natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Although the detailed rules for the control which the national authorities are required to exercise under the mechanism of mutual recognition established by Article 3a(3) of Directive 89/552 are determined by each Member State in the framework of its legislation implementing that provision, those authorities must ensure that broadcasters under their jurisdiction comply with the conditions for broadcasting the events designated in the national measures approved and published in the Official Journal by the Commission.
Formerna för den kontroll som de nationella myndigheterna är skyldiga att utföra enligt de genom artikel 3a.3 i direktiv 89/552 införda reglerna för ömsesidigt erkännande skall visserligen fastställas av varje medlemsstat, i den lagstiftning som antas för att införliva denna bestämmelse. Men nationella myndigheter skall likväl säkerställa att programföretag inom deras jurisdiktion följer de sändningsvillkor som gäller för utvalda evenemang enligt de nationella åtgärder som kommissionen godkänt och offentliggjort i den officiella tidningen.
The Court of First Instance concluded, therefore, that Infront is directly concerned by the contested decision in so far as it enables the implementation of the mechanism of mutual recognition by the other Member States of the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 .
Förstainstansrätten kom därför fram till att Infront direkt berördes av den omtvistade rättsakten, då den innebar att reglerna för andra medlemsstaters erkännande av de åtgärder som Förenade kungariket vidtagit med stöd av artikel 3a.1 i direktiv 89/552 blev tillämpliga.
Thirdly, the Court of First Instance held that Infront is, likewise, individually concerned by the contested decision.
Därefter fastställde förstainstansrätten att Infront även personligen berördes av nämnda rättsakt.
That decision concerns Infront by reason of a characteristic peculiar to it, namely its capacity as the exclusive holder of the television broadcasting rights for one of the designated events.
Rättsakten i fråga berörde företaget på grund av en egenskap som var utmärkande för det, nämligen att vara innehavare av en exklusiv rätt att TV-sända ett av de av Förenade kungariket utvalda evenemangen.
Although Infront, in its capacity as broker of the relevant television broadcasting rights is not expressly covered by the national measures approved and published in the Official Journal by the Commission, they impede its ability freely to dispose of its rights by restricting their transfer exclusively to a broadcaster established in a Member State other than the United Kingdom which wishes to broadcast that event in the latter State.
Även om Infront, i egenskap av återförsäljare för de aktuella sändningsrättigheterna, inte uttryckligen berörs av de nationella åtgärder som kommissionen godkänt och offentliggjort i den officiella tidningen, begränsar åtgärderna företagets möjligheter att fritt förfoga över sina rättigheter, genom att föreskriva villkor för överlåtelse av dem, med exklusiv rätt, till ett programföretag som är etablerat i en annan medlemsstat än Förenade kungariket och som önskar sända nämnda evenemang i sistnämnda stat.
Moreover, although the legal validity of the contracts concluded with FIFA is not affected by the contested decision, it is of importance that Infront acquired exclusively the television broadcasting rights in question before the entry into force of Article 3a of Directive 89/552 and, a fortiori, before the adoption of the contested decision.
Även om den rättsliga giltigheten av de avtal som ingåtts med FIFA inte påverkas av den omtvistade rättsakten, skall det beaktas att Infront hade förvärvat ensamrätt till de aktuella sändningsrättigheterna innan artikel 3a i direktiv 89/552 trädde i kraft och, a fortiori, innan nämnda rättsakt antogs.
On the substance, the Court of First Instance annulled the contested decision, on the ground that, being a decision within the meaning of Article 249 EC, it was vitiated by lack of powers.
I sak ogiltigförklarade förstainstansrätten den omtvistade rättsakten med motiveringen att den, med hänsyn till att den utgör ett beslut i den mening som avses i artikel 249 EG, hade antagits utan behörighet.
The College of Commissioners had not been consulted and the Director-General who signed the contested decision had received no specific power from the College.
Beslutet hade nämligen fattats utan föregående samråd med kommissionsledamöternas kollegium, och den generaldirektör som undertecknade den omtvistade rättsakten hade inte getts någon särskild behörighet av nämnda kollegium.
— set aside the judgment under appeal;
— upphäva den överklagade domen,
— give final judgment by declaring that the application before the Court of First Instance was inadmissible, and
— slutligt avgöra målet genom att fastställa att talan i förstainstansrätten skulle ha avvisats, och
— order Infront to pay the Commission’s costs at first instance and on appeal.
— förplikta Infront att ersätta kommissionens rättegångskostnader i första instans och i förevarande överklagande.
— dismiss the appeal, or
— ogilla överklagandet, eller
— refer the case back to the Court of First Instance for judgment in accordance with the judgment of the Court of Justice as to law; and
— återförvisa målet till förstainstansrätten för att avgöras i enlighet med domstolens rättspraxis, och
— order the Commission to pay its own and Infront’s costs relating to the proceedings before this Court and the Court of First Instance.
— fastställa att kommissionen skall bära sin rättegångskostnad och ersätta Infronts rättegångskostnader i båda instanser.
The fourth paragraph of Article 230 EC provides that any natural or legal person may institute proceedings against a decision which, although in the form of a decision addressed to another person, is of direct and individual concern to the former.
Enligt artikel 230 fjärde stycket EG får varje fysisk eller juridisk person väcka talan mot ett beslut som, även om det utfärdats i form av ett beslut riktat till en annan person, direkt och personligen berör honom.
In support of its appeal, the Commission pleads two grounds of appeal alleging misapplication of the two latter requirements.
Kommissionen har till stöd för sitt överklagande åberopat två grunder under vilka det har gjorts gällande en felaktig bedömning av huruvida de två sistnämnda villkoren är uppfyllda.
Preliminary observations
Inledande synpunkter
Prior to examining those grounds of appeal, it is necessary to define the scope and effect of Article 3a of Directive 89/552 and of the contested decision.
Innan dessa grunder prövas skall verkningarna och räckvidden av artikel 3a i direktiv 89/552 och den omtvistade rättsakten fastställas.
Under Article 3a(1) of Directive 89/552, each Member State may take measures in accordance with Community law to ensure that broadcasters under its jurisdiction do not broadcast on an exclusive basis events which are regarded by that Member State as being of major importance for society in such a way as to deprive a substantial proportion of the public in that Member State of the possibility of following them via live coverage or deferred coverage on free television.
Enligt artikel 3a.1 i detta direktiv får varje medlemsstat vidta åtgärder som är förenliga med gemenskapsrätten för att säkerställa att programföretag inom dess jurisdiktion inte, med utnyttjande av exklusiva rättigheter, sänder evenemang som av medlemsstaten anses vara av särskild vikt för samhället på ett sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten utestängs från möjligheten att följa sådana evenemang genom direktsändning eller tidsförskjuten sändning i fri TV.
To that end, the Member State concerned is to draw up a list of such events.
Den berörda medlemsstaten skall för det ändamålet upprätta en förteckning över sådana evenemang.
Article 3a(2) of Directive 89/552 requires the Commission to verify that those measures are compatible with Community law and to publish them in the Official Journal.
I artikel 3a.2 i nämnda direktiv föreskrivs att kommissionen skall verifiera att sådana åtgärder är förenliga med gemenskapsrätten och offentliggöra dem i den officiella tidningen.
Article 3a(3) puts in place a mutual recognition mechanism by which the other Member States must ensure that broadcasters under their jurisdiction do not circumvent measures adopted pursuant to Article 3a(1) by another Member State, approved by the Commission and published in the Official Journal.
I punkt 3 i nämnda artikel införs regler för ömsesidigt erkännande, enligt vilka medlemsstaterna skall säkerställa att programföretag inom deras jurisdiktion inte kringgår åtgärder som andra medlemsstater vidtagit med tillämpning av punkt 1 i samma artikel och som kommissionen godkänt och offentliggjort i den officiella tidningen.
That is also stated in the 19th recital in the preamble to Directive 97/36, from the terms of which it is evident that Article 3a of Directive 89/552 is intended to prevent the possibility of circumvention of national measures protecting a legitimate general interest.
Detta är även vad som anges i skäl 19 i direktiv 97/36, enligt vars ordalydelse artikel 3a i direktiv 89/552 syftar till att förhindra eventuellt kringgående av sådana nationella åtgärder som syftar till att skydda ett legitimt allmänt intresse.
Pursuant to that legislation, the Commission informed the United Kingdom, by the contested decision, of the approval of the measures it had adopted and of their subsequent publication in the Official Journal.
Genom den omtvistade rättsakten underrättade kommissionen, med tillämpning av denna lagstiftning, Förenade kungariket om att den godkänt de åtgärder som anmälts till den och om deras förestående offentliggörande i den officiella tidningen.
As the Court of First Instance held, that decision thus closed the verification procedure which the Commission was required to carry out under Article 3a(2) of Directive 89/552.
Såsom förstainstansrätten konstaterade avslutade denna rättsakt det verifieringsförfarande som kommissionen var skyldig att genomföra enligt artikel 3a.2 i direktiv 89/552.
The publication in the Official Journal of those measures informed the other Member States of their existence and enabled them to comply with their obligations under Article 3a(3) of Directive 89/552.
Genom offentliggörandet av dessa åtgärder i den officiella tidningen kunde andra medlemsstater få kännedom om dem och fullgöra sina skyldigheter enligt artikel 3a.3 i samma direktiv.
The contested decision therefore triggered the mutual recognition mechanism under Article 3a(3) of Directive 89/552 and, consequently, activated the other Member States’ obligation to ensure that broadcasters under their jurisdiction did not circumvent the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1).
Den omtvistade rättsakten medförde således att reglerna för ömsesidigt erkännande i artikel 3a.3 i direktiv 89/552 blev tillämpliga, vilket i sin tur innebar att medlemsstaterna blev skyldiga att säkerställa att programföretag inom deras jurisdiktion inte kringgick de åtgärder som Förenade kungariket hade vidtagit med tillämpning av punkt 1 i denna artikel.
It is in the light of those considerations that the Commission’s grounds of appeal must be examined.
Det är mot bakgrund av dessa överväganden som kommissionens grunder skall prövas.
The first ground of appeal, alleging misapplication of the requirement of direct concern
Den första grunden: Felaktig bedömning av huruvida villkoret att personen skall vara direkt berörd är uppfyllt
The Commission submits that the Court of First Instance erroneously applied the caselaw mentioned in paragraph 22 of the present judgment, which defines the requirement of direct concern under the fourth paragraph of Article 230 EC.
Kommissionen har gjort gällande att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till felaktig tillämpning av den rättspraxis som nämns ovan i punkt 22, i vilken begreppet direkt berörd i artikel 230 fjärde stycket EG definieras.
First of all, the contested decision does not affect Infront’s legal situation.
För det första har den omtvistade rättsakten ingen inverkan på Infronts rättsliga ställning.
It requires the Member States other than the United Kingdom to ensure that broadcasters under their jurisdiction do not deprive a substantial proportion of the public in that Member State of the possibility of following certain designated events on free television.
Rättsakten ålägger andra medlemsstater än Förenade kungariket en skyldighet att se till att programföretag inom deras jurisdiktion inte sänder på ett sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i den medlemsstaten utestängs från möjligheten att följa vissa utvalda evenemang i fri TV.
For that purpose, legal obligations are therefore to be imposed only on such broadcasters.
Följaktligen är det bara sådana företag som åläggs rättsliga skyldigheter.
Assuming that a pay television company established in a Member State other than the United Kingdom wished to bid for the exclusive television broadcasting rights in question, the legal restrictions which are imposed on it could lead it to refrain from doing so.
Om ett betal-TV-företag etablerat i en annan medlemsstat än Förenade kungariket eventuellt önskar lämna en offert i syfte att erhålla de exklusiva sändningsrättigheter som här är i fråga, kan de rättsliga begränsningar som företaget åläggs få det att avstå från att göra det.
Consequently, Infront would have fewer potential purchasers and probably find itself in a worse business situation than it had envisaged, and that would be not because of a change in its legal position, but solely because it would not be in a position to find the purchaser it could have hoped for.
Infront har således färre potentiella köpare och befinner sig förmodligen i en sämre affärssituation än det hade räknat med. Detta beror inte på att dess rättsliga ställning har förändrats utan enbart på att det inte kan hitta de köpare som det hoppats på.
It would therefore suffer the indirect economic consequences of the contested decision, whereas its legal position would remain unaltered.
Den omtvistade rättsakten får på så sätt indirekta ekonomiska konsekvenser för företaget, men dess rättsliga ställning förblir oförändrad.
Next, even those economic consequences are completely uncertain, since there was no broadcaster established in a Member State other than the United Kingdom which would be willing to pay the considerable sum demanded by Infront for the right to broadcast in the United Kingdom the designated events for which it holds the exclusive television broadcasting rights.
Dessa ekonomiska konsekvenser är vidare, även de, fullkomligt osäkra, eftersom det inte finns något programföretag etablerat i en annan medlemsstat än Förenade kungariket som kan tänkas betala den höga summa som Infront begär för rätten att i Förenade kungariket sända utvalda evenemang till vilka detta har exklusiva sändningsrättigheter.
The Court of First Instance should have required Infront to prove the plausibility of such a factual situation and the probability of economic loss arising from the contested decision.
Förstainstansrätten borde ha ålagt Infront att styrka rimligheten i att en sådan situation uppstår och sannolikheten för att den omtvistade rättsakten åsamkar ekonomiska skador.
By failing to apply the appropriate burden of proof, it again fell into error of law.
Förstainstansrätten gjorde sig även skyldig till felaktig rättstillämpning, genom att inte ålägga en adekvat bevisbörda.
Finally, the Court of First Instance wrongly found that the Member States have no discretion in the implementation of the obligations laid down by Article 3a(3) of Directive 89/552.
Förstainstansrätten fastställde slutligen felaktigt att medlemsstaterna inte förfogar över något utrymme för skönsmässig bedömning när de genomför de skyldigheter som följer av artikel 3a.3 i direktiv 89/552.
Admittedly, the identity of the events considered to be of major
Visserligen bestäms de evenemang som
However, the extent to which such an event will be broadcast, in practice, in accordance with the interests of that Member State, largely depends on the legislation and the decision-making structure adopted by each Member State under Article 3a(3).
Den åtgärd genom vilken ett sådant evenemang faktiskt sänds i enlighet med den medlemsstatens intressen beror emellertid i hög grad på den lagstiftning och den beslutsgång som varje medlemsstat har antagit med stöd av artikel 3a.3.
That provision itself states that the task entrusted to the Member States must be achieved ‘by appropriate means, within the framework of their legislation’.
Det anges i själva bestämmelsen att den uppgift som medlemsstaterna har ålagts skall genomföras ”med lämpliga medel och inom ramen för [deras] lagstiftning”.
The results in each Member State may be very different depending on the approach followed in each particular case.
Det resultat som uppnås kan se väldigt olika ut beroende på den metod som valts i varje enskilt fall.
In those circumstances, the implementation of the contested decision by Member States other than the United Kingdom involves the exercise of a broad discretion.
Ett genomförande av den omtvistade rättsakten av andra medlemsstater än Förenade kungariket förutsätter under dessa förhållanden ett stort utrymme för skönsmässig bedömning.
Infront submits that the Court of First Instance correctly concluded that the contested decision is of direct concern to it.
Infront anser att förstainstansrätten med rätta kom fram till att den omtvistade rättsakten direkt berör företaget.
First, it must be determined whether the contested decision directly affects Infront’s legal situation.
Det skall först prövas huruvida den omtvistade rättsakten har haft en direkt inverkan på Infronts rättsliga ställning.
Under Articles 98 and 101 of the Broadcasting Act, a broadcaster which wishes to broadcast, exclusively and live, a designated event must, if the service is intended to be received in all or part of the United Kingdom, obtain the ITC’s consent.
Det framgår av artiklarna 98 och 101 i radio- och TV-lagen att ett programföretag som önskar, att med utnyttjande av exklusiva rättigheter, direktsända ett utvalt evenemang måste inhämta tillstånd från ITC, eftersom tjänsten är avsedd för mottagning i hela eller delar av Förenade kungariket.
Under the Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events, as amended, the factors on which the ITC’s consent depends are essentially that the sale of the television broadcasting rights was the subject of a public announcement and that broadcasters had a genuine opportunity to acquire those rights on terms which were fair and reasonable.
Enligt den oberoende TV-kommitténs föreskrifter om idrottsevenemang och andra evenemang som uppförts på förteckningen, i ändrad lydelse, är villkoren för att bevilja ett sådant tillstånd i huvudsak att försäljningen av sändningsrättigheterna har offentliggjorts och att programföretagen haft en genuin möjlighet att förvärva rättigheterna på rättvisa och skäliga villkor.
As has been stated in paragraphs 35 to 39 of the present judgment, Member States other than the United Kingdom must, because of the contested decision, ensure that broadcasters under their jurisdiction do not circumvent the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 and, therefore, that they do not broadcast designated events notwithstanding the requirements of those measures.
Det har ovan i punkterna 35–39 konstaterats att andra medlemsstater än Förenade kungariket, på grund av den omtvistade rättsakten, är skyldiga att säkerställa att programföretag inom deras jurisdiktion inte kringgår åtgärder som denna medlemsstat har vidtagit med stöd av artikel 3a.1 i direktiv 89/552 och, följaktligen, att dessa inte vidaresänder utvalda evenemang i strid med villkoren i dessa åtgärder.
It follows that those Member States must ensure that such broadcasters do not broadcast those events, exclusively and live, to the United Kingdom public if they acquired the television broadcasting rights to those events through a sale procedure which did not take account of the criteria mentioned in the preceding paragraph.
Av detta följer att dessa medlemsstater är skyldiga att se till att nämnda företag inte, med utnyttjande av sina exklusiva rättigheter, direktsänder dessa för allmänheten avsedda evenemang i Förenade kungariket när de har förvärvat sändningsrättigheterna till dessa evenemang i ett överlåtelseförfarande där villkoren i föregående punkt inte har beaktats.
The measures adopted by the United Kingdom and approved by the contested decision thus impose certain restrictions on broadcasters where they envisage broadcasting designated events for which Infront acquired exclusive rights.
De åtgärder som vidtagits av Förenade kungariket och som godkänts genom den omtvistade rättsakten medför ett visst antal begränsningar för nämnda programföretag, när de planerar att sända utvalda evenemang till vilka Infront har förvärvat exklusiva rättigheter.
Since those restrictions are linked to the circumstances in which those broadcasters acquire the television broadcasting rights to designated events from Infront, the effect of the measures adopted by the United Kingdom and the contested decision is to subject the rights held by Infront to new restrictions which did not exist when it acquired those broadcasting rights and which render their exercise more difficult.
I den mån dessa begränsningar följer av de villkor enligt vilka företagen förvärvar sändningsrättigheterna till utvalda evenemang av Infront, innebär de åtgärder som Förenade kungariket har vidtagit och den omtvistade rättsakten att företagets rättigheter förses med nya begränsningar som inte fanns när det erhöll nämnda sändningsrättigheter och som gör det svårare att utnyttja sistnämnda rättigheter.
Thus, the contested decision directly affects Infront’s legal situation.
Den omtvistade rättsakten har därför en direkt inverkan på Infronts rättsliga ställning.
The Commission asserts none the less that the reality of such effects on Infront’s legal situation is not established because there was no broadcaster established in the Member States other than the United Kingdom which would, in the absence of the contested decision, be interested in purchasing the television broadcasting rights held by Infront and which would be prevented or dissuaded from acquiring them because of the adoption of that decision.
Kommissionen har emellertid gjort gällande att det inte har styrkts att Infronts rättsliga ställning verkligen har påverkats på detta sätt, eftersom det inte finns några programföretag i andra medlemsstater än Förenade kungariket som skulle kunna vara intresserade av att köpa sändningsrättigheter från Infront, utan den omtvistade rättsakten, och som skulle vara förhindrade eller avskräckta från att förvärva dem till följd av antagandet av denna rättsakt.
In addition, the Court of First Instance reversed the burden of proof in that regard.
Förstainstansrätten har dessutom kastat om bevisbördan i det avseendet.
The Community legislature inserted Article 3a(3) in Directive 89/552 precisely because circumstances can exist in which broadcasters under the jurisdiction of a Member State purchase exclusive television broadcasting rights to an event considered to be of major importance for society by another Member State and broadcast it to the public in that Member State under conditions which deprive a substantial proportion of that public of the possibility of following it.
Gemenskapslagstiftaren har infört artikel 3a.3 i direktiv 89/552 av just det skälet att det kan finnas situationer i vilka programföretag inom en medlemsstats jurisdiktion köper exklusiva sändningsrättigheter till ett evenemang som bedömts vara av särskild vikt för samhället av en annan medlemsstat och som sänder det till allmänheten i sistnämnda stat på sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten där utestängs från möjligheten att följa evenemanget.
The Court of First Instance ruled on that aspect in paragraphs 148 and 149 of the judgment under appeal.
Förstainstansrätten uttalade sig angående detta i punkterna 148 och 149 i den överklagade domen.