natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(2) he has used up, transferred, encumbered, processed or transformed the object received;
2) parten har förbrukat, avyttrat, pantsatt, bearbetat eller omvandlat det mottagna föremålet,
(3) the object received has deteriorated or has been destroyed, any deterioration resulting from the proper use of the object for its intended purposes being disregarded.
3) det mottagna föremålet har försämrats eller förstörts, varvid bortses från försämring på grund av att föremålet har tagits i bruk för avsett ändamål.
If the contract specifies a counter-performance, such counter-performance shall be taken as a basis for calculation of the compensation for value; if compensation is to be paid for the benefit deriving from a loan, it shall be sufficient to show that the value of such benefit was lower.
Om en motprestation har fastställts i avtalet, ska denna ligga till grund för beräkningen av värdeersättningen. Om värdeersättning ska betalas för den nytta som ett lån har inneburit, får emellertid parten visa att värdet av nyttan var lägre.
No obligation to pay compensation for value shall arise:
En part är inte skyldig att utge värdeersättning
(1) if the defect which gives the right to termination became apparent only during the processing or transformation of the object;
1) om felet som berättigar till hävning visar sig först i samband med bearbetning eller omvandling av föremålet,
(2) in so far as the creditor is responsible for the deterioration or destruction, or in so far as the damage would also have occurred in his hands;
2) om motparten är ansvarig för att föremålet försämrats eller förstörts, eller om skadan även skulle ha uppstått hos denne,
(3) if, in the case of a statutory right of termination, the deterioration or destruction has occurred in the hands of the person entitled, even though he has taken the care that he customarily exercises in relation to his own affairs.
3) vid lagstadgad rätt till hävning, om föremålet har försämrats eller förstörts hos den som har rätt att häva avtalet, trots att denne har visat den omsorg som han brukar visa i egna angelägenheter.
Any remaining enrichment must be surrendered.’
Kvarstående vinst ska utges.”
Paragraph 100 of the BGB, headed ‘Benefits’, provides that:
I 100 § BGB, med rubriken ”Avkastning”, föreskrivs följande:
‘Benefits are the fruits of a thing or of a right, including the benefits arising from use of the thing or exercise of the right’.
”Med avkastning avses behållningen av en vara eller av en rättighet samt den nytta som användningen av saken eller utnyttjandet av rättigheten innebär.”
In August 2002, Quelle delivered a ‘stove-set’ to Ms Brüning for her private use.
I augusti 2002 levererade bolaget Quelle ett spis-set avsett för privat bruk till Silke Brüning.
In early 2004, Ms Brüning noticed that the appliance was not in conformity.
I början av år 2004 konstaterade hon att apparaten inte var avtalsenlig.
Since repair was not possible, Ms Brüning returned the appliance to Quelle, who replaced it with a new appliance.
Eftersom det inte var möjligt att avhjälpa felet lämnade hon tillbaka apparaten till Quelle, som levererade en ny apparat.
However, Quelle required Ms Brüning to pay EUR 69.97 by way of compensation for the benefit which she had obtained from use of the appliance initially delivered.
Bolaget krävde emellertid att Silke Brüning skulle betala värdeersättning med 69,97 euro för den nytta som hon haft av användningen av den apparat som ursprungligen levererats.
The Bundesverband, acting as Ms Brüning’s authorised representative, demanded reimbursement to her of that amount.
Bundesverband väckte, med stöd av en fullmakt från Silke Brüning, talan mot Quelle och yrkade att nämnda belopp skulle återbetalas till Silke Brüning. Vidare
Quelle, in cases where goods not in conformity with the contract of sale (‘not in conformity’) are replaced, from invoicing consumers for the use of those goods.
QUELLE yrkade Bundesverband att Quelle skulle förpliktas att, vid utbyte av en vara som inte stämmer överens med vad som avtalats (nedan kallad icke avtalsenlig vara), upphöra att kräva ersättning för användningen av den icke avtalsenliga varan.
The court hearing the case at first instance granted the application for reimbursement, but dismissed the arguments seeking an order directing Quelle not to invoice customers for the use of goods not in conformity.
Domstolen i första instans biföll talan i den del den avsåg återbetalningen och ogillade talan vad avser att Quelle skulle förpliktas att upphöra att kräva ersättning för användningen av icke avtalsenliga varor.
The appeals brought against that judgment — both by Quelle and by the Bundesverband — were dismissed.
Såväl Quelles som Bundesverbands överklagande ogillades. Detta avgörande överklagades till Bundesgerichtshof.
The Bundesgerichtshof, before which appeal proceedings have been brought on a point of law, notes that, under Paragraph 439(4) of the BGB, read in conjunction with Paragraph 346(1) and (2)(1) thereof, the seller is entitled, in cases where goods not in conformity are replaced, to payment by way of compensation for the benefits derived by the purchaser from the use of those goods until their replacement with new goods.
Sistnämnda domstol angav att det följer av 439 § fjärde stycket BGB jämförd med 346 § första och andra styckena första punkten BGB att säljaren, vid utbyte av en icke avtalsenlig vara, har rätt till värdeersättning för den nytta som köparen haft av användningen av denna vara till dess att den byts ut mot en ny vara.
While expressing doubts regarding the unilateral burden thus placed on the purchaser, the Bundesgerichtshof states that it sees no way of correcting the national legislation by means of interpretation.
Bundesgerichtshof hyser visserligen vissa tvivel med avseende på den ensidiga skyldighet som på detta sätt åläggs köparen, men ser ingen möjlighet att tolkningsvägen korrigera de nationella bestämmelserna.
An interpretation to the effect that the seller could not claim payment from the purchaser for use of the replaced goods would be at odds with the wording of the relevant provisions of the BGB and the clear intention of the legislature, and is prohibited by Paragraph 20(3) of the Basic Law (Grundgesetz), according to which judicial authority is bound by legislation and by the law.
En tolkning enligt vilken säljaren inte kan kräva att köparen ska betala värdeersättning för användningen av den vara som utbytts skulle strida mot såväl ordalydelsen i relevanta bestämmelser i BGB som lagstiftarens uppenbara intentioner, och skulle vara förbjuden i enlighet med artikel 20.3 i grundlagen (Grundgesetz), där det anges att de rättskipande myndigheterna är bundna av lag och rätt.
Being unsure, however, whether the provisions of the BGB are in compliance with Community legislation, the Bundesgerichtshof decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Bundesgerichtshof anser emellertid att det är oklart huruvida bestämmelserna i BGB är förenliga med gemenskapsrätten, och har därför beslutat att vilandeförklara målet och hänskjuta följande tolkningsfråga till domstolen:
‘Are the provisions of Article 3(2) of [the Directive], read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(3) and Article 3(4) thereof, or of the third subparagraph of
”Ska bestämmelserna i artikel 3.2 jämförda med bestämmelserna i artikel 3.3 första stycket och 3.4 eller bestämmelserna i artikel 3.3 tredje stycket i [direktivet] tolkas
Article 3(3) of [the Directive] … to be interpreted as precluding national legislation which provides that, where consumer goods are brought into conformity with the contract by means of delivery of replacement goods, the seller may require compensation from the consumer for use of the goods originally delivered, which were not in conformity with the contract?’
DOM AV DEN 17.4.2008 — MÅL C-404/06 så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning, enligt vilken säljaren, när det är fråga om att återställa en vara till avtalsenligt skick genom att den byts ut, kan kräva värdeersättning av konsumenten för användningen av den ursprungligen levererade icke avtalsenliga varan?”
By its question, the national court essentially asks whether Article 3 of the Directive is to be interpreted as precluding national legislation under which a seller who has sold consumer goods which are not in conformity may require the consumer to pay compensation for the use of those defective goods until their replacement with new goods.
Den hänskjutande domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida artikel 3 i direktivet ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning, enligt vilken säljaren, för det fall att denne sålt en icke avtalsenlig konsumentvara, kan kräva att konsumenten ska betala värdeersättning för användningen av den icke avtalsenliga varan till dess att denna vara byts ut mot en ny vara.
At the hearing, Quelle argued that the question referred for a preliminary ruling is not admissible, given that the national court has stated that the provisions of national law implementing the Directive are open to only one interpretation and that German constitutional law prohibits the national court from espousing an interpretation contra legem.
Quelle gjorde under förhandlingen gällande att begäran om förhandsavgörande inte kan tas upp till sakprövning, eftersom Bundesgerichtshof har angett att de nationella bestämmelser genom vilka direktivet genomförts endast kan tolkas på ett enda sätt och att den enligt den tyska grundlagen inte har rätt att göra en tolkning contra legem.
In consequence, if the Court of Justice were to place a different construction on Article 3 of the Directive, the national court would not be able to take account of the Court’s answer.
Om EG-domstolen skulle göra en annan tolkning av artikel 3 i direktivet, kan Bundesgerichtshof således inte efterkomma domstolens avgörande.
In that regard, it must be recalled that, in proceedings under Article 234 EC, which are based on a clear separation of functions between the national courts and the
I ett förfarande enligt artikel 234 EG, vilket grundar sig på en tydlig funktionsfördelning mellan de nationella domstolarna och domstolen, ankommer det uteslutande
Court of Justice, any assessment of the facts in the case is a matter for the national court before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, and which must determine, in the light of the particular circumstances of the case, both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
QUELLE på den nationella domstol vid vilken tvisten anhängiggjorts och som har ansvaret för det rättsliga avgörandet att mot bakgrund av omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till domstolen.
Consequently, where the questions submitted concern the interpretation of Community law, the Court is in principle bound to give a ruling (see, inter alia, Case C-419/04 Conseil général de la Vienne [2006] ECR I-5645, paragraph 19, and Case C-119/05 Lucchini [2007] ECR I-6199, paragraph 43).
Följaktligen är domstolen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som har ställts avser tolkningen av gemenskapsrätten (se, bland annat, dom av den 22 juni 2006 i mål C-419/04, Conseil général de la Vienne, REG 2006, s. I-5645, punkt 19, och av den 18 juli 2007 i mål C-119/05, Lucchini, punkt 43).
The Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Conseil général de la Vienne, paragraph 20, and Lucchini, paragraph 44).
Domstolen har endast möjlighet att underlåta att besvara en tolkningsfråga som en nationell domstol har ställt då det är uppenbart att den begärda tolkningen av gemenskapsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller föremålet för tvisten i målet vid den nationella domstolen eller när frågan är hypotetisk eller när domstolen inte har tillgång till sådana uppgifter om de faktiska eller rättsliga förhållandena som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på de frågor som ställts till den (se, bland annat, domarna i de ovannämnda målen Conséil général de la Vienne, punkt 20, och Lucchini, punkt 44).
That is not the position in the present case.
Så är inte fallet i målet vid den nationella domstolen.
The uncertainty as to whether the national court — following an answer given by the Court of Justice to a question referred for a preliminary ruling relating to interpretation of a directive — may, in compliance with the principles laid down by the Court (see, to that effect, Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835, paragraphs 113 to 116, and Case C-212/04 Adeneler and Others [2006] ECR I-6057, paragraphs 110 to 112), interpret national law in the light of that answer cannot affect the Court’s obligation to rule on that question.
Den omständigheten, att det är osäkert huruvida den nationella domstolen, efter det att EG-domstolen meddelat ett förhandsavgörande där den besvarar en fråga om tolkningen av ett direktiv, har möjlighet att, med beaktande av de principer som EG-domstolen fastslagit (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 oktober 2004 i de förenade målen C-397/01–C-403/01, Pfeiffer m.fl., REG 2004, s. I-8835, punkterna 113–116, och av den 4 juli 2006 i mål C-212/04, Adeneler m.fl., REG 2006, s.
Any other approach would be incompatible with the very aim of the powers given to the Court by Article 234 EC, which are intended, in essence, to ensure the uniform application
I-6057, punkterna 110–112), tolka den nationella rätten mot bakgrund av domstolens svar, påverkar inte domstolens skyldighet att pröva frågan. Ett annat synsätt skulle vara oförenligt med själva syftet med den behörighet som EG-domstolen
It follows that the reference for a preliminary ruling is admissible.
Härav följer att tolkningsfrågan kan upptas till sakprövning.
According to the Bundesverband, the Spanish and Austrian Governments and the Commission of the European Communities, Article 3(3) of the Directive clearly establishes that it is not only the repair of goods not in conformity that must be carried out for the consumer free of charge by the seller, but also — where appropriate — their replacement with goods which are in conformity.
Bundesverband, den spanska och den österrikiska regeringen samt kommissionen har gjort gällande att det av artikel 3.3 i direktivet tydligt följer att inte endast reparation av en icke avtalsenlig vara ska ske utan kostnad för konsumenten, utan i förekommande fall även utbyte av den icke avtalsenliga varan mot en ny vara.
In all the situations covered by that provision, the ‘free of charge’ requirement applies as a whole and in full, being intended to protect the purchaser from the risk of financial burdens which might dissuade him from asserting his rights.
Kravet att detta ska ske utan kostnad utgör en odelbar helhet som har till syfte att skydda konsumenten mot risken att åsamkas kostnader som skulle kunna innebära att denne väljer att inte göra gällande sina rättigheter.
The German Government observes that the wording of the Directive gives no clear indication whether the seller may, in cases where goods not in conformity are replaced, claim payment for the use of those goods.
Den tyska regeringen har påpekat att det av direktivets ordalydelse inte framgår huruvida säljaren, då det är fråga om utbyte av en icke avtalsenlig vara, har rätt att kräva ersättning för användningen av densamma.
It points out that, in terms of internal logic, the 15th recital in the preamble to the Directive sets out a very general principle of law, leaving the Member States entirely free to legislate on the question concerning the situations in which the consumer is required to pay compensation for the use of goods.
Samma regering har särskilt framhållit att det i skäl 15 i direktivet, ur systematisk synvinkel, ges uttryck för en allmän rättsprincip som innebär att medlemsstaterna ges rätt att lagstifta avseende frågan under vilka omständigheter konsumenten är skyldig att betala ersättning för användningen av en vara.
As a preliminary point, it should be borne in mind that, under Article 3(1) of the Directive, the seller is to be liable to the consumer for any lack of conformity in the goods at the time when they are delivered.
Domstolen erinrar inledningsvis om att enligt artikel 3.1 i direktivet ska säljaren vara ansvarig gentemot konsumenten för all bristande avtalsenlighet som föreligger när varan levereras.
Article 3(2) of the Directive lists the rights which the consumer may rely on against the seller in cases where the goods delivered are not in conformity.
I artikel 3.2 i direktivet återfinns en uppräkning av de rättigheter som en konsument har rätt att göra gällande gentemot säljaren, i fall av bristande avtalsenlighet.
Initially, the consumer has the right to require the goods to be brought into conformity.
I första hand har konsumenten rätt att kräva att få varan återställd till avtalsenligt skick.
If that is not possible, he may subsequently require a reduction in the price or rescission of the contract.
Om konsumenten inte kan få till stånd ett återställande av varan till avtalsenligt skick, kan han därefter kräva att få ett skäligt prisavdrag eller att avtalet hävs.
As regards the bringing into conformity of the goods, Article 3(3) of the Dir -ective states that the consumer is entitled to require the seller to repair the goods or to replace them — in either case free of charge — unless that is impossible or disproportionate.
Vad beträffar återställandet till avtalsenligt skick, preciseras det i artikel 3.3 i direktivet att konsumenten har rätt att kräva att säljaren reparerar varan eller byter ut den, i båda fallen utan kostnad, såvida detta inte är omöjligt eller oproportionellt.
The German Government argues that, in both Proposal 96/C 307/09 for a European Parliament and Council Directive on the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1996 C 307, p.
Den tyska regeringen har gjort gällande att såväl i förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om försäljning och garantier avseende konsumtionsvaror (96/C 307/09) (EGT C 307, 1996, s.
8) and Amended Proposal 98/C 148/11 for a European Parliament and Council Directive (OJ 1998 C 148, p.
8) som i det ändrade förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om försäljning och garantier avseende konsumtionsvaror (98/C 148/11) (EGT C 148, 1998, s.
12), submitted by the Commission, the text merely referred either to a repair of the goods free of charge or to a replacement thereof.
12), som framlagts av kommissionen, angavs endast möjligheterna att ”få varan reparerad utan kostnad” eller att ”få byta ut varan”.
The fact that those proposals are silent as to the financial consequences of replacement goes to show that it was not intended that the Directive should govern the question of compensation for use.
Den omständigheten att eventuella kostnader i samband med ett utbyte inte berörs, visar att frågan om en eventuell ersättning för användningen inte var avsedd att regleras i direktivet.
However, that is entirely irrelevant since it is the expression ‘in either case free of charge’ — used in Common Position (EC) No 51/98, adopted by the Council on 24 September 1998 with a view to adopting the Directive (OJ 1998 C 333, p.
Det står emellertid klart att denna omständighet saknar relevans, eftersom det är uttrycket ”i båda fallen utan kostnad” från den gemensamma ståndpunkten (EG) nr 51/98, antagen av rådet den 24 september 1998 inför antagandet av direktivet (EGT C 333, s.
46) — which was retained in the definitive text, thus reflecting the intention of the Community legislature to strengthen consumer protection.
46), som har bibehållits i den slutgiltiga lydelsen, vilket ger uttryck för gemenskapslagstiftarens vilja att stärka konsumentskyddet.
The expression ‘free of charge’ is defined in Article 3(4) of the Directive as referring to ‘the necessary costs incurred to bring the goods into conformity, particularly the
Uttrycket ”utan kostnad” definieras i artikel 3.4 i direktivet såsom ”nödvändiga kostnader som uppkommer för att få varan återställd till avtalsenlighet, särskilt frakt-,
It follows from the use by the Community legislature of the adverb ‘particularly’ that that list is illustrative, not exhaustive.
Gemenskapslagstiftaren har valt att använda adverbet ”särskilt” och uppräkningen ska därför ses som vägledande och inte uttömmande.
The fact, relied upon by the German Government, that Press Release C/99/77 of the ‘Parliament — Council’ Conciliation Committee of 18 March 1999 on agreement on consumer guarantees gives a restrictive definition of the term ‘free of charge’ is irrelevant in that regard.
Den omständighet som den tyska regeringen åberopat, att det i pressmeddelande C/99/77 från förlikningskommittén för parlamentet och rådet, av den 18 mars 1999, avseende en överenskommelse om konsumentgarantier ges en definition som innebär en begränsning av uttrycket ”utan kostnad”, saknar i detta avseende relevans.
Thus it follows from the wording of the Directive, as well as from the related travaux préparatoires, that the Community legislature intended to make the ‘free of charge’ aspect of the seller’s obligation to bring goods into conformity an essential element of the protection afforded to consumers by the Directive.
Det följer av såväl direktivets ordalydelse som av de relevanta förarbetena till detsamma att gemenskapslagstiftaren har menat att ett väsentligt inslag i det konsumentskydd som säkerställs genom direktivet ska utgöras av att säljaren utan kostnad ska återställa en vara till avtalsenligt skick.
The ‘free of charge’ requirement attaching to the seller’s obligation to bring the goods into conformity, whether by repair or replacement, is intended to protect consumers from the risk of financial burdens which, as the Advocate General observed in point 49 of her Opinion, might dissuade them from asserting their rights in the
Denna skyldighet för säljaren att utan kostnad återställa en vara till avtalsenligt skick, oavsett om det sker genom att den icke avtalsenliga varan repareras eller om den byts ut, avser att skydda konsumenten mot risken att åsamkas kostnader, vilken, såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 49 i sitt förslag till avgörande, kan föranleda
QUELLE absence of such protection.
QUELLE att konsumenten väljer att inte göra gällande sina rättigheter.
Support for that interpretation is to be found in the intention, manifested by the Community legislature in the third subparagraph of Article 3(3) of the Directive, to provide effective protection to consumers.
Denna tolkning finner ytterligare stöd genom gemenskapslagstiftarens uppenbara avsikt i artikel 3.3 tredje stycket i direktivet att säkerställa ett effektivt konsumentskydd.
That provision states that any repair or replacement is to be completed not only within a reasonable time but also without significant inconvenience to the consumer.
I denna bestämmelse preciseras att alla reparationer och utbyten inte endast ska fullgöras inom rimlig tid, utan även utan väsentlig olägenhet för konsumenten.
That interpretation is also consistent with the purpose of the Directive which, as stated in the first recital in the preamble thereto, is to ensure a high level of consumer protection.
Denna tolkning är även förenlig med syftet med direktivet som, såsom anges i skäl 1 i detsamma, är att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå.