natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, the Court pointed out that Communitylaw requires that, when transposing those directives, the Member States take care to rely on an interpretation of them which allows a fair balance to be struck between the various fundamental rights protected by the Community legal order.
Domstolen betonade emellertid att gemenskapsrätten innebär ett krav på att medlemsstaterna, när de införlivar dessa direktiv med nationell rätt, ska utgå i från en tolkning av direktiven som gör det möjligt att uppnå en korrekt balans mellan de olika grundläggande rättigheter som åtnjuter skydd enligt gemenskapens rättsordning.
When implementing the measures transposing those directives, the authorities and courts of the Member States must not only interpret their national law in a manner consistent with those directives but also make sure that they do not rely on an interpretation of them which would be in conflict with fundamental rights or with the other general principles of Community law, such as the principle of proportionality.
Vid genomförandet av införlivandeåtgärderna beträffande dessa direktiv, ankommer det på medlemsstaternas myndigheter och domstolar att inte bara tolkas in nationella rätt på ett sätt som står i överensstämmelse med dessa direktiv utan även att se till att de inte grundar sig på en tolkning av dem som skulle stå i strid med dessa grundläggande rättigheter eller med andra allmänna principer för gemenskapsrätten, såsom proportionalitetsprincipen.
In two cases, the Court was called upon to consider Directive 2000/35 on combating late payment in commercial transactions (48).
Tvåmål har föranlett domstolen att pröva direktiv 2000/35 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner48.
In Case C-306/06 01051 Telecom (judgment of 3 April 2008), involving a dispute concerning payment of default interest claimed following alleged late payment of invoices, the Court held that Article 3(1)(c)(ii) of that directive is to be interpreted as meaning that it requires, in order that a payment by bank transfer may avoid or put an end to the application of interest for late payment, that the sum due be credited to the account of the creditor within the period for payment.
I domavden 3 april 2008 i mål C-306/06, 01051 Telecom, som rörde en tvist om betalning av dröjsmålsräntor, som krävts på grund av påståtts en betalning av fakturor, slog domstolen fast att artikel 3.1 c iii nämnda direktiv ska tolkas så, att det enligt denna bestämmelse, för att en betalning som sker via banköverföring ska medföra att rätt till uttag av dröjsmålsränta avvärjs eller bringas att upphöra, krävs att det förfallna beloppet krediteras borgenärens konto i tid.
In Case C-265/07 Caffaro (judgment of 11 September 2008), the Court held that that directive is to be interpreted as not precluding a national provision pursuant to which a creditor in possession of an enforceable title in respect of an unchallenged claim against a public authority as remuneration for a commercial transaction cannot proceed to forced execution against the public authority before a period of 120 days has elapsed since service of the enforceable title on the authority.
I domavden 11 september 2008 i mål C-265/07, Caffaro, fann domstolen att nämnda direktiv ska tolkas så, att det inte utgör ett hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken den borgenär som innehar en exekutionstitel avseende en obestridd fordran som en offentlig myndighet är skyldig att betala som ersättning för en handelstransaktion inte kan inleda ett exekutivt förfarande gentemot ovannämnda myndighet före utgången av en tidsfrist på 120 dagar från den dag exekutionstiteln delgavs denna myndighet.
Directive 2000/31/EC of the European Parliament and of the Council of 8 June 2000 on certain legal aspects of information society services, in particular electronic commerce, in the internal market (OJ 2000 L 178, p.
Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (EGT L 178, s.
1), Directive 2001/29/EC of the European Parliament and of the Council of 22May 2001 on the harmonisation of certain aspects of copyright and related rights in the information society (OJ 2001 L 167, p. 10) and Directive 2004/48/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the enforcement of intellectual property rights (OJ 2004 L 157, p. 45).
1), Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG avden22maj 2001omharmonisering av vissa aspekter avupphovsrättochnärståenderättigheteriinformationssamhället(EGTL167,s.10)ochEuropaparlamentets och rådet direktiv 2004/48/EG av den 29 april 2004 omsäkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (EUT L 157, s. 45).
Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the freemovement of such data (OJ 1995 L 281, p.
Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personermed avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L 281, s.
31) and Directive 2002/58/EC of the European Parliament and of the Council of 12 July 2002 concerning the processing of personal data and the protection of privacy in the electronic communications sector (OJ 2002 L 201, p. 37).
31) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (EGT L 201, s. 37).
Directive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions (OJ 2000 L 200, p. 35).
Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/35/EG av den 29 juni 2000 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner (EGT L 200, s. 35).
With regard to consumer protection, there are again two judgments which merit consideration.
Även vad gäller konsumentskydd ska tvåmål framhållas.
In Case C-412/06 Hamilton (judgment of 10 April 2008), the Court stated that Directive 85/577 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises (49) must be interpreted as meaning that the national legislature is entitled to provide that the right of cancellation laid down in Article 5(1) of the directive, which provides that the consumer can renounce the effects of his undertaking by sending notice within a period of not less than seven days from the date on which the trader notified him of that right, may be exercised no later than one month from the date on which the contracting parties performed in full their obligations under a contract for long-term credit, where the consumer has been given defective notice concerning the exercise of that right.
I domavden 10 april 2008 i mål C-412/06, Hamilton, angav domstolen att direktiv 85/577 för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler49 ska tolkas så, att den nationella lagstiftaren kan föreskriva att den hävningsrätt som införts genom artikel 5.1 i direktivet, enligt vilken konsumenten ska ha rätt att avsäga sig rättsverkningarna av sitt åtagande genom att skicka ett meddelande inomminst sju dagar från det han mottagit information från näringsidkaren om denna hävningsrätt, kan utövas senast en månad efter det att avtalsparterna helt har fullgjort sina förpliktelser enligt ett kreditavtal med lång löptid, när konsumenten har erhållit felaktig information avseende de närmare bestämmelserna om utövandet av hävningsrätten.
In Case C-404/06 Quelle (judgment of 17 April 2008), a reference was made to the Court by the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) concerning a dispute between a consumers’ association and Quelle, which had, in accordance with German legislation, requested and obtained payment from a consumer for use of a defective appliance which was replaced with a new appliance.
I domavden 17 april 2008 i mål C-404/06, Quelle, vände sig Bundesgerichtshof till domstolen angående en tvist mellan en konsumentorganisation och företaget Quelle, som hade begärt och erhållit betalning från en konsument för användning av en felaktig vara, som ersattsmed en ny vara, i enlighetmed tysk lagstiftning.
The Court considered that Directive 1999/44 on consumer goods (50) precludes national legislation under which a seller who has sold consumer goods which are not in conformity may require the consumer to pay compensation for the use of the defective goods until their replacement with new goods.
Domstolen fann att direktiv 1999/44 om konsumentvaror50 utgör hinder för en nationell lagstiftning, enligt vilken säljaren, för det fall att denne sålt en icke avtalsenlig konsumentvara, kan kräva att konsumenten ska betala värdeersättning för användningen av den icke avtalsenliga varan till dess att denna vara byts ut mot en ny vara.
The ‘free of charge’ aspect of the seller’s obligation to bring goods into conformity is intended to protect consumers from the risk of financial burdens which might dissuade them from asserting their rights in the absence of such protection.
Skyldigheten för säljaren att utan kostnad återställa en vara till avtalsenligt skick avser att skydda konsumenten mot risken att åsamkas kostnader, vilken kan föranleda att konsumenten väljer att inte göra gällande sina rättigheter.
Moreover, the ‘free of charge’ aspect of the seller’s obligation is consistent with the purpose of that directive, which is to ensure a high level of consumer protection.
Detta återställande till avtalsenligt skick utan kostnad är även förenligt med syftet med direktivet, som är att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå.
The seller, who, in contrast with the consumer who has already paid the selling price, does not perform his contractual obligation correctly if he delivers goods which are not in conformity, must bear the consequences of that faulty performance.
Om säljaren, till skillnad från konsumenten som redan har betalat för varan, inte på ett korrekt sätt fullgör den skyldighet som följer av avtalet, genom att leverera en icke avtalsenlig vara, ska denne ta konsekvenserna av det bristande fullgörandet av avtalet.
The seller’s financial interests are nevertheless protected, on the one hand, by the two-year time limit and, on the other, by the fact that it may refuse to replace the goods where that remedy would be disproportionate in that it would impose unreasonable costs on the seller.
Säljarens ekonomiska intressen skyddas för övrigt dels genom preskriptionsfristen på två år, dels genom att denne har möjlighet att underlåta att inte byta ut varan om denna påföljd visar sig vara oproportionell, av det skälet att den åsamkar säljaren orimliga kostnader.
P re flight :
Varumärken
Council Directive 85/577/EEC of 20 December 1985 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises (OJ 1985 L 372, p. 31).
Rådets direktiv 85/577/EEG av den 20 december 1985 för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler (EGT L 372, s. 31; svensk specialutgåva, område 15, volym 7, s. 83).
Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1999 L 171, p. 12).
Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG av den 25 maj 1999 om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier (EGT L 171, s. 12).
2 two UnitedKingdom trademarks consisting of a static picture of bubbles, used that image to promote its services both as a static and a moving image.
Rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar (EGT L 40, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 17, s. 178).
Among the Court’s judgments given in the field of social policy, attention should be focused on a number of cases that deal with the implementation of the principle of equal treatment and with provisions designed to protect workers, as well as a case dealing with institutional issues which are of particular interest.
Domstolen denna bild, både som stillbild och i rörlig form, för att marknadsföra sina tjänster.
First of all, the Court developed its case-law on the interpretation of Directive 2007/78 on equal treatment in employment and occupation (54) in the context of two references for preliminary rulings.
I en reklamfilm på TV, i vilken priset på de egna tjänsterna jämfördes med O2:s tjänster, använde Hutchison 3G bilder med rörliga svartvita bubblor.
In Case C-303/06 Coleman (judgment of 17 July 2008), the Court stated that the principle of equal treatment enshrined in that directive applies not to a particular category of person but by reference to the grounds of discrimination mentioned in Article 1 there of and the prohibition of direct discrimination is not therefore limited only to people who are themselves disabled.
O2 väckte intrångstalan, som ogillades i förstainstans (High Court). Court of Appeal frågade om innehavaren av ett varumärke har rätt att förhindra att ett kännetecken som är identiskt med eller liknar nämnda varumärke används i jämförande reklam.
Accordingly, where an employer treats an employee who is not himself disabled less favourably than another employee in a comparable situation and it is established that the less favourable treatment of that employee is based on the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such treatment is contrary to the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2 of that directive. Any other interpretation is liable to deprive the directive of an important element of its effectiveness and to reduce the protection which it is intended to guarantee.
Domstolen erinrade först om kraven i direktiv 84/45052, i dess lydelse enligt direktiv 97/5553, för att jämförande reklam ska anses vara tillåten, enligt vilka en varumärkesinnehavare kan förhindra sådan användning, och konstaterade att artikel 5.1 bi direktiv 89/104 ska tolkas så, att innehavaren av ett registrerat varumärke inte har rätt att förhindra tredje man att i jämförande reklam använda ett kännetecken som liknar detta varumärke för varor eller tjänster som är identiska med eller av liknande slag som de varor eller tjänster för vilka nämnda varumärke är registrerat, när denna användning inte medför någon risk för förväxling hos allmänheten.
The same reasoning applies with regard to harassment, since it is deemed to be a form of discrimination within the meaning of the directive.
Detta gäller oberoende av om nämnda jämförande reklam uppfyller eller inte uppfyller samtliga krav för att sådan reklam ska anses vara tillåten.
In Case C-267/06 Maruko (judgment of 1 April 2008), the Court held that a survivor’s benefit granted under an occupational pension scheme managed by a pension fund for a particular category of workers falls within the scope of Directive 2000/78.
I mål C-102/07, adidas och adidas Benelux (dom av den 10 april 2008), motsatte sig adidas AG, innehavare av figurmärken bestående av tre vertikala och parallella lika breda ränder som löper längs med sidorna på sport- och fritidskläder och har en färg som kontrasterar mot plaggets grundfärg, att bolagen Marca Mode, C & A, H & M och Vendex använder ett liknande kännetecken bestående av två ränder.
Such a benefit must be classified as ‘pay’within the meaning of Article 141 EC on account of the fact, in particular, that it is derived from the employment relationship of the deceased person.
Bolagen åberopade frihållningsbehovet för dessa ränder för att kunna använda dem utan adidas tillstånd.
Moreover, Articles 1 and 2 of that directive preclude legislation under which, after the death of his life partner, the surviving partner does not receive a survivor’s benefit equivalent to that granted to a surviving spouse, even though, under national law, life partnership places persons of the same sex in a situation comparable to that of spouses so far as concerns that survivor’s benefit.
Efter hänskjutande från Hoge Raad der Nederlanden fann EG-domstolen att frihållningsbehovet inte i något fall på egen hand kan utgöra en begränsning av varumärkets rättsverkan utöver de begränsningar som uttryckligen föreskrivs i artikel 6.1 bi direktiv 89/104.
According to the Court, the refusal to grant life partners a survivor’s benefit constitutes direct discrimination on grounds of sexual orientation.
En varumärkesinnehavare kan dock inte förhindra tredje man att på ett tillbörligt sätt använda beskrivande uppgifter.
It is for the national court to determine whether a surviving life partner is in a situation comparable to that of a spouse who is entitled to the survivor’s benefit provided for under the occupational pension scheme managed by the pension fund concerned.
För att tredje man ska kunna åberopade begränsningar av ett varumärkes rättsverkan som följer av nämnda direktiv om varumärken och i detta sammanhang åberopa frihållningsbehovet, måste den uppgift som används avse en av egenskaperna hos produkten.
The Court also developed its case-law in the field of protection of pregnant women and equal treatment of men and women in Case C-506/06 Mayr [2008] ECR I-1017, concerning a woman who had undergone in vitro fertilisation treatment.
Domstolen har för det första fördjupat sin rättspraxis angående tolkningen av direktiv 2000/78/EG54 om likabehandling vid anställning och arbete inom ramen för två tolk- ningsfrågor. I domavden 17 juli 2008 i mål C-303/06, Coleman, konstaterade domstolen
92/85 (55), which provides, inter alia, for the protection of female workers against dismissal, must be interpreted as not extending to a female worker who is undergoing in vitro fertilisation treatment where, on the date she is given notice of her dismissal, her ova have already been fertilised by her partner’s sperm cells, so that in vitro fertilised ova exist, but they have not yet been transferred into her uterus.
Utveckling och verksamhet att tillämpligheten av principen om likabehandling i direktivet inte är beroende av att det är fråga om en bestämd personkategori utan av att det är fråga om en sådan grund som anges i artikel 1 i direktivet och att förbudet mot direkt diskriminering således inte är begränsat till personer som själva har ett funktionshinder.
The protection established by Article 10 of Directive 92/85 cannot, for reasons connected with the principle of legal certainty, given the period of time for which fertilised ova may potentially be conserved, be extended to such a worker.
Om en arbetsgivare behandlar en anställd som inte själv har ett funktionshinder mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation och det är styrkt att den anställde behandlats ogynnsamt på grund av att denne har ett barn med funktionshinder, som han eller hon själv ger den huvudsakliga delen av den vård som barnet behöver, strider denna behandling mot förbudet mot direkt diskriminering i artikel 2 i direktivet.
On the other hand, the Court stated that Directive 76/207 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women (56) precludes the dismissal of a female worker who is at an advanced stage of in vitro fertilisation treatment, that is, between the follicular puncture and the immediate transfer of the in vitro fertilised ova into her uterus, where it is established that the dismissal is essentially based on the fact that the woman has undergone such treatment.
Varje annan tolkning skulle kunna medföra att direktivet förlorar en stor del av sin ändamålsenliga verkan och att det skydd försvagas som ska säkerställas genom direktivet. Samma resonemang gäller för trakasserier, som anses vara diskriminering i denmening som avses i direktivet.
Since such medical treatment directly affects only women, the dismissal of a female worker essentially because she is undergoing that important stage of in vitro fertilisation treatment constitutes direct discrimination on grounds of sex.
Förbudet mot trakasserier är därför inte begränsat till personer som själva har ett funktionshinder, utan omfattar även en person som är föremål för ett oönskat beteende som utgör trakasserier som har sambandmed ett funktionshinder hos dennes barn.
Case C-396/07 Juuri (judgment of 27 November 2008) enabled the Court to clarify the effect of Articles 3 and 4 of Directive 2001/23 concerning employees’rights in the event of transfers of undertakings (57).
I domavden 1 april 2008 i mål C-267/06, Maruko, fann domstolen att en efterlevandeförmån omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2000/78 när förmånen utbetalas enligt ett yrkesbaserat försäkringssystem som administreras av en pensionskassa som avser en viss yrkesgrupp.
Article 4(2) of that directive provides that, where a contract of employment is terminated as a result of a substantial change in workingconditions due to a transfer of the undertaking, the employer is to be regarded as responsible for the termination.
En sådan förmån ska betraktas som lön i denmening som avses i artikel 141 EG, bland annat eftersom den utbetalas på grund av den avlidna personens anställningsförhållande.
The Court held that, in the absence of any failure on the part of the transferee employer to fulfil its obligations under that directive, the Member States are not required by that provision to guarantee the employee a right to financial compensation, for which the transferee employer is liable, in accordance with the same conditions as the right upon which an employee can rely where the contract of employment or the employment relationship is unlawfully terminated by his employer.
Vidare utgör artiklarna 1 och 2 i nämnda direktiv hinder för bestämmelser enligt vilka en registrerad partner efter den andre partnerns död inte har rätt till en efterlevandepension motsvarande den som beviljas äkta makar, trots att registrerat partnerskap, enligt nationell rätt, innebär att personer av samma kön hamnar i en situation som är jämförbar med den som makar befinner sig i med avseende på nämnda efterlevandeförmån.
However, in such a case, the national court is required, in a case within its jurisdiction, to ensure that, at the very least, the transferee employer bears the consequences that the applicable national law attaches to termination by an employer of the contract of employment or the employment relationship, such as the payment of the salary and other benefits relating to the notice period.
Att neka en registrerad partner efterlevandepension är enligt domstolen direkt diskriminering på grund av sexuell läggning.
Moreover, the Court stated that Article 3(3) of Directive 2001/23, which provides that, following the transfer, the transferee is to continue to observe the terms and conditions agreed in a collective agreement until the date of termination or expiry of the collective agreement, does not require the transferee to ensure that the workingconditions are observed after that date, even though that date coincides with the date on which the undertaking was transferred.
Det ankommer på den nationella domstolen att pröva huruvida en efterlevande partner befinner sig i en situation som är jämförbar med den som en make eller maka, som har rätt till efterlevandeförmåner enligt det yrkesbaserade försäkringssystem som den aktuella kassan administrerar, befinner sig i.
CouncilDirective92/85/EECof19October1992ontheintroductionofmeasurestoencourageimprovements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding (OJ 1992 L 348, p. 1).
Domstolen har också utökat sin rättspraxis rörande gravida kvinnor och likabehandling av kvinnor och män genom domavden 26 februari 2008 i mål C-506/06, Mayr (REG 2008, s. I-1017), angående en kvinna som genomgått en provrörsbefruktningsbehandling.