natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Treaties 1, the Group's conclusion on this point was that merger of the two Treaties would be a logical consequence of the merger of the Union's legal personality and that of the Community, and would accordingly contribute to simplifying the Treaties.
Även om det är tänkbart att slå samman de juridiska personerna utan att slå samman fördragen, har arbetsgruppen kommit fram till att en sammanslagning av de båda fördragen vore en logisk följd av en sammanslagning av unionens och gemenskapens juridiska personer och skulle på så sätt bidra till att förenkla fördragen.
The further point was made that if the Community ceased to have a separate legal personality, the rationale for distinguishing between the TEU and the TEC would cease to apply, and that distinction would be a needless complication.
Man har i detta sammanhang framfört att om gemenskapen inte längre hade status som egen juridisk person, skulle åtskillnaden mellan EU-fördraget och EG-fördraget inte längre ha något existensberättigande, utan vore en källa till onödiga komplikationer.
A new clause would merely stipulate that the Union supersedes and acts as successor to the European Community, without amending the provisions of the TEC.
I en ny klausul skulle det helt enkelt anges att unionen ersätter och efterträder Europeiska gemenskapen, utan att man för den skull ändrar bestämmelserna i EG-fördraget.
The underlying case for merging the Euratom Treaty is the same as for merging the TEC.
Den tanke som ligger till grund för sammanslagningen med Euratomfördraget är densamma som för sammanslagningen med EU-fördraget.
The Euratom merger would in addition allow a large number of Euratom Treaty provisions that are identical or similar to the TEC to be deleted.
En sådan sammanslagning skulle dessutom göra det möjligt att avskaffa ett stort antal bestämmelser i Euratom som är identiska med eller liknar EG-fördragets bestämmelser.
However, in view of certain specific problems relating to the Euratom Treaty, it was felt that the possible implications of merging this Treaty needed to be further investigated.
Med tanke på vissa specifika problem som sammanhänger med Euratomfördraget ansåg arbetsgruppen att det vore lämpligt att i ett senare skede ytterligare undersöka de eventuella följderna av sammanslagningen med detta fördrag.
Having concluded in favour of merging the Treaties, the Working Group went on to express a clear preference for the option of a new, single treaty, falling into two parts 1: – a basic part comprising constitutional provisions, newly enacted or taken from the present Treaties; – a second part, which would codify and reorganise all the provisions of the TEU and the TEC dealing with matters not covered by the basic part 2.
En grundläggande del bestående av konstitutionella bestämmelser som antingen är nya eller härrör från de nuvarande fördragen. En andra del där alla de bestämmelser i EU- och EG-fördragen som inte omfattas av den grundläggande delen skulle kodifieras och omstruktureras.
The new Treaty would replace the current TEU and the TEC (and, where appropriate, the Euratom Treaty).
Det nya fördraget skulle ersätta de nuvarande EU- och EG-fördragen (och, i förekommande fall, Euratomfördraget).
With regard to this matter, the Working Group took into account the dangers, for legal certainty in particular, of the other option which consisted in drawing up a new basic treaty to be superimposed on the present, non-merged, Treaties.
I detta sammanhang beaktade arbetsgruppen riskerna, bl.a. för rättssäkerheten, med det andra alternativet som går ut på att det utarbetas ett nytt, grundläggande fördrag som skulle läggas ovanpå de nuvarande, ej sammanslagna fördragen.
Naturally, the Convention would also have to examine other aspects of simplifying the Treaties which were not directly linked to the Union's legal personality 3.
Konventet måste naturligtvis även behandla andra aspekter av förenklingen av fördragen som inte har någon direkt koppling till unionens rättsliga status.
Those questions mainly concern the architecture and content of the basic part, the form and structure of the second part, as well as a possible distinction between the procedures for revising the Treaties.
Dessa frågor avser huvudsakligen den institutionella strukturen och innehållet i den grundläggande delen, den andra delens utformning och struktur, samt en eventuell differentiering av förfarandena för översyn av fördragen.
For example, the second part could comprise statutes (for the institutions) or special protocols (for policy areas: internal market, EMU, JHA, CFSP, common policies, etc.).
Denna andra del kan t.ex. bestå av stadgor (för institutionerna) eller särskilda protokoll (för politikblocken: inre marknaden, EMU, RIF, GUSP, gemensam politik etc.).
On this subject see CONV 250.
Se dokument CONV 250 i detta avseende.
The Working Group also considered the Union's current "pillar" structure.
Arbetsgruppen har även tagit upp frågan om unionens nuvarande pelarstruktur.
Here, the Group concluded that neither the merger of legal personalities nor the merger of the Treaties had, in itself, any effect on the pillar structure.
Arbetsgruppen kom till den slutsatsen att en sammanslagning av de juridiska personerna lika litet som en sammanslagning av fördragen i sig skulle ha någon effekt på denna struktur.
However, it was felt that the way in which the pillar structure was presented in the present TEU would seem outdated, not to say obsolete, in a new, single Treaty 1.
Det sätt på vilket det sistnämnda uttrycks i det nuvarande EU-fördraget skulle emellertid förefalla anakronistiskt, för att inte säga föråldrat, i ett nytt enda fördrag.
It would, moreover, be a needless complication since all the institutional and procedural features specific to the two intergovernmental pillars (CFSP and cooperation in criminal matters) which the Convention considers appropriate to maintain could be preserved in the new constitutional treaty.
Det skulle dessutom vara en onödig källa till komplikationer, eftersom det vore möjligt att bevara samtliga institutionella och förfarandemässiga kännetecken som är utmärkande för de två "mellanstatliga" pelarna (GUSP och straffrättsligt samarbete), som konventet finner det lämpligt att behålla, i det nya konstitutionella fördraget.
THE CONSEQUENCES OF EXPLICIT CONFERRAL OF SINGLE LEGAL PERSONALITY ON THE UNION'S EXTERNAL RELATIONS
KONSEKVENSER FÖR UNIONENS YTTRE FÖRBINDELSER AV ATT UTTRYCKLIGEN TILLERKÄNNA UNIONEN STATUS SOM JURIDISK PERSON
The explicit conferral of legal personality on the Union heightens its profile on the world stage.
Om unionen uttryckligen tillerkänns status som juridisk person blir den mer synlig i världen.
The Union thus becomes a subject of international law – alongside the Member States but without jeopardising their own status as subjects of international law – and would as a result be able to avail itself of all means of international action (right to conclude treaties, right of legation, right to submit claims or to act before an international court or judge, right to become a member of an international organisation or become party to international conventions, e.g. the ECHR, right to enjoy immunities), as well as to bind the Union internationally.
Den blir också ett folkrättssubjekt – vid sidan av medlemsstaterna och utan att det inverkar menligt på deras egen egenskap av folkrättssubjekt – dvs. den kommer att ha behörighet att använda sig av alla medel för att agera internationellt (rätt att ingå fördrag, sändebudsrätt, rätt att framföra klagomål eller agera inför en internationell domstol, rätt att bli medlem i en internationell organisation eller ansluta sig till en internationell konvention – t.ex. Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt rätt att komma i åtnjutande av immunitet) och att utöva sitt eget internationella ansvar.
Explicit conferral of a single legal personality on the Union does not per se entail any amendment, either to the current allocation of competences between the Union and the Member States or to the allocation of competences between the current Union and Community.
Att unionen uttryckligen tillerkänns status som enda juridisk person innebär inte i sig någon ändring av den nuvarande fördelningen av befogenheter mellan unionen och medlemsstaterna eller den nuvarande fördelningen av befogenheter mellan unionen och gemenskapen.
Nor does it involve any amendments to the respective procedures and powers of the institutions regarding in particular the opening, negotiation and conclusion of international agreements.
Det medför inte heller ändringar i institutionernas förfaranden och behörighet bland annat med avseende på inledande, förhandling och ingående av internationella avtal.
That being said, the Working Group considered it advisable to suggest certain amendments to some provisions of the Treaties, to which it draws in particular the attention of members of the Working Group on External Action, in order to enhance the effectiveness of the Union's external action and simplify existing procedures.
Här ansåg arbetsgruppen att det vore lämpligt att föreslå några ändringar i vissa bestämmelser i fördragen för att öka effektiviteten i unionens yttre åtgärder och förenkla nuvarande förfaranden, ett område som arbetsgruppen särskilt vill göra arbetsgruppen för yttre åtgärder uppmärksam på.
Some members of the Working Group pointed out that these amendments could be reviewed and supplemented in the light of the guidelines that would be produced by the Convention as regards the allocation of competences, procedures and powers of the institutions, and with particular reference to the functioning of external action and the area of freedom, security and justice.
I detta sammanhang klargjorde en del av arbetsgruppen att dessa ändringar kan ses över och kompletteras enligt de riktlinjer som konventet utformar i fråga om fördelning av behörighet, förfaranden och befogenheter mellan institutionerna, särskilt när det gäller yttre åtgärder samt området för frihet, säkerhet och rättvisa.
The procedure for negotiating and concluding agreements: the case of "mixed agreements" (traditional and cross-pillar)
Förfarandet för förhandling och ingående av avtal: fallet med "blandade avtal" (klassiska och "pelarövergripande")
As regards the procedure for negotiating and concluding international agreements (treaty-making power), the Working Group's point of departure was that the existing distribution of competences between the Member States and the Union as well as the respective powers of the institutions should be maintained.
När det gäller förfarandet för förhandling och ingående av internationella avtal ("treaty making power") har arbetsgruppen utgått från idén om att behålla den gällande fördelningen av befogenheter mellan medlemsstaterna och unionen samt institutionernas respektive befogenheter.
However, it thought that a clear indication should be given in a single treaty article 1 of who negotiates and concludes such agreements.
Den ansåg dock att man i en enda artikel i fördraget klart bör ange vem som skall förhandla om och vem som skall ingå internationella avtal.
Consolidation of the various applicable procedures in a single provision is made easier by the fact that, whatever the area concerned, it is always the Council 2 which: – authorises the opening of negotiations and issues the negotiating directives, and – concludes the agreements once they are negotiated.
Det blir lättare att konsolidera de olika tillämpliga förfarandena i en enda bestämmelse, genom att det alltid är rådet som, oavsett vilket område det gäller ger bemyndigande att inleda förhandlingar och utfärdar förhandlingsdirektiv samt ingår de avtal som framförhandlats på detta sätt.
Consolidation into a single article might not necessarily involve changes to the specific features of the procedure according to the subject in hand.
Denna konsolidering i en enda artikel skulle inte nödvändigtvis behöva medföra några ändringar av förfarandets specifika karaktär beroende på området.
Hence, if the agreement under consideration fell solely under Community law, current Article 300 TEC would apply; if the agreement came solely under Title V or Title VI, Articles 24/38 TEU would apply; if, however, the agreement fell within the Community domain and at the same time came under Titles V and/or VI TEU ("cross-pillar mixity"), the negotiating procedure would be determined by the Council according to the subject-matter covered by the agreement, with due regard for the existing institutional balance; where the main purpose of the agreement
Således är det nuvarande artikel 300 i EG-fördraget som skall tillämpas om det aktuella avtalet helt och hållet faller under gemenskapsrätten, och om avtalet faller helt och hållet under avdelningarna V och VI är det artiklarna 2438 i EU-fördraget som skall tillämpas. Om det däremot rör sig om ett avtal som faller både under gemenskapens område och avdelning V och/eller VI i EU-fördraget ("cross-pillar mixity"), skulle rådet fastställa förhandlingsförfarandet enligt det ärende som avtalet gäller, med iakttagande av den rådande jämvikten mellan institutionerna; om det huvudsakliga föremålet för avtalet rör ett bestämt ärende skulle en enda rättslig grund (och således ett enda förfarande) tillämpas.
In view of their specific nature, it is not proposed that the provisions concerning the conclusion of agreements in the field of EMU be incorporated into this single provision With the exception of the Euratom Treaty.
Förslaget går inte ut på att man i denna enda bestämmelse skall införliva bestämmelserna om ingående av EMU-avtal, med tanke på deras specifika karaktär (se artikel 111 i EG-fördraget). Med undantag av Euratomfördraget.
In this connection, most members of the Working Group stressed that the cohesion of the Union's position would be strengthened if the Union was represented by a single voice in negotiations.
I detta sammanhang betonar majoriteten i arbetsgruppen att unionens ståndpunkt skulle bli mer enhetlig om unionen företräddes av en enda röst i förhandlingarna.
But the Working Group accepted that, in certain exceptional cases of mixed agreements coming under several pillars, a double Union delegation might be justified (Presidency of the Council or High Representative, Commission).
Arbetsgruppen medgav dock att en fördubbling (rådets ordförandeskap eller den höge representanten, kommissionen) av unionens delegation skulle kunna motiveras i vissa undantagsfall med blandade avtal som omfattar flera pelare.
Most members of the Working Group also felt it would be useful to make it clear that if the Council (and, in the case of traditional mixed agreements, the Member States) wanted to make the Commission responsible for conducting negotiations on all aspects of an agreement on behalf of the Union (or even the Member States), it would of course be free to do so.
Majoriteten i arbetsgruppen ansåg dessutom att det skulle vara bra att förtydliga att om rådet (eller medlemsstaterna, när det gäller klassiska blandade avtal) önskar ge kommissionen i uppdrag att föra förhandlingarna på unionens (eller medlemsstaternas) vägnar när det gäller samtliga aspekter av ett avtal, är detta naturligtvis tillåtet.
This already occurs to a large extent in practice and enables the Union to speak with a single voice.
Detta sker redan i stor utsträckning i praktiken, och därigenom kan unionen förhandla om avtal med en enda röst.
As regards the right to initiate negotiations under the first pillar, informal contacts are made by the Commission, often at the request of third countries, and the Commission informs the Council.
När det gäller förhandlingsinitiativet, inom ramen för första pelaren, upprättas de informella kontakterna av kommissionen, ofta på begäran av tredje land, och kommissionen informerar rådet.
On the basis of these contacts, the Commission recommends to the Council that negotiations be opened and the Council takes the decision to authorise the Commission to negotiate (Articles 133(3) and 300(1) TEC).
På grundval av dessa informella kontakter rekommenderar kommissionen rådet att inleda förhandlingar, och rådet fattar beslut om bemyndigande av kommissionen att förhandla (artiklarna 133.3 och 300.1 i EG-fördraget).
Most members of the Working Group considered that the right to initiate negotiations for agreements on matters under Titles V and VI could belong to the Presidency of the Council (with the possibility of its being extended to the High Representative in the future).
Majoriteten i arbetsgruppen anser att förhandlingsinitiativet när det gäller avtal på områden som omfattas av avdelningarna V och VI skulle kunna tillkomma rådets ordförandeskap (i framtiden eventuellt utsträckt till den höge representanten).
In the case of mixed agreements under several pillars, the right of initiative would depend on the subject-matter of the agreement.
När det gäller blandade avtal som omfattar flera pelare samtidigt skulle initiativet vara beroende av vilka ärenden som ingår i avtalet.
The Working Group emphasised here that its proposals were drawn up on the basis of the current allocation of competences between the Union and the Member States or between the institutions as regards the initiative for and the negotiation and conclusion of international agreements, i.e. "à droit constant" (on the basis of established law).
Här betonar arbetsgruppen att dess förslag utformats på grundval av den nuvarande fördelningen av befogenheter mellan unionen och dess medlemsstater eller mellan institutionerna när det gäller initiativ till, förhandling om eller ingående av internationella avtal, det vill säga "med bibehållande av gällande rätt".
But if the Convention – following the discussions of the Working Group on External Action – were to decide to merge the duties of the High Representative and the Commissioner for External Relations, this new figure would have to play a role in the opening and conduct of negotiations.
Om konventet till följd av överläggningarna i arbetsgruppen för yttre åtgärder beslutar att slå samman tjänsten som hög representant och tjänsten som kommissionär med ansvar för yttre förbindelser skulle emellertid denna nya tjänst få en roll när det gäller att inleda och leda förhandlingar.
Most members of the Working Group thought that such a merger would contribute to the overall consistency of the Union's external action (within the meaning of Article 3 TEU) but that it should not involve a substantial modification of the existing institutional balance.
Majoriteten i arbetsgruppen tror för sin del att denna sammanslagning skulle leda till att samtliga av unionens yttre åtgärder skulle bli mer samstämmiga (i den mening som avses i artikel 3 i EU-fördraget) men att den inte borde leda till någon väsentlig ändring av den nuvarande jämvikten mellan institutionerna.
Furthermore, a majority in the Working Group proposed the principle of a reorganisation of staff with a view to creating a single structure to give the conduct of the Union's external action greater consistency and avoid overlap between administrations.
En majoritet i arbetsgruppen föreslår dessutom en omorganisation på personalnivå i syfte att skapa en enda struktur, så att unionens yttre åtgärder genomförs på ett enhetligare sätt och dubbla administrationer undviks.
Without questioning this principle, other members of the Working Group said that reorganisation raised technical and administrative problems and suggested that one solution might be to establish synergies.
Andra medlemmar i arbetsgruppen betonade, utan att därför ifrågasätta detta, att en sådan omorganisation skulle leda till tekniska och administrativa problem, och föreslog att en lösning skulle kunna bestå i att skapa samverkan.
This question should probably be discussed further by the Working Group on External Action.
Denna fråga bör antagligen diskuteras ytterligare i arbetsgruppen för yttre åtgärder.
The procedure for concluding agreements concerning Titles V and VI: need to adjust the wording of Article 24 TEU
Förfarandet för ingående av avtal som gäller avdelningarna V och VI: behovet av att anpassa lydelsen i artikel 24 i EU-fördraget
At present, Article 24 TEC – which applies only to subjects covered by the second and third pillars – lays down that "no agreement shall be binding on a Member State whoserepresentative in the Council states that it has to comply with the requirements of its own constitutional procedure; the other members of the Council may agree that the agreement shall apply provisionally to them".
I dag stadgas i artikel 24 i EU-fördraget, som endast tillämpas på områden som omfattas av andra och tredje pelaren, att "ett avtal inte skall vara bindande för en medlemsstat varsföreträdare i rådet förklarar att medlemsstaten måste uppfylla vissa krav som följer av dess egna konstitutionella förfaranden; de övriga rådsmedlemmarna kan enas om att avtalet skall gälla provisoriskt för dem".
This clause can be taken to mean that before the Union is bound by an international agreement a Member State may initiate a national procedure for the ratification of the agreement by its national parliament (or, where appropriate, by referendum).
Denna bestämmelse kan ges innebörden att en medlemsstat kan sätta igång ett nationellt förfarande för att låta sitt nationella parlament ratificera avtalet (eller, i förekommande fall, genom folkomröstning), innan ett internationellt avtal är bindande för unionen.
It is true that, if the subject-matter of an international agreement is covered partly by the exclusive competence of the Union and partly by the competence of the Member States (traditional "mixed agreements")1, the Member States must approve the part of the agreement that comes within their national competence in accordance with their respective constitutional requirements.
Det är riktigt att om området för ett internationellt avtal omfattas delvis av unionens exklusiva behörighet, delvis av medlemsstaternas behörighet (klassiska "blandade avtal"), skall medlemsstaterna godkänna den del av avtalet som omfattas av deras nationella behörighet, i enlighet med sina respektive konstitutionella förfaranden.
But insofar as Article 24 TEU refers to agreements covered by Union competence, and once the Union has legal personality and concludes them, national ratification procedures are not justified.
Men om artikel 24 i EU-fördraget åsyftar avtal som omfattas av unionens behörighet, finns det från och med det ögonblick då det är unionen som har status som juridisk person och ingår dessa avtal inte längre något skäl att använda nationella ratificeringsförfaranden.
This legal requirement must not be confused with the possibility open to any national parliament of examining its government's position on the decisionmaking procedure in the Council concerning the conclusion of an international agreement.
Man får inte förväxla detta rättsliga krav med den möjlighet som varje nationellt parlament har att granska sin regerings ståndpunkt i rådets beslutsprocess när internationella avtal ingås.
Any national parliament is of course entitled to monitor its government politically, including by means of the "parliamentary reservation" procedure, beforethe Council takes the decision to conclude the international agreement in question.
Varje nationellt parlament har givetvis rätt att utöva politisk kontroll över sin regering, bl. a. genom förfarandet med "parlamentsreservation", innanrådet beslutar att ingå det internationella avtalet i fråga.
It could even oblige its government to oppose the conclusion of the agreement for "important … reasons of national policy"(see Article 23(2) TEU), but this still concerns the internal decisionmaking procedure in the Council.
Det kan till och med tvinga sin regering att motsätta sig att avtalet ingås av "viktiga skäl som rör nationell politik"(se artikel 23.2 i EU-fördraget men detta gäller alltid det interna beslutsförfarandet inom rådet.
Once the Council has decided to conclude the agreement, the Union has consented to be bound by the agreement in accordance with the rules of international law.
När rådet har fattat beslut om ingående av avtalet har unionen samtyckt till att avtalet skall vara bindande för den i enlighet med bestämmelserna i internationell rätt.