natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That approach constitutes a breach of the right to a fair hearing and of the principle of sound administration.
Denna hållning utgjorde ett åsidosättande av rätten till en rättvis rättegång och av principen om god förvaltningssed.
Hoechst also observes that since then the Commission’s practice has been to accept undertakings’ requests and acts of cooperation in oral form.
Hoechst har även anfört att kommissionens praxis sedan dess är att godta förfrågningar och samarbetsåtgärder från företag i muntlig form.
The Commission’s approach also gives an impression of unfairness in so far as, on the contrary, Chisso’s oral testimony was accepted.
Kommissionens hållning ger även ett godtyckligt intryck, eftersom Chissos muntliga vittnesmål tvärtom godtogs.
In any event, even if the Commission — contrary to its then practice and to its more recent practice — were to consider only the written information, Hoechst’s written communication of 19 March 1999 was the first written document submitted on behalf of an undertaking and confirming information given orally.
Hoechsts skriftliga redogörelse av den 19 mars 1999 var i vilket fall som helst, även om kommissionen – tvärtemot sin praxis vid den tidpunkten och senare praxis – enbart beaktade de skriftliga upplysningarna, den första skriftliga handling som lämnades in på ett företags vägnar och i vilket muntligen lämnade uppgifter bekräftades.
The production of minutes of meetings by Chisso on 13 November 1998 cannot be characterised as the first written cooperation, since those documents are incomprehensible and make sense only by reference to the account of the facts first provided by Hoechst on 29 October 1998.
Den omständigheten att Chisso den 13 november 1998 tillhandahöll protokoll över samtal kan inte anses utgöra en första skriftlig samarbetsåtgärd eftersom dessa handlingar var obegripliga, och enbart gavs en mening genom den redogörelse för de faktiska omständigheterna som Hoechst tillhandahållit dessförinnan, den 29 oktober 1998.
The lack of probative force of the documents provided by Chisso is also apparent from the fact that the Commission considered it necessary to conduct a further hearing of Chisso’s employees on 9 December 1998.
Avsaknaden av bevisvärde hos de handlingar som Chisso tillhandahållit framgår även av den omständigheten att kommissionen ansåg att det var nödvändigt att på nytt höra anställda vid Chisso den 9 december 1998.
Furthermore, the minutes provided by Chisso refer to only some meetings in 1995 and 1996.
De protokoll som Chisso tillhandahöll avsåg dessutom enbart några möten under åren 1995 och 1996.
For the longer period from 1978 to 1994, Chisso did not submit any written document on 13 November 1998.
Chisso överlämnade den 13 november 1998 inte någon skriftlig handling rörande den mycket längre tidsperioden från år 1978 till år 1994.
In addition, that ‘evidence’ is not used in the Decision to establish the activity of the cartel and is therefore not ‘decisive’.
Detta ”bevismaterial” användes inte heller i beslutet för att fastställa kartellens verksamhet, och var således inte ”avgörande”.
Hoechst emphasises, in that regard, that in a Commission internal memo of 9 November 1998, communicated in the context of access to the file, it is stated that Chisso’s lawyers ‘were the first to offer their cooperation and were then overtaken by subsequent events in which other undertakings provided useful information before them’.
Hoechst har i detta avseende påpekat att det framgår av kommissionens interna anteckningar av den 9 november 1998 som förmedlades under tillgången till handlingarna i ärendet, att Chissos advokater ”var först med att samarbeta och förekoms därefter av senare händelser inom ramen för vilka andra företag lämnade in användbara uppgifter före det företaget”.
Hoechst further submits that the Commission cannot criticise it on the ground that the explanations provided on the agreements differ on certain points from those used in the Decision and at the same time accept that the information provided by Chisso, which thereby obtained immunity, does not cover the entire infringement period or all the details of the cartel.
Hoechst har tillagt att kommissionen inte kan förebrå företaget den omständigheten att de förklaringar som gavs avseende avtalen på vissa punkter skiljde sig åt från hur de faktiska omständigheterna återgavs i beslutet och, samtidigt, godta att de uppgifter som Chisso tillhandahöll, på grundval av vilka företaget beviljades immunitet, inte omfattar överträdelsens varaktighet i dess helhet eller samtliga detaljer avseende kartellen.
The Commission emphasises primarily, as regards its internal memo of 9 November 1998 on which Hoechst relies, that the Commission officials’ informal assessment at an early stage of the proceedings cannot prejudge the decision adopted by the Commission itself.
Kommissionen har först påpekat att, vad avser dess interna anteckningar av den 9 november 1998 till vilka Hoechst har hänvisat, den informella bedömning som enskilda tjänstemän vid kommissionen gjorde i ett tidigt skede av förfarandet inte föregrep innehållet i kommissionens beslut.
For the remainder, the Commission takes pains to correct the way in which Hoechst describes the course of the events in this case.
Kommissionen har i övrigt varit angelägen om att rätta Hoechsts beskrivning av händelseförloppet i förevarande fall.
First, as regards the meeting of 29 September 1998 — which concerned two cases, including the sorbates case, and which was held between 16.30 and 18.30 —, the Commission asserts that the lawyers were acting on behalf of Chisso, as may be seen from recital 4 to the Decision.
Kommissionen har först hävdat, vad avser mötet den 29 september 1998 – vilket avsåg två ärenden, varav det ena var ärendet avseende sorbater, vilket ägde rum mellan kl. 16.30 och kl. 18.30 – att advokaterna agerade på Chissos vägnar, vilket framgår av skäl 4 i beslutet.
The Commission observes, in that regard, that there are two internal memos relating to that meeting.
Kommissionen har i detta avseende erinrat om att det fanns två interna anteckningar angående detta möte.
As regards, the internal memo dated 2 October 1998, relating to a meeting on sorbic acid, the Commission states that the Commission’s then Deputy Director-General for Competition met Chisso’s lawyers between 16.30 and 17.30.
Kommissionen har anfört med avseende på de interna anteckningarna av den 2 oktober 1998, angående ett möte rörande sorbinsyra, att den biträdande generaldirektören vid kommissionens generaldirektorat för konkurrens, vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna, träffade Chissos advokater mellan kl. 16.30 och kl. 17.30.
The Commission also observes that that internal memo mentions the ‘company Chisso’.
Kommissionen har även påpekat att ”bolaget Chisso” omnämns i dessa interna anteckningar.
That proves that Chisso’s lawyers referred to their client by name.
Detta visar att Chissos advokater namngav sin klient.
Had they not done so, the author of the memo would not have been made aware of the identity of that undertaking.
Om de inte hade gjort så hade den som upprättade de interna anteckningarna inte haft vetskap om företagets identitet.
The fact that the internal memo of 2 October 1998 makes reference to an ‘undertaking unknown’ is not inconsistent.
Den omständigheten att det i de interna anteckningarna av den 2 oktober 1998 hänvisas till ett ”okänt företag” är inte motsägande.
That indicates solely the reference under which the meeting with the lawyers had been agreed.
Detta upplyser enbart om vilken beteckning som användes för mötet med advokaterna.
Furthermore, the fact that that memo mentions another undertaking involved in the context of another procedure is a mere typographical error.
Den omständigheten att det i dessa anteckningar nämns ett annat företag som var inblandat i ett annat förfarande utgör för övrigt enbart ett enkelt skrivfel.
The undertaking referred to was really Chisso.
Det utpekade företaget var i själva verket Chisso.
As regards the internal memo dated 1 October 1998 (which covers two cases, including the sorbic acid case), the Commission emphasises that two officials joined the meeting from 17.30.
Kommissionen har påpekat, med avseende på de interna anteckningarna av den 1 oktober 1998 (vilka avsåg två ärenden, varav det ena var ärendet avseende sorbinsyra), att två tjänstemän anslöt sig till mötet från och med kl. 17.30.
The explanation for the fact that that internal memo mentions that the undertaking wishing to provide information on a cartel in the sorbates sector was not identified lies in the fact that Chisso was not named before the two officials concerned, one of whom is the author of the internal memo.
Den omständigheten att det i dessa interna anteckningar angavs att det företag som önskade tillhandahålla uppgifter avseende en kartell på området för sorbater inte identifierades beror på att Chisso inte namngavs inför de två tjänstemännen i fråga, av vilka den ena upprättade de interna anteckningarna.
Second, it is incorrect to assert that Hoechst described the main aspects of the sorbates cartel at the meeting of 29 October 1998.
Det är för det andra felaktigt att påstå att Hoechst beskrev de huvudsakliga beståndsdelarna av kartellen på området för sorbater vid mötet den 29 oktober 1998.
Hoechst itself stated in a letter of 27 October 1998, moreover, that it proposed a ‘first discussion designed to clarify the other details’.
Hoechst preciserade för övrigt själv i en skrivelse av den 27 oktober 1998 att det var fråga om ett ”första samtal för att klargöra de andra detaljerna”.
According to the Commission’s internal memo of 6 November 1998, Hoechst stated at the beginning of the meeting that it needed more time to obtain information in sufficient detail, in order to supply full information.
Enligt kommissionens interna anteckningar av den 6 november 1998 uppgav Hoechst redan vid mötets början att det behövde mer tid för att informera sig tillräckligt i detalj, i syfte att kunna tillhandahålla information som var fullständig.
The information provided by Hoechst at that meeting of 29 October 1998 was very general and the facts were described in very vague terms.
De upplysningar som Hoechst lämnade vid det mötet den 29 oktober 1998 var mycket allmänt hållna och de faktiska omständigheterna beskrivna i vaga ordalag.
Furthermore, Hoechst mentioned half-yearly meetings at which no specific agreement had been concluded.
Hoechst omnämnde i övrigt möten som ägde rum varje halvår, under vilka det inte ingåtts några särskilda överenskommelser.
It also referred to the informal and social nature of the meetings (recital 456 to the Decision).
Hoechst uppgav även att stämningen på mötena var informell och god.
In the relevant part of the section of the Decision devoted to the description of the events (recitals 79 to 251), the Commission did not refer once to the statements made by Hoechst on 29 October 1998.
Kommissionen hänvisade inte en enda gång i den relevanta delen av redogörelsen för de faktiska omständigheterna i beslutet (skälen 79–251) till Hoechsts redogörelse av den 29 oktober 1998.
Hoechst’s comments concerning the agreements also differed considerably from the facts indicated in the Decision.
Hoechsts kommentarer avseende avtalen skilde sig för övrigt avsevärt från beskrivningen av de faktiska omständigheterna i beslutet.
Third, the Commission contends that Hoechst was not ready to cooperate fully until 19 March 1999.
Kommissionen har för det tredje betonat att Hoechst inte före den 19 mars 1999 var berett att samarbeta till fullo.
That is clear from the letters of 21 December 1998 and 28 January 1999 in which Hoechst informed the Commission that, owing to the criminal and civil proceedings pending in the United States, it had decided not to provide all the useful information at that time, or the documents or evidence of the cartel available to it.
Det framgår tydligt av skrivelserna av den 21 december 1998 och den 28 januari 1999 i vilka Hoechst informerade kommis -sionen om att företaget, med anledning av de pågående straffrättsliga och civilrättsliga förfarandena i Förenta staterna, hade beslutat att vid den tidpunkten varken tillhandahålla all användbar information eller de handlingar och det bevismaterial avseende kartellen som företaget förfogade över.
In the letter of 19 January 1999, the Commission stated however that that attitude constituted a refusal to cooperate within the meaning of the 1996 Leniency Notice.
Kommissionen preciserade likväl i skrivelse av den 19 januari 1999 att denna hållning innebar att det aktuella företaget inte var berett att samarbeta i den mening som avses i 1996 års meddelande om samarbete.
In acting as it did, Hoechst assumed the risk of being fined.
Hoechst tog genom detta agerande risken att åläggas böter.
Contrary to what Hoechst appears to contend, the Commission emphasises that the failure to take the oral contributions into account was not inconsistent with the practice observed at the time.
Kommissionen har påpekat att, i motsats till vad Hoechst tycks göra gällande, den omständigheten att muntliga redogörelser inte beaktades inte stred mot den praxis som iakttogs vid den tidpunkten.
That practice changed only after the adoption of the 2002 Leniency Notice.
Denna praxis ändrades först efter det att 2002 års meddelande om samarbete hade antagits.
Furthermore, as regards the objection relating to obstruction during the proceedings, the Commission emphasises that, in its letter of 29 March 1999, on which Hoechst relies, it stated that if Hoechst wished to benefit from the 1996 Leniency Notice it must at least provide information, documents or other evidence contributing to establishing the existence of the cartel.
Kommissionen har för övrigt påpekat, med avseende på anmärkningen att förfarandet obstruerades, att den i sin skrivelse av den 29 mars 1999, till vilken Hoechst har hänvisat, preciserade att om det företaget önskade dra fördel av 1996 års meddelande om samarbete borde det åtminstone förse kommissionen med upplysningar, dokument eller annat bevismaterial som bidrar till att fastställa att överträdelsen har begåtts.
Those words are the words of Section D, paragraph 2, first indent, of the 1996 Leniency Notice.
Detta följer av ordalydelsen i avsnitt D.2, första strecksatsen i 1996 års meddelande om samarbete.
The letter of 29 March 1999 therefore indicates that, in the Commission officials’ view, Hoechst did not thus far even fulfil the conditions of that first indent.
Av skrivelsen av den 29 mars 1999 framgår således att Hoechst, enligt tjänstemän vid kommissionen, vid den tidpunkten inte ens uppfyllde villkoren i den första strecksatsen.
The minute drawn up by Hoechst’s lawyers of certain parts of the telephone conversation of 5 March 1999 with the Commission official responsible for the case does not indicate otherwise.
Det framgår inte något annat från det protokoll som Hoechsts advokater upprättade, över vissa delar av telefonsamtalet den 5 mars 1999 med den tjänsteman vid kommissionen som var ansvarig för ärendet.
That does not constitute obstruction, but provides a true account of the situation in accordance with the 1996 Leniency Notice.
Det var i det avseendet inte fråga om obstruktion utan om en riktig redogörelse för situationen i enlighet med 1996 års meddelande om samarbete.
Fourth, the Commission submits that it is incorrect to assert that Chisso handed over a small number of documents at the meeting of 13 November 1998.
Kommissionen har för det fjärde gjort gällande att det inte är riktigt att påstå att Chisso tillhandahöll ett fåtal handlingar vid mötet den 13 november 1998.
In the internal memo of 19 November 1998, the Commission refers to several documents relating to contacts between competitors in 1995 and 1996.
Kommis -sionen hänvisade i de interna anteckningarna av den 19 november 1998 till flera hand -lingar avseende kontakter mellan konkurrenterna under åren 1995 och 1996.
Those documents are agenda of meetings and personal notes.
Dessa handlingar var mötesdagordningar och personliga anteckningar.
Furthermore, Chisso submitted tables with the target prices agreed for the entire period of the cartel.
Chisso tillhandahöll dessutom tabeller med fastställda målpriser för kartellens totala varaktighet.
That written evidence, which was also explained orally, assumed decisive importance for the Commission in the adoption of the Decision (recital 440 to the Decision), since, for the first time during the administrative procedure, they made it possible to prove the infringement, even though that evidence did not cover all the period found or all the details of the cartel.
Denna skriftliga bevisning, som det även redogjordes för muntligen, hade en avgörande betydelse då kommissionen fattade beslutet (skäl 440 i beslutet) eftersom den gjorde det möjligt, för första gången under det administrativa förfarandet, att bevisa överträdelsen, även om denna bevisning inte avsåg hela varaktigheten eller samtliga detaljer om kartellen.
It cannot be inferred from the promise given to Chisso at that meeting to warn it that that undertaking did not yet satisfy the conditions to benefit from immunity.
Det kan inte på grundval av den underrättelse som Chisso utlovades vid detta möte fastställas att det företaget vid den tidpunkten ännu inte uppfyllde villkoren för att beviljas immunitet mot böter.
The very most that can be inferred is that it was not certain that Chisso would obtain immunity on the basis of its acts of cooperation at that time.
Det kan på sin höjd därav fastställas att det inte var säkert att Chisso skulle beviljas immunitet på grundval av sina samarbetsåtgärder vid den tidpunkten.
On the other hand, it was not until 19 March 1999 that Hoechst provided the Commission with information that might be regarded as the beginning of effective cooperation.
Det var däremot först den 19 mars 1999 som Hoechst försåg kommissionen med information som kunde anses utgöra inledningen på ett verkligt samarbete.
However, the written communication of 19 March 1999 does not contain a detailed description of the meetings and procedures of the cartel.
Den skriftliga redogörelsen av den 19 mars 1999 innehöll emellertid inte någon beskrivning i detalj av kartellens möten och tillvägagångssätt.
Hoechst did not provide those details until 28 April 1999, in answer to specific questions from the Commission.
Hoechst tillhandahöll dessa detaljer först den 28 april 1999 i svar på exakt utformade frågor från kommissionen.
It must be borne in mind that Section B of the 1996 Leniency Notice provides, among other conditions, that the undertaking which ‘is the first to adduce decisive evidence of the cartel’s existence’ (Section B(b) of the 1996 Leniency Notice) will benefit from a reduction of at least 75% of the fine or even from total exemption from the fine that would have been imposed if it had not cooperated.
Förstainstansrätten påminner om att det i avsnitt B i 1996 års meddelande om samarbete föreskrivs att det företag som bland annat ”är först med att tillföra bevismaterial som är avgörande för att bevisa att kartellen finns” (avsnitt B, punkt b i 1996 års meddelande om samarbete) beviljas en nedsättning med minst 75 procent av det bötesbelopp som det skulle ha ålagts om det inte hade valt att samarbeta med kommissionen, eller befrias helt från böter.
It follows from the very wording of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice that the ‘first’ undertaking is not required to have provided all the evidence proving all the details of the functioning of the cartel, but that it is sufficient for it to adduce ‘decisive evidence’.
Det framgår av ordalydelsen i avsnitt B, punkt b i 1996 års meddelande om samarbete att det företag som var ”först” inte behöver ha tillfört hela det bevismaterial som bevisar samtliga detaljer rörande kartellens verksamhet utan det räcker att det har tillfört avgörande ”bevismaterial”.
That text does not require that the evidence adduced is in itself ‘sufficient’ for the purpose of drafting a statement of objections, or indeed for the adoption of a final decision finding an infringement (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 362).
Det krävs enligt dessa bestämmelser inte att det bevismaterial som tillförs ska vara ”tillräckligt” i sig för att kommissionen ska kunna utarbeta ett meddelande om invändningar, eller för att anta ett slutligt beslut vari förekomsten av en överträdelse fastställs (domen av den 15 juni 2005 i de ovan i punkt 118 nämnda förenade målen Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen, punkt 362).
However, although the evidence referred to in Section B(b) of the 1996 Leniency Notice need not necessarily be sufficient in itself to establish the existence of the cartel, it must none the less be decisive for that purpose.
Om det bevismaterial som avses i avsnitt B punkt b i 1996 års meddelande om samarbete inte i sig behöver vara tillräckligt för att bevisa att det föreligger en kartell, ska det dock i vart fall vara avgörande för detta ändamål.
It must therefore not be simply an indication as to the direction which the Commission’s investigation should take but must be material which may be used directly as the principal evidence supporting a decision finding an infringement (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 493).
Det ska således inte bara röra sig om en vägledande källa för kommissionens utredning utan om uppgifter som direkt kan tjäna som huvudsakligt bevisunderlag för ett beslut där överträdelsen fastställs (domen i det ovan i punkt 120 nämnda målet BASF mot kommissionen, punkt 493).
It must be further emphasised that decisive evidence within the meaning of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice may also be adduced orally (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 506).
Förstainstansrätten påpekar också att bevismaterial som är avgörande i den mening som avses i avsnitt B, punkt b i 1996 års meddelande om samarbete även kan tillföras muntligen (domen i det ovan i punkt 120 nämnda målet BASF mot kommissionen, punkt 506).
Last, it must be borne in mind that the Commission has a certain discretion in determining whether the cooperation in question was ‘decisive’ in facilitating its task of finding the existence of an infringement and putting an end to it and it is only where it manifestly exceeds that discretion that it may be criticised (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 362).
Förstainstansrätten erinrar om att kommissionen har ett visst utrymme för skönsmässig bedömning vid uppskattningen av huruvida det aktuella samarbetet var ”avgörande” för att kommissionen skulle kunna fastställa att en överträdelse ägt rum och se till att den upphör. Det är endast om kommissionen uppenbart överskrider detta utrymme som åtgärder kan vidtas emot den (domen av den 15 juni 2005 i de ovan i punkt 118 nämnda förenade målen, Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen, punkt 362).
It is in the light of the foregoing considerations that the Court must examine whether, in this case, the Commission made a manifest error of assessment in finding that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence.
Det ska mot bakgrund av dessa omständigheter undersökas om kommissionen i förevarande fall gjorde en uppenbart oriktig bedömning då den fann att Chisso var först med att tillföra bevismaterial som var avgörande för att bevisa att kartellen fanns.
In that regard, it must be borne in mind that, at recital 440 to the Decision, the Commission states that ‘[a]t a meeting held on 13 November 1998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence’ and that it ‘considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence [of] the existence of the cartel which is found in this Decision’.
Förstainstansrätten påminner i detta hänseende först om att kommissionen, i skäl 440 i beslutet, påpekade att ”Chisso redogjorde för kartellens verksamhet muntligen vid ett möte den 13 november 1998 och lämnade då in skriftlig bevisning” och att den ”anser att Chisso vid detta tillfälle var först med att tillföra bevismaterial som är avgörande för att bevisa att den i förevarande beslut konstaterade kartellen fanns”.