natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Actions before the Court seek a review of the legality of decisions of the Boards of Appeal of OHIM for the purposes of Article 63 of Regulation No 40/94.
Det ska i detta avseende erinras om att en talan vid förstainstansrätten syftar till att rätten ska pröva lagenligheten av överklagandenämndernas beslut i den mening som avses i artikel 63 i förordning nr 40/94.
Therefore, it is not the Court’s function to review the facts in the light of documents adduced for the first time before it.
Förstainstansrättens uppgift är således inte att pröva de faktiska omständigheterna på nytt mot bakgrund av bevisning som har åberopats för första gången vid denna.
To allow such evidence would be contrary to Article 135(4) of the Rules of Procedure, according to which the parties’ submissions may not alter the subjectmatter of the proceedings before the Board of Appeal.
Att tillåta sådan bevisning skulle nämligen strida mot artikel 135.4 i förstainstansrättens rättegångsregler, enligt vilken parternas inlagor inte kan ändra föremålet för tvisten i överklagandenämnden.
Accordingly, such evidence is inadmissible and must be excluded, without any need to assess its probative value (Case T-128/01 DaimlerChrysler v OHIM (Calandre) [2003] ECR II-701, paragraph 18, and judgment of 23 May 2007 in Case T-342/05 Henkel v OHIM — SERCA (COR), not published in the ECR, paragraph 31).
Denna bevisning kan därför inte tillåtas och ska avvisas, utan att det är nödvändigt att pröva dess bevisvärde (förstainstansrättens dom av den 6 mars 2003 i mål T-128/01, Daimler Chrysler mot harmoniseringsbyrån (kylargaller), REG 2003, s. II-701, punkt 18, och av den 23 maj 2007 i mål T-342/05, Henkel mot harmoniseringsbyrån – SERCA (COR), ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 31).
For the same reason, an offer of new evidence submitted by a party must also be disregarded (see, to that effect, Joined Cases T-183/02 and T-184/02 El Corte Inglés v OHIM — González Cabello and Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR) [2004] ECR II-965, paragraph 97).
Av samma skäl ska även en parts erbjudande om ny bevisning avvisas (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 17 mars 2004 i de förenade målen T-183/02 och T-184/02, El Corte Inglés mot harmoniseringsbyrån – González Cabello och Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), REG 2004, s. II-965, punkt 97).
It follows that in the present case annexes 5 to 8, annex 14 and the last three pages of annex 13 to the application are inadmissible, in so far as they constitute new evidence which was not produced during the proceedings before OHIM, and that the applicant’s offer to produce additional evidence cannot be accepted.
Av detta följer, i förevarande fall, att bilagorna 5–8 och 14 samt de tre sista sidorna i bilaga 13 inte ska tillåtas, eftersom det rör sig om ny bevisning som inte har åberopats under förfarandet vid harmoniseringsbyrån, och att inte heller sökandens hemställan om att få inge ytterligare bevisning ska godtas.
Nevertheless, neither the parties nor the Court can be precluded from drawing on Community, national or international caselaw for the purposes of interpreting Community law.
Emellertid kan det inte vara otillåtet vare sig för parterna eller för förstainstansrätten att, vid tolkningen av gemenskapsrätten, vägledas av gemenskapens rättspraxis eller av nationell eller internationell rättspraxis.
That possibility of referring to national judgments is not covered by the caselaw referred to in paragraph 35 above, since it is not alleged that the Board of Appeal failed to take the factual aspects of a specific national judgment into account but that it infringed a provision of Regulation No 40/94 and the caselaw is cited in support of that plea (Case T-277/04 Vitakraft-Werke Wührmann v OHIM — Johnson’s Veterinary Products (VITACOAT) [2006] ECR II-2211, paragraph 71).
Den rättspraxis som omnämnts ovan i punkt 35 omfattar sålunda inte en sådan möjlighet att hänvisa till nationella avgöranden, eftersom det inte gjordes gällande att överklagandenämnden felaktigt underlät att beakta de faktiska omständigheterna i ett visst nationellt avgörande, utan att överklagandenämnden åsidosatte en bestämmelse i förordning nr 40/94, varvid rättspraxis åberopades till stöd för detta påstående (förstainstansrättens dom av den 12 juli 2006 i mål T-277/04, Vitakraft-Werke Wührmann mot harmoniseringsbyrån – Johnson’s Veterinary Products (VITACOAT), REG 2006, s. II-2211, punkt 71).
Any account to be taken by the Court of the judgment of the Tribunal Superior de Justicia de Madrid reproduced in annex 4 to the application therefore depends on the reason for which the applicant invokes that judgment.
Huruvida förstainstansrätten ska beakta den dom som meddelades av Tribunal Superior de Justicia de Madrid, vilken har ingetts i bilaga 4 till ansökan, beror således på av vilket skäl denna dom har åberopats av sökanden.
Consequently, whether the Court is able to take that judgment into account will be examined during the detailed analysis of the plea in connection with which that judgment is invoked.
Förstainstansrättens möjlighet att beakta den ska därför bedömas vid sakprövningen av den grund inom ramen för vilken domen har åberopats.
The first plea: infringement of the obligation to examine the evidence submitted for the first time before the Board of Appeal
Den första grunden: Åsidosättande av skyldigheten att pröva den bevisning som har åberopats för första gången vid överklagandenämnden
The applicant points out that the evidence produced for the first time before the Board of Appeal was admissible and that the judgment in OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, confirms that it is possible to submit facts and evidence for the first time at the stage of the appeal before OHIM.
Sökanden har gjort gällande att den bevisning som för första gången åberopades vid överklagandenämnden borde ha tillåtits och att domen i det ovan i punkt 27 nämnda målet harmoniseringsbyrån mot Kaul bekräftar möjligheten att åberopa faktiska omständigheter och bevisning för första gången vid överklagandenämnden.
In addition, according to that judgment, the dismissal of an action cannot be founded solely on the ground that the
Enligt den domen kan inte heller ett överklagande ogillas av det enda skälet att faktiska
The application to the present case of the approach upheld in that judgment should lead to the annulment of the contested decision.
En tillämpning i förevarande mål av det resonemang som förs i nämnda dom skulle leda till att det angripna beslutet ogiltigförklarades.
OHIM and the interveners contend that the Board of Appeal correctly concluded that the evidence produced by the applicant for the first time with its statement of the grounds of appeal was inadmissible.
Harmoniseringsbyrån och intervenienterna har hävdat att det var med rätta som överklagandenämnden avvisade den bevisning som sökanden för första gången åberopade med överklagandet.
They also submit that OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, is irrelevant to the present case, since the nature of the evidence at issue is different.
De har även gjort gällande att domen i det ovan i punkt 27 nämnda målet harmoniseringsbyrån mot Kaul inte är relevant i förevarande fall, eftersom det rör sig om olika slags bevisning.
By its first plea, the applicant alleges, essentially, that the Board of Appeal infringed Article 74(2) of Regulation No 40/94.
Som första grund har sökanden i huvudsak hävdat att överklagandenämnden åsidosatte artikel 74.2 i förordning nr 40/94.
Under that provision, OHIM may disregard facts or evidence which are not submitted in due time by the parties concerned.
Enligt denna bestämmelse behöver harmoniseringsbyrån inte beakta omständigheter eller bevis som part inte åberopat eller ingivit i rätt tid.
It follows that, as a general rule and unless otherwise specified, the submission of facts and evidence by the parties remains possible after the passing of the time-limits to which such submission is subject under the provisions of Regulation No 40/94 and that OHIM is in no way prohibited from taking account of facts and evidence which are submitted or produced late.
Av detta följer att parterna – som regel och såvida inget annat föreskrivs – har möjlighet att åberopa omständigheter och inge bevisning även efter utgången av de tidsfrister som gäller enligt bestämmelserna i förordning nr 40/94, och att harmoniseringsbyrån inte är förhindrad att beakta omständigheter och bevisning som således har åberopats respektive ingetts för sent.
However, a party has no unconditional right to have such facts and evidence submitted out of time taken into consideration by OHIM.
Den omständigheten att en part på detta sätt åberopar respektive inger omständigheter eller bevisning för sent ger däremot inte denna part en ovillkorlig rätt att kräva att harmoniseringsbyrån ska beakta dessa omständigheter och denna bevisning.
In stating that the latter ‘may’, in such a case, decide to disregard those facts and that evidence, Article 74(2) of Regulation No 40/94 grants OHIM a wide discretion to decide, while giving reasons for its decision in that regard, whether or not to take such information into account (OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, paragraphs 42 and 43).
Genom att det i artikel 74.2 i förordning nr 40/94 anges att harmoniseringsbyrån i ett sådant fall ”inte behöver” beakta sådana omständigheter och bevis tillerkänns byrån i denna bestämmelse ett stort utrymme för skönsmässig bedömning för att besluta, med angivande av en motivering till sitt beslut, huruvida dessa omständigheter och bevis ska beaktas eller inte (domen i det ovan i punkt 27 nämnda målet harmoniseringsbyrån mot Kaul, punkterna 42 och 43).
Where OHIM is called upon to give judgment in the context of opposition proceedings, taking facts or evidence submitted out of time into account is particularly likely to be justified where OHIM considers, first, that the material which has been produced late is, on the face of it, likely to be relevant to the outcome of the opposition brought before it and, second, that the stage of the proceedings at which that late submission takes place and the circumstances surrounding it do not argue against such matters being taken into account (OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, paragraph 44).
Det kan framför allt vara befogat att harmoniseringsbyrån inom ramen för ett invändningsförfarande beaktar omständigheter och bevisning som åberopats respektive ingetts för sent när byrån anser dels att det som har åberopats och ingetts för sent vid ett första påseende förefaller kunna få en faktisk inverkan på utgången i invändningsförfarandet, dels att det inte föreligger några hinder för ett sådant beaktande med hänsyn till på vilket stadium i förfarandet som dessa omständigheter och denna bevisning har åberopats respektive ingetts och under vilka omständigheter det har skett (domen i det ovan i punkt 27 nämnda målet harmoniseringsbyrån mot Kaul, punkt 44).
It follows that, contrary to what the applicant submits, the Board of Appeal was not required to take into consideration the evidence produced for the first time before it.
Av detta följer att överklagandenämnden, tvärtemot vad sökanden har anfört, inte var skyldig att beakta omständigheter som åberopades för första gången vid denna.
It is, however, necessary to determine whether, in refusing to take that evidence into consideration, the Board of Appeal did not infringe Article 74(2) of Regulation No 40/94 by considering itself to have no discretion in that regard.
Det ska emellertid prövas om överklagandenämnden, när den nekade till att beakta dessa omständigheter, inte överträdde artikel 74.2 i förordning nr 40/94 genom att inte anse sig ha något utrymme för skönsmässig bedömning i detta avseende.
Contrary to what OHIM and the interveners maintain, there is no need, in principle, to restrict the application of the principles set out in paragraphs 40 to 42 above on the basis of the nature of the facts and evidence in question, since no such restriction is provided for in Article 74(2) of Regulation No 40/94.
Tvärt -emot vad harmoniseringsbyrån och intervenienterna har hävdat ska nämligen i princip inte tillämpningen av de principer som anges i punkterna 40–42 ovan begränsas på grundval av beskaffenheten av de aktuella sakomständigheterna och bevisen, eftersom en sådan begränsning inte föreskrivs i artikel 74.2 i förordning nr 40/94.
The nature of the facts and evidence at issue is, nevertheless, a factor which OHIM may take into account when exercising the discretion granted to it under that article.
Beskaffenheten av de aktuella sakomständigheterna och bevisen är emellertid någonting som får beaktas inom ramen för harmoniseringsbyråns utövande av det utrymme för skönsmässig bedömning som den tillerkänns enligt artikeln.
In the present case, the Board of Appeal stated in paragraph 27 of the contested decision that it was in accordance with the practice of the Boards of Appeal to consider as inadmissible documents included for the first time with the statement of the grounds of appeal.
I förevarande fall angav överklagandenämnden i punkt 27 i det angripna beslutet att det var i överensstämmelse med praxis vid överklagandenämnderna att avvisa handlingar som för första gången ingavs tillsammans med överklagandet.
It added that such documents should have been submitted to the Opposition Division within the relevant deadline and that a party could not validly avail itself of the appeal in order to introduce, inter alia, new evidence not submitted in due time.
Den tillade att dylika handlingar borde ha getts in till invändningsenheten inom angiven tid och att en part inte med framgång kan använda ett överklagande för att föra in, bland annat, ny bevisning som inte ingetts i tid.
It referred, in this connection, to two earlier decisions of Boards of Appeal of OHIM and to Case T-388/00 Institut für Lernsysteme v OHIM — Educational Services (ELS) [2002] ECR II-4301.
Den hänvisade i detta avseende till två tidigare beslut av överklagandenämnder vid harmoniseringsbyrån och till förstainstansrättens dom av den 23 oktober 2002 i mål T-388/00, Institut für Lernsysteme mot harmoniseringsbyrån – Educational Services (ELS) (REG 2002, s. II-4301).
Thus, in order to conclude that the documents produced for the first time before it were inadmissible, the Board of Appeal relied on the fact that the applicant had already been granted the opportunity to produce all of the documents at issue before
För att på så sätt komma fram till att handlingar som har getts in till överklagandenämnden för första gången inte ska tillåtas, grundade överklagandenämnden sig på den omständigheten att sökanden redan hade haft möjlighet att inge samtliga de
It thus implicitly took the view that the circumstances in which the documents at issue had been produced precluded their being taken into account.
Den ansåg således underförstått att de omständigheter under vilka handlingarna getts in utgjorde hinder för att de beaktades.
Furthermore, it is evident from the case-file that the period given to the applicant to produce the documents at issue before the Opposition Division had been extended and that the applicant had not in any way contended that it had not been in a position to produce the relevant documents before the Opposition Division when it granted the applicant additional time for that purpose.
Det framgår för övigt av handlingarna i målet att den tidsfrist som sökanden hade beviljats för att ge in de aktuella handlingarna vid invändningsenheten hade förlängts och att sökanden inte på något sätt hade invänt att den inte hade möjlighet att ge in de aktuella handlingarna vid invändningsenheten när invändningsenheten beviljade sökanden ytterligare anstånd för att göra detta.
The contested decision therefore shows that the Board of Appeal did not hold on principle that the documents produced by the applicant for the first time before it were inadmissible, but that it took into account the facts of the case and gave grounds for its decision on that issue.
Det framgår således av det angripna beslutet att överklagandenämnden inte principiellt ansåg att handlingar som sökanden gett in vid den för första gången inte kunde tillåtas, utan att den beaktade omständigheterna i ärendet och motiverade sitt beslut i detta avseende.
Admittedly, the list of those grounds is brief and the factors referred to by the Board of Appeal do not expressly correspond to those referred to by the Court of Justice in OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above.
Motiveringen är förvisso kortfattad och de omständigheter till vilka överklagandenämnden hänvisar överensstämmer inte uttryckligen med dem som domstolen nämner i domen det ovan i punkt 27 nämnda målet harmoniseringsbyrån mot Kaul.
However, that does not justify the conclusion that the Board of Appeal infringed Article 74(2) of Regulation No 40/94.
Detta innebär emellertid inte att slutsatsen kan dras att överklagandenämnden åsidosatte artikel 74.2 i förordning nr 40/94.
According to OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above (see, in this connection, paragraphs 42 and 43), it is an essential requirement that the Board of Appeal should not consider itself to be unable to take into account facts and evidence which are submitted for the first time before it.
Enligt domen det ovan i punkt 27 nämnda målet harmoniseringsbyrån mot Kaul (se, för ett motsvarande synsätt, punkterna 42 och 43) är det ett grundläggande krav att överklagandenämnden inte ska anse sig vara oundvikligen förhindrad att beakta omständigheter och bevis som åberopas respektive inges för första gången vid den.
However, as shown in paragraphs 44 and 45 above, that was not the case here.
Såsom har angetts i punkterna 44 och 45 ovan var det emellertid inte på det viset i förevarande fall.
The factors which the Court of Justice identified as those which may justify taking into account facts or evidence submitted out of time are given only by way of example, as the term ‘particularly’ (see paragraph 42 above) indicates.
Vidare tjänar de omständigheter som domstolen har angett som tänkbara för att motivera att för sent åberopade respektive ingivna omständigheter och bevis beaktas av överklagandenämnden endast som exempel, såsom framgår av uttrycket ”framför allt” (se punkt 42 ovan).
The reference in the present case to factors which are not identical to those referred to by the Court of Justice in that judgment cannot therefore be regarded as constituting a failure to state reasons within the terms of that judgment.
Hänvisningen i förevarande fall till omständigheter som inte överensstämmer med dem som domstolen har angett i den domen kan således inte innebära att motiveringen brister i den mening som avses i samma dom.
That applies all the more so since the Court of Justice expressly ruled only as to factors which might warrant taking account of facts and evidence submitted out of time, even though, as noted in paragraph 41 above, Article 74(2) of Regulation No 40/94 also allows such facts and evidence to be rejected, depending on the circumstances.
Detta gäller än mer genom att domstolen inte uttryckligen uttalar sig mer än om omständigheter som skulle kunna motivera att för sent åberopade omständigheter och för sent ingiven bevisning beaktas, medan, såsom det konstaterades i punkt 41 ovan, det enligt artikel 74.2 i förordning nr 40/94 även är möjligt att, i förekommande fall, avvisa sådana omständigheter och sådan bevisning.
It follows that the Board of Appeal did not dismiss the action brought before it by the applicant solely on the ground that that party had submitted facts and evidence out of time and that it did not take the view that it had no discretion to take account of
Av detta följer att överklagandenämnden inte ogillade sökandens överklagande av det enda skälet att denne hade åberopat respektive ingett omständigheter och bevisning för sent och att den heller inte ansåg sig vara helt utan utrymme för skönsmässig
) the documents produced by the applicant for the first time before it.
) bedömning avseende möjligheten att beakta handlingar som sökanden för första gången gett in vid den.
On the contrary, it exercised the broad discretion conferred upon it by Article 74(2) of Regulation No 40/94, in so far as it was only after having analysed the facts of the case and the position in law that it decided to reject as inadmissible the documents at issue.
Den har tvärtom utnyttjat det stora utrymme för skönsmässig bedömning som tillfaller den enligt artikel 74.2 i förordning nr 40/94, eftersom det var först efter det att den hade undersökt omständigheterna i ärendet och rättsläget som den beslutade att inte tillåta handlingarna ifråga.
In the absence of any manifest error of assessment by the Board of Appeal in this respect, it has not been established that Article 74(2) of Regulation No 40/94 was infringed.
Eftersom överklagandenämnden inte gjorde någon uppenbart oriktig bedömning i detta avseende är det inte styrkt att artikel 74.2 i förordning nr 40/94 åsidosattes.
Consequently, the first plea must be rejected as unfounded.
Följaktligen kan talan inte bifallas på den första grunden.
The second plea, relating to errors committed by OHIM as regards the assessment of the evidence of the existence of some of the earlier rights
Den andra grunden: Fel som harmoniseringsbyrån begick avseende bedömningen av bevisen för förekomsten av vissa äldre rättigheter
First, the applicant submits that, by letter of 21 March 2000, it submitted in good time the required translations relating to Spanish registrations Nos 2 163 613 and 2 163 616 and the essential information relating to Spanish registration No 456 466.
Sökanden har för det första gjort gällande att den, genom skrivelse av den 21 mars 2000, i tid ingav de begärda översättningarna avseende de spanska registreringarna nr 2 163 613 och nr 2 163 616, liksom de grundläggande uppgifterna om den spanska registreringen nr 456 466.
The Opposition Division and the Board of Appeal furthermore recognised that fact regarding registrations Nos 2 163 613 and 2 163 616, accepting that the opposition was admissible in so far as it was filed on the basis of those rights.
Invändningsenheten och överklagandenämnden hade för övrigt godkänt detta vad gäller registreringarna nr 2 163 613 och nr 2 163 616, genom att de medgav att invändningen prövades i sak i den mån den grundade sig på dessa rättigheter.
The Opposition Division and the Board of Appeal, by then ignoring those rights as the basis of the opposition, are therefore following a contradictory line of reasoning.
Eftersom invändningsenheten och överklagandenämnden därefter har bortsett från dessa rättigheter som grund för invändningen, är deras resonemang motsägelsefullt.
Secondly, it points out that, in contravention of Rule 20(2) of the version of Regulation No 2868/95 applicable to the facts, OHIM did not call upon it to produce the missing translations relating to registrations Nos 2 163 613 and 2 163 616. OHIM’s
Därefter har sökanden påpekat att harmoniseringsbyrån, i strid med regel 20.2 i förordning nr 2868/95, i dess lydelse vid tidpunkten för omständigheterna, inte begärde att sökanden skulle inge de saknade översättningarna avseende registreringarna nr 2 163 613 och nr 2 163 616. Harmoniseringsbyråns telefax av den
Lastly, the applicant maintains that the interveners themselves, by comparing Spanish registration No 2 163 616 to the trade mark for which registration was sought, recognised the validity of that registration. The latter should therefore be allowed.
Sökanden har slutligen hävdat att intervenienterna själva, genom att jämföra den spanska registreringen nr 2 163 616 med det sökta varumärket, godtog giltigheten av denna registrering, vilken således ska godkännas.
It follows that the Board of Appeal, like the Opposition Division, incorrectly failed to take into account certain earlier rights, including Spanish registration No 2 163 616, which led it to undermine the rights which the applicant derives from Article 8(1) and (2) of Regulation No 40/94.
Av detta följer att överklagandenämnden, precis som invändningsenheten, gjorde fel när den underlät att beaktade vissa äldre rättigheter, däribland den spanska registreringen nr 2 163 616, vilket ledde till att den åsidosatte sökandens rättigheter enligt artikel 8.1 och 8.2 i förordning nr 40/94.