natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Council may amend the draft act in question if it considers the European Parliament's proposals for amendment to be justified, but
Rådet kan ändra det aktuella utkastet till rättsakt om det finner att Europaparlamentets ändringar är motiverade, men parlamentet kan med sitt yttrande inte
the Parliament’s opinion cannot prevent adoption of the act, nor force it to be amended.
hindra att rättsakten antas och inte heller kräva att den skall ändras.
The Commission may also amend its proposal to take account of the European Parliament's opinion and, in this case, the Council may amend the Commission's proposal only by acting unanimously.
Kommissionen kan också ändra sitt förslag med hänsyn till Europaparlamentets yttrande, och då kan rådet ändra kommissionens förslag endast genom enhälligt beslut.
Thus, the Commission plays an important role in this procedure when the Council acts by a qualified majority, which is most often the case.
Således spelar kommissionen en viktig roll i detta förfarande när rådet beslutar med kvalificerad majoritet, vilket oftast är fallet.
At present this procedure applies to fields such as the common agricultural policy (Article 37(3) TEC), liberalisation of services (Article 52(1) TEC) and competition (Article 83 TEC).
För närvarande tillämpas detta förfarande på områden som den gemensamma jordbrukspolitiken (artikel 37.3 i EG-fördraget), liberalisering av tjänster (artikel 52.1 i EG-fördraget) och konkurrensfrågor (artikel 83 i EG-fördraget).
This procedure was introduced by the Treaty on European Union in a certain number of cases, which it was considered could not be covered by the codecision procedure but where there was nevertheless a desire to give the European Parliament an important role.
Detta förfarande infördes genom Fördraget om Europeiska unionen för de fall, som man inte ville skulle omfattas av medbeslutande men där man ändå önskade ge Europaparlamentet en viktig roll.
Examples are the adoption of the Structural Funds and Cohesion Fund regulations (Article 161 TEC), provisions concerning the uniform electoral procedure (Article 190(4) TEC) or amendments to the Statute of the European Central Bank (Article 107(5) TEC).
Det rör sig till exempel om antagande av förordningar om strukturfonderna och sammanhållningsfonderna (artikel 161 i EG-fördraget), bestämmelser som rör det enhetliga valförfarandet (artikel 190.4 i EG-fördraget) eller ändringar av Europeiska centralbankens stadgar (artikel 107.5 i EG-fördraget).
The assent calls for agreement by the Council and the Parliament on the text to be adopted, since the Council may not adopt an act without the Parliament having delivered an opinion approving the act in question.
Samtycket kräver att rådet och parlamentet är överens om den text som skall antas, eftersom rådet inte kan anta en rättsakt om inte parlamentet har avgivit ett yttrande om godkännande av den aktuella rättsakten.
In the event of a negative opinion, the Council cannot adopt the act.
Om yttrandet är negativt kan rådet inte anta rättsakten.
The Treaties of Amsterdam and Nice extended the cases in which this procedure may be applied.
Genom Amsterdamfördraget och Nicefördraget har tillämpningen av detta förfarande vidgats.
The Council decides by a qualified majority or unanimously, depending on the situation.
Rådet beslutar med kvalificerad majoritet eller enhällighet från fall till fall.
Decisionmaking within the institutions
Beslutsfattandet inom institutionerna a)
The Council takes decisions by a simple majority, a qualified majority, or unanimously.
Rådet fattar sina beslut med enkel majoritet, kvalificerad majoritet eller med enhällighet.
The simple majority rule entails a majority of Council members being in favour of adopting a decision (currently 7 out of 15).
Regeln om enkel majoritet innebär att en majoritet av rådets medlemmar är för att ett beslut antas (för närvarande 7 av 15).
This is the voting rule which corresponds to "ordinary law" in the EC Treaty, which means that, where no specific voting rule is provided for in the Treaty, it is the simple
Denna röstningsregel är den allmänna rättsregeln i EG-fördraget, dvs. om fördraget inte anger någon specifik röstningsregel är det regeln om
majority rule which applies.
enkel majoritet som gäller.
However, in practice, the simple majority is applied mainly to procedural decisions, given that in most cases the Treaty specifically requires either a qualified majority or unanimity for the adoption of legislative decisions.
I praktiken tillämpas emellertid enkel majoritet huvudsakligen för beslut i procedurfrågor, eftersom fördraget i de flesta fall anger specifika bestämmelser om antingen kvalificerad majoritet eller enhällighet för antagande av beslut av lagstiftningskaraktär.
The unanimity rule requires all members of the Council to be in favour of a decision, which means that each Council member has one vote and a right of veto.
Regeln om enhällighet innebär att samtliga medlemmar i rådet stöder det aktuella beslutet, vilket betyder att varje rådsmedlem förfogar över en röst och vetorätt.
Abstention is not an obstacle to unanimity.
Röstnedläggning innebär inget hinder för enhällighet.
The qualified majority rule gives each member of the Council a weighting in the decisionmaking process according to its population.
Regeln om kvalificerad majoritet inför en vägning av rådsmedlemmarnas röster i beslutsprocessen, bland annat grundad på medlemmens demografiska storlek.
It makes it possible for a certain number of Council members to be placed in a minority during a vote.
Genom denna kan ett antal rådsmedlemmar hamna i minoritetsställning vid en omröstning.
The weighting ranges from the 10 votes granted to Germany, the United Kingdom, France and Italy to the two votes for Luxembourg.
Denna viktning ger t.ex. Tyskland, Förenade kungariket, Frankrike och Italien 10 röster, medan Luxemburg har 2 röster.
Decisions require 62 votes to be adopted 1.
Besluten antas om de får 62 röster.
Abstentions are equal to a negative vote.
En nedlagd röst räknas som en röst emot beslutet.
Where decisions are not taken on a Commission proposal, the 62 votes must represent at least 10 Council members.
När besluten inte fattas på förslag av kommissionen måste dessa 62 röster representera minst 10 rådsmedlemmar.
The Nice Treaty alters the current weighting of votes and the threshold required for a qualified majority.
Genom Nicefördraget ändras den nuvarande vägningen av röster samt de trösklar som krävs för kvalificerad majoritet.
That Treaty also added the stipulation that adoption of a decision requires votes in favour cast by at least the majority of Council members where the decision is taken on a Commission proposal and of two thirds in other cases.
I detta fördrag tillkommer också ett krav på att åtminstone en majoritet av medlemmarna i rådet röstar ja när beslutet fattas på förslag från kommissionen och i annat fall två tredjedelar av medlemmarna.
It also opens the possibility that a Council member may ask for verification that the qualified majority comprises at least 62% of the total population of the Union.
Rådets medlemmar får också begära en kontroll av att de medlemsstater som utgör den kvalificerade majoriteten motsvarar minst 62 % av unionens hela befolkning.
If this condition proves not to have been fulfilled, the decision in question is not adopted.
Om detta villkor inte uppfylls antas inte beslutet.
In the EEC Treaty, the Council voted by unanimity in most cases.
I EEG-fördraget beslutade rådet enhälligt i de flesta fall.
However, in various revisions of the Treaty the unanimity rule was gradually replaced by the qualified majority rule.
Vid de olika revideringarna av fördraget har dock regeln om enhällighet successivt ersatts med regeln om kvalificerad majoritet.
It is now the voting rule referred to in a large proportion of areas in the EC Treaty.
Numera har regeln om kvalificerad majoritet blivit det normala inom en stor del av EG-fördragets områden.
Unanimity remains the voting rule applicable to "constitutional" provisions (namely those where the Treaty expressly provides for adoption of a decision by Member States in accordance with their respective "constitutional"
Enhällighet används fortfarande bl.a. för bestämmelser av s.k. konstitutionell art (dvs. sådana där det uttryckligen föreskrivs i fördraget att medlemsstaterna skall fatta ett beslut i enligt med sina respektive konstitutionella förfaranden) eller
Cf. also Council Decision of 1 January 1995, known as the "Ioanina compromise", amending the Council Decision of 29 March 1994 concerning the taking of decisions by qualified majority by the Council.
Se även rådets beslut, även kallat "Ioanninakompromissen", av den 1 januari 1995 om ändring av rådets beslut av den 29 mars 1994 om rådets antagande av beslut med kvalificerad majoritet.
procedures) or "quasi-constitutional" provisions (e.g. "comitology", Statute of the Court of Justice), and to certain provisions relating to areas which are politically sensitive for one or more Member States or to the establishment of new policies (Article 308).
"halvkonstitutionell" (t.ex. kommittéförfaranden, domstolens stadga), samt för vissa bestämmelser som rör områden som är politiskt känsliga för en eller flera medlemsstater eller för införandet av ny politik (artikel 308).
It is generally felt that the unanimity voting rule guarantees that all Member States will abide by Council decisions.
Det anses allmänt att regeln om enhällighet innebär en garanti för att alla medlemsstaterna efterlever de av rådet fattade besluten.
On the other hand, it is true that the qualified majority rule makes the process easier: the possibility for each Council member to be placed in a minority prompts delegations to look for compromises.
Å andra sidan är det sant att regeln om röstning med kvalificerad majoritet underlättar processen: möjligheten för varje rådsmedlem att hamna i minoritetsställning vid en eventuell omröstning driver delegationerna till att försöka hitta kompromisser.
In this sense, final adoption of the act by unanimity is misleading, since it would possibly not have succeeded if the prospect of being placed in a minority had not provided an incentive to show flexibility.
I denna mening är det bedrägligt att tala om det slutgiltiga antagandet av en rättsakt med enhällighet, eftersom det kanske aldrig hade lyckats om inte hotet om minoritet hade sporrat medlemmarna att visa prov på smidighet.
The qualified majority rule also assigns a more important role in the legislative process to the Commission in that, although the Commission can amend its proposal at any time during the process, the Council can only amend it by a unanimous vote.
Regeln om kvalificerad majoritet ger också kommissionen en mer betydelsefull roll i lagstiftningsprocessen. Eftersom kommissionen kan ändra sitt förslag under hela processen kan ju rådet endast ändra detta förslag genom att fatta beslut med enhällighet.
The gradual transition from unanimity to qualified majority was fairly widely regarded as necessary for maintaining the efficiency of the decisionmaking process in an enlarged European Union.
Den successiva utvecklingen från enhällighet till kvalificerad majoritet har allmänt betraktats som nödvändig för att effektiviteten i beslutsprocessen i en utvidgad europeisk union skulle kunna bibehållas.
In order to facilitate the transition from unanimity to qualified majority in politically sensitive areas, formulae which lie somewhere in between unanimity and qualified majority (augmented qualified majority, superqualified majority) have been put forward.
För att underlätta övergången från enhällighet till kvalificerad majoritet inom politiskt känsliga områden har man föreslagit övergångslösningar mellan enhällighet och kvalificerad majoritet (förstärkt kvalificerad majoritet eller extra kvalificerad majoritet).
The general rule laid down in the Treaty is that Parliament "shall act by an absolute majority of the votes cast", save as otherwise provided in the Treaty (Article 198 TEC).
Enligt den allmänna regel som fastställs i fördraget skall parlamentet "besluta med absolut majoritet av de avgivna rösterna", om inte annat föreskrivs i fördraget (artikel 198 i EG-fördraget).
That rule – like Article 205(1) TEC for the Council – takes precedence over all other provisions of secondary legislation (e.g. rules of procedure of the institutions).
Denna regel liksom för rådet i artikel 205.1 i EG-fördraget har företräde framför alla andra bestämmelser i sekundärrätten (t.ex. institutionernas arbetsordningar).
In other words, if the Treaty does not provide for a certain type of majority in a specific provision, Parliament must act by an absolute majority of the votes cast.
Med andra ord, om det i fördraget inte anges någon viss typ av majoritet i en särskild bestämmelse, skall parlamentet besluta med absolut majoritet av de avgivna rösterna.
That basic rule applies by analogy to the second (Article 28(1) TEU) and third pillars (Article 41(1) TEU).
I analogi gäller denna grundregel första (artikel 28.1 i Fördraget om Europeiska unionen) och tredje pelaren (artikel 41.1 i det senare fördraget).
Under Article 192 TEC, Parliament participates in the process leading up to the adoption of Community acts by exercising its powers under the codecision (Article 251 TEC) and
I enlighet med artikel 192 i EG-fördraget skall Europaparlamentet delta i den process som leder fram till antagandet av gemenskapsrättsakter genom att utöva sina befogenheter enligt medbeslutandeförfarandet (artikel 251 i EG-fördraget) och samarbetsförfarandet (artikel 252 i EG-fördraget), eller genom att ge sitt samtycke eller genom att avge rådgivande yttranden.
In legislative matters, the Treaty provides for specific majorities as exceptions to the general rule in the following cases:
För lagstiftningen föreskrivs i fördraget särskilda typer av majoriteter som undantag från den allmänna ordningen i följande fall: i)
Act relating to the election of members of the European Parliament in accordance with a uniform procedure (majority of its component members: Article 190(4) TEC);
Rättsakt om val av ledamöter till Europaparlamentet enligt en enhetlig ordning (majoriteten av parlamentets ledamöter: artikel 190.4 i EG-fördraget), ii)
In codecision (Article 251 TEC) or cooperation (Article 252 TEC) procedures, Parliament acts by a majority of its component members when it: – rejects the Council's common position; – proposes amendments to the Council's common position.
I medbeslutandeförfarandet(artikel 251 i EG-fördraget) eller samarbetsförfarandet (artikel 252 i EG-fördraget) skall parlamentet besluta med en majoritet av sina ledamöter när det – avvisar rådets gemensamma ståndpunkt, – föreslår ändringar i rådets gemensamma ståndpunkt.
(See also footnote 4 on page 16, which indicates specific majorities for the budget procedure).
(Se också fotnot 4 på sidan 16, där de särskilda majoriteterna inom budgetförfarandet anges.)
The procedure and classification of expenditure
Förfarande och klassificering av utgifter
Article 272 is the provision of the EC Treaty which formally governs the procedure for establishing the Union budget.
Artikel 272 är den bestämmelse i EG-fördraget som formellt styr förfarandet för upprättande av unionens budget.
However, that Article (which has remained practically unchanged since the 1975 revision) now only partially reflects the reality of a procedure which has changed radically as numerous interinstitutional agreements have been adopted.
Men numera avspeglar denna artikel (som är praktiskt taget oförändrad sedan den reviderades 1975) endast delvis verkligheten för ett förfarande som i grunden har utvecklats genom otaliga interinstitutionella avtal.
In those interinstitutional agreements, the European Parliament allowed its powers to be limited by accepting a number of restrictions (chapters, ceilings, sub-ceilings) in exchange for improved cooperation in the budgetary procedure.
I dessa interinstitutionella avtal har Europaparlamentet gått med på att begränsa sina befogenheter och godta en del restriktioner (kapitel, tak, undre tak) i utbyte mot bättre samarbete i budgetförfarandet.
The first two interinstitutional agreements (1988 and 1992) coincided with increases in the ceilings for own resources so that new Community policies could be launched.
De två första interinstitutionella avtalen (1988 och 1992) sammanföll med höjningar av taken för egna medel med syftet att kunna föra fram nya politikområden för gemenskapen.
The 1999 interinstitutional agreement, which resulted from decisions taken by the Berlin
Det interinstitutionella avtalet från 1999, som var ett resultat av besluten i Europeiska rådet i Berlin, innebär en höjning av taket
In only one case (Article 7 TEU) Parliament has to give its assent by a two-thirds majority of the votes cast, representing a majority of its members.
I ett enda fall (artikel 7 i unionsfördraget) skall Europaparlamentet fatta sitt beslut med två tredjedelar av de avgivna rösterna, vilka skall representera en majoritet av dess ledamöter.
Issues relating to the Union's budget were the subject of the contribution from Mr Carnero Gonzalez (CONV 38/02).
Frågorna om unionens budget har behandlats i ett bidrag från Carlos Carnero Gonzalez (dok. CONV 38/02).
Since 1988, the Parliament, the Council and the Commission have signed three Interinstitutional Agreements on budgetary discipline and improvement of the budgetary procedure.
Efter 1988 har parlamentet, rådet och kommissionen undertecknat tre interinstitutionella avtal om budgetdisciplin och förbättring av budgetförfarandet.
Each of these Agreements was accompanied by a multiannual financial perspective establishing spending limits per sector with which the three institutions undertook to comply during the annual budget procedure.
Dessa tre avtal åtföljdes av fleråriga budgetplaner i vilka fastställdes utgiftstak per sektor som de tre institutionerna utfäste sig att följa vid det årliga budgetförfarandet.
The last of these Agreements is still in force ("the Berlin agreement").
Det senaste av dessa avtal är fortfarande i kraft ("Berlinavtalet").
It established the financial perspective for 2000-2006 and also codified a whole series of procedures and rules which were scattered throughout various agreements and declarations, relating to interinstitutional cooperation, classification of expenditure, inclusion of financial provisions in legislative acts, the requirement of a legal basis for expenditure and budgetary provisions relating to the Common Foreign and Security Policy (CFSP).
I det fastställs en budgetplan för perioden 2000 till 2006 och det innehåller även en kodifiering av ett antal förfaranden och regler som tidigare återfanns i olika överenskommelser och förklaringar om interinstitutionellt samarbete, klassificering av utgifter, omnämnande av finansiella bestämmelser i rättsakterna, kravet på rättslig grund för att motivera utgifter och budgetbestämmelser för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP).
The budget procedure begins with the presentation of the preliminary draft budget by the Commission.
Budgetförfarandet inleds med att kommissionen lägger fram ett preliminärt budgetförslag.
There follows an examination at two readings by the Council and the Parliament.
Sedan följer två behandlingar av rådet och parlamentet.
The factor which makes the procedure extremely complex is the classification of expenditure into compulsory (CE) and non-compulsory (NCE).
Det som gör att förfarandet får så stor komplexitet är klassificeringen i obligatoriska (OU) och icke-obligatoriska utgifter (IOU).
Parliament's decisionmaking power varies radically depending on which part of the budget is being discussed.
Beroende på vilken del av budgeten det rör sig om varierar parlamentets beslutsbefogenheter radikalt.
Whereas in relation to non-compulsory expenditure it has the last word, within certain limits, its power is reduced to little more than a reasoned opinion in relation to compulsory expenditure.
Det har visserligen sista ordet när det gäller icke-obligatoriska utgifter, inom vissa gränser, men när det rör sig om obligatoriska utgifter är dess befogenhet reducerad till ett motiverat yttrande.
The increase in Parliament's budgetary powers has in fact more to do with an increase in the percentage of non-compulsory expenditure in the budget than with procedural changes (in 20 years non-compulsory expenditure has increased from barely 20% of the budget to more than 50% of appropriations: agricultural expenditure constitutes the bulk of compulsory expenditure which is not controlled by Parliament).
Ökningen av parlamentets budgetbefogenheter har faktiskt mer att göra med ökningen av de icke-obligatoriska utgifternas andel av budgeten än med ändringar av förfarandet (på 20 år har IOU gått från knappt 20 % till mer än 50 % av anslagen: utgifterna för jordbruket utgör huvuddelen av de OU som ligger utanför parlamentets kontroll).
The importance of the classification of expenditure begs the question of the nature of the distinction between these two types of appropriations.
Den betydelse som tillmäts utgiftsklassificeringen leder till att man frågar sig vad som utgör skillnaden mellan de båda typerna av anslag.
Article 272 refers to expenditure "necessarily resulting from this Treaty or from acts adopted in accordance therewith."
Artikel 272 beskriver de obligatoriska utgifterna som "utgifter som är en nödvändig följd av detta fördrag eller av rättsakter som har antagits i enlighet med detta."
That would mean that we are dealing with essential expenditure, payment of which constitutes a right for third parties, whether they be farmers receiving guaranteed prices or third countries linked to the Union by international agreements.
Detta skulle innebära att vi står inför oundvikliga utgifter vars uppbörd utgör en rättighet för tredje man, oavsett om det rör sig om jordbrukare som åtnjuter prisgarantier eller tredje länder som knutits till union genom internationella avtal. De
Non-compulsory expenditure would be appropriations which could be abolished, in relation to which the budget authority has wide-ranging powers of discretion.
icke-obligatoriska avtalen skulle då vara anslag som kan dras in, för vilka budgetmyndigheten har stor befogenhet att besluta efter eget skön.
Reality is much less clear-cut and classification of expenditure into one or other category has always been a source of conflict between the two arms of the budget authority.
I verkligheten är detta inte alls så tydligt och klassificeringen av utgifter i den ena kategorin eller den andra har alltid utgjort en källa till konflikter mellan budgetmyndighetens två grenar.
Furthermore, there are classic examples which demonstrate the difficulty of drawing a distinction.
Dessutom förekommer det paradigmfall som visar svårigheten att avgöra skillnaden.
Agricultural policy has evolved and the appropriations allocated to it fund activities which it is hard to describe as "necessary" (for example set-aside measures or direct aid).
Jordbrukspolitiken har utvecklats och de anslag som betalas ut finansierar verksamhet vars "obligatoriska" karaktär ibland är svår att förstå (t.ex. åtgärder för uttag av jordbruksmark eller direkt stöd).
On the other hand, EU officials' salaries have always been regarded as non-compulsory expenditure, even though there is a real legal obligation to pay them.
Däremot har tjänstemännens löner alltid betraktats som icke-obligatoriska utgifter trots att det föreligger en klar juridisk skyldighet att betala dem.
The 1999 Interinstitutional Agreement redefined, in terms very similar to the Treaty, compulsory expenditure as expenditure which the budgetary authority is obliged to enter in the budget by virtue of a legal undertaking entered into under the Treaties or acts adopted by virtue of the said Treaties.
I det interinstitutionella avtalet av 1999 omdefinierades i termer som mycket liknar termerna i fördraget, de obligatoriska utgifterna som utgifter som budgetmyndigheten är skyldig att föra in i budgeten till följd av ett juridiskt åtagande som gjorts med stöd av fördragen, eller enligt rättsakter som antagits i enlighet med dessa.
The Agreement sanctions the status quo as regards the traditional budget headings.
I avtalet bekräftas att de gamla budgetrubrikerna kvarstår oförändrade.