av hans butiksfasad, om reklamen uppfyller de villkor som fastställts i gemenskapsrätten för att sådan reklam skall vara tillåten”.
For the purpose of determining whether Article 3a of Directive 84/450 prescribes a requirement of indispensability with respect to the use of another’s trade mark in comparative advertising, I recall first that that article effects an exhaustive harmonisation of the conditions under which such advertising might be lawful (see paragraph 30 above) and I note that none of its provisions expressly lays down a requirement of indispensability with respect to the use of another’s trade mark or other distinguishing marks.
För att fastställa huruvida det i artikel 3a i direktiv 84/450 föreskrivs ett krav på nödvändighet att använda en annans varumärke i en jämförande reklam, erinrar jag först och främst om att villkoren för att denna jämförelse skall vara tillåten (se ovan punkt 30) genom denna artikel harmoniseras på ett uttömmande sätt. Vidare noterar jag att det inte i någon av bestämmelserna i denna artikel uttryckligen uppställs ett krav på nödvändighet att använda någon annans varumärke eller annat särskiljande tecken.
Consequently, since that provision is intended solely to prohibit comparative advertising that ‘discredit[s] or denigrate[s]’ trade marks or other elements connected with a competitor, that conclusion reached by the Court can only mean, objectively, that the reproduction in an advertising message of the competitor’s logo and a picture of its shop front, in addition to the competitor’s name, — i.e. of elements which are probably not indispensable for the purpose of identifying a competitor who has already been mentioned by name — does not in itself discredit or denigrate that competitor. That does not however eliminate the possibility that, as O2 has pointed out, a requirement of indispensability with respect to the
Eftersom syftet med den ovannämnda bestämmelsen endast är att förhindra sådan jämförande reklam som ”misskrediterar eller uttrycker sig nedsättande” om varumärken eller andra uppgifter avseende konkurrenten, innebär den ovannämnda slutsatsen som domstolen kom fram till endast att det förhållandet att det i ett reklammeddelande, förutom konkurrentens namn, återges hans firmalogotyp och bilden av hans butiksfasad – det vill säga uppgifter som sannolikt inte är nödvändiga för att peka ut den redan namngivne konkurrenten – inte i sig medför att han utsätts för misskreditering
Nor does it seem to me that, as O2 contends, such a requirement can be deduced by implication from Article 3a(1)(g) of that directive, a provision which prohibits taking unfair advantage of the reputation of a trade mark or other distinguishing marks of a competitor or of the designation of origin of competing products.
Enligt min mening kan man inte ens, såsom O2 har gjort gällande, indirekt av artikel 3a.1 g i det ovannämnda direktivet dra slutsatsen att ett sådant krav föreligger. Enligt denna bestämmelse är det förbjudet att dra otillbörlig fördel av en konkurrents varumärkes, firmanamns eller andra känneteckens renommé eller av en konkurrerande produkts ursprungsbeteckning.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-533/06
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT MENGOZZI — MÅL C-533/06 för att inom ramen för artikel 3a.1 g i direktiv 84/450 kunna definiera ”gränsen för när en annonsör skall anses handla illojalt”.
He suggested, first, that that is the case where a step is taken by the advertiser only with a view to taking advantage of the reputation of his competitor for the benefit of his own activities, but that there could not truly be considered to be an unfair advantage where the content of the comparative advertising can be justified by reference to certain conditions. 30
Däremot kan det inte anses att det föreligger ett utnyttjande av renommé, då innehållet i den jämförande reklamen kan motiveras av vissa krav. 30
O2’s reference to recital 14 in the preamble to Directive 97/55 does not serve to substantiate its interpretation of that provision.
Den hänvisning som O2 har gjort till skäl 14 i direktiv 97/55 kan inte styrka dess tolkning av den ovannämnda bestämmelsen.
As the Commission rightly observes, in that recital the Community legislature seems merely to have wished to make it clear that, in general, for comparative advertising to be effective reference will inevitably be made to a competitor’s trade mark or trade name, but has not prescribed a condition subject to which such a reference might be lawful.
Såsom kommissionen med rätta har påpekat har gemenskapslagstiftaren i detta skäl endast velat framhålla att en hänvisning till ett varumärke eller till konkurrentens firmanamn i princip är ofrånkomlig för att en effektiv jämförande reklam skall kunna genomföras, utan att det därmed redan fastställs ett villkor för att en sådan hänvisning skall vara tillåten.
Moreover, the conditions on which such a reference might be permitted are mentioned separately in the following recital 15 (‘where it complies with the conditions laid down by this Directive’) which, when it mentions ‘such use of another’s trade mark’, is referring to use of a trade mark to identify the goods or services of a competitor, not to use of a trade mark which is indispensable for that purpose.
Villkoren för att denna hänvisning skall vara tillåten anges för övrigt separat i följande skäl 15 (”i fall då villkoren i detta direktiv är uppfyllda”). När det i detta skäl anges ”[e]n sådan användning av… varumärke[t]” skall det avses hänvisa till den användning av varumärket som är avsett att peka ut en konkurrents varor eller tjänster och inte till den användning av varumärket som är nödvändig för detta syfte.
The Court has already had occasion to interpret Article 3a(1)(g) of Directive 84/450.
Domstolen har redan haft tillfälle att tolka artikel 3a.1 g i direktiv 84/450.
In this connection, Advocate General Léger held that it follows from recitals 14 and 15 in the preamble to Directive 97/55 that ‘a competitor may use an economic operator’s exclusive right to his trade mark or other distinguishing marks if the reference in question is justified by the requirements of comparative advertising’ and that ‘[t]he advertiser may make these references if the comparison of the merits and deficiencies of the competing products is made impossible or, more simply, would be impaired by a failure to identify the competitor’.
I sistnämnda avseende drog generaladvokaten Léger av skälen 14 och 15 i direktiv 97/55 slutsatsen att ”en konkurrent kan använda en ekonomisk aktörs ensamrätt till ett varumärke eller till andra kännetecken, om hänvisningen motiveras av kraven på den jämförande reklamen” och att ”[a]nnonsören har rätt att använda dessa hänvisningar, om jämförelsen av respektive fördelar och brister hos de konkurrerande produkterna är omöjlig eller helt enkelt försvåras av att konkurrenten inte kan pekas ut”.
As to ‘the ways in which it is permissible to use the distinguishing marks of the competitor’, he observed that ‘[s]ince exceptions must be interpreted narrowly, derogations from the protected rights of proprietors should only be allowed within limits which are strictly necessary to achieve the object of the directive, which is to make possible a comparison of the objective characteristics of the products’. ‘It follows’, continues the Advocate General, ‘that unfair advantage is taken of a competitor’s reputation when the reference to the competitor
När det gäller frågan ”under vilka förutsättningar konkurrentens kännetecken kan användas”, påpekade generaladvokaten Léger att ”[d]å undantagen skall tolkas restriktivt får intrång i innehavarnas skyddsrättigheter endast tillåtas inom gränser som är absolut nödvändiga för fullföljandet av direktivets målsättning, nämligen att möjliggöra en jämförelse av produkternas objektiva egenskaper”. ”En konkurrents renommé utnyttjas [enligt gene-
30 — Opinion delivered on 8 February 2001 in Toshiba, points 79 and 80.
30 — Förslag till avgörande föredraget den 8 februari 2001 i det ovannämnda målet Toshiba (punkterna 79–80).
O2 HOLDINGS AND O2 (UK) persons at whom the advertising is directed, an association between the manufacturer whose products are identified and the competing supplier, in that those persons associate the reputation of the manufacturer’s products with the products of the competing supplier’.
O2 HOLDINGS OCH O2 (UK) produkter pekas ut och den konkurrerande leverantören uppstår i medvetandet hos den målgrupp som reklamen är riktad till, på så sätt att målgruppen låter denne tillverkares anseende gälla även den konkurrerande leverantörens produkter”.
32 or the manner in which he is referred to is not necessary in order to inform customers of the respective qualities of the goods compared.
32 raladvokaten] följaktligen på ett otillbörligt sätt, om hänvisningen till denne eller sättet på vilket hänvisningen sker inte är nödvändig för att informera kundkretsen om respektive fördelar med de varor som jämförs.
Conversely, this complaint cannot be upheld where the matters to which the comparison relates cannot be described without the advertiser making reference to his competitor, even though the advertiser may at the same time take some advantage of it’.
Omvänt kan denna invändning inte godtas, om de faktorer som jämförelsen bygger på inte kan beskrivas utan att annonsören hänvisar till sin konkurrent, även om han kan dra viss nytta därav.”
‘It is therefore this test of necessity that in [his] view forms the basis of an understanding of the lawfulness of comparative advertising under Article 3a(1)(g) of the Directive.’ 31
Enligt generaladvokaten Legér ”skall bedömningen av huruvida jämförande reklam är tillåten enligt artikel 3a.1 g i direktivet således grundas på kriteriet avseende nödvändigheten”. 31
In the light of those statements in Toshiba, Advocate General Tizzano took the view, in his Opinion in Pippig Augenoptik, 33 that ‘indication of the brand name of a competitor’s products is not contrary to Article 3a(1)(g) where such indication is justified by the objective requirement to identify the competitor’s products and highlight the qualities of the products that are being advertised (if necessary by a direct comparison between them) and that its sole aim is not therefore to take advantage of the reputation of the trade mark, trade name or other distinguishing marks of a competitor … unless, in view of the peculiarities of the case at issue, it is clear that such information is given in a manner that is likely to create an association in the public between the advertiser and his competitor, conferring the reputation of the latter’s products on the former’s’.
Generaladvokaten Tizzano påpekade, med hänvisning till dessa uttalanden i domen i målet Toshiba, i sitt förslag till avgörande i målet Pippig Augenoptik 33 att ”uppgiften om märket på en konkurrents varor inte strider mot artikel 3a.1 g, när denna uppgift motiveras av det objektiva behovet av att identifiera konkurrentens varor och framhålla egenskaperna hos dem som är föremål för reklamen (eventuellt genom en direkt jämförelse mellan dessa) och således inte uteslutande är avsedd att dra fördel av konkurrentens varumärkes, firmanamns eller andra känneteckens renommé. Detta under förutsättning att man inte med hänsyn till de särskilda omständigheterna i förevarande fall måste konstatera att denna uppgift utmärks på ett sådant sätt att det hos allmänheten skapas en association mellan annonsören och konkurrenten, varvid anseendet i fråga om konkurrentens varor överförs till annonsörens varor.”
In my view, however, those last considerations, which support the interpretation advocated by O2, were disregarded by the Court in Toshiba.
Sistnämnda överväganden, som stöder den uppfattning om tolkningen som O2 har hävdat, har domstolen enligt min mening dock inte beaktat i domen i målet Toshiba.
Paragraph 54 of that judgment, cited by O2, does not really support that interpretation since, although the Court stated in that paragraph that ‘an advertiser cannot be considered as taking unfair advantage of the reputation attached to distinguishing marks of his competitor if effective competition on the relevant market is conditional upon a reference to those marks’, there is no indication that it also meant to imply that, conversely, where effective competition on that market is not conditional upon a reference to those marks, a reference to them would necessarily imply that the advertiser was taking unfair advantage of their reputation.
Punkt 54 i den domen, som O2 har åberopat, ger i själva verket inte något stöd åt denna uppfattning. Även om domstolen i denna har angett att ”[e]n annonsör… i detta hänseende inte [kan] anses dra otillbörlig fördel av renomméet hos en konkurrents andra kännetecken, om en hänvisning till dessa tecken är en förutsättning för att en effektiv konkurrens på marknaden i fråga skall kunna åstadkommas”, finns det inget som tyder på att domstolen även har velat göra gällande att, när det däremot inte finns någon förutsättning för en effektiv konkurrens på denna marknad, en hänvisning till sådana tecken med nödvändighet innebär att det för annonsören dras en otillbörlig fördel av deras renommé.
In Toshiba, the Court held on the contrary that use of the distinguishing marks of a competitor enables the advertiser ‘to take unfair advantage of the reputation attached to those marks only if the effect of the reference to them is to create, in the mind of the
I domen i målet Toshiba har domstolen snarare ansett att användningen av en konkurrents särskiljande tecken gör det möjligt för annonsören ”att dra otillbörlig fördel av deras renommé endast om angivelsen av dem medför att ett samband mellan den apparattillverkare vars
The Court did not take a position on the interpretation of Article 3a(1)(g) in Pippig Augenoptik, but returned to it later in Siemens, from which it is to be deduced that in determining whether an advertiser’s use
Domstolen har i domen i det ovannämnda målet Pippig Augenoptik inte tagit ställning till tolkningen av artikel 3a.1 g, men har senare återvänt till domen i det ovannämnda målet Siemens. Det framgår av denna dom att, för att kontrollera huruvida
32 — Toshiba, paragraph 60 (see also paragraph 57).
32 — Domen i det ovannämnda målet Toshiba, punkt 60 (se även punkt 57). Min kursivering.
31 — Ibid., points 82, 84, 85 and 87.
31 — Ibidem, punkterna 82, 84, 85 och 87.
In point 86 Advocate General Léger also notes, as O2 has done in the present proceedings, that the same philosophy underlies the provisions of Article 6(1)(c) of Directive 89/104.
I punkt 86 påpekade generaladvokaten Léger dessutom, i likhet med O2 i detta förfarande, att kriteriet avseende nödvändighet även har godtagits i bestämmelsen i artikel 6.1 c i direktiv 89/104.
33 — Opinion delivered on 12 September 2002, point 32.
33 — Förslag till avgörande av den 12 september 2002, punkt 32.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-533/06 of a competitor’s trade mark or other distinguishing marks in comparative advertising takes unfair advantage of the reputation of the trade mark or other distinguishing marks, it is necessary, on the one hand, to determine whether such use could cause the public at whom the advertising is directed to associate the competitor with the advertiser, since the public might associate the reputation of the former’s products with the products distributed by the latter 34 and, on the other, to take into account the benefit to consumers of the comparative advertising in question. 35
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT MENGOZZI — MÅL C-533/06 en annonsörs användning i jämförande reklam av en konkurrents varumärke eller något annat särskiljande tecken medför att en otillbörlig fördel dras av detta varumärkes eller teckens renommé, det dels skall kontrolleras om denna användning kan medföra att det i medvetandet hos den allmänhet som reklamen riktar sig till etableras ett samband mellan konkurrenten och den ovannämnde annonsören, så att denna allmänhet kan överföra det renommé som avser konkurrentens produkter till den konkurrerande annonsörens produkter 34, dels beaktas den fördel som den jämförande reklamen i fråga innebär för konsumenten 35.
The criterion chosen by the Court in those judgments, based on an analysis of the impressions created in the public as to the relations between the undertakings identified in the advertising, tends to favour the advertiser by permitting a reference to another’s distinguishing marks, even where it does not appear to serve any legitimate requirement connected with the advertisement, if it does not actually create in the minds of the public that association with the transfer of reputation mentioned in those judgments.
Det tillämpliga kriterium som domstolen har valt i de ovannämnda domarna och som bygger på en analys av de intryck som omsättningskretsen fått av förhållandet mellan de företag som pekats ut i reklamen, gynnar snarare annonsören. Det ger nämligen möjlighet att hänvisa till någon annans särskiljande tecken även när denna hänvisning inte tycks tjäna något legitimt krav i samband med annonseringen utom att det samband med överföringen av renomméet som åberopats i de ovannämnda domarna i verkligheten uppfyller omsättningskretsens medvetande.
I personally take the view that an approach that calls for the existence of such a requirement, as Advocate General Léger too appeared to foreshadow in the introduction to the line of reasoning reported in point 51 above, may achieve a more balanced reconciliation between the conflicting interests of the advertiser and his competitor, in that it would prohibit reference to another’s distinguishing marks where it is clear that comparative advertising is in reality merely a pretext to exploit the reputation of that mark in a parasitical manner, quite apart from creating the aforesaid association.
Jag anser för min del att en inställning som kräver att det föreligger ett sådant krav, som även generaladvokaten Léger tycktes förorda i inledningen till sitt ovan i punkt 51 återgivna resonemang, kan uppnå en bättre avvägning av motsatta intressen mellan annonsören och hans konkurrent. Det gör nämligen att det kan anses att hänvisningen till någon annans särskiljande tecken är förbjuden, om den jämförande reklamen i själva verket endast visar sig vara en förevändning för att på ett inkräktande sätt utnyttja detta teckens renommé, oavsett om det åberopade sambandet aktualiseras.