natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It has always been inferred that, in order to ensure the effectiveness of Article 11 of Regulation No 17, the Commission is therefore entitled to compel the undertakings to provide all necessary information concerning such facts as may be known to them and to disclose to the Commission, if necessary, such documents relating thereto as are in their possession, even if the latter may be used to establish the existence of anticompetitive conduct.
I-8375), och förstainstansrätten (dom av den 20 februari 2001 i mål T-112/98, Mannesmannröhren-Werke mot kommissionen, REG 2001, s.
It follows from those decisions that this power of the Commission to request information does not fall foul of Article 6(1) and (2) of the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms.
II-729) har konsekvent sagt att ett erkännande av en sådan rätt skulle gå utöver vad som är nödvändigt för att skydda företagens rätt till försvar.
However, the applicants have not been deterred from invoking the judgments of the European Court of Human Rights 17 in an effort to ensure that the Community case-law develops in a way favourable to their case.
Vidare skulle det på ett omotiverat sätt hindra kommissionen från att utföra sin uppgift att övervaka att konkurrensreglerna iakttas på den gemensamma marknaden.
The Court of First Instance has none the less refused to embark on that road and emphasised in Tokai Carbon and Others v Commission that the Commission’s power to request information does not fall foul of either Article 6(1) and (2) of the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms or the case-law of the European Court of Human Rights.
Det berörda företaget har endast rätt att tiga om det skulle tvingas att tillhandahålla svar genom vilka företaget skulle komma att erkänna förekomsten av en överträdelse som det ankommer på kommissionen att bevisa.
In any event, the Court of First Instance observes, the mere fact of being obliged to answer purely factual questions put by the Commission and to comply with its requests for the production of documents already in existence cannot constitute a breach of the principle of respect for the rights of defence or impair the right to fair legal process, which offer, in the specific field of competition law, protection equivalent to that guaranteed by Article 6 of the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms.
Härav har alltid den slutsatsen dragits att kommissionen, för att bevara den ändamålsenliga verkan av artikel 11 i förordning nr 17, således har rätt att ålägga företagen att lämna alla nödvändiga upplysningar om de faktiska omständigheter som de kan ha kännedom om, och att vid behov överlämna de handlingar rörande desamma som de har i sin besittning, även om dessa upplysningar eller handlingar kan användas för att fastställa att det har förekommit ett konkurrensbegränsande beteende.
There is nothing to prevent the addressee of a request for information from showing, whether later during the administrative procedure or in proceedings before the Community Courts, when exercising his rights of defence, that the facts set out in his replies or the documents produced by him have a different scope from that ascribed to them by the Commission.
Av dessa beslut framgår vidare att denna kommissionens befogenhet att inhämta upplysningar varken strider mot artikel 6.1 och 6.2 i konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Funke v France judgment of 25 February 1993, Series A No 256-A, § 44a; Saunders v United Kingdom judgment of 17 December 1996, Reports of judgments and decisions, 1996-VI, p.
Förordning nr 17 av den 6 februari 1962, rådets första förordning om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 1962, 13, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8).
Reasonable time
Skälig tid
The need to act within a reasonable time in conducting administrative proceedings relating to competition policy is a general principle of Community law whose observance is ensured by the Community judicature (Joined Cases T-213/95 and T-18/96 SCK and FNK v Commission [1997] ECR II-1739).
Att administrativa förfaranden inom området för konkurrenspolitik skall genomföras inom skälig tid utgör en allmän gemenskapsrättslig princip, vars iakttagande domstolen skall säkerställa (förstainstansrättens dom av den 22 oktober 1997 i de förenade målen T-213/95 och T-18/96, SCK och FNK mot kommissionen, REG 1997, s. II-1739).
In its judgment of 13 January 2004 in Case T-67/01 JCB Service v Commission, not yet published in the ECR (under appeal, Case C-167/04 P), the Court of First Instance had occasion to recall that infringement of that principle is capable of vitiating the decision adopted by the Commission at the close of the administrative procedure only if it is shown that it also entails infringement of the rights of defence of the undertaking concerned.
I sin dom av den 13 januari 2004 i mål T-67/01, JCB Service mot kommissionen (REG 2004, s. II-0000, överklagad till domstolen under målnummer C-167/04 P), fickförstainstansrätten tillfälle att erinra om att ett åsidosättande av denna princip inte motiverar att ett beslut som kommissionen har antagit vid slutet av ett administrativt förfarande i ett konkurrensärende ogiltigförklaras, såvida det inte samtidigt medfört ett åsidosättande av det berörda företagets rätt till försvar.
In that case, although the Commission flagrantly breached its obligation to comply with such a timelimit when examining an application for exemption under Article 81(3) EC when it rejected an application for exemption 27 years after an agreement was notified to it in 1973, the Court of First Instance held that that breach had not affected the lawfulness of the rejection of the application for exemption.
I förevarande fall fastslog förstainstansrätten att även om kommissionen på ett anmärkningsvärt sätt hade åsidosatt sin skyldighet att iaktta en sådan tidsfrist under undersökningen av en begäran om undantag med stöd av artikel 81.3 EG genom att avslå en begäran om undantag 27 år efter det att ett avtal hade anmälts år 1973, hade detta åsidosättande inte i sig någon inverkan på lagenligheten av beslutet att avslå ansökan om undantag.
As regards the period of more than four years taken to investigate the complaint lodged by a competitor of the party which notified the agreements in issue, the Court of First Instance did not find it excessive, given the complexity of the case, which involved several Member States and covered five heads of infringement, and the need to draw up a second statement of objections.
Vad beträffar det faktum att det tog över fyra år att utreda det klagomål som ingivits av en konkurrent till den part som hade anmält avtalen i fråga ansåg förstainstansrätten att det inte, med beaktande av att ärendet var komplicerat och berörde ett flertalmedlemsstater, var orimligt att överträdelsen bestod av fem olika delar och att det blev nödvändigt att upprätta ett andra meddelande om anmärkningar.
It is for the Commission to demonstrate the circumstances constituting an infringement of Article 81 EC (Case C-49/92 P Commission v Anic Partecipazioni [1999] ECR I-4125, paragraph 86). The Commission must, in particular, demonstrate the duration of the infringement in respect of which it is imposing a sanction.
Europadomstolens dom av den 25 februari 1993 i mål Funke, serie A nr 256/A, §44a, Europadomstolens dom av den 17 december 1996 i mål Saunders mot Förenade kungariket, Recueil des arrêts et décisions, 1996-VI, s.
In those cases, the Commission had not adduced evidence of the entire duration of the infringement.
2044, och Europadomstolens dom av den 3 maj 2001 i mål J.B. mot Schweiz, ännu ej publicerat i Recueil des arrêts et décisions.
Proceedings determining whether 1990 should be taken as the starting date for the infringement.
Däremot påpekade förstainstansrätten, beträffande bestridandena rörande frågan när överträdelsen påbörjades, att det påstådda upphörandet av avtalen om frivillig exportbegränsning utgjorde det avgörande kriteriet för bedömningen av huruvida överträdelsen förekom under år 1990.
In that regard, the Court recalled that, in principle, it is for the applicant to adduce evidence of its claims.
I detta hänseende erinrade förstainstansrätten om att det i princip ankommer på sökanden att bevisa sina påståenden.
None the less, the Court found that, in the specific circumstances of the case, it was incumbent on the Commission to produce evidence of the date of cessation of the international voluntary restraint agreements.
Icke desto mindre konstaterade förstainstansrätten att det under de särskilda omständigheter som rådde i det aktuella fallet ålåg kommissionen att förebringa bevisning för när det internationella avtalet om frivillig exportbegränsning upphörde att gälla.
It was held that that evidence had not been produced, after the Court considered that ‘[t]he Commission’s inexplicable inability to produce evidence relating to a circumstance which concern[ed] it directly [made] it impossible for the Court to give a ruling in full knowledge of the facts concerning the date of cessation of those agreements’.
Emellertid ansåg förstainstansrätten att ”[k]ommissionens oförklarliga oförmåga att förebringa bevisning avseende en omständighet som direkt berör den medför[de] att förstainstansrätten inte [kunde] fälla ett avgörande med full kännedom om den dag då dessa avtal upphörde att gälla”.
In the absence of evidence adduced by the Commission, and faced with evidence adduced by the Japanese undertakings that the international agreements had been extended until 31 December 1990, at least at the Japanese level, the Court considered that those agreements had remained in force until the end of 1990.
Eftersom kommissionen inte hade förebringat någon bevisning och då det förelåg bevisning som hade ingivits av de japanska företagen vilken visade att giltigheten av dessa internationella avtal hade förlängts fram till och med den 31 december 1990, åtminstone från japansk sida, ansåg förstainstansrätten att dessa avtal hade fortsatt att gälla till slutet av år 1990.
The contested decision was annulled in part on that point and the amount of the fines reduced accordingly.
Det omtvistade beslutet ogiltigförklarades delvis på denna punkt och bötesbeloppet sattes ned för att beakta denna omständighet.
The Japanese undertakings also disputed the date on which the infringement in which they were found to have participated came to an end.
De japanska företagen bestred även det datum då den överträdelse som påtalats avseende dem hade avslutats.
The Court held that, on the basis of the evidence adduced by the Commission, the existence of the infringement had not been established, so far as the Japanese undertakings were concerned, after 1 July 1994 and that, accordingly, the duration of the infringement must be reduced by six months in addition to the reduction of one year indicated above.
Förstainstansrätten fastslog att det inte, på grundval av den bevisning som kommissionen hade företett, kunde fastslås att denna överträdelse, vad gällde de japanska företagen, hade förelegat efter den 1 juli 1994.
Under Article 15 of Regulation No 17, 18 where the Commission finds an infringement of Article 81 EC or Article 82 EC, it may, by decision, not only require the undertakings to bring the infringement to an end, but also impose fines on them.
Följaktligen var det lämpligt att minska överträdelsens varaktighet med sex månader utöver den ovan nämnda minskningen på ett år.
Article 23 of Council Regulation (EC) No 1/2003 of 16 December 2002 on the implementation of the rules on competition laid down in Articles 81 and 82 of the EC Treaty (OJ 2003 L 1, p. 1) is identical to Article 15 of Regulation No 17.
Följaktligen ogiltigförklarade förstainstansrätten det omtvistade beslutet i den del det däri fastslogs att sökandena hade överträtt gemenskapsbestämmelserna före den 1 januari 1991 och, vad gällde de japanska
As regards, first, the Guidelines, the Court of First Instance recalled, as it had already held in the judgments in the ‘district heating’, 19
Vad, för det första, gäller riktlinjerna erinrade förstainstansrätten om att – vilket den redan hade fastslagit i domarna i målen Fjärrvärme19
‘Lysine’ 20 and ‘FETTSCA’ 21 cases, that the Guidelines are binding on the Commission.
, Lysin20 och FETTSCA21
The Commission must therefore comply with the rules which it has imposed upon itself (Mannesmannröhren-Werke v Commission, cited above, paragraphs 212 and 231), unless it sets out expressly its reasons for departing from them in any particular regard (Tokai Carbon and Others v Commission, cited above, paragraph 352).
–riktlinjerna kan åberopas mot kommissionen. Följaktligen skall kommissionen iaktta de regler som den själv har förbundit sig att följa genom riktlinjerna (domen av den 8 juli 2004 i det ovannämnda målet Mannesmannröhren-Werke mot kommissionen, punkterna 212 och 231), förutom om den särskilt har angivit de skäl som rättfärdigar att riktlinjerna inte följs i ett visst avseende (domen i det ovannämnda målet Tokai Carbon m.fl.motkommissionen, punkt 352).
The undertakings may therefore invoke the incorrect application of the Guidelines before the Community Courts.
Företagen kan alltså vid gemenskapsdomstolarna åberopa att riktlinjerna har tillämpats felaktigt.
As regards, second, certain more particular provisions of the Guidelines, the Court has defined the conditions for the application of the criteria set for determining the amount of the fine in the light of the gravity of the infringement and also of its duration.
Vad för det andra gäller vissa mer särskilda bestämmelser i riktlinjerna, preciserade förstainstansen förutsättningarna för att tillämpa de bestämda kriterierna för att fastställa bötesbeloppet med beaktande av dels hur allvarlig överträdelsen var, dels hur länge den pågick.
In its decision in the ‘graphite electrodes’ case, the Commission had concluded that the infringement was ‘very serious’, regard being had to the nature of the infringement, its actual impact on the graphite electrodes market in the EEA and the size of the relevant geographic market.
Artikel 23 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget (EUT L 1, 2003, s.
The Court approved the approach taken by the Commission.
1), som ersätter förordning nr 17 är identisk med artikel 15 i den sistnämnda förordningen.
In particular, the judgment of 9 July 2003 in Case T-224/00 Archer Daniels Midland and Archer Daniels Midland Ingredients v Commission (under appeal, Case C-397/03 P); the judgments delivered in the ‘Lysine’ cases were commented on in the Annual Report 2003.
Bland annat dom av den 9 juli 2003 i mål T-224/00, Archer Daniels Midland och Archer Daniels Midland Ingredients mot kommissionen (överklagad till domstolen under målnummer C-397/03 P). Domarna rörande Lysinmålen kommenterades i Årsrapport 2003.
Judgment of 19 March 2003 in Case T-213/00 CMA CGM and Others v Commission [2003] ECR II-913, concerning the FETTSCA agreement; this judgment was commented on in the Annual Report 2003.
Dom av den 19 mars 2003 i mål T-213/00, CMA CGM m.fl.motkommissionen (REG 2003, s.
Point 1 A of the Guidelines states that ‘[i]n assessing the gravity of the infringement, account must be taken of its nature, its actual impact on the market, where this can be measured, and the size of the relevant geographic market’.
II-913, rörande avtalet FETTSCA). Denna dom kommenterades i Årsrapport 2003.
The Commission had also divided the undertakings concerned into three categories, on the basis of the worldwide turnover of each undertaking in sales of the product concerned, in order to take account of the actual economic capacity of each undertaking to cause significant harm to competition and of the great disparity in size between the undertakings.
I det beslut som låg till grund för målet Grafitelektroderhadekommissionenkarakteriseratöverträdelsen som ”mycket allvarlig” med hänsyn till överträdelsens art, dess faktiska påverkan på grafitelektrodmarknaden inom EES och den relevanta geografiska marknadens omfattning.
On that point, the Court observed that the Commission was entitled to divide the members of a cartel into several categories for the purposes of setting the amount of fines.
Förstainstansrätten godkände kommissionens bedömning.
Although that categorisation ignored the differences in size between undertakings in the same category, it could not in principle be condemned. However, the thresholds determined for each of the categories thus identified must be coherent and objectively justified.
Den ansåg särskilt att kommissionen, med beaktande av att det samordnade förfarandet syftade till en uppdelning av marknaderna på världsomfattande nivå, inte hade gjort någon uppenbart felaktig bedömning genom att välja den globala omsättningen avseende den aktuella produkten som utgångsbelopp.
In the present case, the Court held that the method of differentiation used in the decision, which was based on turnover and market shares, had not been correctly applied by the Commission vis-à-vis Tokai Carbon and the Carbide/Graphite Group, which came in one of the three categories in question.
Förstainstansrätten ansåg nämligen att kommissionen, genom att använda denna omsättning, kunde beakta de ”överträdande företagens ekonomiska kapacitet att vålla andra aktörer, särskilt konsumenterna, betydande skada” i den mening som avses i punkt 1 A fjärde stycket i riktlinjerna.22
In the exercise of its unlimited jurisdiction, the Court therefore decided to dismantle the category in question and to make its own classification.
Kommissionen hade även delat in företagen i tre kategorier på grundval av varje företags globala omsättning avseende försäljningen av den aktuella produkten.
It also fixed the starting amount of the fines for the undertakings coming within that classification and also for the undertakings in the third category.
Detta gjordes för att ta hänsyn till respektive företags ekonomiska kapacitet att allvarligt skada konkurrensen och med hänsyn till de avsevärda skillnaderna i storlek på de berörda företagen.
Last, in regard to the two undertakings considered the most important, the Commission had applied multipliers for gravity to the starting amount.
I denna fråga erinrade förstainstansrätten om att kommissionen har rätt att vid fastställande av bötesbelopp dela upp dem som har deltagit i ett samordnat förfarande i flerakategorier.Dettatillvägagångssättskalliprincipinteunderkännastrotsattdetmedför att hänsyn inte tas till storleksskillnader mellan företag i samma kategori.
The Court confirmed that it is in principle possible for the Commission to apply a multiplier for gravity to the starting amounts in order to set the fine at a sufficiently deterrent level (Case T-31/99 ABB Asea Brown Boveri v Commission [2002] ECR II-1881, paragraphs 165 to 167; under appeal, Case C-213/02 P).
Emellertid skall fastställandet av gränsvärden då kommissionen delar in företagen i kategorier för att fastställa bötesbeloppet vara sammanhängande och sakligt motiverat för var och en av de angivna kategorierna.
However, the multiplier applied in the present case to SDK (2.5) was held not to comply with the principles of proportionality and equal treatment and the Court, in the exercise of its unlimited jurisdiction, reduced the multiplier applicable to that undertaking to 1.5.
I förevarande fall fastslogs dock att den differentieringsmetod som användes i beslutet, vilken grundades på företagens omsättning och marknadsandel, inte hade tillämpats korrekt av kommissionen på företagen Tokai Carbon och The Carbide/Graphite Group, som ingick i en av de tre kategorierna i fråga.
Although, by applying a multiplier, the Commission therefore remains free to increase the level of fines, it also has the option of reducing the starting amount which would result from a strict application of the Guidelines.
Genom utövandet av sin fulla prövningsrätt beslutade följaktligen förstainstansrätten att upplösa den andra omtvistade kategorin och göra en egen indelning.
The Court confirmed that, in the seamless steel tubes and pipes decision, the Commission was entitled, in spite of what was recognised as the ‘very serious’ nature of the infringement, to take a starting amount (EUR 10 million) corresponding to 50% of the minimum amount mentioned in the Guidelines for infringements in that category (EUR 20 million), in order to take account of the fact that the actual impact of the infringement on the market had been limited.
Vidare fastställde förstainstansrätten utgångsbeloppet för böterna för de företag som ingick i den sistnämnda kategorin och för de företag som ingick i den tredje kategorin.
On the other hand, the Court considered that the Commission had failed to take into consideration the second infringement by the European producers (the contracts relating to the United Kingdom market) when setting the amount of the fine.
Slutligen hade kommissionen, avseende de två företag som ansågs vara de viktigaste, tilldelat utgångsbeloppen allvarlighetskoefficienter.Förstainstansrättenbekräftadeattdet i princip är möjligt för kommissionen att tillämpa en allvarlighetskoefficientpåutgångsbeloppen för att fastställa böterna till en tillräckligt avskräckande nivå (förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T-31/99, ABB Asea Brown Boveri mot kommissionen, REG 2002, s.
By that omission, the Commission therefore infringed the principle of equal treatment, since different situations were treated in the same way.
II-1881, punkterna 165–167, överklagad till domstolen
In order to remedy that unequal treatment of the European producers and the Japanese producers, the Court reduced the fine imposed on each of the Japanese producers by 10%. As the Commission had not requested it to do so, the Court did not increase the fines imposed on the European producers.
I punkt 1 A i riktlinjerna anges att ”[v]id bedömningen av överträdelsens allvar skall man beakta överträdelsens art, dess konkreta påverkan på marknaden, om den är mätbar, och omfattningen av den relevanta geografiskamarknaden”.Avdennapunktframgårävenattdetärmöjligtatt”varieradebelopp som fastställs inom var och en av de ovan angivna [allvarlighets]kategorierna för att ta hänsyn till den särskilda vikten, och således den faktiska påverkan på konkurrensen, av varje företags förfarande i samband med överträdelsen, särskilt när det är stor skillnad i storleken på de företag som begått en överträdelse av samma slag”.
In its judgment in Tokai Carbon and Others v Commission, cited above, the Court of First Instance rejected all the complaints relating to the basic amounts applied in the decision in order to take account of duration.
Förstainstansrätten ansåg däremot att kommissionen vid fastställande av bötesbeloppet hade underlåtit att beakta den andra överträdelse som de europeiska företagen hade begått (avtalen rörande den brittiska marknaden).
SGL Carbon maintained that the Guidelines were unlawful in that they envisaged the duration of an infringement in the same way, irrespective of its nature.
Genom denna underlåtelse hade kommissionen alltså åsidosatt likabehandlingsprincipen, eftersom den hade behandlat olika situationer likadant.
It maintained that a cartel is by definition long-lasting and that it cannot be treated in the same way for the purpose of duration as other infringements.
För att korrigera denna ojämlika behandling mellan de europeiska och de japanska tillverkarna, minskade förstainstansrätten det belopp som hade ålagts var och en av de japanska tillverkarna med 10 procent.
The Court rejected that argument, observing that certain cartels, being of short duration, are less harmful than they would have been had they been in operation for a long period.
Förstainstansrätten ökade inte de böter som skulle åläggas de europeiska tillverkarna, eftersom kommissionen inte hade framställt något yrkande om detta.
Aggravating circumstances
Överträdelsens varaktighet