natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1721; ‘the IRG’), while retaining the usual German legal terminology — a ‘surrender’ within the meaning of the Framework Decision being described as an ‘extradition’.
1721) (nedan kallad IRG). I IRG har den terminologi som traditionellt sett används i tysk rätt behållits som innebär att ett ”överlämnande” i den mening som avses i rambeslutet anges såsom ”utlämning”.
The IRG distinguishes between the decision concerning the admissibility of the extradition request and the decision to grant or refuse extradition.
I IRG görs det skillnad mellan beslutet om huruvida begäran om utlämning kan prövas, å ena sidan, och beslutet som avser prövning i sak, det vill säga huruvida utlämningen ska beviljas, å andra sidan.
According to Articles 29 to 32 of the IRG, it is in any event for the Oberlandesgerichte (Higher Regional Courts) to examine the admissibility of the extradition request, on application by the executing judicial authority.
Enligt 29–32 §§ IRG ankommer det på de regionala domstolarna i högre instans (Oberlandesgerichte) att i alla händelser bedöma huruvida begäran om utlämning kan prövas, på begäran av den verkställande rättsliga myndigheten.
By contrast, the decision to grant or refuse extradition, in the case of extradition requests submitted by an issuing judicial authority of another Member State, is a matter for the executing judicial authority.
Däremot ankommer det på den verkställande rättsliga myndigheten att besluta huruvida utlämningen ska beviljas, med avseende på begäran om utlämning som framställts av en utfärdande rättslig myndighet i en medlemsstat.
Article 4(6) of the Framework Decision was transposed, in relation to persons other than German nationals — whether nationals of another Member State or of a third State — by Article 83b(2)(b) of the IRG.
Artikel 4.6 i rambeslutet har införlivats med den tyska rättsordningen genom 83b § punkt 2 b IRG, vad avser dem som inte är tyska medborgare, oberoende av om de är medborgare i en annan medlemsstat än Förbundsrepubliken Tyskland eller i ett tredjeland.
According to that provision, entitled ‘Grounds for non-execution’:
I denna bestämmelse, med rubriken ”Hinder för beviljande”, anges:
‘The extradition of a foreign national whose habitual residence is in Germany may also be refused, if
”Beviljande av utlämning av en utlänning, som stadigvarande uppehåller sig i Tyskland, kan även vägras om
(b) in the case of extradition for the purpose of execution of sentence, he does not consent to such extradition after being informed of his rights (such information being minuted by the judge) and if he has an interest in execution of the sentence in Germany that deserves protection and predominates …’
… b) vid utlämning för verkställighet av ett frihetsstraff när den som begärts utlämnad, efter att ha getts vederbörliga upplysningar, inte ger sitt samtycke, vilket skrivits in i domstolsprotokollet, och dennes skyddsvärda intresse av att straffet verkställs i Tyskland väger tyngst, …”
Paragraph 79(2) of the IRG lays down the procedures for the ruling on the extradition request as follows:
I processrättsligt hänseende beskrivs i 79 § punkt 2 IRG villkoren för prövningen av begäran om utlämning på följande sätt:
‘Before the Oberlandesgericht has ruled on the admissibility of the [extradition] request, the body competent to grant or refuse the request [the ‘Generalstaatsanwaltschaften’ — General Prosecutor’s Offices] shall indicate whether it intends to raise any grounds of nonexecution under Paragraph 83b.
”Innan Oberlandesgericht bedömer huruvida begäran [om utlämning] kan prövas, ska den myndighet som är behörig att bevilja utlämningar [’Generalstaatsanwaltschaften’] ange om den avser att göra gällande att det föreligger hinder för beviljande enligt 83b §.
Reasons shall be given for a decision not to raise any such ground. That decision is subject to review by the Oberlandesgericht … ’
Ett beslut att inte göra gällande hinder för beviljande ska motiveras och kan överprövas av Oberlandesgericht …”
The main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Förfarandet i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
By judgment of 28 May 2002 of the Sąd Rejonowy w Tucholi (Local Court of Tuchola, Poland), Mr Kozłowski was sentenced to five months’ imprisonment for destruction of another person’s property.
Sąd Rejonowy w Tucholi, den regionala domstolen i Tuchola (Polen), avkunnade den 28 maj 2002 en dom genom vilken Szymon Kozłowski ådömdes ett fängelsestraff på fem månader på grund av att han gjort sig skyldig till skadegörelse.
The sentence imposed by that judgment has become final, but has not yet been executed.
Domen i fråga har vunnit laga kraft men ännu inte verkställts.
Since 10 May 2006, Mr Kozłowski has been imprisoned in Stuttgart (Germany), where he is serving a custodial sentence of three years and six months, to which he
Szymon Kozłowski avtjänar sedan den 10 maj 2006 ett fängelsestraff i fängelset i Stuttgart (Tyskland) på tre år och sex månader. Han har ådömts detta straff genom
KOZŁOWSKI was sentenced by two judgments of the Amtsgericht Stuttgart, dated 27 July 2006 and 25 January 2007, in respect of 61 fraud offences committed in Germany.
KOZŁOWSKI två domar av Amtsgericht Stuttgart, av den 27 juli 2006 och den 25 januari 2007, på grund av 61 fall av bedrägeri, som denne gjort sig skyldig till i Tyskland.
The Polish issuing judicial authority requested the German executing judicial authority, by a European arrest warrant issued on 18 April 2007, to surrender Mr Kozłowski for the purposes of execution of the sentence of imprisonment of five months imposed on him by the Sąd Rejonowy w Tucholi.
Den polska utfärdande rättsliga myndigheten begärde, genom en europeisk arresteringsorder av den 18 april 2007, ställd till den tyska verkställande rättsliga myndigheten, att Szymon Kozłowski skulle överlämnas för verkställighet av det fängelsestraff på fem månader som denne ådömts av Sąd Rejonowy w Tucholi.
He stated to the latter, in the course of that hearing, that he did not consent to his surrender to the Polish issuing judicial authority.
Han angav härvid att han inte samtyckte till att överlämnas till den polska utfärdande rättsliga myndigheten.
On 18 June 2007, the German executing judicial authority informed Mr Kozłowski that it did not intend to raise any ground for nonexecution.
Den tyska verkställande rättsliga myndigheten meddelade den 18 juni 2007 Szymon Kozłowski att den inte hade för avsikt att göra gällande några hinder för beviljande.
According to that authority, there is no ground for nonexecution within the meaning of Paragraph 83b of the IRG and, in particular, Mr Kozłowski does not have his habitual residence in Germany.
Enligt denna myndighet förelåg det nämligen inte några hinder för beviljande enligt 83b § IRG. Framför allt uppehöll sig den berörda personen inte stadigvarande i Tyskland.
His successive periods of presence on German territory were characterised by the commission of several crimes, without any lawful activity.
Dennes många vistelser i Tyskland kännetecknades av att han begick ett flertal brott. Någon legal ekonomisk verksamhet ägnade han sig överhuvudtaget inte åt.
Consequently, since it considered that it was not necessary to initiate enquiries in order to discover where, with whom and why Mr Kozłowski was staying in Germany, the executing judicial authority requested the Oberlandesgericht Stuttgart to authorise the execution of the European arrest warrant in question.
Eftersom den tyska verkställande rättsliga myndigheten inte ansåg det nödvändigt att utreda var, hos vem och i vilket syfte Szymon Kozłowski uppehållit sig i Tyskland, begärde den således att Oberlandesgericht Stuttgart skulle godkänna verkställigheten av nämnda europeiska arresteringsorder.
With regard to Mr Kozłowski’s personal situation, the order for reference indicates that, according to the convictions against him in Germany, he is single and childless.
Vad vidare beträffar Szymon Kozłowskis personliga förhållanden, framgår det av beslutet om hänskjutande att enligt domstolsavgörandena som avser denne i Tyskland är han ogift och barnlös.
He has little or even no command of the German language.
Han behärskar endast i begränsad mån eller inte alls det tyska språket.
He grew up, then worked, in Poland until the end of 2003.
Han växte upp och arbetade i Polen till slutet av år 2003.
Thereafter, for approximately one year, he drew unemployment benefit in that Member State.
Därefter erhöll han under ungefär ett års tid arbetslöshetsersättning i denna medlemsstat.
The national court proceeds on the assumption that from February 2005 until 10 May 2006, the date of his arrest in Germany, Mr Kozłowski lived predominantly in Germany.
Den hänskjutande domstolen utgår från antagandet att Szymon Kozłowski till övervägande del uppehöll sig i Tyskland från februari månad år 2005 till den 10 maj 2006, då han greps i Tyskland.
That stay was interrupted during the 2005 Christmas holidays, and possibly even in the month of June 2005 and the months of February and March 2006.
Denna vistelse avbröts i samband med julledigheten år 2005 och eventuellt under juni månad år 2005 samt i februari och mars 2006.
He worked occasionally on building sites but earned his living essentially by committing crimes.
Szymon Kozłowski arbetade tillfälligt i byggbranschen men försörjde sig huvudsakligen genom att begå brott.
Finally, the national court explains that, in the course of the review which it is required to carry out under Paragraph 79(2) of the IRG, it is called upon to ascertain whether Mr Kozłowski’s ‘habitual residence’ within the meaning of Article 83b(2) of that law was, at the time of the request for surrender, in Germany, and whether it is still there.
Den hänskjutande domstolen har slutligen angett att den, inom ramen för den överprövning som den är skyldig att göra enligt 79 § punkt 2 IRG, har att bedöma huruvida Szymon Kozłowski, i den mening som avses i 83b § punkt 2 i samma lag, vid tidpunkten då begäran om överlämnande lämnades in, ”stadigvarande uppehöll sig” i Tyskland och om så fortfarande är fallet.
If that question is answered in the negative, the national court must according to German law authorise the execution of the European arrest warrant, since all the other conditions required under that law are fulfilled.
Om denna fråga besvaras nekande, ska nämnda domstol godkänna verkställigheten av den europeiska arresteringsordern med stöd av tysk rätt, då samtliga villkor som uppställs häri i övrigt är uppfyllda.
In those circumstances, the Oberlandesgericht Stuttgart decided to stay the proceedings and to refer to the Court of Justice the following questions for a preliminary ruling:
Mot bakgrund av dessa omständigheter har Oberlandesgericht Stuttgart beslutat att vilandeförklara målet och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
(b) his stay there does not comply with the national legislation on residence of foreign nationals;
Kan en person anses vara bosatt eller uppehålla sig i en [verkställande] medlemsstat, i den mening som avses i artikel 4.6 i [rambeslutet], trots att denne a) inte, utan avbrott, uppehåller sig i den [verkställande] medlemsstaten, b) inte uppehåller sig där i enlighet med de nationella bestämmelserna om inresa och uppehåll, c) yrkesmässigt begår brott i den staten, och/eller
(d) he is in detention there serving a custodial sentence?
KOZŁOWSKI d) avtjänar ett frihetsstraff i den staten?
As a preliminary point, it should be recalled that, as noted in paragraph 12 of this judgment, the Court has jurisdiction, in the present case, to rule on the interpretation of the Framework Decision under Article 35 EU.
Det ska inledningsvis erinras om att domstolen, såsom det framgår av punkt 12 i förevarande dom, enligt artikel 35 EU är behörig att tolka rambeslutet.
By its first question, the national court seeks, in essence, to ascertain what is the scope of the terms ‘resident’ and ‘staying’ contained in Article 4(6) of the Framework Decision and, in particular, whether in circumstances such as those in the main proceedings, a requested person in proceedings relating to the execution of a European arrest warrant can be considered as covered by that provision.
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i räckvidden av uttrycken ”bosatt” och ”uppehåller sig”, som återfinns i artikel 4.6 i rambeslutet, och särskilt huruvida, under sådana omständigheter som de i det nationella målet, en eftersökt person inom ramen för ett förfarande för verkställighet av en europeisk arresteringsorder kan anses omfattas av denna bestämmelse.
In order to reply to that question, it should be recalled that the objective of the Framework Decision, as made clear in particular by Article 1(1) and (2) and by recitals 5 and 7 in its preamble, is to replace the multilateral system of extradition between Member States by a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, that system of surrender being based on the principle of mutual recognition (see C-303/05 Advocaten voor de Wereld [2007] ECR I-3633, paragraph 28).
I syfte att besvara denna fråga erinrar domstolen om att rambeslutet, såsom följer särskilt av artikel 1.1 och 1.2 samt skälen 5 och 7 i detsamma, har som mål att ersätta den multilaterala utlämningsordningen mellan medlemsstaterna med ett system för överlämnande av dömda eller misstänkta personer mellan rättsliga myndigheter för verkställighet av domar eller lagföring och att systemet grundar sig på principen om ömsesidigt erkännande (se dom av den 3 maj 2007 i mål C-303/05, Advocaten voor de Wereld, REG 2007, s. I-3633, punkt 28).
According to Article 1(2) of the Framework Decision, Member States are to execute any European arrest warrant on the basis of the principle of mutual recognition and in accordance with the provisions of that Framework Decision.
Enligt artikel 1.2 i rambeslutet ska medlemsstaterna verkställa varje europeisk arresteringsorder i enlighet med principen om ömsesidigt erkännande samt bestämmelserna i detta rambeslut.
In that regard, Article 4(6) of the Framework Decision sets out a ground for optional nonexecution of the European arrest warrant pursuant to which the executing judicial authority may refuse to execute such a warrant issued for the purposes of execution of a sentence where the requested person ‘is staying in, or is a national or a resident of, the executing Member State’, and that State undertakes to execute that sentence in accordance with its domestic law.
I artikel 4.6 i rambeslutet anges i detta avseende ett skäl till att verkställighet av den europeiska arresteringsordern får vägras. Den verkställande rättsliga myndigheten får vägra att verkställa en sådan arresteringsorder om den har utfärdats för verkställighet av ett fängelsestraff och den eftersökte ”uppehåller sig i, är medborgare eller bosatt i den verkställande medlemsstaten” och denna stat åtar sig att själv verkställa detta straff enligt sin nationella lagstiftning.
Thus, according to Article 4(6) of the Framework Decision, the scope of that ground for optional nonexecution is limited to persons who, if not nationals of the executing Member State, are ‘staying’ or ‘resident’ there.
Enligt artikel 4.6 i rambeslutet är således tillämpningsområdet för detta skäl till att verkställighet får vägras begränsat till personer som, om de inte är medborgare i den verkställande medlemsstaten, ”uppehåller sig” i eller är ”bosatta” i den medlemsstaten.
However, the meaning and scope of those two terms are not defined in the Framework Decision.
Dessa två uttrycks innebörd och räckvidd definieras emellertid inte i rambeslutet.
The Commission of the European Communities, while conceding that, in some linguistic versions of the Framework Decision, the wording of Article 4(6) could suggest that the term ‘staying’ is on the same level of importance as the criteria of residence or nationality, contends that, in any case, that provision must be interpreted as meaning that the fact that the requested person is staying in the executing Member State is a necessary but not sufficient condition for invoking the ground for optional nonexecution referred to in Article 4(6).
Europeiska gemenskapernas kommission har medgett att ordalydelsen av artikel 4.6 i rambeslutet i vissa språkversioner kan innebära att uttrycket ”uppehåller sig” jämställs med kriterierna bosättning och nationalitet. Samtidigt har den gjort gällande att denna bestämmelse under alla omständigheter ska tolkas på så sätt att det för den eftersökta personen är ett nödvändigt men inte tillräckligt villkor att denne uppehåller sig i den verkställande medlemsstaten för att denne ska kunna göra gällande det skäl för att verkställighet får vägras som avses i nämnda artikel 4.6.
In that regard, it is certainly true that the term ‘staying’ cannot be interpreted in a broad way which would imply that the executing judicial authority could refuse to execute a European arrest warrant merely on the ground that the requested person is temporarily located on the territory of the executing Member State.
Det är härvid visserligen riktigt att uttrycket ”uppehåller sig” inte kan ges en vid tolkning. En sådan tolkning skulle innebära att den verkställande rättsliga myndigheten får vägra att verkställa en europeisk arresteringsorder redan av det skälet att den eftersökta personen tillfälligt befinner sig i den verkställande medlemsstaten.
However, Article 4(6) of the Framework Decision equally cannot be interpreted as meaning that a requested person who, without being a national or resident of the executing Member State, has been staying there for a certain period of time is not in any circumstances capable of having established connections with that State which could enable him to invoke that ground for optional nonexecution.
Artikel 4.6 i rambeslutet kan emellertid inte heller tolkas på så sätt att en eftersökt person som, utan att vara medborgare i eller bosatt i den verkställande medlemsstaten, uppehåller sig där sedan en viss tid tillbaka inte i något fall kan anses ha en sådan anknytning till denna medlemsstat som skulle kunna motivera att detta skäl till att verkställighet får vägras kan göras gällande.
It follows that, notwithstanding differences in the various language versions of Article 4(6), the category of requested persons who are ‘staying’ in the executing Member State within the meaning of that provision is not, as was argued in par -ticular by the Netherlands Government at the hearing of the present case, completely irrelevant for the purposes of ascertaining the scope of that provision.
Härav följer att, oaktat skillnaderna i ordalydelse mellan de olika språkversionerna av nämnda artikel 4.6, kategorin eftersökta personer som ”uppehåller sig” i den verkställande medlemsstaten i den mening som avses i denna bestämmelse inte saknar, såsom bland annat den nederländska regeringen gjorde gällande vid förhandlingen i förevarande mål, betydelse vid fastställandet av tillämpningsområdet för samma bestämmelse.
Consequently, it is not sufficient to take into account only the term ‘resident’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision, but it is also necessary to ascertain in what way the term ‘staying’ may complement the meaning of the first of those two terms.
Det är följaktligen inte tillräckligt att beakta uttrycket ”bosatt” i den mening som avses i artikel 4.6 i rambeslutet, utan det ska även bedömas hur uttrycket ”uppehåller sig” kan påverka räckvidden hos förstnämnda uttryck.
First, that reading of Article 4(6) of the Framework Decision cannot be affected by the fact that, according to the wording of Article 5(3) of the Framework Decision, which concerns a person who is the subject of a European arrest warrant for the purposes of prosecution, surrender may be made subject by the law of the executing Member State to the condition contained in that provision only if the person concerned is a national or resident of that Member State, no reference being made to his ‘staying’ there.
Tolkningen av artikel 4.6 i rambeslutet ska inte påverkas av den omständigheten att, enligt ordalydelsen i artikel 5.3 i samma rambeslut, som avser den person som är föremål för en europeisk arresteringsorder för lagföring, överlämnandet endast får underkastas det villkor som återfinns i denna bestämmelse med stöd av den verkställande medlemsstatens lagstiftning under förutsättning att den berörda personen är medborgare eller bosatt i denna medlemsstat, varför frågan var personen i fråga ”uppehåller sig” inte aktualiseras.
Second, with regard to the interpretation of the terms ‘staying’ and ‘resident’, it should be pointed out that, contrary to the argument of the Czech and Netherlands Governments, the definition of those two terms cannot be left to the assessment of each Member State.
Vidare är det, vad beträffar tolkningen av uttrycken ”uppehåller sig” och ”bosatt”, viktigt att framhålla att, i motsats till vad den tjeckiska och den nederländska regeringen har gjort gällande, det inte kan anses ankomma på varje medlemsstat att definiera dessa båda uttryck.
It follows from the need for uniform application of Community law and from the principle of equality that the terms of a provision of Community law which makes no express reference to the law of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope must normally be given an autonomous and uniform interpretation throughout the Union, having regard to the context of the provision and the objective pursued by the legislation in question (see, by analogy, Case C-195/06 Österreichischer Rundfunk [2007] ECR I-8817, paragraph 24 and caselaw cited).
Det följer nämligen såväl av kravet på en enhetlig tillämpning av unionsrätten som av likhetsprincipen att en unionsbestämmelse som inte innehåller någon uttrycklig hänvisning till medlemsstaternas rättsordningar för att bestämma dess betydelse och räckvidd normalt ska ges en självständig och enhetlig tolkning inom hela unionen, med beaktande av bestämmelsens sammanhang och det med bestämmelserna i fråga eftersträvade målet (se, analogt, dom av den 18 oktober 2007 i mål C-195/06, Österreichischer Rundfunk, REG 2007, s. I-8817, punkt 24 och där angiven rättspraxis).
Since the objective of the Framework Decision, as indicated in paragraph 31 of this judgment, is to put in place a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, based on the principle of mutual recognition — a surrender which the executing judicial authority can oppose only on one of the grounds for refusal provided for by the Framework Decision — the terms ‘staying’ and ‘resident’, which determine the scope of Article 4(6), must be defined uniformly, since they concern autonomous concepts of Union law.
Rambeslutet har, såsom framgår av punkt 31 i förevarande dom, som mål att inrätta ett system för överlämnande av dömda eller misstänkta personer mellan rättsliga myndigheter för verkställighet av domar eller lagföring, ett system som grundar sig på principen om ömsesidigt erkännande och enligt vilket den verkställande rättsliga myndigheten endast får vägra att överlämna den berörda personen med stöd av något av de skäl till att verkställighet får vägras som föreskrivs i rambeslutet. Mot bakgrund härav ska uttrycken ”uppehåller sig” och ”bosatt”, som är avgörande vid bedömningen av tillämpningsområdet för artikel 4.6 i rambeslutet, ges en enhetlig tolkning, då de hänför sig till autonoma unionsrättsliga begrepp.
Therefore, in their national law transposing Article 4(6), the Member States are not entitled to give those terms a broader meaning than that which derives from such a uniform interpretation.
Medlemsstaterna har således inte rätt att i nationell rätt, genom vilken nämnda artikel 4.6 införlivas med den nationella rättsordningen, ge dessa uttryck en större räckvidd än den som följer av en sådan enhetlig tolkning.