natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(a) Exemptions with refund of the tax paid at the preceding stage and reduced rates lower than the minimum rate laid down in Article 12(3) in respect of the reduced
”… a) Undantag med återbetalning av skatt som erlagts i föregående led, och reducerade skattesatser som är lägre än den minimiskattesats som lagts fast i artikel 12.3 vad
MARKS & SPENCER rates, which were in force on 1 January 1991 and which are in accordance with Community law, and satisfy the conditions stated in the last indent of Article 17 of the second Council Directive of 11 April 1967, may be maintained. Member States shall adopt the measures necessary to ensure the determination of own resources relating to these operations.
MARKS & SPENCER gäller de reducerade skattesatser som var i kraft den 1 januari 1991 och som står i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen och uppfyller de villkor som stadgas i artikel 17 sista strecksatsen i rådets andra direktiv av den 11 april 1967, får bibehållas. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa bestämningen av egna resurser i samband med dessa operationer.
The Value Added Tax Act 1994 (‘the VAT Act 1994’) lays down, as a general rule, the principle that a zero rate of VAT is to be applied to the supply of food in the United Kingdom.
Enligt 1994 års lag om mervärdesskatt (Value Added Tax Act från år 1994) (nedan kallad VAT Act 1994) ska i Förenade kungariket i princip en skattesats på noll procent tillämpas på leverans av livsmedel.
Section 30 of the VAT Act 1994, headed ‘Zero-rating’, refers to Schedule 8 to that act, which has the same heading and which states in Part II, under the heading ‘Group 1 — Food’, in item 2 of the ‘Excepted items’, that there is an exception to the application of VAT at the zero rate as regards confectionery, not including cakes or biscuits, which are subject to tax at the zero rate, with the exception of biscuits wholly or partly covered with chocolate, those being taxed at the standard rate.
I section 30 i VAT Act 1994, med rubriken ”Nollbeskattning”, hänvisas till bilaga 8 till denna lag, med samma rubrik. I bilagan preciseras i den andra delen med rubriken ”Grupp 1 – Livsmedel”, ”Undantagna varor”, punkt 2, att nollsatsen för mervärdesskatt inte gäller för sötsaker, utom vad avser kakor och kex för vilka nollbeskattning gäller, dock i sin tur med undantag för kakor och kex som är helt eller delvis chokladöverdragna, för vilka normalskattesatsen gäller.
During the period in issue in the main proceedings, section 80 of the VAT Act 1994 was worded as follows:
Section 80 i VAT Act 1994 hade under den period som är relevant för målet vid den nationella domstolen följande lydelse:
(2) The Commissioners shall only be liable to pay an amount under this section on a claim being made for the purpose.
2) Commissioners är endast skyldig att betala ett belopp enligt denna bestämmelse sedan ett återbetalningskrav framställts.
(3) It shall be a defence, in relation to a claim under this section, that repayment of an amount would unjustly enrich the claimant.
3) Mot ett krav enligt bestämmelsen kan invändas att återbetalningen av beloppet skulle medföra en obehörig vinst för sökanden.
Section 80 of the VAT Act 1994 was amended by section 3 of the Finance (No 2) Act 2005, which made significant changes to section 80 as regards the defence of unjust enrichment.
Section 80 i VAT Act 1994 har ändrats genom section 3 i den andra finanslagen från år 2005 (Finance (No. 2) Act 2005), som, vad gäller undantaget för obehörig vinst, medför viktiga ändringar i section 80.
In particular, it replaced the word ‘repayment’ in subsection (3) of section 80 with the word ‘crediting’.
En särskilt viktig ändring är att ordet ”återbetalning” (repayment) ändrats till ”tillgodoräknande” (crediting) i punkt 3.
MARKS & SPENCER The dispute in the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
MARKS & SPENCER Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
From the time of the introduction of VAT in the United Kingdom, in 1973, the Commissioners, who are responsible for collecting that tax, took the view that the chocolate-covered teacakes marketed by Marks & Spencer were biscuits and not cakes and that they accordingly had to be taxed at the standard rate of VAT rather than at the zero rate. Between April 1973 and October 1994, Marks & Spencer thus paid a tax which was not due. 10
Allt sedan mervärdesskatt infördes i Förenade kungariket år 1973 har Commissioners, som ansvarar för uppbörden av denna skatt, ansett att de chokladöverdragna ”teacakes” som Marks & Spencer säljer är småkakor och inte mjuka kakor, och att normalskattesatsen för mervärdesskatt och inte nollskattesatsen är tillämplig på dem. Från april 1973 till oktober 1994 har Marks & Spencer därför betalat skatt utan anledning. 10
On the basis of this error, Marks & Spencer submitted on 8 February 1995 a claim for repayment in the amount of GBP 3.5 million. That claim was accepted only to the extent of 10% of the amount (GBP 350 000), since the Commissioners took the view that the high street retailer had passed on 90% of the VAT paid by it to its customers. Consequently, the Commissioners invoked against Marks & Spencer the defence of unjust enrichment under section 80(3) of the VAT Act 1994. The authorities also applied rules of limitation (new and retroactive), by virtue of which they were not obliged to repay any sum which had been paid to them more than three years prior to the submission of the claim for repayment. The amount which was finally paid to Marks & Spencer on 4 April 1997 was therefore GBP 88 440. 11
Commissioners medgav i skrivelse av den 30 september 1994 sitt misstag och förklarade att ”teacakes” i själva verket är mjuka kakor och att nollsatsen för mervärdesskatt således borde ha tillämpats på dem, varför Marks & Spencer den 8 februari 1995 begärde att 3 500 000 GBP skulle återbetalas till bolaget. Denna begäran bifölls endast vad avser 10 procent (350 000 GBP) av det begärda beloppet, eftersom Commissioners ansåg att den berörda butikskedjan hade lastat över 90 procent av den mervärdesskatt som butikskedjan betalat på sina kunder. Commissioners tillämpade således undantaget för obehörig vinst enligt section 80.3 i VAT Act 1994 på Marks & Spencer. Commissioners tillämpade vidare reglerna om preskription (nya och retroaktiva), enligt vilka myndigheten inte är skyldig att återbetala belopp som inbetalats mer än tre år innan begäran om återbetalning framställdes. Den 4 april 1997 erhöll Marks & Spencer således slutligen 88 440 GBP. 11
After unsuccessful administrative proceedings, Marks & Spencer appealed to the VAT and Duties Tribunal, which, by decision of 22 April 1998, upheld the view taken by the Commissioners. Marks & Spencer appealed to the High Court of Justice of England and Wales, Queen’s Bench Division, which in turn dismissed the claim by decision of 21 December 1998. An appeal against that decision was made to the Court of Appeal of England and Wales (Civil Division), which, as regards the claim I - 2317
Efter det att Marks & Spencer fått avslag i förvaltningsärendet överklagade man till VAT and Duties Tribunal, vilken i dom av den 22 april 1998 anslöt sig till Commissioners resonemang. Marks & Spencer överklagade till High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Crown Office), vilken även den avslog bolagets yrkanden genom beslut av den 21 december 1998. Beslutet överklagades till Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), vilken, vad avser ansökan om återbetalning rörande ”teacakes”, åter avslog Marks & Spencers ansökan. Sistnämnda domstol hade emellertid, vad gäller en annan del av tvisten (rörande hur de presentkort som I - 2317
2008 — CASE C-309/06 for repayment in relation to the teacakes, again dismissed Marks & Spencer’s claim. However, the Court of Appeal, by decision of 14 December 1999, referred a question which related to a separate aspect of the proceedings (the taxation of gift vouchers sold by Marks & Spencer) to the Court of Justice for a preliminary ruling on the compatibility of the retroactive limitation of three years (see paragraph 10 of the present judgment) with the principles of effectiveness of Community law and of the protection of legitimate expectations. That question concerned, inter alia, the issue whether an individual could derive rights directly from a directive after it had been correctly transposed into national law, where the Member State had failed to take proper account of the scope of the directive. 12
Marks & Spencer säljer ska beskattas), genom beslut av den 14 december 1999 ställt en tolkningsfråga till domstolen om huruvida regeln om treårig preskription med retroaktiv verkan (se punkt 10 ovan) är förenlig med principerna om att gemenskapsrätten ska vara effektiv och om skydd för berättigade förväntningar. Denna begäran om förhandsavgörande rörde bland annat frågan huruvida en enskild direkt kan göra gällande rättigheter enligt ett direktiv efter det att det korrekt har införlivats med nationell rätt, när medlemsstaten i fråga har missförstått direktivets räckvidd. 12
In Case C-62/00 Marks & Spencer [2002] ECR I-6325, the Court ruled that the principles of effectiveness and of the protection of legitimate expectations precluded national legislation such as the United Kingdom legislation in question. 13
Domstolen förklarade i dom av den 11 juli 2002 i mål C-62/00, Marks & Spencer (REG 2002, s. I-6325), att effektivitetsprincipen och principen om skydd för berättigade förväntningar utgör hinder för en sådan nationell lagstiftning som den som gäller i Förenade kungariket. 13
In the light of the grounds of the Court’s decision that the legislation retroactively establishing a limitation period was incompatible with the abovementioned principles of Community law, the Commissioners, with a view to treating all claims made under section 80 of the VAT Act 1994 in the same way, on their own initiative, accepted that Marks and Spencer’s claim should not be time-barred and accordingly repaid the sum claimed, up to the limit of 10%, above which they maintained that there would be unjust enrichment.
Med hänsyn till de skäl som domstolen grundade sig på när den kom fram till att en lag om preskription med retroaktiv verkan är oförenlig med ovannämnda gemenskapsrättsliga principer, biföll Commissioners, för att på eget initiativ behandla samtliga ansökningar enligt section 80 i VAT Act 1994 på samma sätt, Marks & Spencers yrkande att regeln om preskription inte skulle tillämpas mot bolaget och återbetalade därför 10 procent av de yrkade beloppen, med motiveringen att överskjutande del utgjorde obehörig vinst. 14
Marks & Spencer maintained its claims before the Court of Appeal of England and Wales (Civil Division) as to the sums which, it was contended, represented unjust enrichment, relying directly on Community law. By decision of 21 October 2003, the Court of Appeal dismissed the claim put forward by Marks & Spencer, which thereupon appealed to the House of Lords. I - 2318
Marks & Spencer vidhöll vid Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), med direkt åberopande av gemenskapsrätten, sina yrkanden vad avser de belopp som Commissioners ansett utgöra en obehörig vinst. Denna domstol ogillade genom beslut av den 21 oktober 2003 Marks & Spencers yrkande, varför bolaget överklagade till House of Lords. I - 2318
The House of Lords decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
House of Lords vilandeförklarade målet och ställde följande frågor till domstolen:
‘(1) Where, under Article 28(2)(a) of the Sixth … Directive (both before and after its amendment in 1992 by Directive 92/77), a Member State has maintained in its domestic VAT legislation an exemption with refund of input tax in respect of certain specified supplies, does a trader making such supplies have a directly enforceable Community-law right to be taxed at a zero rate?
”1) När en medlemsstat enligt artikel 28.2 a i [sjätte direktivet] (såväl före som efter 1992 års ändring av direktivet genom direktiv 92/77) i sin nationella mervärdesskattelagstiftning har behållit ett undantag med återbetalning av skatt i fråga om vissa angivna leveranser, har då en näringsidkare som utför en sådan leverans en på gemenskapsrätten grundad rättighet, som kan åberopas direkt, att nollbeskattas?
(2) If the answer to Question 1 is in the negative, where, under Article 28(2)(a) of the Sixth … Directive (both before and after its amendment in 1992 by Direct- ive 92/77), a Member State has maintained in its domestic VAT legislation an exemption with refund of input tax in respect of certain specified supplies but has mistakenly interpreted its domestic legislation with the consequence that certain supplies benefiting from exemption with refund of input tax under its domestic legislation have been subject to tax at the standard rate, do the general principles of Community law, including fiscal neutrality, apply so as to give a trader who made such supplies a right to recover the sums mistakenly charged in respect of them?
2) För det fall att den första frågan besvaras nekande och när en medlemsstat enligt artikel 28.2 a i [sjätte direktivet] (såväl före som efter 1992 års ändring av direktivet genom direktiv 92/77) i sin nationella mervärdesskattelagstiftning har behållit ett undantag med återbetalning av skatt i fråga om vissa angivna leveranser, men feltolkat sin nationella lagstiftning så att vissa leveranser som omfattas av undantaget med återbetalning av ingående skatt enligt den nationella lagstiftningen har påförts skatt enligt normalskattesatsen, är då de allmänna gemenskapsrättsliga principerna, däribland principen om skatteneutralitet, tillämpliga, så att en näringsidkare som utför sådana leveranser har rätt att återfå de belopp som felaktigt tagits ut i skatt på leveranserna?
(3) If the answer to Question 1 or Question 2 is in the affirmative, do the Commu-nity-law principles of equal treatment and fiscal neutrality in principle apply with
3) För det fall att svaret på frågorna 1 eller 2 är jakande, är då de gemenskapsrättsliga principerna om likabehandling och skatteneutralitet i princip tillämpliga
— the trader would be unjustly enriched by repayment to him of the entire amount;
— Det skulle innebära en obehörig vinst för näringsidkaren om hela beloppet återbetalades till honom.
— domestic legislation provides that overpaid tax cannot be repaid to the extent that repayment would lead to unjust enrichment of the trader; but
— Den nationella lagstiftningen innehåller föreskrifter om att skatt som erlagts med för högt belopp inte kan återbetalas om återbetalningen skulle innebära en obehörig vinst för näringsidkaren.
— domestic legislation makes no provision similar to that referred to in (ii) in the case of claims by “repayment traders”?
— Den nationella lagstiftningen innehåller inte en liknande föreskrift som den som nämns i [föregående strecksats] i fråga om krav som framställs av så kallade repayment traders [återbetalningsberättigade näringsidkare]?
(A “repayment trader” is a taxable person who, in a given prescribed accounting period, makes no payment of VAT to the competent national authorities but receives a payment from them because, in that period, the amount of VAT that he is entitled to deduct exceeds the amount of VAT due in respect of supplies made by him.)
(En återbetalningsberättigad näringsidkare är en skattskyldig person som under en viss räkenskapsperiod inte betalar in mervärdesskatt till de behöriga nationella myndigheterna, utan erhåller en återbetalning, eftersom han under perioden i fråga har rätt att göra avdrag för ett mervärdesskattebelopp som är högre än den mervärdesskatt som ska erläggas för de leveranser han utför.)
(4) Is the answer to Question 3 affected by whether or not there is evidence that the difference of treatment between traders making claims for the repayment of overpaid output tax and traders making claims for additional amounts by way of input tax deduction (resulting from the over-declaration of output tax) has, or has not, caused any financial loss or disadvantage to the former and, if so, how?
4) Påverkas svaret på fråga 3 av om det föreligger bevis för huruvida den omständighet att en näringsidkare som framställer krav på återbetalning av utgående skatt som betalats med för högt belopp och en annan näringsidkare som framställer krav på ytterligare avdragsbelopp avseende ingående skatt (till följd av för hög deklarerad utgående skatt) behandlas olika, vilket har förorsakat den förre en ekonomisk förlust eller nackdel och, i så fall, hur?
MARKS & SPENCER (5) If, in the situation described in Question 3, the Community-law principles of equal treatment and fiscal neutrality apply and would otherwise be infringed, does Community law require or permit a court to remedy the difference of treatment by upholding a trader’s claim to a repayment of overpaid tax in such a way as to enrich him unjustly or require or permit a court to grant some other remedy (and, if so, which)?’
MARKS & SPENCER 5) Tillåts eller krävs det i gemenskapsrätten, om de gemenskapsrättsliga principerna om likabehandling och skatteneutralitet är tillämpliga i den situation som beskrivs i fråga 3, att en domstol korrigerar denna olikhet i behandling genom att bifalla en näringsidkares krav på återbetalning av skatt som erlagts med för högt belopp på ett sådant sätt att det medför en obehörig vinst för denne, eller krävs eller tillåts det att den domstolen medger någon annan gottgörelse (och, i så fall, vilken)?”
The first question: the existence of a Community-law right to have a particular transaction taxed at a zero rate of VAT
Första frågan: Huruvida gemenskapsrätten medför en rätt att en viss transaktion ska beläggas med mervärdesskatt på noll procent
Observations submitted to the Court
Yttranden till domstolen
Marks & Spencer submits that a right to have a particular transaction taxed at a zero rate of VAT does exist, both under Article 12(1) of the Sixth Directive, the word- ing of which, it believes, is clear, precise and unconditional, and by virtue of the principle of equal treatment. The derogation of which the United Kingdom took advan- tage under both Article 28(2) of the Sixth Directive, in its initial version, and Article 28(2)(a) of the Sixth Directive, in the wording stemming from Directive 92/77, did not take the case outside the scope of Community law, as laid down by that article. I - 2321
Marks & Spencer anser att rätten till nollsats för mervärdesskatt för en viss transaktion framgår av artikel 12.1 i sjätte direktivet, vilken är klar, precis och ovillkorlig, och av likabehandlingsprincipen. Undantaget för Förenade kungariket enligt artikel 28.2 i sjätte direktivet, i dess ursprungliga lydelse, och enligt nämnda artikel 28.2 a, i dess lydelse enligt direktiv 92/77, innebär inte att den aktuella situationen hamnar utanför gemenskapsrättens tillämpningsområde, vilket tydligt anges i själva bestämmelsen. I - 2321
Conversely, the United Kingdom Government and Ireland take the view that a trader cannot derive from Community law any directly enforceable right to an exemption with refund of the VAT paid at the preceding stage.
Förenade kungarikets regering och den irländska regeringen anser däremot att en aktör inte med stöd av gemenskapsrätten kan göra gällande en rätt, med direkt effekt, till undantag med återbetalning av skatt som erlagts i föregående led.
The right to have transactions taxed at a zero rate thus derives only from national law.
Eventuell rätt till nollskattesats för vissa transaktioner kan således endast följa av nationell rätt.
The Cypriot Government states that the mistake made by the Commissioners relates to the application of provisions of national law, even if the retention of such provisions is allowed by the Sixth Directive.
Den cypriotiska regeringen har preciserat att Commissioners misstag rör tillämpningen av bestämmelser i nationell rätt, även om det enligt sjätte direktivet är tillåtet att bibehålla sådana bestämmelser.
The Commission, without replying directly to the question, which it regards as irrelevant, states that the United Kingdom tax authorities were mistaken in their interpretation of the national legislation, but did not breach any obligation imposed by the Sixth Directive.
Kommissionen har utan att direkt besvara tolkningsfrågan, som denna anser saknar relevans, understrukit att Förenade kungarikets skatteförvaltning har tolkat den nationella lagstiftningen felaktigt men inte åsidosatt någon skyldighet som följer av sjätte direktivet.
The first question asks, in essence, whether it is possible for a trader to derive directly from Community law the right to be taxed at a zero rate where that rate is the result of provisions of national law.
Den första frågan rör i huvudsak huruvida en näringsidkare direkt enligt gemenskapsrätten har rätt till nollskattesats, när denna skattesats följer av bestämmelser i nationell rätt.
The Commission’s contention that the first question is irrelevant must therefore be rejected as the Court has jurisdiction to rule on that question.
Kommissionens invändning att den första frågan saknar relevans ska således avfärdas, eftersom domstolen är behörig att besvara denna fråga.
Secondly, it is important to bear in mind that, in authorising Member States to apply exemptions with refund of the tax paid, Article 28(2) of the Sixth Directive lays down a derogation to the rules which govern the standard rate of VAT (Case C-251/05 Talacre Beach Caravan Sales [2006] ECR I-6269, paragraph 17).
Domstolen erinrar för det andra om att artikel 28.2 i sjätte direktivet, genom att ge medlemsstaterna möjlighet att tillämpa undantag från skatteplikt med återbetalning av erlagd skatt, utgör ett undantag från reglerna om normalskattesatsen för mervärdesskatt (dom av den 6 juli 2006 i mål C-251/05, Talacre Beach Caravan Sales, REG 2006, s. I-6269, punkt 17).
It is therefore correct to state that it is by reason of Community law that those exemptions, known as ‘zero-rating’, are permitted.
Det är således korrekt att påstå att det är enligt gemenskapsrätten som undantag av slaget nollbeskattning är tillåtna.
It is apparent from the actual wording of the original version of Article 28(2) that the exemptions which were in force on 31 December 1975 ‘may be maintained’, which means that it is for the Member State concerned alone to decide whether or not to retain a particular piece of legislation which satisfied, inter alia, the conditions set out in the final indent of Article 17 of Second Council Directive 67/228/EEC of 11 April 1967 on the harmonisation of legislation of Member States concerning turnover taxes — Structure and procedures for application of the common system of value added tax (OJ, English Special Edition 1967, p.
Såsom framgår redan av bestämmelsens lydelse, i dess ursprungliga lydelse, ”får [undantag som gällde före den 31 december 1975] bibehållas”, vilket betyder att det är helt upp till den berörda medlemsstaten att bestämma om denna vill bibehålla en sådan lagstiftning eller inte, om den bland annat uppfyller de villkor som stadgas i artikel 17 sista strecksatsen i rådets andra direktiv 67/228/EEG av den 11 april 1967 om harmoniseringen av medlemsstaternas lagstiftning om omsättningsskatter – struktur och tillämpningsföreskrifter för det gemensamma systemet för mervärdesskatt (EGT 71, s. 1303), som har upphävts.
16), now repealed, which provided that exemptions with refund of the tax paid could only be established for clearly-defined social reasons and for the benefit of the final consumer.
Dessa villkor innebär att det endast var möjligt att införa undantag från skatteplikt med återbetalning av erlagd skatt såvida det förelåg väl angivna socialpolitiska skäl och om det gynnade slutkonsumenterna.