natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Table 7 gives details of some studies of comorbidity indifferent drug treatment and psychiatric settings in Member States as presented in the national reports.
I tabell 7 redovisas uppgifter från vissa undersökningar omett antal undersökningar av komorbiditeten i vissamissbruksbehandlingsmiljöer och vid vissapsykiatriavdelningar i medlemsstaterna.
Data onsubstance disorders in psychiatric settings are not as readilyavailable as data on psychiatric disorders in drug treatmentsettings.
Tillgången ärsämre på uppgifter om missbruksstörningar hos patienterinom psykiatrin än på uppgifter om psykiatriska störningarhos klienter i missbruksbehandling.
Although the studies presented in this review arenot comparable, they do give an indication of the situationin EU countries.
Även om de studier somredovisas i denna genomgång inte är jämförbara, ger deen indikation om läget i EU-länderna.
There is considerable divergence in thepopulations studied, the diagnostic criteria selected, theinstruments used and the time of diagnosis.
Det finns storaskillnader i fråga om vilka grupper som har studerats, vilkadiagnoskriterier som har tillämpats, vilka verktyg som haranvänts och vid vilken tidpunkt diagnosen har ställts.
For reasonsdiscussed above, under-diagnosis is likely in many cases.
Av deskäl som diskuteras ovan är det i många fall sannolikt attdet förekommer underdiagnostisering.
In a review of different studies, Uchtenhagen and Zeiglgänsberger (2000) concluded that the most commonpsychiatric diagnosis among drug users is personalitydisorder, affecting 50–90%, followed by affective disorder(20–60%) and psychotic disorders (20%). Between 10 and50%of patients exhibit more than one psychiatric orpersonality comorbidity disorder.
I en genomgång av ett antal studier konstaterade Uchtenhagen & Zeiglgänsberger (2000) att den vanligastepsykiatriska diagnosen bland narkotikamissbrukare ärpersonlighetsstörning (50–90%), och därefter kommeraffektiva störningar (20–60%) och psykotiska störningar(20%). Mellan 10% och 50% av patienterna uppvisar merän en psykiatrisk störning eller personlighetsstörning i sinkomorbiditet. En jämförande studie i Grekland och Frankrike visade att densammanlagda frekvensen av psykisk sjukdom blandopiatmissbrukarna under behandling var ganska lika i debåda länderna men att det fanns skillnader i fråga omsjukdomsmönstren: prevalensen av affektiva störningar varhögre bland de franska narkotikamissbrukarna än bland degrekiska (19% mot 7%) medan antisocialapersonlighetsmönster var mer prevalenta i det grekiska urvalet(20% mot 7%).
In a review of international studies on psychopathology indrug-dependent subjects, Fridell (1991, 1996) outlined aclinical picture of comorbidity in drug addiction that hasbeen confirmed by his own studies in Lund, Sweden.
Enligt författarnas tolkning beror dessaskillnader på att narkotikamissbruket är mindre utbrett i Grekland: ”ju mer begränsad omfattning ett socialtoacceptabelt beteende har, desto högre är sannolikheten föratt det är socialt avvikande personer som ägnar sig åt dettabeteende” (Kokkevi & Facy, 1995). I en genomgång av internationella studier avpsykopatologin hos narkotikaberoende personer tecknar Fridell (1991, 1996)en klinisk bild av komorbiditet isamband med narkotikamissbruk som har bekräftats avhans egna studier i Lund i Sverige.
Threemain groups of disorders could be identified: personalitydisorders (65–85%), depression and anxiety states(30–50%), and psychoses (15%).
Tre huvudgrupper avstörningar kan urskiljas: personlighetsstörningar (65–85%),depressions- och ångesttillstånd (30–50%) och psykoser(15%).
Verheul (2001), in hisoverview of six studies of treated addicts, found thatantisocial (23%), borderline (18%) and paranoid (10%)personality disorders were particularly prevalent.
Verheul (2001), som granskade sex studier avbehandlade missbrukare, konstaterade attpersonlighetsstörningar av antisocial typ (23%), borderlinetyp (18%) och paranoid typ (10%) var särskilt vanliga.
The co-occurrence of anantisocial personality disorder was highest in male polysubstance abusers (Landheim et al., 2003).
Många yrkesverksamma på narkotikaområdet tror attkombinationen narkotikamissbruk och psykisk sjukdom blir
Irish data suggest that 48%of male and 75%of female prisoners are mentallydisturbed, while 72%of men and 83%of women in prisonreport lifetime experience of drug use (Hannon et al.,2000).
I en norsk studie undersökte man könsrelaterade skillnadermellan blandmissbrukare (varav 85% använde heroin) ochalkoholister utan annat missbruk.
The relapse rate among drug users who
Det studerade urvalet
)See EMCDDA Evaluation Instrument Bank (http://eib.emcdda.eu.int).
)Se ECNN:s databas över utvärderingsverktyg (http://eib.emcdda.eu.int).
Table 7: Prevalence of comorbidity in treatment settings in various countries of the EU
Tabell 7: Prevalens av komorbiditet i behandlingsmiljöer i olika EU-länder
Population
Typ av miljö
Prevalence of comorbidity (%)
Prevalens av komorbiditet (%)
Minimum psychiatric
Databas överpsykiatriska
Admissions for drug problems (1996–99) database (
Psykiatriska sjukhus ochpsykiatriska avdelningarpå allmänna sjukhus minimiuppgifter (
Therapeutic communities
Terapeutiska samhällen
Personality disorders: 14%Depression: 7%Neurotic disorders: 6%Eating disorders: 5%
Personlighetsstörningar: 14 %Depression: 7 %Neurotiska störningar: 6 %Ätstörningar: 5 %
Opiate addicts
Opiatmissbrukare
Stress and somatoform disorders: 43%Affective disorders: 32%Phobias: 32%Depressive episodes: 16%
Stresstörningar ochsomatoforma störningar: 43 %Affektiva störningar: 32 %Fobier: 32 %Depressiva episoder: 16 %
Opioid-dependent men
Opioidberoende män
Prison and treatment services
Fängelser ochbehandlingsvård
Anxiety: 32%Affective disorders: 25%Schizophrenia: 6%
Ångest: 32 %Affektiva störningar: 25 %Schizofreni: 6 %
Borderline: 7%Antisocial disorders: 6%Social phobia: 6%Depression: 5%
Borderline: 7 %Antisocial störning: 6 %Social fobi: 6 %Depression: 5 %
Anxiety: 4%Depression: 3%Behavioural disorders: 3%Eating disorders: 2%
Ångest: 4 %Depression: 3 %Beteendestörningar: 3 %Ätstörningar: 2 %
First admissions with a diagnosis of drug dependency (1996–2001) system (
Förstagångsintagna meddiagnosen drogberoende(1996–2001) slutenvårdspatienter (
Depression: 21%Schizophrenia and other psychoses: 11%Personality disorders: 19%
Depression: 21 %Schizofreni och andrapsykoser: 11 %Personlighetsstörning: 19 %
Lifelong drug users
Mentalvård
Specialised drug treatment services
Specialiserad missbrukarvård
Patients previously in contact with psychiatric services excluding detoxification (1996–2002)
Patienter som tidigare haftkontakt med psykiatrin,utom avgiftning(1996–2002)
Netherlands
Nederländerna i.u.
Drugdependent persons aged 18–64 (1996)
Drogberoende personer iåldern 18–64 år (1996)
Depression: 29%Social phobia: 29%Bipolar disorders: 24%Dysthymia: 22%
Depression: 29 %Social fobi: 29 %Bipolär störning: 24 %Dystymi: 22 %
Austrian national
Österrikes nationella
Different treatment services (review) report (
Olika behandlingsorgan(genomgång) rapport (
Personality disorders, antisocial disorders, borderline, narcissism
Personlighetsstörningar,antisociala störningar,borderline, narcissism
Obsessive–compulsive disorders: 73%Depression: 72%Somatisation: 60%Paranoid ideation: 58%
Tvångsstörning: 73 %Depression: 72 %Somatisering: 60 %Paranoid ideation: 58 %
Hospital patient discharge register
Sjukhusens utskrivningsregister
Paranoid ideation: 58%Psychotic disorders: 32%Mood disorders: 28%Neurotic disorders: 10%Personality disorders: 29%
Paranoid ideation: 58 %Psykotiska störningar 32 %Affektiva störningar 28 %Neurotiska störningar 10 %Personlighetsstörningar 29 %
Patients on detoxication ward (1977–95)
Universitetssjukhuset i Lund
Antisocial disorders: 23%Any psychosis: 14%Depressive disorders: 11%
Antisocial störning: 23 %Samtliga psykoser: 14 %Depressiv störning: 11 %
Drugdependent patients, 90% opiate-addicted
Drogberoende patienter,90 % opiatmissbrukare
Community and residential addiction treatment services
Behandlingsinrättningarisamhället och inomslutenvården
Annual report 2004: the state of the drugs problem in the European Union and Norway have served prison sentences is high, and there isincreasing recognition that incarceration can contribute to aworsening of mental health problems.
Årsrapport 2004: Situationen på narkotikaområdet i Europeiska unionen och Norge innefattade en mycket stor andel personer med psykiskastörningar och personlighetsstörningar (93%). Över lag varegentlig depression, enkel fobi och borderlinepersonlighetsstörning signifikant vanligare bland kvinnornaän bland männen.
The situation is evenmore dramatic in longterm and high-security prisons.
Samförekomst av missbruk och enantisocial personlighetsstörning var vanligast bland demanliga blandmissbrukarna (Landheim m.fl., 2003).
In Sweden, between 72%and 84%of adults incompulsory drug treatment were found to suffer frompsychiatric problems in addition to being substance abusers(Gerdner, 2004).
Prevalens i fängelser och i tvångsbehandling deras akuta psykiatriska symptom ofta felaktigt somnarkotikaorsakade symptom, eller också feltolkas abstinenseller förgiftningstecken tvärtom som psykisk sjukdom.
Of 46 substance-dependent girls incompulsory care for children and young people, two thirdshad psychiatric diagnoses or personality disorders (Janssonand Fridell, 2003).
Alltförofta är man inom mentalvården benägen att skickapersoner med komorbiditet till missbrukarvården, varvidmissbrukarvården omedelbart skickar tillbaka dem – elleromvänt.
from drug treatment because of their mental problems.
Vårdkontinuitet går inte att uppnå under sådanaomständigheter.
In Spain, for example, most psychiatric services exclude clientswith substance disorders and their staff members have noappropriate training.
Även där diagnosen komorbiditet faktisktställs, tar man ofta ingen hänsyn till komorbiditeten i denfortsatta behandlingen (Krausz m.fl., 1999).
A survey among Austrianpsychotherapists revealed that only some are willing toadmit drug-addicted patients as clients (Springer, 2003).From Italy it is reported that there are no clear rules for thereferral of clients from drug treatment services to mentalhealth services and that there is resistance in mental healthservices because of lack of expertise.
Detsammagäller för patienter inom psykiatrin som får diagnosenmissbruksproblem: det görs normalt inga insatser mednarkotikaanknytning för dessa patienter (Weaver m.fl.,2003).
In Norway, referralfrom lowthreshold drug services to psychiatric treatment isreported to be difficult.
Dessa generaliseringar innebär naturligtvis inte attdet inte finns ett antal psykiatri- ochmissbrukarvårdsenheter som faktiskt uppnår goda resultatpå patienter med komorbiditet.
Obstacles to the treatment of comorbidity
Gruppen av fängelseinterner förtjänar särskilduppmärksamhet.
In Greece, 54%of drug-treatment programmes do notadmit drug users with psychiatric disorders.
Psykiska störningar förekommer, liksomnarkotikamissbruk, mycket oftare bland interner än ibefolkningen som helhet.
In drug-freeresidential treatment in Slovenia, and also in othercountries, treatment programmes require patients to bedrug-free as a condition for admission.
Uppgifter från Irland tyder på att48% av de manliga internerna och 75% av de kvinnligaär psykiskt störda, medan 72% av männen och 83% avkvinnorna i fängelserna uppger sig någon gång ha använtnarkotika (Hannon m.fl., 2000).
In the case of dualdiagnosis patients, this presents a serious obstacle, ascomplete abstinence would require the termination of othertreatments, which is not always possible.
Läget är änmer dramatiskt i fängelser där internerna avtjänar särskiltlånga straff eller där säkerheten är särskilt hög.
The international literature describes three service deliverymodels for the treatment of co-morbidity:
I Sverige befanns mellan 72% och 84% av de vuxna itvångsbehandling mot missbruk lida av psykiska problemvid sidan av sitt narkotikamissbruk (Gerdner, 2004).
One of the main obstacles to the diagnosis and treatment ofco-morbidity is the fact that psychiatric staff generally havelittle knowledge of drug treatment and drug-treatment staffgenerally know little about psychiatry.
Av46drogberoende flickor i tvångsvård för barn och ungdomarhade två tredjedelar fått en psykiatrisk diagnos eller led avpersonlighetsstörningar (Jansson & Fridell, 2003). Identifierade narkotikamissbrukare bemöts dessutom oftamed misstänksamhet inom psykiatrin och kan vägrastillträde, något som ibland händer missbrukare som ärstabila på substitutionsbehandling. På motsvarande sätt kanklienter utestängas från missbruksbehandling på grund avsina psykiska problem.
The paradigms of thetwo specialties are quite different: one is based on thedisciplines of medicine and science, the other onpsychosocial methods and theories.
I Spanien tar de flestapsykiatriavdelningar exempelvis inte emot patienter medmissbruksstörningar, och personalen där saknar lämpligutbildning.
Additionally, thephilosophy of mental health services is usually concernedprincipally with preserving the safety of individuals and thepublic, whereas addiction services expect clients to bemotivated, to some degree, to attend treatment.
Från Italien rapporteras att det saknas tydliga regler förremittering av klienter från missbrukarvården tillmentalvården och att det finns ett motstånd inommentalvården som beror på bristande kunskap.
Thesedifferent points of departure often prevent a global,integrated perception.
I Norgeuppges det vara svårt att bli remitterad frånlågtröskelvården för missbrukare till psykiatrisk behandling.
1.Sequential or serial treatment.
Hinder för behandling av komorbiditet
Psychiatric and substancedisorders are treated consecutively and there is littlecommunication between the services.
I Grekland tar 54% av programmen förmissbruksbehandling inte emot narkotikamissbrukare medpsykiska störningar.
Patients usuallyreceive treatment for the most serious problems first,and, once this treatment is completed, they are treatedfor their other problems.
Inom den drogfriaslutenvårdsbehandlingen i Slovenien, liksom i andra länder,kräver man inom behandlingsprogrammen att patienternaskall vara drogfria för att kunna tas in.
However, this model may alsolead to patients being passed between services, with noservice being able to meet their needs.
För patienter meddubbel diagnos innebär detta ett allvarligt hinder, eftersomde för att bli helt drogfria skulle vara tvungna att upphöramed andra behandlingar, något som inte alltid är möjligt.
When patients with dualdiagnosis seek treatment, their acute psychiatric syndromesare often mistaken for substance-induced symptoms or,conversely, withdrawal or intoxication phenomena aremisinterpreted as psychiatric illness.
Ett av de främsta hindren för diagnostisering ochbehandling av komorbiditet är att psykiatripersonal iallmänhet har ringa kunskap om missbruksbehandling ochatt personalen inom missbrukarvården i allmänhet inte vetså mycket om psykiatri.
Too often, mentalhealth workers are inclined to send people with comorbidity to addiction care and workers in addiction carepromptly send them back — or vice versa.
Dessa båda specialiteter har klartolika grundvalar: den ena bygger på medicin ochnaturvetenskap, den andra på psykosociala metoder ochteorier.
These generalisations do not, of course,exclude the fact that some psychiatric and drug servicesachieve very good results with patients with co-morbidity.
Dessa olika utgångspunkter står oftai vägen för ett övergripande och samlat synsätt.
In addition, when identified, drug users are often met withsuspicion in psychiatric services, and may be refusedadmission, as may happen to users who are stable onsubstitution treatment. Similarly, clients may be excluded
Som redan har diskuterats, är det vanligt förekommandeinom både psykiatrin och missbrukarvården att man inteupptäcker komorbiditet hos ett betydande antal personer.När patienter med dubbel diagnos söker behandling, tolkas
The actuality of comorbidity treatment in the EU, asdescribed in the national reports, is not easily categorised
1.Sekventiell behandling: Psykiska störningar ochmissbruksstörningar behandlas i tur och ordning, ochdet finns föga kommunikation mellan de berörda
Selected issue 3: Comorbidity persons because of the risk of combined addiction, e.g. toheroin and benzodiazepines, but this view is beginning tobe reconsidered (e.g. Popov, 2003).
Temakapitel 3: Samförekomst (komorbiditet) av narkotikamissbruk och psykisk sjukdom vårdorganen.
In some cases, there isa tendency to prescribe psychopharmacological medicationindiscriminately to drug users, partly because of a lack oftime to conduct the necessary investigations.
Patienterna får oftast behandling för deallvarligaste problemen först, och när de sedan ärfärdigbehandlade med avseende på dessa får debehandling för sina andra problem.
The Austriannational report points out that low compliance among drugusers makes pharmacological treatment of psychiatricconditions difficult and, in addition, the combined used ofnarcotic substances and medicines may, if not properlysupervised, lead to interactions between illicit andprescribed medicines or to neutralisation of the prescribedmedicine.
Denna modell kandock leda till att patienter skickas fram och tillbakamellan vårdorgan, varvid inget enskilt organ kantillgodose deras behov.
Parallel treatment into these three groups.
personer med narkotikamissbruksproblem bör ges inompsykiatrin, eventuellt under medverkan av utomståendemissbruksbehandlare.
Integrated treatment is seen as themodel of excellence, but it is a standard that is difficult toachieve.
I Danmark har man skapat formellaförbindelser mellan mentalsjukhusen och den lokalamissbrukarvården.
Another reviewconcluded that there is evidence that integrated treatmentfor people with dual diagnosis is beneficial to both mentalhealth and substance use outcomes (Drake et al., 1998).Only one study compared integrated with parallelapproaches, but did not find any significant difference, andno study compared integrated and sequential approaches.
I Luxemburg och Norge har psykiatrinvidtagit särskilda åtgärder för att nå personer som befinnersig i ett tidigt stadium av schizofreni – varav många harallvarliga narkotikamissbruksproblem – eftersom forskningentyder på att tidig behandling förbättrar prognosen.
Shared responsibility for one client between a mental healthand a drug service in a parallel treatment model appears tobe rare in practice.
3.Integrerad behandling: Behandlingen ges vid enpsykiatrienhet, vid en enhet för missbrukarvård ellerinom ett särskilt program eller organ förkomorbiditetsbehandling.
However, more than halfof Dutch dual diagnosis patients believe that such agreementsdo not result in improved care (Van Rooijen, 2001).
I behandlingen ingår åtgärder för attöka motivationen, ändra beteenden och förebyggaåterfall, läkemedelsbehandling och sociala arbetssätt(Abdulrahim,2001).
Some experts, for example in Denmark (Andreason, 2002),the United Kingdom (Department of Health, 2002a) and Norway (Sosial- og helsedepartementet, 1999), believe thatthe treatment services, at least for the seriously mentally illwith substance use problems, should be based inpsychiatry, possibly involving external drug therapists.
Enligt den tjeckiska nationella rapporten är det oftastlämpligt att betrakta missbruksproblem som mer akuta änpsykiska problem, eftersom det är svårare att behandlapsykiska störningar om den kliniska bilden förvrids av ettmissbruk. För närvarande tar dock 10–20% av de tjeckiskamissbruksbehandlingsklienterna läkemedel som ordinerats aven psykiater, något som skulle ha varit otänkbart för någraår sedan.
In Denmark, formalised bridges have been set up betweenpsychiatric hospitals and local drug services.
Även i Grekland är det extremt sällsynt att klienteri missbruksbehandling får läkemedel mot psykiatriskasymptom.
In Luxembourgand in Norway, specific measures have been initiated bypsychiatric services to reach individuals in the early stagesof schizophrenia, many of whom have serious substanceabuse problems, as research indicates that early treatmentimproves the prognosis.
I det grekiska straffrättssystemet anses emellertidpsykiska störningar ha företräde framför narkotikamissbruk,och brottslingar som uppvisar komorbiditet tas in påpsykiatriska sjukhus antingen i fängelserna eller ute isamhället (K. Matsa, personlig kommunikation, 2004).ISpanien vårdas narkotikamissbrukare normalt inommissbruksbehandlingssystemet och remittering till psykiatrinsker bara när störningarna är så allvarliga att det krävsinläggning på sjukhus.
In Luxembourg and Austria, drug treatment staff may followup their clients who have been referred to psychiatrichospitals.
I några fall finns det entendens att skriva ut psykofarmaka i lika stor utsträckningtill missbrukare som till andra patienter, beroende på att detsaknas tid att göra nödvändiga undersökningar.
United Kingdom guidelines stress thatprofessionals from both addiction and mental care servicesshould be involved in planning the care of a dual diagnosisclient in order to prioritise care pathways (Department of Health, 2002a).
I denösterrikiska nationella rapporten påpekas det attmissbrukarnas dåliga efterlevnad av anvisningarna gör detsvårt att behandla psykiska tillstånd med läkemedel, och detpåtalas också att kombinerad användning av narkotika ochläkemedel i brist på adekvat kontroll kan leda tillinteraktioner mellan olagliga och förskrivna läkemedel ellertill neutralisering av det förskrivna läkemedlets verkan.
Under this model, one team handles the treatment of bothdisorders.
Den verklighet för komorbiditetsbehandlingen i EU sombeskrivs i de nationella rapporterna är inte så lätt att delain i dessa tre kategorier.
This has the advantage that the client is notconfronted with two contradictory messages.
Integrerad behandling anses varadet mest eftersträvansvärda, men detta är ett mål som ärsvårt att uppnå.
In somecountries, separate administrative systems (e.g. Spain) ordifferent finance systems (e.g. Germany) complicate suchintegration.
Den relevanta forskningen kommer oftastfrån länder utanför Europa.
The Czech national report suggests that addiction problemsshould usually be considered more urgent than mentalproblems, as it is more difficult to treat psychiatric disorderswhen addiction distorts the clinical picture.
Inom det nationellakomorbiditetsprojektet i Australien (Commonwealth Department for Health and Ageing, 2003) har man utifrånen litteraturgenomgång kommit fram till att de olikatillvägagångssätten för hantering och vård av klienter medkomorbiditet inte har studerats systematiskt eller utvärderatsnoggrant, något som delvis beror på att det är svårt attstudera människor som samtidigt lider av psykisk sjukdomoch narkotikamissbruksstörningar – bl.a. på grund av attdessa människors livsföring är så avvikande.
However,currently, 10–20%of Czech drug-treatment clients takemedication prescribed by a psychiatrist, something thatwould have been unimaginable some years ago. In Greece,too, medication for psychiatric symptoms is extremely rare indrug-treatment clients.
En annangenomgång föranledde slutsatsen att det finns belägg föratt integrerad behandling av personer med dubbel diagnosinverkar gynnsamt på utfallet både för den psykiska hälsanoch för missbruksproblemen (Drake m.fl., 1998).
However, in the Greek criminal justicesystem, mental disorders are considered to prevail overaddiction and co-morbid offenders are admitted to apsychiatric hospital either in a prison or in the community (K. Matsa, personal communication, 2004).
Det harbara gjorts en enda studie där man har jämfört integreradoch parallell behandling, och där kunde man inte uppmätanågra signifikanta skillnader.
In Spain, drugusers are normally cared for within the drug treatment systemand referrals to psychiatric services are made only whendisorders are so severe that hospitalisation is necessary.
Någon jämförande studie avintegrerad och sekventiell behandling har inte gjorts.
It has long been the view of some professionals that allpharmacotherapy should be avoided in drug-addicted
Vissa experter, bl.a. i Danmark (Andreason, 2002),Förenade kungariket (Department of Health, 2002a) och Norge (Sosial- og helsedepartementet 1999), menar attbehandlingsvården åtminstone för allvarligt psykiskt sjuka