natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The new relationship with time offered by movement distinguishes 20th century sculpture from all other sculpture.
Detta samband med tiden, som man får en förnimmelse om via rörelsen, utgör det karakteristiska för 1900talets skulpturkonst.
Luxembourg artist born in 1955.Studied at the Royal Academy of Fine Art in Brussels and the National School of Applied Arts in Paris.
Luxemburgsk konstnär född 1955.Han studerade vid kungligakonstakademin i Bryssel och Écolenationale supérieure des artsappliqués i Paris.
He has participated in manygroup exhibitions in Luxembourgand his works form part of thepublic collection at the culturalcentre in Bettborn.
Han har deltagit i flera gemensamma utställningar i Luxemburg. Hans verk tillhör de statliga samlingarna påkulturcentret i Bettborn.
Winged Night, sculpture in red and gold-veined black Portor marble, 1995
Bevingad natt (Nuit ailée), skulptur i svart portoromarmor med röda och guldfärgadeådror, 1995
‘In every act of perception, it is matter that takes on meaning and form.’
”I varje förnimmelse är det materian själv som får betydelse och tar form”.
The remark of the philosopher Merleau Ponty is clearly understood when we view the work of Jean-Pierre Georg, an artist whose aestheticambition is to invent new forms, new shapes, which reveal both the energy of the living material and the energy of the sculptor whose creative will is imposed on it.
Filosofen Merleau Pontys kommentar skulle kunna vara formulerad specifikt för Jean-Pierre Georgs konst, vars estetiska ambitionkommer ur en önskan att skapa nya former som samtidigt synliggör energin i den levande materian och energini skulptörens arbete. Skulptörens energi skall underordnas hans skapande vilja.
The massive, rounded forms of the sculptures remind us of the weight and substance of the original block ofmarble into which Georg cut directly to create these simple volumes.
Skulpturernas massiva och kompakta former och deras buktiga ytor refererar till marmorblockets ursprungliga fasthet, som konstnären genom att hugga ut direkt har påtvingat en volymetrisk enkelhet.
The sculptures’ severity and simplicity emphasise their detachment from the world.
Ytorna, som ärnoggrant polerade, drar åt sig och reflekterar ljuset.
Carefully polished surfacescapture and reflect light; freed of any figurative constraint, they allow the works to reveal the world, to saysomething about being, so strongly do they convey an impression of inner force.
De är helt figurativt oberoende och tillåter att konstverken avslöjar världen, avslöjar existensen, så till den grad att de ger betraktaren intrycket av att han ser den inrestyrkan i dem.
Standing before Auroraand Winged Nightwe are aware of a presence.
Framför Aurora och Bevingad natt förnimmer vi en känsla av närvaro.
They seem to watch us. Our gaze, drawnby their sensuality, touches them.
Formerna tittar på oss och vår blick, somdras till dem tack vare deras sensualitet, ”rör” vid dem.
The artist has given body to the intangible, whilst maintaining a close relationship between matter and form, form and meaning.
Konstnären har försett det immateriella med en”kropp” utan att skilja materian från formen eller formen från idén.
Luxembourg artist born in 1926.After technical school in Esch-sur-Alzette, Georg attended the School of Arts and Crafts in Luxembourg.
Luxemburgsk konstnär född 1926.År 1941 gick han i yrkesskolan i Esch-sur-Alzette, sedan påkonstfackskolan i Luxemburg.
In 1973 he took partin the second Biennial of smallsculpture in Budapest and in 1976exhibited at the International Salon of Contemporary Art at the Grand Palais in Paris.
År 1973 deltog han i den andrabiennalen för små skulpturer i Budapest. År 1976 ställde han utpå den internationellautställningen för modern konst på Grand Palais i Paris.
He hasparticipated in various exhibitionsin Spain, Italy and Luxembourgand his works belong to collections in the National Museumof History and Art in Luxembourg.
Han hardeltagit i olika utställningar i Spanien, Italien och Luxemburg.Hans verk tillhör samlingarna påmuseet för konst och historia i Luxemburg.
Hunter I and Hunter II, polychromatic sculptures in metal, 1995
Jägare I och Jägare II, polykroma skulpturer i metall, 1995
These pieces are compositions of a sculptural kind from which the artist has purposely withheld all beauty ofform or other aesthetic effect.
Verket är utformat som ett montage. Detta kan ses som en skulptur, men konstnären har avsiktligt berövat detall plastisk och estetisk effekt.
Their components, tubes and panels, roughly overlapping, give the pieces a tentative, precarious balance.
Dess beståndsdelar, rör och plattor, som ungefärligt överlappar varandra, ger helheten en bräcklig och osäkerjämvikt.
Thematerial used, steel, belongs to the world of industry; the vibrant blue and yellow might suggest traffic signs.
Det material som valts, nämligen stål, har lånats från industrisamhället. De grälla färgerna, blått ochgult, för tanken till vägskyltar.
By distressing the surface of the steel, Gast Michels has given this cold, neutral material more of the appearance of wood, reinforcing the contrast between natural products and the industrial products of the modernworld.
Genom bearbetning av ytan har Gast Michels fått detta kalla och neutrala material att likna trä, vilket endastförstärker kontrasten mellan naturmaterialet och det industriella materialet från den moderna världen.
The deliberately abstract treatment of the composition is a reference to the dehumanised urban landscape.
Den avsiktligt abstrakta tekniken i montaget syftar på det avmänskligade stadslandskapet.
Yetthe work’s title evokes the countryside, and in particular the forest. This is a recurrent theme and source ofinspiration for the artist: in the process of being destroyed by industrial civilisation, the theme of the forestalludes to the threat posed to man by industrial civilisation.
Titeln för tanken till landsbygden och särskilt skogen – vilken är ett återkommande tema och en inspirationskälla i konstnärens verk – som förstörts av industrisamhället, men anspelar även på det hot som dettautgör för människan.
The arrows speak of the violence of town, thedepersonalisation of individuals.
Pilarna refererar till våldet i staden och avpersonifieringen av individen.
Paradoxically, the visual abstraction of the composition conveys a messagewhose clarity constitutes the value of the work.
Den synbaraabstraktionen i montaget förmedlar paradoxalt nog ett budskap och det är klarheten i detta som utgör verketsvärde.
By causing the very reality of the contemporary world to enterart, by appropriating the materials which that world produces, Gast Michels allows art to take on the role ofwitness and gives it a power of denunciation.
Genom att låta själva verkligheten i den samtida världen ingå i konsten och tillägna sig de material somden producerar, ger Gast Michels konsten möjlighet att vittna och varna.
The aesthetic which he creates relies upon what Pierre Restany(in Gast Michels, Éditions Galerie de Luxembourg, 1991) described as a ‘fundamental gesture of appropriation of the real’, which seeks to demolish boundaries between art and life; an art which borrows from theworld in order to make it reflect.
Denna estetik grundas på vad Pierre Restany (i Gast Michels, utgiven av Galerie de Luxembourg, 1991) anger som den ”grundläggande åtgärdenför att erövra verkligheten” i avsikt att avskaffa gränserna mellan konsten och livet – en konst som lånar frånvärlden för att ge den bättre möjligheter till eftertanke.
Calligraphy Based on Three Phrases, oil on canvas, 1989
Kalligrafi över tre delar av ett uttryck (Calligraphie portant sur trois phrases), olja på duk, 1989
For this series of works, designed to hang in one of the courtrooms of the Court of Justice, Sven Dalsgaardchose to paint with words.
Sven Dalsgaard har i denna serie av tavlor, som pryder en av domstolens rättssalar, valt att måla med ord.
In the past painters have been compared to poets and painting defined as silent poetry.
Konstnärer jämfördes förr i tiden med poeter och målningskonsten ansågs vara en stum poesi.
Pictures ‘filled with theresonance of unspoken words’, according to Paul Claudel, invited the viewer to a silent, inward reading, andit is this kind of experience that Dalsgaard offers us.
Tavlorna ”somfyllda med ljudet från en mening som inte uttalats” enligt Paul Claudel, inbjöd betraktaren till en inre och tystläsning. Det är den här typen av upplevelse som Sven Dalsgaard inbjuder oss till.
The work is presented as ‘an exercise in calligraphy based on three phrases: “WITH LOVE/AND JUSTICE/AUNITED EUROPE”’.
Han presenterar sitt verk som en ”kalligrafiövning över tre delar av ett uttryck”: ”MED KÄRLEK/OCHRÄTTVISA/ETT ENAT EUROPA”.
The words, spread across three large triptych-like canvasses, are painted in all the Community languages. Yet they remain indecipherable.
Dessa ord som är fördelade på tre stora tavlor som påminner om triptyker är målade på Europeiska gemenskapernas samtliga språk.
Despite being arranged from left to right like conventional western writing and despite the vibrant colours which mark them out against their papery white background, the words are so entangled that they cannot be read.
Men inget ord är mer framträdande än ett annat.Trots att de är disponerade från vänster till höger enligt västerländskt skrivsätt och trots de starka färgerna somskiljer dem från den vita pappersliknande bakgrunden, är orden ordnade i ett sådant gytter att man inte kanläsa dem.
But that fact excites the desire to decipher the message contained in the paintings.
Men det faktum att man inte kan läsa meddelandet väcker lust att tyda texten.
They are like pictorial musicscores from which the viewer must unlock the sounds.
Vissa bokstäver är isolerade och synliga mot bakgrunden.
Certain letters then seem to appear, isolated on the surface, giving rise to words which recapture their force and are then spoken in silence.
Dessa skapar med styrka ord som betraktaren då uttalar i tysthet.
The composition symbolises the coexistence of different cultures within the European Union and the respectthat must be had for each of them. But this respect remains under threat, as does justice, as does life itself.
Sven Dalgaards tavlor symboliserar genom sin komposition olika kulturers samexistens i Europeiska unionenoch han tar hänsyn till alla – en hänsyn som hela tiden är hotad – liksom rättvisan och den mänskliga existensen.
That is why, in giving his pictorial message, Dalsgaard painted the word ‘love’ before all the others.
Det är därför som Sven Dalsgaard målat ordet ”kärlek” först för att få fram sitt bildbudskap. Ett ord som ordföranden i domstolen framhävde i sitt invigningstal: ”By giving first place to love Sven Dalsgaard tells us thatjustice without human warmth and understanding cannot be the right basis for a European Community.”
He began painting in the1930s and took an interest insurrealism.
Han började måla på30-talet och har intresserat sig försurrealismen.
In 1947 he stayed in Paris with fellow Danish artists Richard Mortensen and Robert Jacobsen.
1947 bodde han i Paris samtidigt som andra danskakonstnärer, t. ex.
Also a photographer,Dalsgaard is the author of severalcollections of poetry.
Richard Mortensen och Robert Jacobsen.Han är även fotograf och har gettut flera diktsamlingar.
Tapestries, 1985
Bildvävnader, 1985
(gift from the Portuguese Government)
(gåva från Portugals regering)
‘I am no one’, wrote Fernando Pessoa in his Book of Disquiet. ‘I am the suburbs of a town that doesn’t exist...and I float... airborne’, just as in the tapestry by Costa Pinheiro, who, in honour of the poet, attempted to recreate his presence, to give face to a man who has none because he has become one with his poetry.
”Jag är inte någon”, skrev Fernando Pessoa i sin bok Orons bok,”Jag är förorterna till en stad som inte finns(...) och jag svävar i luften, (...)” precis som Costa Pinheiros bildvävnad, som för att hylla poeten försöker återupprätta hans närvaro och ge ett ansikte till honom, som inte har något därför att det smält samman med poesin.
Effacement of the self provided the foundation for Pessoa’s poetic invention, allowing him to surpass the narrow bounds of a single consciousness and conjure up within himself other personalities larger than himself.Caeiro, Reis and de Campos are those others whom he invented.
Poetens utplånande av sig själv utgör grunden för hans innovationer inom poesin. Han utplånar sig själv föratt nå längre än ett enda medvetandes kapacitet, för att bli en annan som är mer än han själv.
They enabled him to play a number of different parts, or in the words of the poet, ‘to be everything, in every way, because Truth cannot exist incompletely’.
Caeiro, Reis och Campos är dessa ”andra” som han uppfunnit för att bli fler, för att ”vara allt, på alla sätt, därför att Verkligheten inte kan existera ofullständig”, enligt honom.
To be everything in order to embrace all of the facets of Truth, to explore the whole self and thus to‘experience everything’.
Han vill vara allt för att omfatta alla verklighetenssidor och utforska allt hos sig själv och på så vis ”erfara allt”.
Yet all of these poets converged in one man, Fernando Pessoa. He contained all of the others, just as all poemsbecome one.
Men alla dessa poeter möts i en enda poet, Fernando Pessoa, som rymmer alla de andra, precis som alla dikter bara är en enda dikt.
It is this mystery merging the poet with his work that Costa Pinheiro sought to represent, by evoking both hisperson, through the depiction of objects: a hat, glasses, a cigarette holder, and his poetic space: the window,the scenery, the sky and sea merging together, the seagull in gentle flight.
Det är detta mysterium, som sammansmälter poeten och hans verk, som Costa Pinheiro har velat avbilda, genomatt både levandegöra hans person genom verkliga föremål – hatten, glasögonen, cigarettmunstycket – och hanspoetiska rum – fönstret, landskapet, himmel och hav i ett, och en fiskmås som flyger med lätta vingar.
The illustration takes on an iconological value in relation to the poet’s personality, seeking to render Pessoa’sthoughts in images which the artist knows are intended to open our eyes.
Bilden är en slags ikon av poetens personlighet. Den syftar till att synliggöra Fernando Pessoas tanke i form avbilder som konstnären vet kommer att väcka vår uppmärksamhet.
Surely this is the most appropriate response to an oeuvrewhich seeks to grasp the ‘mystery of things’ and ofthe world in a poetic vision in which everything is one:
Är inte detta det bästa svaret på det poetiska verket som försöker fånga ”sakernas mysterium” och världsmysteriet i poetiska bilder som är närvarande i allt:
‘The main thing is to know how to see clearly,To know how to see clearly without thinking,To know how to see clearly when seeing,And not to think when seeing.’(What we see of things)
”Det viktigaste är att kunna se bra,kunna se bra utan att tänka,kunna se bra då man ser,och att inte tänka då man ser.” (Det vi ser av tingen.)
If one stops thinking for a moment one sees more clearly that, in Pinheiro’s tapestry, the seagulls are erasingthe night as they fly by.
Sluta att tänka ett tag för att bättre se att fiskmåsarna på Costa Pinheiros bildvävnad, då de flyger förbi, suddar ut natten.
‘Pass, bird, pass, and teach me to pass!’(Sooner the flight of a bird, Fernando Pessoa).
"Flyg förbi fågel, flyg förbi och lär mig att flyga förbi!” (Hellre flyga på natten, av Fernando Pessoa)
Portuguese artist born in 1932.Studied at the António Arroio School of Decorative Arts.
Portugisisk konstnär född 1932.Han studerade på konstfackskolan António Arroio.
In 1967 hewon the first prize in painting ofthe National Society of Fine Art in Lisbon. He has also exhibited in Germany and at the Portuguesecultural centre in France.
Han har deltagit i flera utställningar i Lissabon.1967 tilldelades han första pris i målning av den nationellakonstorganisationen i Lissabon.Han har även ställt ut i Tysklandoch i Frankrike på det portugisiskakulturhuset.
Classical bas-relief had a strong narrative element. It told a historic tale.
Den klassiska lågreliefen återgav en historisk berättelse.
The sculpted forms were executed insuch a way as to enable the viewer to read the story depicted in the relief and understand its meaning.
De skulpterade formerna var avsedda att underlättaför betraktaren att läsa historien och förstå dess innehåll.
Basreliefs must be viewed face-on, and their composition created a special relationship between the sculpted figures and their background, which functioned as a sort of conjurer’s world.
Reliefens komposition syftade till att ställa de skulpterade formerna i relation till bakgrunden, som fungerade som ett illusionistiskt rum.
The bas-relief of Ewald Mataré breaks with this tradition.
Ewald Matarés lågrelief bryter mot denna traditionella uppfattning.
There is no narrative scheme.
I själva verket illustrerar han inte någonhistoria.
The sculpted figures,a woman and two oxen, are pushed to the edges of a flat, bare background with which they have no connection. They are isolated and seem to want to break away.
De skulpterade formerna, en kvinna och två oxar, finns på kanterna av en platt, avskalad bakgrundsom figurerna inte har något som helst samband med och som isolerar dem på ytan på det plan som de verkarvilja frigöra sig från.
The effect is reinforced by the fact that certain parts— the woman’s feet, the horns and muzzle of one bull, the hooves and tail of the other — spill over the borders.
Denna effekt förstärks av det faktum att vissa delar – fötterna på kvinnan, hornen ochmulen på oxen i det övre högra hörnet, klövarna och svansen på oxen i det nedre högra hörnet – sticker ut urreliefens gränser i rummet.
The forms are striking in their immobility, in their sketchy simplicity.
Formerna är iögonfallande genom sin orörlighet och sin schematisering, sompåminner om den för teckningskonsten.
They impose a presence.
De förefaller vara närvarande.
Both in their structural formality, with contours amply rounded, and in their theme, representing man and animal together, they are evocative of the cave paintings of Palaeolithic art.
Människan jämte de två oxarna påminner om grottmålningarna från stenåldern både till formstrukturen i deyppiga konturerna och till motivet.
This is the artist’s favourite theme and he surrounds the figures with mystery, charging them with symbolism.The accentuated hips of the female figure are a stylisation of fertility.
Konstnären som här framställer sitt favorittema omspinner gärna formerna med mystik och ger dem ett symboliskt värde. Således är kvinnans framträdande höfter en symbol för fertilitet.
The naturalistic modelling of the oxengives an impression of life which, as in the caves at Lascaux, seeks to convey the sacred.
Den naturalistiska utformningen av djuren ger ett intryck av vitalitet som, liksom i Lascaux, symboliserar det heliga.
By playing with the boundaries between bas-relief, characterised by the continuity of the forms cut into theblock, and sculpture in the round, whereby the artist creates free-standing, autonomous figures, Ewald Mataréadds something new to both.
Genom att leka med gränsen mellan lågreliefen, som karakteriseras av kontinuiteten i formerna som skulpterats i ett block, och de runda förhöjningarna som skapar fristående volymer, förnyar Ewald Mataré metodenför de här två olika typerna av konst som klassificeras som ”skulpturkonst”.
He wasawarded the Grand Order of Meritof the Federal Republic of Germany.
Han tilldelades Förbundsrepubliken Tysklandsstora förtjänsttecken.
His work includes thebronze doors at the southernentrance to Cologne Cathedral, thedoors of Salzburg Cathedral and amonument to the dead in Fulda.
Han gjordebronsdörrarna i den södra portalenpå katedralen i Köln, portalen påkatedralen i Salzburg samt ettmonument över de avlidna i Fulda.
In the Height of Summer, viscose, linen, mahogany, 185 x 154 cm, 1999
Mitt i sommaren (Au coeur de l’été), viskos, lin och pinnar av mahogny, 185 x 154 cm, 1999
Summer; Winter, patinated copper, 100 cm in diameter, 1999
Sommar (Été); Vinter (Hiver), patinerad koppar, 100 cm i diameter, 1999
(on loan from Finnish national art collections)
(utlånade från olika nationella konstsamlingar i Finland)
Nature provides the focal point and inspiration of the work of these three artists.
Naturen är det centrala i verken av dessa tre konstnärer och är deras inspirationskälla.
Their investigation of formremains in constant relationship with it.
De skapar var för sig en personlig konststil som visar att de vägrar låtasig ledas av de internationella konstströmningarna.
Their choice and treatment of materials also express temporal experience, which is the essence of their work.All have created a highly personal body of work, reflecting their refusal to be ruled by international artistictrends.Their common aesthetic ambition is to establish links between traditional Finnish folk art and modern art,employing ancient techniques of craft art in an original way that casts a new light on the art of today.
De strävar alla estetiskt efter att sammanbinda den traditionella, finska populärkonsten med den moderna konsten. De använder på ett originellt sätt gamla konsthantverksmetoder för att förnya vår tids konst.
At artschool she studied industrial designand then textile art.
På konsthögskolan studerade honindustriell formgivning ochtextilkonst.
Since 1987 shehas participated in manyexhibitions both in Finland andabroad.
Alltsedan 1987 har hondeltagit i många utställningarbåde i Finland och utomlands.
In particular sheparticipated in the International Textilkunst in Austria and in the‘Sculpture objects functional art’exhibition in New York and Chicago.
Hon har bland annat deltagit i Internationale Textilkunst i Österrike och utställningen”Sculpture objects functional art” i New York och Chicago.
Her works are found inthe Museum of Fine Art in Helsinkiand the American Craft Museum in New York.
Manfinner hennes verk på Helsingforskonstmuseum och på American Craft Museum i New York.
ULLA-MAIJAVIKMANcombines the applied skills of Finnish textile art with her investigation of form.
Genom att använda viskos och lin som material till sitt verk fann Ulla-Maija Vikman en ny lösning på problemet samtidigt som hon gick över gränsen mellan populärkonst och s.k. ”högre”konst.
Theavant-garde artists of the 1960s broadened the realm of conventional painting by going beyond the two-dimen-sionality of traditional canvasses.
Mitt i sommarenbestår av en uppsättning vertikala linjer som följer tygets struktur och horisontella linjer som framhäver materialets effekter.
To give their paintings three-dimensional existence, they sought to give themdepth, caused them to overflow into the surrounding space.
De varma färgerna gör att rummet vibrerar och ger intryck av rörelse,tidens rörelser, som här har funnit ett synligt uttryck.
By using viscose and linen as the ‘canvas’ for herpainting, Ulla-Maija Vikman alighted upon a novel solution to this problem, whilst at the same time spanningthe divide between decorative arts and ‘mainstream’ art.
EILAMINKKINENhämtar också sin inspiration från den traditionella finska konsten. För sina skulpturer i kopparanvänder hon sig av den traditionella ciselerings- och patineringstekniken.
In the Height of Summeris constructed from a set ofvertical lines, which preserve the appearance of the material, and horizontal lines, which reinforce the pictorial quality of the work.
Den runda formen som konstnärenvalt gör att relieferna liknar stora speglar som kan fånga årstidernas fullbordan i en ögonblicksbild.
The warm colours make the space vibrant and introduce an impression of movement,specifically that of time, whose action is made visible.
Sommarensintensiva blå färg verkar vara graverad i Sommarskoppar och frosten förefaller ha angripit Vinters koppar.Detta arbete, som liknar guldsmedsarbete, synliggör den förvandling av materialet som tiden medför.
Studiedart from 1965 to 1969. Since 1972she has been teaching.
Hon studerade på konsthögskolanfrån 1965 till 1969.
She hasparticipated in various exhibitions,including ‘Finnish forms andarchitectures’ in Spain and‘Exhibition of Finnish art’ in France.
Sedan 1972undervisar hon på konsthögskolansutbildningscentrum.