natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Since the tax on car tax constitutes discriminatory internal taxation in so far as the amount charged as such a tax on an imported used car exceeds the amount of the residual tax incorporated in the value of a similar used car already registered in the national territory, it cannot at the same time constitute a charge having equivalent effect.
Generaladvokaten C. Stix-Hackl har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför femte avdelningen den 25 oktober 2001.
The Court ruled:
Hon föreslog att domstolen skulle svara på följande sätt:
The first paragraph of Article 95 of the EC Treaty (now, after amendment, the first paragraph of Article 90 EC) allows a Member State to apply to used vehicles imported from another Member State a system of taxation under which the taxable value is determined by reference to the customs value as defined by Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code and
De tre första tolkningsfrågorna bör besvaras så, att artikel 90 EG skall tolkas på så sätt att den inte utgör hinder för en nationell skatterättslig bestämmelse enligt vilken tullvärdet skall läggas till grund, det skattepliktiga värdet skall fastställas genom att den begagnade bilens alla egenskaper — åtminstone abstrakt — beaktas, vid bestämmandet av det skattepliktiga värdet av en begagnad bil i syfte att fastställa bilskatten, under förutsättning att detta inte leder till att skattebeloppet blir högre än det skattebelopp som utgör del
Commission Régulation (EEC) No 2454/93 af 2 July 1993 laying down provisions for the implementation of Regulation No 2913/92, but precludes the taxable value from varying according to tine marketing stage where this may result, at least in certain cases, in tine amount of the tax on an imported used car exceeding the amount of tine residual tax incorporated in the value of a similar used car already registered in the national territory.
Artikel 90 EG skall vidare tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell skatterättslig bestämmelse, enligt vilken det aktuella handelsledet skall beaktas när det skattepliktiga värdet av en begagnad bil skall bestämmas i syfte att fastställa bilskatten, samt enligt vilken skattevärdet skall nedsättas först efter sex månader och nedsättningen sker linjärt på det sätt som tillämpats i målet vid den nationella domstolen.
The first paragraph of Article 95 of the Treaty precludes a Member State from applying to used cars imported from another Member State a system of taxation under which the tax on those vehicles
Den fjärde och femte tolkningsfrågan bör besvaras så, att rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter — Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund skall tolkas på så sätt att en skatt som benämns som mervärdesskatt, såsom skatten i målet vid den nationella domstolen, inte kan anses utgöra en mervärdesskatt i den mening som avses i direktivet, men däremot en skatt, tull eller avgift som är tillåten enligt artikel 33 i sjätte direktivet.
— is equal, during the first six months from the registration or bringing into use of tine vehicle, to tine tax charged an a similar new vehicle, and
Sjätte tolkningsfrågan skall besvaras så, att artikel 90 EG skall tolkas på så sätt att en skatt som kallas mervärdesskatt, såsom i målet vid den nationella domstolen, är diskriminerande på det sätt som avses i denna artikel, såvida skattebeloppet överstiger det skattebelopp som utgör del av värdet av en redan beskattad begagnad bil som finns på den inhemska marknaden.
— is equal, from the 7th to the 150th month of use of the vehicle, to the tax on a similar new vehicle, with a linear reduction by a percentage of 0.5% perfidi calendar month, since such a system of taxation does not take the actual depreciation of the vehicle into account and does not provide a guarantee that the amount of tax it determines will in no case exceed the residual tia incorporated in tiu; value of a similar used car already registered in the national territory.
Mål C-104/00 Ρ DKV Deutsche Krankenversicherung AG och Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) Immaterialrätt
of tine Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, in the version of Council Directive 92/111/EEC of 14 December 1992 amending Directive 77/388 and introducing simplification measures with regard to value added tax, and is compatible with Article 33 of tinat directive.
Bakgrund till tvisten förstainstansrätten att registreringshindren i artikel 7 i förordning nr 40/94 enligt artikel 7.2 redan är tillämpliga när registreringshindren finns i endast en del av gemenskapen.
The first paragraph of Artide 95 of tine Treaty precludes the levying of a tax such as that at issue in the main proceedings, which is payable on car tax, in so far as the amount charged as such a tax on a used car imported from another Member State exceeds tine amount of tine residual tax incorporated in tine value of a smular used car already registered in the national territory.'
Förstainstansrätten uttalade att det saknades skäl att pröva grunden avseende åsidosättande av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94, eftersom det är tillräckligt att ett av de i artikel 7.1, i det här fallet artikel 7.1 b, i förordning nr 40/94 uppräknade absoluta hindren för registrering är tillämpligt för att kännetecknet inte skall kunna registreras som gemenskapsvarumärke.
Advocate General C Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 25 October 2001.
Genom beslut av den 17 april 1998 avslog granskaren vid harmoniseringsbyrån ansökan med motiveringen att nämnda ord saknade särskiljningsförmåga, i den mening som avses i artikel 7.1 b i förordning nr 40/94.
Not available.
Den överklagade domen
Preliminary ruling (Appeal — Community trade mark — Regulation (EC) No 40/94 — Word Companyline — Absolute ground for refusal — Distinctive character) (Fifth Chamber)
Genom överklagandet har DKV indirekt yrkat att den överklagade domen skall upphävas och att det omtvistade beslutet och granskarens beslut skall ogiltigförklaras. Klaganden har också yrkat att harmoniseringsbyrån skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
ΌΗΓΜ') of 18 November 1998 (Case R 72/1998-1) dismissing the appeal brought by DKV against the refusal to register the word 'Companyline' as a Community trade mark for insurance and financial affairs.
Harmoniseringsbyrån har yrkat att överklagandet skall ogillas och DKV förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Background to the dispute
Den första grunden
By application lodged at the Registry of the Court on 20 March 2000, DKV Deutsche Krankenversicherung AG (hereinafter 'DKV) brought an appeal under Article 49 of the EC Statute of the Court of Justice against the judgment of the Court of First Instance of 12 January 2000 in Case T-19/99 DKV ν OHM (COMPANYLINE) [2000] (hereinafter 'the contested judgment'), in which the Court of First Instance dismissed its application for annulment of the decision of the First Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (hereinafter
Genom sin första grund har DKV kritiserat förstainstansrätten för att ha åsidosatt artikel 7.1 b i förordning nr 40/94. Genom den första delen av denna grund har klaganden hävdat att förstainstansrätten inte har definierat de kriterier enligt vilka registreringshindret för varumärken "som saknar särskiljningsförmåga" enligt nämnda bestämmelse skall bedömas och avgränsas från frågan huruvida kännetecknet i fråga har en "minimal särskiljningsförmåga".
By letter of 23 Jury 1996, DKV applied to OHIM for registration of the word 'Companyline' as a Community trade mark for services in the field of insurance and financial affairs (Class 36).
Genom den första grundens andra del har DKV gjort gällande att förstainstansrätten inte har tagit hänsyn till att det enda avgörande vid bedömningen av huruvida ett sammansatt kännetecken har särskiljningsförmåga är det helhetsintryck som kännetecknet ger. Ett
40/94, because, for a sign to be ineligible for registration as a Community trade mark, it was sufficient that one of the absolute grounds for refusal listed in Article 7(1) — in this case Article 7(l)(b) - applied.
om ett kännetecken som består av två ord undersöka huruvida kännetecknet som helhet har särskiljningsförmåga.
OHIM's examiner refused that application for registration by decision of 17 April 1998 for lack of distinctive character within the meaning of Article 7(l)(b) of Regulation No 40/94 of that word.
kännetecken kan alltså inte nekas ha särskiljningsförmåga av det skälet att enskilda delar av detta kännetecken, betraktade var för sig, saknar sådan särskiljningsförmåga.
The contested judgment
Den andra grunden
Fourth, the Court of First Instance rejected a plea alleging misuse of powers by OHIM, finding that there was no specific and objective evidence to suggest that the contested decision was adopted exclusively or at least to a decisive degree in pursuit of objectives other than those on which that decision was founded.
Som andra grund har DKV kritiserat förstainstansrätten för att inte ha bedömt kännetecknet Companyline med hänsyn till artikel 7.1 c i förordning nr 40/94.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 21 January 1999, the appellant brought an action for annulment of the contested decision.
Förstainstansrätten kunde följaktligen nöja sig med att i den överklagade domen pröva tvisten med avseende på enbart denna bestämmelse, då det, såsom den angav i punkterna 30 och 31 i sin dom, är tillräckligt att ett av de hinder som räknas upp i artikel 7.1 är tillämpligt för att kännetecknet inte skall kunna registreras och förstainstansrätten därför inte behövde pröva en grund avseende åsidosättande av artikel 7.1 c.
OHIM contends that the appeal should be dismissed and DKV ordered to pay the costs.
Det framgår nämligen helt klart av ordalydelsen i artikel 7.1 i förordning nr 40/94 att det är tillräckligt att ett av de absoluta hindren för registrering som räknas upp i denna bestämmelse är tillämpligt för att kännetecknet i fråga inte skall kunna registreras som gemenskapsvarumärke.
In the insurance and financial services sector it denoted, amongst other things, a branch of insurance or a line or group of products. They were thus generic words which simply denoted a line of goods or services for undertakings.
Bedömningen av de faktiska omständigheterna är därför inte — utom i det fall då uppgifter som underställts rätten har missuppfattats — en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll i ett mål om överklagande.
By its first plea in law DKV claims that the Court of First Instance infringed Article 7(l)(b) of Regulation No 40/94.
Som tredje grund har DKV anmärkt att förstainstansrätten inte har beaktat artikel 12 b i förordning nr 40/94.
Under the first part of that plea, it claims the Court failed to set out the criteria according to which the ground 'devoid of any distinctive character' for refusal of registration of trade marks, referred to in that provision, is to be determined and defined by reference to possession of a 'minimum degree of distinctive character'.
Enligt klaganden utgör denna bestämmelse en mildring av den restriktiva tolkningen av artikel 7.1 b och c i denna förordning.
A sign cannot therefore be found to be nondistinctive on the ground that individual components of it are not, taken separately, distinctive.
Förstainstansrättens fastställanden innehåller ingenting som tyder på att de uppgifter som underställts rätten har missuppfattats.
Second, the Court of First Instance considered DKVs submission that in conducting its assessment of the sign's distinctiveness solely by reference to the English-speaking world, OHIM had failed to carry out its duty to harmonise Community trade mark law.
Klagandens anmärkning att förstainstansrätten inte skulle ha undersökt det helhetsintryck som ett sammansatt kännetecken ger skall underkännas.
On that point the Court found that, in order for the grounds for refusal to register set out in Article 7 of Regulation No 40/94 to apply, it was sufficient, pursuant to Article 7(2), that those grounds obtain in only part of the Community in order for such refusal to be justified.
Såsom har angetts i föregående punkt, har förstainstansrätten nämligen ägnat en betydande del av sitt resonemang åt att i fråga
Third, the Court of first Instance held that it was not necessary to rule on the plea alleging infringement of Article 7(l)(c) of Regulation No
Enligt artikel 12 b är det, enligt klaganden, tillåtet att vid osäkerhet inte hindra registreringen av ett sådant kännetecken som Companyline.
In that regard, it is sufficient to observe, with respect to the first part of the first plea, that the dispute before the Court of First Instance concerned the refusal to register the sign 'Companyline' on the ground that that lacked distinctiveness. The Court of First Instance was
Eftersom denna bestämmelse säkerställer att kännetecknet i fråga inte hindrar allmänheten från att konkret beskriva tjänster inom försäkrings- och finanssektorn för företag som använder orden company och line, saknar
therefore entitled to confine itself to considering that question, and was under no obligation to rule on the possible dividing line between the concept of lack of distinctiveness and that of minimum distinctiveness.
den invändning på vilken vägran att registrera kännetecknet vilar grund.
The Court of First Instance was accordingly entitled to confine itself in the contested judgment to a consideration of the dispute in the light of that provision, and to hold, in paragraphs 30 and 31 of its judgment, that there was no need to rule on the plea of infringement of Article 7(l)(c), since for registration to be refused it is sufficient that one of the grounds listed in Article 7(1) applies.
tagit hänsyn till att det engelska språket är allmänt känt i en stor del av gemenskapen och att de nationella varumärkesbyråerna erkänner att engelskan är lika utbredd som i den engelskspråkiga zonen i gemenskapen.
As to the second part of the first plea, it must first of all be observed that, in examining whether two generic terms coupled together possess any additional characteristic such as to confer on the sign, taken as a whole, a distinctive character, the Court of first Instance did not en in law in its interpretation of Article 7(l)(b) of Regulation No 40/94.
På denna punkt är det viktigt att slå fast att det framgår av handlingarna i målet att argumentet rörande artikel 12 b i förordning nr 40/94 har åberopats vid förstainstansrätten endast i förening med artikel 7.1 c i samma förordning. Sistnämnda bestämmelse borde enligt DKV "tolkas mot bakgrund av artikel 12 b".
That reasoning is clearly not vitiated by any error of law.
Vad gäller den fjärde grundens första del konstaterar domstolen, såsom generaladvokaten har anfört i punkt 91 i sitt förslag till avgörande, att det inte finns någon bestämmelse i förordning nr 40/94 enligt vilken harmoniseringsbyrån skall komma till samma resultat som medlemsstaternas myndigheter i en liknande situation.
It is quite evident from the wording of Article 7(1) of Regulation No 40/94 that it is sufficient that one of the absolute grounds for refusal listed in that provision applies for the sign at issue not to be registrable as a Community trade mark.
Förstainstansrätten kan alltså inte kritiseras för felaktig rättstillämpning i detta hänseende.
By its third plea in law DKV claims that the Court of First Instance failed to take into consideration Article 12(b) of Regulation No 40/94.
Eftersom förstainstansrätten kom fram till att vägran att registrera lagligen kunde grundas på artikel 7.1 b i förordning nr 40/94 och att rätten därför inte behövde pröva grunden avseende åsidosättande av artikel 7.1 c, var förstainstansrätten inte heller skyldig att uttala sig om förhållandet mellan sistnämnda bestämmelse och artikel 12 b i förordningen.
That provision, it argues, constitutes a corrective to a restrictive interpretation of Article 7(l)(b) and (c) of the regulation.
Grunden som avser att förstainstansrätten inte har tagit ställning i detta hänseende saknar alltså föremål.
Second, it should be pointed out that the actual application by the Court of First Instance of that criterion to this case, as challenged by DKV, involves findings of a factual nature. The Court of First Instance has exclusive jurisdiction to find the facts, save where a substantive inaccuracy in its findings is attributable to the documents submitted to it, and to appraise those facts.
Vad gäller den fjärde grundens andra del har harmoniseringsbyrån med fog framhållit att det av ordalydelsen i artikel 7.2 i förordning nr 40/94 framgår att det för att vägra registrering är tillräckligt att kännetecknet är av beskrivande karaktär eller saknar särskiljningsförmåga på en medlemsstats språk, oavsett om kännetecknet kan registreras i en annan medlemsstat.
That appraisal thus does not, save where the clear sense of the evidence before it has been distorted, constitute a point of law which is subject, as such, to review by the Court of Justice on appeal.
Då förstainstansrätten har slagit fast att kännetecknet i fråga saknar särskiljningsförmåga i den engelskspråkiga zonen, är det uppenbart att det inte är nödvändigt att fråga sig vilket intryck som samma kännetecken kan ge personer som talar andra gemenskapsspråk.
Article 12(b) enables registration of a sign such as 'Companyline' not to be barred in case of doubt. Since that provision ensures that a sign such as 'Companyline' does not prevent the public from specifically describing services to companies in the insurance and financial sector using the words 'company' and 'line', the objection on which the refusal to register the sign is based is without foundation.
För så vitt DKV avsåg att inom ramen för överklagandet åberopa argumentet att artikel 12 b i förordning nr 40A)4 även innebär en mildring av tolkningen av artikel 7.1 b, utgör denna argumentation en ny grund som för första gången lagts fram inom ramen för överklagandet vid domstolen, varför den inte kan tas upp till prövning (se, bland annat, beslut av den 13 september 2001 i mål C-467/00 P, Europeiska centralbankens personalkommitté m.fl. mot ECB, punkt 22).
As to the complaint that the Court of First Instance failed to consider the overall impression conveyed by a composite sign, that complaint is unfounded.
Genom sin femte grund har DKV gjort gällande att harmoniseringsbyrån har gjort sig skyldig till maktmissbruk, eftersom den i liknande fall har registrerat andra kännetecken med ändeisen line, såsom Moneyline, Cashline, Immoline och Combiline.
As stated in paragraph 23 above, the Court of First instance directed a significant part of its reasoning to considering, in relation to a sign composed of words, the sign's distinctiveness as a whole.
Genom att vägra registrera kännetecknet Companyline har harmoniseringsbyrån sålunda avvikit från sina egna registreringsprinciper och sina egna bedömningsriktlinjer.
On this point it must be observed that the documents before the Court make it clear that the argument based on Article 12(b) of Regulation No 40/94 was only raised before the Court of First Instance in connection with Article 7(l)(c) of the regulation, which, in DKVs submission, should be 'interpreted in the light of Article 12(b)'.
Genom den fjärde grundens första del har DKV kritiserat förstainstansrätten för att ha tillämpat artikel 7.2 i förordning nr 40/94 på kännetecknet Companyline utan att beakta det synsätt som tillämpas av de nationella myndigheterna vid liknande registreringar i medlemsstaterna.
By its second plea in law DKV complains that the Court of First Instance refused to assess the sign 'Companyline' from the point of view of Article 7(l)(c) of Regulation No 40/94.
Klaganden styrkte därmed att det finns ett stort antal varumärken för varor i klass 36 som innehåller ändeisen line. Förstainstansrätten borde inte ha lämnat dessa bevis utan avseende.
The plea alleging failure by the
Genom den andra delen av nämnda grund har DKV påstått att förstainstansrätten borde ha
In that connection it must be observed that, in his decision of 17 April 1998, OHIM's examiner based the refusal to register the sign 'Companyline' as a Community trade mark on Article 7(l)(b) of Regulation No 40/94 alone.
Det räcker att konstatera att klaganden inför domstolen enbart har upprepat samma påståenden rörande sakomständigheterna som vid förstainstansrätten utan att formulera någon
Court of First Instance to rule on that point is therefore inoperative.
artikel 49 i EG-stadgan för domstolen faller utanför domstolens behörighet (se, bland annat, beslut i det ovannämnda målet DSG mot kommissionen, punkt 54).
OHIM to come to the same conclusions as those arrived at by national authorities in similar circumstances.
konkret anmärkning avseende den överklagade domen.
The Court of First Instance cannot therefore be said to have erred in law in that respect.
En sådan grund utgör emellertid en begäran om omprövning av den ansökan som ingivits till förstainstansrätten, vilket enligt
Fourth plea in law
*1) Överklagandet ogillas.
The Court of First Instance wrongly disregarded that evidence.
AG skall ersätta rättegångskostnaderna."
By its fifth plea in law DKV argues that by registering other signs ending in the suffix line', such as 'Moneyline', 'Cashline', 'Immoline' and 'Combiline', in cases similar to this one, OHIM misused its powers.
Generaladvokaten D. Ruiz-Jarabo Colomer har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför femte avdelningen den 14 maj 2002.
Thus, by refusing to register the sign 'Companyline', OHIM failed to follow its own principles for registration and examination guidelines.
Då jag har föreslagit att ingen av de grunder som har åberopats till stöd för överklagandet av förstainstansrättens dom av den 12 januari 2000 i mål T-19/99 skall godkännas, föreslår jag att domstolen skall ogilla överklagandet och förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
The probable reason for this is that OHIM wished to prevent DKV from acquiring a series of trade marks containing the suffix 'line', and that constitutes a misuse of powers.
Mål C-113/00 Konungariket Spanien mot Europeiska gemenskapernas kommission Statligt stöd
Under the second part of that plea, DKV argues that the Court of First Instance should have taken account of the fact that the public in a sizeable part of the Community is familiar with the English language, and that national trade mark offices recognise English as being as widely known as in the English-speaking areas of the Community.
'Statligt stöd — Jordbruk — Stöd till produktionen av grönsaker avsedda för industriell bearbetning i Extremadura —Artikel 87.1 och 87.3 a och c EG — Stöd med ringa belopp — Avsaknad av yttranden från berörda parter — Driftsstöd — Stöd som hänför sig till produkter som omfattas av en gemensam organisation av markfladen — Begränsningar av den fria rörligheten för varor — Motivering' (femte avdelningen) bearbetning i Extremadura under regleringsåret 1997/1998 skall ogiltigförklaras.
On that point it is sufficient to note that DKV is merely repeating before the Court the same factual assertions as those which it made before the Court of First Instance, without articulating any specific complaint vis-à-vis the contested judgment Such a plea in reality constitutes nothing more than a request for re-examination of the application before the Court of First Instance, which the Court of Justice, by virtue of Article 49 of its EC Statute, has no jurisdiction to entertain (see, inter alia, order in DSG, cited above, paragraph 54).
Konungariket Spanien har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 27 mars 2000, med stöd av artikel 230 första stycket EG yrkat att kommissionens beslut 2000/237/EG av den 22 december 1999 om den stödordning som Spanien har genomfört till förmån för produktionen av grönsaker avsedda förindustriell
Orders DKV Deutsche Krankenversicherung AG to pay the costs.'
Det angavs vidare att stödet per jordbrukare i samtliga fall hade ett tak på 500 000 ESP.