natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A check made by the Commission’s Medical Service in 1998 had revealed that thecomplainant had not paid for the medical expenses which he owed according to Article 23of the Rules on the Insurance of Officials of the EC.
En kontroll som gjordes av kommissionens medicinska tjänster 1998 hade avslöjat att denklagande inte betalat de medicinska kostnader han var skyldig enligt artikel 23 i EG:sregler för försäkring av tjänstemän.
The complainant had appealed againstthe decision to recover the amount involved from him.
Den klagande hade överklagat beslutet att driva in detaktuella beloppet från honom.
His appeal was rejected by decision dated 4 March 1999.
Hans överklagande avslogs i ett beslut daterat den 4 mars1999.
The Commission considered this decision to be an appropriateand sufficient answer to the complainant’s letter of 3 March 1999.
Kommissionen ansåg detta vara ett lämpligt och tillräckligt svar på den klagandesskrivelse av den 3 mars 1999.
As regards the allegations of failure to answer the complainant’s other letters:
Vad gäller den påstådda underlåtenheten att besvara den klagandes övriga skrivelser:
The letter addressed by the complainant to the Director General of Personnel and Administration on 16 March 1999 contested the decision of 4 March 1999 and requestedan extension of the time limit for contesting the decision of 4 March 1999 before the Courtof First Instance.
I skrivelsen som var adresserad till generaldirektören för personal och administration den16 mars 1999 överklagade den klagande beslutet av den 4 mars 1999 och begärde enförlängning av tidsfristen för att överklaga beslutet av den 4 mars 1999 till förstainstansrätten.
The Commission stated that it was not in its power to alter the time-limitand pointed out that,on 12 May 1999,the Commission’s internal staff mediator hadinformed the complainant by letter that she could not intervene in his case and hadsuggested that he appeal to the Court of First Instance before the expiry of the time-limiton 4 June 1999.
Kommissionen svarade att den inte var behörig att ändra tidsfristen och påpekadeatt kommissionens interna medlare i personalärenden den 12 maj 1999 i en skrivelse hadeinformerat den klagande om att hon inte kunde ingripa i hans ärende och hade föreslagitatt han skulle överklaga till förstainstansrätten innan tidsfristen för detta löpte ut den 4 juni1999.
According to the Commission,the letter dated 15 April 1999 addressed to Mr Kahn,andcontaining an annexed letter from the Hungarian Ministry of Defence,did not contain anyinformation relevant to the question of the occupational character of the complainant’sdisease.
Enligt kommissionen fanns det i skrivelsen av den 15 april 1999 som var ställd till Kahn,och som innehöll ett bilagt brev från det ungerska försvarsdepartementet,inte någon information som var relevant i samband med frågan om den klagandes sjukdom kundebetraktas som yrkesskada.
The Commission acknowledged its failure to reply to this letter and corrected itsomission by sending a reply to him on 21 March 2000.
Kommissionen erkände att den inte besvarat denna skrivelseoch rättade till försummelsen genom att skicka ett svar till honom den 21 mars 2000.
The Commission annexed to its opinion a copy of its letter to the complainant dated 21March 2000.
I en bilaga till sitt yttrande skickade kommissionen med en kopia av sin skrivelse till denklagande,daterad den 21 mars 2000 .
In his observations,the complainant criticised the Ombudsman’s decision that his first andsecond allegations and first claim were inadmissible.
I sina kommentarer kritiserade den klagande ombudsmannens beslut att hans första ochandra påstående och hans första krav var otillåtliga.
He argued that the Office of the
Han påpekade att ämbetet Europeiska
European Ombudsman was created only recently,so that he was unable to complainbeforehand. Furthermore,psychiatric knowledge had made considerable progress inrecent years.
_BAR_ 2001 ombudsmannen tillkommit nyligen,vilket gjorde att han inte hade kunnat klaga tidigare.Dessutom hade den psykiatriska kunskapen gjort stora framsteg under senare år.
The complainant also provided what he considered to be evidence of allegedneglect of duty by the Medical Service in medical check-ups carried out between 1970 and1974.
Denklagande gav också vad han ansåg vara bevis för påstådda tjänsteförsummelser från denmedicinska tjänstens sida i samband med medicinska kontroller som genomfördes1970-1974.
THE OMBUDSMAN’S ATTEMPT TO ACHIEVE A FRIENDLY SOLUTION
OMBUDSMANNENS FÖRSÖK ATT ÅSTADKOMMA EN VÄNSKAPLIG FÖRLIKNING
After careful consideration of the Commission’s opinion and the complainant’s observa-tions,the Ombudsman wrote to the Commission on 26 October 2000,with a view toseeking a friendly solution to the claim concerning the recovery decision.
Efter att noga ha övervägt kommissionens yttrande och den klagandes kommentarer skrevombudsmannen till kommissionen den 26 oktober 2000 för att försöka åstadkomma envänskaplig förlikning vad gällde kravet som avsåg indrivningsbeslutet.
The Ombudsman’s proposal for a friendly solution referred to the reasons which the Commission gave to the complainant for rejecting his Article 90 complaint against therecovery decision.
I sitt förslag till vänskaplig förlikning hänvisade ombudsmannen till de skäl som kommissionen uppgett för den klagande när man avslog hans klagomål enligt artikel 90 motindrivningsbeslutet.
The Commission had acknowledged that it had paid the whole amountof the fees of the Medical Committee experts in 1988 and regretted that it was only tenyears later that it realised that these fees should have been charged to the complainant.
Kommissionen hade erkänt att man betalat hela avgiften för denmedicinska kommitténs experter 1988 och man beklagade att det var först tio år senaresom man upptäckte att dessa avgifter borde ha betalats av den klagande.
The Commission justified its decision to ask for the reimbursement after a ten-year delay withthe following arguments:
Kommissionmotiverade sitt beslut att kräva ersättning efter den tioåriga förseningen på följande sätt:
(i) According to Article 23 of the applicable regulations,the Commission was obliged tocharge the fees to the complainant.
(i) Enligt artikel 23 i den tillämpbara förordningen var kommissionen förpliktad att krävaatt den klagande betalade avgifterna.
(ii) The complainant had introduced an appeal before the Court of First Instance,and thenbefore the Court of Justice and the Commission therefore postponed the decision to chargethe fees to the complainant.
(ii) Den klagande hade överklagat till förstainstansrätten och därefter till EG-domstolenoch kommissionen hade därför skjutit upp sitt beslut att kräva att den klagande skullebetala avgifterna.
As regards the first argument,the Ombudsman pointed out that Article 23.2,paragraph 4of the applicable regulations provides a discretionary power for the institution to pay thewhole costs of the Medical Committee even when,as in the present case,the Medical Committee’s opinion confirms the draft decision of the appointing authority.3
Vad gäller det första argumentet påpekade ombudsmannen att artikel 23.2,fjärde stycket,i den tillämpbara förordningen ger institutionen rätt att själv avgöra om man vill betalahela kostnaden för den medicinska kommittén även om,som i det aktuella fallet,denmedicinska kommitténs yttrande bekräftar det preliminära beslutet från tillsättningsmyndigheten.3
As regards the second argument,the Ombudsman pointed out that the Commission did notappear to have notified the complainant that its payment of the whole amount of the feeswas a preliminary decision,awaiting a final judgement by the courts.
När det gäller det andra argumentet påpekade ombudsmannen att det inte föreföll som omkommissionen hade meddelat den klagande om att dess betalning av hela avgiften var ettpreliminärt beslut i avvaktan på ett slutligt besked från domstolarna.
According to the Commission’s opinion,it was only after carrying out a check ten years later that the Medical Service of the Commission discovered that the part of the expenses which couldhave been charged to the complainant had not been so charged.
Enligt kommissionens yttrande var det först efter det att man gjort en kontroll tio år senare som kommissionens medicinska tjänster upptäckte att den del av kostnaderna som hade kunnat krävasin från den klagande aldrig hade krävts in.
The Ombudsman’s provisional conclusion,therefore,was that the Commission had notadequately justified its decision of 3 April 1998 to recover the expenses from thecomplainant ten years later.
Ombudsmannens preliminära slutsats blev därför att kommissionen inte hade tillräckligtväl motiverat sitt beslut av den 3 april 1998 att driva in kostnaderna från den klagande tioår senare.
He therefore proposed to the Commission a friendly solutionin which the Commission would withdraw the recovery decision and reimburse thecomplainant with the amounts deducted from his pension.
Han föreslog därför kommissionen en vänskaplig förlikning där kommissionenskulle dra tillbaka indrivningsbeslutet och betala tillbaka de belopp som dragits från denklagandens pension.
In its reply dated 21 December 2000,the Commission submitted new evidence to showthat the complainant had been formally notified by letter dated 23 February 1989 that theadministration would not support all the expenditure related to the Medical Committee.Furthermore,the Commission considered the recovery decision,which it had adopted in April 1998 to be legally and administratively incontestable.
I sitt svar daterat den 21 december 2000 lade kommissionen fram nya belägg som visadeatt den klagande hade formellt underrättats genom en skrivelse av den 23 februari 1989om att förvaltningen inte skulle betala alla kostnader avseende den medicinska kommittén.Kommissionen ansåg dessutom att det indrivningsbeslut man fattat i april 1998 var juridiskt och administrativt oantastligt.
However,the Commissiondeclared itself prepared as an exceptional act of goodwill and without creating a precedentto withdraw its recovery decision and to reimburse 149.982 BEF to the complainant.
För att visa sin goda vilja och som ett rent undantagförklarade sig emellertid kommissionen villig,utan att detta skulle skapa ett prejudikat,attdra tillbaka sitt indrivningsbeslut och betala tillbaka 149 982 BEF till den klagande.
“However,in exceptional cases and by a decision taken by the appointing authority after consulting the doctorappointed by it,all the expenditure referred to in the proceeding paragraph may be borne by the institution.”
“I undantagsfall och genom ett beslut som fattas av tillsättningsmyndigheten efter att ha rådfrågat den läkaremyndigheten utsett,kan emellertid alla de kostnader som anges i föregående stycke betalas av institutionen.”
He also forwarded a copy of the Commission’s reply to the complainant.
Han skickade även en kopia av kommissionens svar till den klagande.
In hisanswer,the complainant thanked the Ombudsman for his efforts in the case,but noted thatthe Commission stated that the reimbursement was an exceptional act of goodwill.
I sittsvar tackade den klagande ombudsmannen för hans ansträngningar i ärendet,men påpekade att kommissionen sagt att återbetalningen skulle vara ett undantag och en gest för attvisa kommissionens goda vilja.
Thecomplainant disagreed with this approach and proposed that the Ombudsman shouldinvestigate his secret file as a step on the way to a more general inquiry into communistactivities in the Commission during the cold war.
Den klagande kunde inte acceptera denna ståndpunkt ochföreslog att ombudsmannen borde undersöka hans hemliga akt som ett steg på vägen moten mer allmän undersökning av kommunistisk verksamhet i kommissionen under kallakriget.
As an alternative,the complainantproposed that the Commission should instead pay the 149.982 BEF to the College of Europe, Bruges and that he should receive a letter of apology signed by the President ofthe European Commission.
Som ett alternativ föreslog den klagande att kommissionen i stället borde betalabeloppet 149 982 BEF till Europakollegiet i Brügge och att han borde få en skriftlig ursäkt,undertecknad av Europeiska kommissionens ordförande.
In reply to a further letter from the Ombudsman,thecomplainant confirmed that he did not accept the friendly solution,although he wasgrateful for the efforts of the Ombudsman and his services.
I sitt svar på en ny skrivelse frånombudsmannen bekräftade den klagande att han inte accepterade den vänskapliga förlik-ningen,även om han var tacksam för ombudsmannens och hans tjänsters insatser.
The admissibility of the first and second allegations and first claim
Tillåtligheten för det första och andra påståendet och det första kravet
1.1The complainant alleged that between 1965 and 1975,he was a victim of psychological harassment by his superior at the Commission; that his illness resulted from thispsychological harassment; and that his superior in the Commission was a communistagent,who was in contact with the Hungarian secret services.
1.1 Den klagande påstod att han mellan 1965 och 1975 var offer för psykologiska trakasserier från sin chef vid kommissionen,att hans sjukdom var ett resultat av dessa psykologiska trakasserier och att hans chef på kommissionen var kommunistagent och stod ikontakt med den ungerska hemliga polisen.
He claimed that the Commission should afford him moral and financial rehabilitation by recognising the occupational nature of his illness and reconsidering its decision in 1979,to retire him compulsorily.
Han krävde att kommissionen skulle gehonom moralisk och ekonomisk upprättelse genom att erkänna hans sjukdom som enyrkesskada och genom att ompröva sitt beslut från 1979 att avsätta honom från hans tjänst.
1.2The Ombudsman informed the complainant that he considered the above-mentionedallegations and claim to be inadmissible according to Article 2 (4) of the Statute of the Ombudsman4, taking into account that the alleged facts date back to the years 1960-1975.
1.2Ombudsmannen informerade den klagande om att han ansåg ovanstående påståenden och krav vara otillåtliga enligt artikel 2.4 i ombudsmannens stadga4,med tanke på att depåstådda händelserna gick tillbaka till åren 1960-1975.
1.3In his observations,the complainant argued that the Office of the European Ombudsman was created only recently,so that he was unable to complain beforehand.Furthermore,psychiatric knowledge has made considerable progress in recent years.
1.3I sina kommentarer menade den klagande att ämbetet Europeiska ombudsmannen tillkommit nyligen,vilket inneburit att han inte kunnat klaga tidigare. Dessutom hade denpsykiatriska kunskapen gjort stora framsteg under senare år.
1.4The Ombudsman acknowledges that his office has only functioned since September1995.
1.4Ombudsman medger att hans ämbete endast har funnits sedan september 1995.
However,it is clearly the intention of Article 2 (4) of the Statute of the Ombudsman,which is a decision of the European Parliament,to restrict claims based on facts of whichthe complainant has been aware for more than two years.
Detär emellertid uppenbarligen avsikten med artikel 2.4 i ombudsmannens stadga,som ärantagen av Europaparlamentet,att inskränka behandlingen av krav som baseras på förhållanden som den klagande har varit medveten om i över två år.
The Ombudsman maintains hisdecision that the above-mentioned allegations and claim,which are based on alleged factsdating back to the years 1960-1975 are inadmissible under Article 2 (4) of the Statute.
Ombudsmannen vidhållersitt beslut att ovanstående påståenden och krav,som baseras på förhållanden som går tillbaka till åren 1960-1975,är otillåtliga enligt stadgans artikel 2.4.
The alleged failure to reply to the complainant’s letters
Den påstådda underlåtenheten att besvara den klagandes skrivelser
2.1The complainant alleged that the Commission failed to reply to his letters dated 3March 1999,16 March 1999 and 15 April 1999.
2.1Den klagande hävdade att kommissionen underlåtit att besvara hans skrivelser av den3 mars 1999,den 16 mars 1999 och den 15 april 1999.
2.2In its opinion,the Commission considered that the letter dated 3 March 1999 wasanswered by its decision dated 4 March 1999,received by the complainant on 12 March1999. Concerning the letter dated 16 March 1999,the Commission stated that it was notin its power to alter the time-limit for judicial proceedings as requested by the complainantand pointed out that,on 12 May 1999,the Commission’s internal staff mediator informedthe complainant by letter that she could not intervene in his case and suggested that he
2.2I sitt yttrande ansåg kommissionen att skrivelsen daterad den 3 mars 1999 besvaratsgenom dess beslut av den 4 mars 1999,som mottogs av den klagande den 12 mars 1999.När det gällde skrivelsen daterad den 16 mars 1999,uppgav kommissionen att det inte stodi dess makt att ändra tidsfristen för rättsliga förfaranden,såsom den klagande hade begärt,och påpekade att den 12 maj 1999 hade kommissionens interna medlare med ansvar förpersonalfrågor skriftligen informerat den klagande om att hon inte kunde ingripa i hansärende och föreslagit honom att överklaga till förstainstansrätten innan tidsfristen löpte ut.Den klagande har inte bestridit dessa uppgifter i sina kommentarer.
“A complaint shall be made within two yearsof the date on which the facts on which it is based came to the attention of the person lodging the complaint and must be preceded by the appropriate administrativeapproaches to the institutions and bodies concerned.”
“Ett klagomål skall göras inom två årfrån den dag då omständigheterna på vilka klagomålet grundar sig blevkända av den person som framför klagomålet,och måste föregås av lämpliga hänvändelser till de berörda institutionerna och organen.”
2.3The Commission has acknowledged and apologised to the complainant for its failureto reply to his letter of 15 April 1999 and has corrected that failure by its letter dated 21March 2000.
2.3Kommissionen har erkänt och bett den klagande om ursäkt för sin underlåtenhet närdet gällde att besvara hans skrivelse av den 15 april 1999 och har rättat till denna underlåtenhet genom en skrivelse av den 21 mars 2000.
In these circumstances,no critical remark by the Ombudsman is necessary.
I detta fall är en kritisk anmärkning frånombudsmannen inte nödvändig.
The claim that the Commission should withdraw the recovery decision
Kravet att kommissionen bör dra tillbaka indrivningsbeslutet
3.1The complainant claimed that the Commission should withdraw a recovery decisionfor 149.982,- BEF,made against him in 1998 in respect of expenses relating to the workof a Medical Committee which examined his case ten years previously. The recovery decision was executed by withholding part of the complainant’s pension.
3.1.Den klagande krävde att kommissionen skulle dra tillbaka ett indrivningsbeslut avseende 149 982 BEF som fattades gentemot honom 1998 och som avsåg utgifter i sambandmed arbetet i den medicinska kommitté som hade granskat hans fall tio år tidigare.Indrivningsbeslutet verkställdes genom att en del av den klagandes pension hölls inne.
3.2In its opinion,the Commission stated that a check made by its Medical Service in1998 had revealed that the complainant had not paid for the medical expenses,which heowed according to Article 23 of the Rules on the Insurance of Officials of the EC.
3.2I sitt svar hävdade kommissionen att en kontroll som gjordes av dess medicinskatjänster 1998 hade uppdagat att den klagande inte hade betalat de medicinska kostnadersom han var skyldig att betala enligt artikel 23 i EG:s regler om försäkring av tjänstemän.Den klagande hade överklagat beslutet att driva in det aktuella beloppet från honom.
Thecomplainant had appealed against the decision to recover the amount involved from him.His appeal was rejected by a decision dated 4 March 1999.
Hansöverklagande avslogs i ett beslut av den 4 mars 1999.
The Commission justified thatdecision by stating that according to Article 23 of the applicable regulations,it was obligedto charge the fees to the complainant.
Kommissionen motiverade detbeslutet med hänvisning till att den enligt artikel 23 i den tillämpbara förordningen varskyldig att kräva att den klagande betalade avgifterna.
The Commission explained that it had not done soin 1988,because the complainant had introduced an appeal before the Court of First Instance, and then before the Court of Justice and the Commission had therefore postponed charging the fees to the complainant.
Kommissionen förklarade att deninte hade gjort detta 1988 eftersom den klagande hade överklagat till förstainstansrättenoch därefter till EG-domstolen och att kommissionen därför hade skjutit upp sitt krav tillden klagande att betala avgiften.
3.3The Ombudsman noted that Article 23.2,paragraph 4 of the applicable regulationsprovides a discretionary power for the institution to pay the whole costs of the Medical Committee even when,as in the present case,the Medical Committee’s opinion confirmsthe draft decision of the appointing authority.5The Ombudsman also noted that the Commission did not appear to have notified the complainant that its payment of the wholeamount of the fees was a preliminary decision,awaiting a final judgement by the courts.
3.3Ombudsmannen påpekade att artikel 23.2,fjärde stycket,i den tillämpbara förordningen gav den aktuella institutionen rätt att betala hela kostnaden för den medicinskakommittén,även om,som i det aktuella fallet,den medicinska kommitténs yttrandebekräftar tillsättningsmyndighetens förslag till beslut.5 Ombudsmannen påpekade ocksåatt kommissionen inte verkade ha meddelat den klagande att dess betalning av helaavgiften var ett preliminärt beslut i avvaktan på domstolarnas slutgiltiga avgöranden.
3.4On the basis of the above,the Ombudsman’s provisional conclusion was that the Commission had not adequately justified its decision of 3 April 1998 to recover theexpenses from the complainant ten years later.
3.4På grundval av det som sagts ovan blev ombudsmannens preliminära slutsats attkommissionen inte hade tillräckligt väl kunnat motivera sitt beslut av den 3 april 1998 attdriva in kostnaderna från den klagande tio år senare.
In accordance with Article 3 (5) of the Statute6, the Ombudsman therefore proposed to the Commission a friendly solution inwhich the Commission would withdraw the recovery decision and reimburse thecomplainant with the amounts deducted from his pension.
I enlighet med artikel 3.5 i stadgan6 föreslog ombudsmannen därför kommissionen en vänskaplig förlikning,genom vilkenkommissionen skulle dra tillbaka sitt indrivningsbeslut och till den klagande återbetala detbelopp som dragits från hans pension.
3.5In its reply,the Commission submitted evidence to show that the complainant hadbeen formally notified by a letter of 23 February 1989 that the administration would notsupport all the expenditure related to the medical committee.
3.5I sitt svar visade kommissionen att den klagande i en skrivelse av den 23 februari1989 hade formellt meddelats att administrationen inte skulle betala samtliga kostnaderför den medicinska kommittén.
Furthermore, the Commission considered the recovery decision,which it had adopted in April 1998 to belegally and administratively incontestable. However,the Commission declared itselfprepared as an exceptional act of goodwill and without creating a precedent to withdrawits recovery decision and to reimburse 149.982 BEF to the complainant.
Kommissionen ansåg dessutom att indrivningsbeslutet,som den hade fattat i april 1998,var rättsligt och administrativt oklanderligt.Kommissionen förklarade sig emellertid villig att som en gest för att visa sin goda viljaoch som ett undantag,och utan att skapa ett prejudikat,dra tillbaka sitt indrivningsbeslutoch betala tillbaka 149 982 BEF till den klagande.