natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The answer to the second question is that Article 4 of Directive 68/360 and Article 6 of Directive 73/148 in conjunction with Article 3 of those directives and Article 3 of Directive 64/221 are to be interpreted as meaning that the Member States may refuse to issue a residence permit to the spouse of a Community citizen who has irregularly entered their territory and adopt a measure expelling him from the territory only if that is compatible with the right to respect for family life, and in particular with the principle of proportionality.
Den andra frågan skall besvaras så att artikel 4 i direktiv 68/360/EEG och artikel 6 i direktiv 73/148/EEG jämförda med artikel 3 i de båda direktiven samt med artikel 3 i direktiv 64/221/EEG om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa, skall tolkas så, att medlemsstaterna endast kan vägra att utfärda uppehållstillstånd till en medborgare i tredje land som är make till en gemenskapsmedborgare som på ett olagligt sätt rest in i landet och utvisa honom om detta är förenligt med rätten till respekt för familjelivet och särskilt med proportionalitetsprincipen.
The answer to the third question is that Article 3 and Article 4(3) of Directive 68/360, Articles 3 and 6 of Directive 73/148 and Article 3(3) of Directive 64/221 are to be interpreted as meaning that Member States may neither refuse a residence permit nor expel a non-Member State national spouse of a Community citizen who has lawfully entered the territory but whose visa has expired at the time when application is made for that permit.
Den tredje frågan skall besvaras så, att artiklarna 3.3 och 4.3 i direktiv 68/360/EEG, artiklarna 3 och 6 i direktiv 73/148/EEG samt artikel 3.3 i direktiv 64/221/EEG skall tolkas så, att medlemsstaterna varken får vägra att utfärda uppehållstillstånd eller utvisa en medborgare i tredje land, som är make till en gemenskapsmedborgare och som på ett lagligt sätt har rest in i landet, men vars visum har upphört att gälla vid den tidpunkt då han ansöker om uppehållstillstånd.
The answer to the fourth question is that Article 1 and Article 9(2) of Directive 64/221 are to be interpreted as meaning that non-Member State national spouses of Community citizens who have no passport or visa or whose passport or visa has expired may apply to the competent authority within the meaning of Article 9(1) where they apply for a first residence permit or are expelled before its issue, if they prove that they come within the scope of the persons referred to in Directive 64/221. The Member States must proceed in such a way that assertion of the rights granted by Community law is not rendered practically impossible or excessively difficult.'
Den fjärde frågan skall besvaras så, att artiklarna 1 och 9.2 i direktiv 64/221/EEG skall tolkas så, att en medborgare i tredje land som är make till en gemenskapsmedborgare och som saknar identitetshandling eller visum eller vars identitetshandling eller visum har upphört att gälla har möjlighet att anföra klagomål hos den behöriga myndighet som åsyftas i artikel 9.1 när de ansöker om ett första uppehållstillstånd eller blir föremål för ett beslut om utvisning före utfärdandet av
(Appeal — Regulation (EC) No 1638/98 — Common organisation of the market in oils and fats — Action for annulment — Person individually concerned — Effective judicial protection — Admissibility) (Full Court)
'Ch'erklagande - Förordning nr 1638/98 — Gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter -Talan om ogiltigförklaring — Personligen berörd — Verksamt rättsligt skydd — Upptagande till sakprövning' (domstolen i plenum) artikel 114.1 i förstainstansrättens rättegångsregler att UPA:s talan skulle avvisas.
By the contested order, the Court of First Instance upheld that objection of inadmissibility, with the result that it dismissed the application as manifestly inadmissible.
Förstainstansrätten biföll genom det överklagade beslutet rådets awisningsyrkande och avvisade talan.
By application lodged at the Court Registry on 16 February 2000, Unión de Pequeños Agricultores brought an appeal, pursuant to Article 49 of the EC Statute of the Court of Justice, against the order of the Court of First Instance of 23 November 1999 in Case T-173/98 Unión de Pequeños Agricultores ν Council [1999] ('the contested order'), by which that court dismissed its application for partial annulment of Regulation (EC) No 1638/98 of 20 July 1998 amending Regulation No 136/66/EEC on the establishment of a common organisation of the market in oils and fats.
Unión de Pequeños Agricultores (nedan kallad UPA eller klaganden) har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 16 februari 2000, i enlighet med artikel 49 i EG-stadgan för domstolen överklagat förs t a i n s t a n srä11 e ns beslut av den 23 november 1999 i mål T-173/98, Unión de Pequeños Agricultores mot rådet (nedan kallat det överklagade beslutet), genom vilket förstainstansrätten avvisade UPA:s talan om delvis ogiltigförklaring av rådets förordning (EG) nr 1638/98 av den 20 juli 1998 om ändring av förordning nr 136/66/EEG om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter.
Procedure before the Court of First Instance and the contested order
Förfarandet vid förstainstansrätten och den omtvistade förordningen
First, the Court of First Instance pointed out in paragraph 34 of the contested order that, according to settled case-law, the fourth paragraph of Article 173 of the Treaty allows individuals to challenge any decision which, although in the form of a regulation, is of direct and individual concern to them and that the test for distinguishing between a regulation and a decision is whether or not the measure in question is of general application.
Förstainstansrätten erinrade inledningsvis i punkt 34 i det överklagade beslutet om att det framgår av fast rättspraxis att enskilda personer enligt artikel 173 fjärde stycket i fördraget har rätt att väcka talan mot varje beslut som, även om det har utfärdats i form av en förordning, direkt och personligen berör dem samt att kriteriet för att skilja mellan en förordning och ett beslut består i huruvida den aktuella rättsakten har allmän giltighet eller ej.
The Court held, in paragraph 44 of that order, that the contested regulation is, by its nature and its scope, legislative in character and does not constitute a decision within the meaning of Article 189 of the EC Treaty (now Article 249 EC).
Därefter konstaterade förstainstansrätten i punkt 44 i det överklagade beslutet att den omtvistade förordningen på grund av sin art och räckvidd skulle anses vara normativ och således inte utgöra ett beslut i den mening som avses i artikel 189 i EG-fördraget (nu artikel 249 EG).
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 20 October 1998, Unión de Pequeños Agricultores, a trade association which represents and acts in the interests of small Spanish agricultural businesses and which has legal personality under Spanish law, brought an action, pursuant to the fourth paragraph of Article 173 of the EC Treaty (now, after amendment, the fourth paragraph of Article 230 EC), for annulment of the contested regulation, with the exception of the aid scheme for table olives.
Den har rättskapacitet enligt spansk rätt. UPA väckte, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 20 oktober 1998, med stöd av artikel 173 fjärde stycket i EG-fördraget (nu artikel 230 fjärde stycket EG i ändrad lydelse) talan om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen, utom såvitt den avser stöd för produktion av bordsoliver.
Next, the Court of First Instance pointed out in paragraph 45 of the contested order that, in certain circumstances, even a legislative measure which applies generally to the economic operators affected by it may be of individual concern to some of them and that, therefore, a Community measure may be in the nature of a legislative provision and also, in respect of some of the operators affected, of a decision. The Court held:
Efter att därefter i punkt 45 i det överklagade beslutet ha erinrat om att även en normativ rättsakt som är generellt tillämplig på berörda ekonomiska aktörer under vissa omständigheter kan beröra vissa av dem personligen, och att en rättsakt från gemenskapen i ett sådant fall skulle,
in paragraph 46 of the contested order, that '[t]o establish this, however, natural or legal persons must be able to show that
Rådet yrkade genom särskild handling, som inkom till förstainstansrättens kansli den 23 december 1998, i enlighet med
they are affected by the measure in question by reason of certain attributes which are peculiar to them or by reason of factual circumstances in which they are differentiated from all other persons ..." and,
— i punkt 46 i det överklagade beslutet, att "[djetta förutsätter emellertid att fysiska eller juridiska personer kan bevisa att de har drabbats av rättsakten i fråga på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för dem eller på grund av en faktisk situation som särskiljer dem [från] varje annan person ... " och,
The Court of First Instance also pointed out, in paragraphs 53 to 55 of the contested order, that nor could the appellant validly claim, in support of the admissibility of its action, that the contested regulation affected some of its specific interests and it held, in paragraph 58 of that order, that the appellant was not differentiated by reason of any of the tests established by caselaw for the admissibility of an action for annulment brought by an association.
Förstainstansrätten påpekade vidare, i punkterna 53—55 i det överklagade beslutet, att UPA heller inte kunde göra gällande att den omtvistade förordningen påverkade vissa av dess särskilda intressen för att motivera att talan skulle kunna tas upp till sakprövning. I punkt 58 i samma beslut slog förstainstansrätten fast att UPA således inte särskiljdes, med avseende på något av de kriterier som har utvecklats i rättspraxis för att en talan om ogiltigförklaring som har väckts av en sammanslutning skall kunna tas upp till sakprövning.
Finally, the Court of First Instance examined the last argument put forward by the appellant to prove that it was individually concerned by the provisions of the contested regulation, namely that there is a risk that it will not receive effective judicial protection. In that regard, it held as follows:
Förstainstansrätten prövade slutligen vad UPA hade anfört till stöd för påståendet att den varit personligen berörd av bestämmelserna i den omtvistade förordningen, nämligen att den riskerade att inte ha tillgång till ett verksamt rättsligt skydd.
'61 in paragraph 47 of that order, that, furthermore, actions brought by associations may, in this context, be held admissible at least in situations where a legal provision expressly grants a series of procedural powers to trade associations, where the association represents the interests of undertakings which would, themselves, be entitled to bring proceedings and where the association is distinguished individually because of the impact of the contested measure on its own interests as an association, in particular because its negotiating position has been affected by the measure whose annulment is being sought.
Förstainstansrätten anförde därvid följande: i punkt 47 i samma beslut, att talan som förs av sammanslutningar kan tas upp till sakprövning, åtminstone när branschsammanslutningar i en lagbestämmelse uttryckligen ges ett antal processuella rättigheter, när sammanslutningen företräder sådana företags intressen som själva har rätt att väcka talan och när sammanslutningen särskiljs på grund av att dess egna intressen berörs i dess egenskap av sammanslutning, eftersom dess ställning som förhandlare påverkas av den rättsakt som har begärts ogiltigförklarad.
In the present case, the Court of First Instance held, in paragraph 48 of the contested order, that the appellant could not rely on any of these three situations in order to establish the admissibility of its action.
Förstainstansrätten konstaterade i punkt 48 i det överklagade beslutet att UPA i detta fall inte kunde åberopa någon av dessa tre situationer till stöd för att talan skulle kunna tas upp till sakprövning.
It must be pointed out, in this connection, that the principle of equality for all persons subject to Community law in respect of the conditions for access to the Community judicature by means of the action for annulment requires that those conditions do not depend on the particular circumstances of the judicial system of each Member State.
Förstainstansrätten understryker i detta hänseende att principen att alla enskilda skall behandlas lika vad beträffar förutsättningarna för att kunna väcka talan om ogiltigförklaring vid gemenskapsdomstolen kräver att dessa förutsättningar inte är beroende av omständigheter som är utmärkande för domstolsväsendet i varje medlemsstat.
In this regard it should also be observed that, in accordance with the principle of sincere cooperation laid down in Article 5 of the EC Treaty (now Article 10 EC), the Member States are required to implement the complete system of legal remedies and procedures established by the EC Treaty to permit the Court of Justice to review the legality of measures adopted by the Community institutions (see, on this point, the judgment in [Case 294/83] Les Verts ν Parliament [[1986] ...], paragraph 23).
Upptagande till sakprövning av överklagandet gemenskapsinstitutionerna är lagenliga, görs fullständigt (se i detta avseende dom [av den 23 april 1986] i... mål [294/83,...] Les Verts mot parlamentet, punkt 23).
In that regard, the Court of First Instance particularly noted, in paragraph 50 of the contested order, that 'the applicant has not established that its members are affected by the contested regulation by reason of certain attributes which are peculiar to them or by reason of factual circumstances in which they are differentiated from all other persons.
Dessa omständigheter motiverar emellertid inte att förstainstansrätten avviker från det system med rättsmedel som har inrättats genom artikel 173 fjärde stycket i fördraget, såsom det har utvecklats i rättspraxis, och överskrider gränserna för sin behörighet enligt denna bestämmelse.
However, these factors do not provide the Court of First Instance with a reason for
Rådet har, liksom kommissionen, inledningsvis anfört att överklagandet inte skall upptas till sakprövning, eftersom UPA saknar berättigat intresse av att få saken i förevarande mål prövad.
departing from the system of remedies established by the fourth paragraph of Article 173 of the Treaty, as interpreted by case-law, and exceeding the limits imposed on its powers by that provision.
De skäl som förstainstansrätten angivit angående frågan om ett verksamt rättsligt skydd skall nämligen anses vara obiter dictum.
protection is obiter, since the actual ground of the inadmissibility of the action is, as stated in paragraph 65 of the contested order, that the appellant does not satisfy one of the conditions for admissibility laid down by the fourth paragraph of Article 173 of the Treaty.
Det verkliga skälet till att UPA:s talan avvisades var, vilket också framgår av punkt 65 i det överklagade beslutet, att UPA inte uppfyllde ett av de villkor för upptagande till sakprövning som föreskrivs i artikel 173 fjärde stycket i fördraget.
It should be recalled that for a person to have an interest in bringing appeal proceedings the appeal must be likely, if successful, to procure an advantage for that party (Case C-174/99 Ρ Parliament ν Richard [2000], paragraph 33).
Domstolen erinrar om att överklagandet skall kunna medföra en fördel för klaganden för att denne skall ha ett berättigat intresse av att få saken prövad (dom av den 13 juli 2000 i mål C174/99 P, parlamentet mot Richard, punkt 33).
The contested order dismissed as inadmissible the appellant's application before the Court of First Instance.
Förstainstansrätten avvisade överklagade beslutet UPA:s talan.
If the appeal were successful, the appellant would procure a definite advantage since its application could be examined on its merits.
Ett bifall till UPA:s överklagande skulle utan tvekan medföra den fördelen för UPA att den fick sin talan vid förstainstansrätten prövad i sak.
Moreover, the applicant cannot validly base any argument on the possible length of proceedings under Article 177 of the Treaty.
Sökanden kan inte heller göra gällande något argument som avser den eventuella tidsåtgången för ett förfarande enligt artikel 177 i fördraget.
That circumstance cannot justify a change in the system of remedies and procedures established by Articles 173, 177 and 178 of the EC Treaty (now Article 235 EC) which is designed to give the Court of Justice the power to review the legality of acts of the institutions.
Denna omständighet kan nämligen inte motivera någon ändring av det system med rättsmedel och förfaranden som har inrättats genom artiklarna 173, 177 och 178 i EG-fördraget (nu artikel 235 EG) och som överlåter på domstolen att pröva om institutionernas rättsakter är lagenliga.
In no case can such an argument enable an action for annulment brought by a natural or legal person which does not satisfy the conditions laid down by the fourth paragraph of Article 173 of the Treaty to be declared admissible (order of the Court of Justice in Case C-87/95 Ρ CNPAAP ν Council [1996] ..., paragraph 38).'
I vart fall medger inte ett sådant argument att en talan om ogiltigförklaring som har väckts av en fysisk eller juridisk person ... som inte uppfyller villkoren i artikel 173 fjärde stycket i fördraget kan tas upp till sakprövning (domstolens beslut av den 24 april 1996 i mål C-87/95 P, CNPAAP mot rådet, punkt 38)."
By its four pleas in law, which it is appropriate to examine together, the appellant claims essentially that the dismissal of its application as inadmissible, in so far as it is based on the reasoning set out in paragraphs 61 to 64 of the contested order, infringes its right to effective judicial protection for the defence of its own interests or those of its members.
UPA har genom de fyra grunder den åberopat, vilka skall prövas i ett sammanhang, huvudsakligen gjort gällande att förstainstansrätten, genom att avvisa dess talan på de skäl som den anfört i punkterna 61—64 i det överklagade beslutet, har åsidosatt UPA:s rätt till ett verksamt rättsligt skydd för dess egna eller dess medlemmars intressen.
In the light of those considerations, the Court of First Instance held, in paragraph 65 of the contested order, that the appellant could not be regarded as individually concerned by the contested regulation and that since it did not satisfy one of the conditions for admissibility laid down by the fourth paragraph of Article 173 of the Treaty, it was not necessary to consider whether it was directly concerned by that regulation.
Förstainstansrätten slog mot denna bakgrund fast, i punkt 65 i det överklagade beslutet, att UPA inte kunde anses vara personligen berörd av den ifrågasatta förordningen.
By its appeal, the appellant claims that the Court should:
Eftersom UPA inte uppfyllde ett av villkoren i artikel 173 fjärde stycket i fördraget var det inte nödvändigt att pröva frågan huruvida den berördes direkt av den omtvistade förordningen.
— declare its main action admissible and refer the case back to the Court of First Instance for judgment on the merits.
UPA har i överklagandet yrkat att domstolen skall upphäva det överklagade beslutet, och fastställa att dess talan kan tas upp till sakprövning och återförvisa målet till förstainstansrätten för förnyad handläggning.
As a preliminary point, it should be noted that the appellant has not challenged the finding of the Court of First Instance, in paragraph 44 of the contested order, to the effect that the contested regulation is of general application.
Domstolen framhåller inledningsvis att UPA inte har invänt mot förstainstansrättens konstaterande i punkt 44 i det överklagade beslutet att den omtvistade förordningen är allmänt tillämplig.
Nor has it challenged the finding, in paragraph 56 of that order, that the specific interests of the appellant were not affected by the contested regulation or the finding, in paragraph 50 of that order, that its members are not affected by the contested regulation by reason of certain attributes which are peculiar to them or by reason of factual circumstances in which they are differentiated from all other persons.
UPA har heller inte invänt mot konstaterandet i punkt 56 i sagda beslut att dess egna intressen inte påverkades genom den omtvistade förordningen, och heller inte mot vad förstainstansrätten anfört i punkt 50 i beslutet om att UPA:s medlemmar inte berörs av den omtvistade förordningen på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för dem eller på grund av en faktisk situation som särskiljer dem från varje annan person.
compatibility of their acts with the Treaty and with the general principles of law which include fundamental rights.
Europeiska gemenskapen är emellertid en rättslig gemenskap, inom vilken det skall kontrolleras att dess institutioners rättsakter är förenliga med fördragets bestämmelser och gemenskapens allmänna rättsprinciper, vilket inkluderar grundläggande rättigheter.
for annulment of the contested regulation on the sole ground that, in the alleged absence of any legal remedy before the national courts, the right to effective judicial protection requires it.
Det skall således prövas huruvida klaganden såsom representant för sina medlemmars intressen, med hänvisning till rätten till ett verksamt rättsligt skydd och mot bakgrund av att det enligt klaganden helt saknas möjlighet att få till stånd en prövning inför nationell domstol, ändå skall anses behörig att föra talan, i den mening som avses i artikel 173 fjärde stycket i fördraget, om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen.
Individuals are therefore entitled to effective judicial protection of the rights they derive from the Community legal order, and the right to such protection is one of the general principles of law stemming from the constitutional traditions common to the Member States.
Enskilda skall således ha tillgång till ett verksamt rättsligt skydd för sina rättigheter enligt gemenskapsrätten.
That right has also been enshrined in Articles 6 and 13 of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms.
Denna rättighet ingår bland gemenskapens allmänna rättsprinciper, som har sitt ursprung i medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner och som har stadfästs i artiklarna 6 och 13 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
It should be recalled that, according to the second and third paragraphs of Article 173 of the Treaty, the Court is to have jurisdiction in actions brought by a Member State, the Council or the Commission on grounds of lack of competence, infringement of an essential procedural requirement, infringement of the Treaty or of any rule of law relating to its application, or misuse of powers or, when it is for the purpose of protecting their prerogatives, by the European Parliament, by the Court of Auditors and by the European Central Bank.
Domstolen är enligt artikel 173 andra och tredje stycket i fördraget behörig att pröva talan som väcks av en medlemsstat, av rådet eller av kommissionen rörande bristande behörighet, åsidosättande av väsentliga formföreskrifter, åsidosättande av detta fördrag eller av någon rättsregel som gäller dess tillämpning eller rörande maktmissbruk. På samma villkor är domstolen behörig att pröva en talan som Europaparlamentet, revisionsrätten eller Europeiska centralbanken väcker för att tillvarata sina intressen.