natgillin/translations-raw huggingface dataset:
regions and the disappearance of local communities and their customs and skills - in other words, a policy that delivers economic and social cohesion without territorial cohesion - is both culturally irresponsible and damaging to Europe's economic vitality."
välstånd och social samordning för Europas befolkning men som samtidigt tillåter att regioner avfolkas och lokalsamhällen försvinner med sina sedvänjor och kunskaper- dvs. en politik som ger ekonomisk och social sammanhållning utan territoriell sammanhållning- saknar kulturellt ansvar och skadar dessutom Europas ekonomiska vitalitet."
Thus, a balance is needed between the promotion of convergence towards the EU average and ensuring that less developed regions are not cut off from advanced development opportunities.
Man måste alltså hitta jämvikten: både främja konvergenssträvandena och se till att mindre utvecklade regioner inte skärs av från möjligheterna till utveckling.
The ultimate aim of EU cohesion policies should be economic development, social inclusion ond regeneration of the most deprived areas across Europe.
Det slutliga målet för EU:s sammanhållningspolitik bör vara ekonomisk utveckling, kamp mot social utslagning och återuppbyggnad av de minst gynnade områdena i Europa.
The understanding that informed the EU's regional policy in its initial years was constructed within the social, economic and ideological framework that was dominant in the aftermath of the Second World War.
Bakgrunden till EU:s regionalpolitik under de första åren var de sociala, ekonomiska och ideologiska förhållanden som rådde under tiden efter andra världskriget.
Regional disparities were considered in terms of the material and physical character of the assets, such as infrastructure or know-how, or natural resources.
De regionala skillnaderna diskuterades med utgångspunkt i tillgångarnas materiella och fysiska karaktär, till exempel infrastruktur, sakkunskap eller naturtillgångar.
Regional policy was seen as an act of solidarity and thus relied on income distribution.
Regionalpolitiken byggde på solidaritet och därmed på inkomstfördelning.
In individual Member States regional policy was based on welfare policies to stimulate demand in the least favoured regions and on the offer of state incentives to individual firms to locate in such regions.
I de enskilda medlemsstaterna baserades regionalpolitiken på en välfärdspolitik som syftade till att stimulera efterfrågan i de minst gynnade regionerna och erbjuda statligt stöd till enskilda företag som ville etablera sig i sådana regioner.
Regional policy was standardised and state-driven.
Regionalpolitiken var standardiserad och förvaltades av staten.
See Pauliat, 1999 for an in-depth analysis of the article 16 of the EC Treaty.
1 Pauliat ( 1999) finns en ingående analys av artikel 16 i EG-fÖrdraget.
With the change in the dynamics of economic growth since the 1970s, which is commonly referred to as a transition from Fordism to post-Fordism4, the conception of regional policies have also changed.
Sedan 1970-talet och de förändringar i den ekonomiska tillväxtdynamiken som
Now, the EU attributes regional disparities equally to immaterial assets as well, such as human capital, public services, networks, etc.
Inom EU betraktas nu även immateriella tillgångar som humankapital, offentliga tjänster, nätverk osv. som bidragande orsaker till regionala skillnader.
Such a perception has in general been called "endogenous growth" with an emphasis on the underused or unused resources in each region.
Man har börjat tala om "endogen tillväxt" och betonar de resurser i regionerna som används i för liten utsträckning eller inte alls.
The implication of such an approach has been the realisation that development strategies need not be the same for all types of regions, nor follow the same path of the early developed countries .
I förlängningen av detta synsätt har man börjat inse att man inte kan använda samma utvecklingsstrategier i alla typer av regioner och att man inte överallt kan följa samma väg som de tidigt utvecklade länderna3.
The traditional model of regional development is now being increasingly replaced by region-specific economic development strategies designed and implemented by regional and local organisations to suit local conditions.
Den traditionella modellen för regional utveckling ersätts nu i allt större utsträckning av regionspecifika ekonomiska utvecklingsstrategier som utformas och genomförs av regionala och lokala organ för att passa de lokala förhållandena.
Policies are grounded in the particular strengths and weaknesses of individual regions and built around target sectors or industrial clusters.
Politiken baseras på de enskilda regionernas starka och svaga punkter med särskild inriktning på vissa sektorer eller industrigrupper.
Policy formation, therefore, resembles a more bottom-up approach and difficult to achieve at the national or EU level with a standardised approach.
Utformningen av politiken sker på så sätt mer nedifrån-och-upp och skulle vara svår att åstadkomma på nationell nivå eller EU-nivå med ett mer standardiserat arbetssätt.
The EU recognises that there cannot be a common recipe for all areas lagging behind and that regional policies must be based on the particular mix of material and immaterial assets in each specific context.
EU inser att det inte finns en universalmedicin för alla eftersatta områden och att regionalpolitiken måste baseras på den särskilda blandning av materiella och immateriella tillgångar som respektive område uppvisar.
The transition from Fordism to post-Fordism refers to a change in the organisation of work from mass production and hierarchically organised firms to flexible production and heterarchical organisational forms.
Övergången från fordism till post-Fordism innebär en torändring i arbetsorganisationen från massproduktion och en hierarkisk struktur i företagen till flexibel produktion och plattare organisationer.
The path which the early developed countries tended to follow was a transition from agriculture to industrialisation and then to services.
I de tidigt utvecklade länderna skedde vanligtvis en övergång från jordbruk till industriproduktion och därefter till tjänsteproduktion.
The developing regions now, however, do not necessarily have to follow the same path.
De regioner som nu utvecklas behöver dock inte följa denna gång.
For example, rural regions can focus on tourism or they can focus on business or financial services, without having necessarily to go through the industrialisation process.
Landsbygdsregioner kan till exempel inrikta sig på turism, på affärsverksamhet eller ekonomiska tjänster utan att behöva gå igenom industrial i serinasfasen.
The dynamics of economic growth in the so-called post-Fordist era, however, have created new types of regional problems which affect all types of regions and sectors unevenly and which require more diversified and complex regional policies.
Dynamiken i den ekonomiska tillväxten har dock i dag skapat nya typer av regionala problem som i olika grad påverkar alla typer av regioner och sektorer och som ställer krav på en mer diversifierad och sammansatt regionalpolitik.
Examples of such problems are: urban crisis, declining industrialisation, sustainable development, rising unemployment, etc. (Michalski and Saraceno, 2000).
Krisen i städerna, tillbakagången i industrialiseringen, hållbar utveckling och stigande arbetslöshet är exempel på sådana problem (Michalski och Saraceno, 2000).
Spatial concentration of economic development processes has been a persistent feature of capitalism and growth occurs more intensely in some places than others (Scott, 1998).
Den geografiska koncentrationen av de ekonomiska utvecklingsprocesserna har varit ett ständigt inslag i kapitalismen, och tillväxten sker snabbare på vissa ställen än på andra (Scott, 1998).
Therefore, the ambition to achieve economic convergence between the regions of the EU is not sufficient and should be complemented by more comprehensive economic and social cohesion policies that have a territorial dimension.
Ambitionen att uppnå ekonomisk konvergens mellan EU:s regioner räcker alltså inte utan bör kompletteras med en mer övergripande ekonomisk och social sammanhållningspolitik med en territoriell dimension.
THE DIMENSIONS OF AN EU REGIONAL
DE OLIKA DIMENSIONERNA I EN REGIONALPOLITIK FÖR EU
To be effective, cohesion policies should be implemented across all areas of EU activity and at all levels of government.
Om sammanhållningspolitiken skall vara effektiv bör den genomföras inom alla EU:s verksamhetsområden och på alla styresnivåer.
Hence, subsidiarity is a key part of future regional policy and it is important to clarify its meaning within the existing EU institutions.
Subsidiariteten är således en central beståndsdel i en framtida regionalpolitik och det är viktigt att fastställa dess betydelse ¡nom de befintliga EU-institutionerna.
While regions should have more say in certain areas, the EU or the Member State levels are better positioned strategically in dealing with other areas.
Regionerna bör ha mer att säga till om på vissa områden, men EU eller medlemsstaterna är bättre lämpade strategiskt sett när det gäller att hantera andra frågor.
Therefore, a twodimensional approach to EU regional policy is advanced here: a bottom-up and a topdown approach6.
När det gäller EU:s regionalpolitik kan ett tvådimensionellt arbetssätt vara lämpligt: nedifrån-och-upp och uppifrån-och-ned6.
The twodimensional approach is inspired from Albrechts and Swyngedouw, 1989, from which some of the points below are also drawn.
Inspirationen till det tvådimensionella arbetssättet kommer från Albrechts och Swyngedouw (1989). varifrån vissa av punkterna nedan också har hämtats.
1) Bottom-up approach: Following the premise that regional economic development is a function of endogenous growth strategies, the regional authorities or development agencies should take the lead in formulating policies by involving other social and economic players and by taking into account the regional conditions.
1) Nedifrån-och-upp: Om man förutsätter att den regionala ekonomiska utvecklingen är en funktion av endogena tillväxtstrategier bör regionala myndigheter eller utvecklingsbyråer ta ledningen när det gäller utformningen av politiken genom att engagera andra sociala och ekonomiska aktörer och genom att ta hänsyn till de regionala förutsättningarna.
The main areas of action in the formulation of such policies could be (Amin, 1990):
I utformningen av politiken bör de huvudsakliga insatsområdena vara följande (Amin, 1990):
- building clusters, i.e. supporting clusters of interrelated industries which have deep roots in the region's skills or capabilities base.
- Att bygga upp Muster, dvs. grupper av industrier som kan stödja varandra och samarbeta och som har djupa rötter i regionens kunskaps- och kompetensbas.
It involves firmspecific incentives and institutional support, for example, in the form of technology transfer institutions or training and education. - influencing social interaction in order to facilitate cooperation between economic actors that will pave the way for an innovative economy, and hence a competitive one.
- Att påverka det sociala samspelet för att främja samarbete mellan de ekonomiska aktörerna, vilket underlättar framväxten av en innovativ — och därmed också konkurrenskraftig- ekonomi.
It involves replacing ties of hierarchy and dependency with trust, mutuality and reciprocity.
För detta krävs bland annat att man ersätter hierarkier och ensidigt beroende med förtroende, ömsesidighet och samspel.
It is clear that the design of such comprehensive and inclusive policies require autonomous capacities for action on the part of regional authorities or development agencies.
Uppenbarligen kräver utformningen av en sådan övergripande och omfattande politik att de regionala myndigheterna eller utvecklingsbyråerna är självständiga och har ett handlingsutrymme.
They need to have sufficient financial and political power in order to formulate and execute regional development policies.
De måste ha tillräckliga ekonomiska och politiska befogenheter för att kunna utforma och genomföra en regional utvecklingspolitik.
It tends to be the case, however, that the least developed regions in the EU lack institutional and administrative capabilities for a better articulation of decision making.
Vanligtvis har dock de minst utvecklade regionerna ¡nom EU otillräcklig institutionell och administrativ kapacitet när det gäller beslutsfattande.
Thus, facilitating institutional change is an area where the EU can play a role, by setting principles to be followed in the formulation of regional development policies.
EU kan spela en roll när det gäller att underlätta institutionella förändringar genom att fastställa vilka principer som skall följas vid utarbetandet av regional utvecklingspolitik.
The EU has already established the principle of partnership which requires the involvement of regional and local authorities and economic and social players in the preparation and implementation of regional policies.
EU har redan fastställt partnerskapsprincipen, som innebär att regionala och lokala myndigheter samt ekonomiska och sociala aktörer bör ta del i utarbetandet och genomförandet av regionalpolitiken.
However, this principle has been largely subjected to the discretion of the Member States since the reforms of 1999.
Efter 1999 års reformer avgör dock i huvudsak medlemsstaterna i vilken utsträckning denna princip skall gälla.
Furthermore, it cannot be taken for granted that a representative coalition of local interests will be involved in the regional decision-making process.
Man kan inte heller vara säker på att de som företräder de lokala intressena i den regionala beslutsprocessen utgör ett representativt urval.
Economically more resourceful groups are better informed and better organised than economically deprived or socially excluded groups.
Ekonomiskt starka grupper är mer välinformerade och välorganiserade än ekonomiskt svaga eller socialt utsatta grupper.
There is, therefore, substantial scope for the EU to play a role in facilitating the formulation of all-inclusive policies.
Det finns alltså stort utrymme för EU att spela en roll när det gäller att underlätta utarbetandet av en övergripande politik.
In sum, the EU can play three roles in the formulation of bottom up policies:
EU har sammanfattningsvis tre roller när politiken utformas nedifrån­och­upp:
- provide financial resources and institutional principles for institutional and capacity-building at the regional level - monitor the proper inclusion of the economically weak sections of society in policy networks and in public decision-making - provide financial resources to the regions so that they can provide public services to create external economies referred to above.
­ Att tillhandahålla ekonomiska resurser och institutionella principer för uppbyggnad av institutioner och kompetens på regional nivå.
2) Topdown approach: An overemphasis on a bottom-up approach, however, can deny or underestimate the importance of linking local conditions with broader structural tendencies.
­ Att se till att samhällets ekonomiskt svagare delar får delta i det politiska nätverket och den offentliga beslutsprocessen.
Whilst the local conditions are relatively fixed, structural tendencies are global processes.
­ Att ge regionerna ekonomiska resurser till offentliga tjänster i syfte att skapa de samlokaliseringsfördelar som nämndes ovan.
The national and the EU levels are better positioned to evaluate and anticipate the direction of broader structural
De lokala förhållandena förändras inte i större utsträckning, men strukturella ι ii
changes and to direct regional and local levels accordingly.
tendenser är globala processer. Den nationella nivån och EU-nivån är bättre lämpade att utvärdera och prognostisera större strukturella förändringar och att leda de regionala och lokala nivåerna i enlighet med detta.
Hence, the topdown approach should be aimed at the structural politico-economic changes.
Arbetssättet uppifrån-och-ned bör alltså inriktas på strukturella politiska och ekonomiska förändringar.
The policies that are formulated through bottom-up processes should be conceived within the directions and restrictions set out in topdown policies.
Den politik som utarbetas genom arbetssättet nedifrån-och-upp bör utformas inom de ramar och begränsningar som fastställs genom arbetssättet uppifrån-och-ned.
The key dimensions of structural change is access to:
De viktigaste dimensionerna av strukturell förändring är tillgång till
- networks of infrastructure (physical transport and energy infrastructure) - networks of production (presence of and linkages between MNCs and
- produktionsnätverk (förekomst av och förbindelser mellan multinationella företag och små och medelstora företag),
- networks of images (floating around by media, Internet, etc)
- image-nätverk av bilder (som sprids i media, på Internet osv.).
The more distant regions and individuals are from these networks, the less favourably positioned they are to achieve economic and social cohesion.
Ju längre bort från dessa nätverk en region eller individ befinner sig. desto sämre är möjligheterna att uppnå ekonomisk och social sammanhållning.
An important point is that these networks are dominated by institutions, corporations and interest groups, which exert political, economic and cultural power.
En viktig poäng är att dessa nätverk domineras av institutioner, företag och intressegrupper som utövar politisk, ekonomisk och kulturell makt.
Therefore, territorial imbalances are not just the cause of the free working of the market, but also a product of these power relationships.
Territoriell obalans är alltså inte bara ett resultat av en fri marknad, utan också av dessa maktförhållanden.
Determined action to attain an acceptable level of access to these networks everywhere is an essential aspect of topdown policies aimed at cohesion.
Beslutsamma åtgärder i syfte att uppnå en acceptabel nivå när det gäller tillgången till dessa nätverk överallt är en viktig aspekt av en sammanhållningspolitik som utformas uppifrån och ned.
Multinational corporations and Small and Medium sized enterprises.
ITT- Informationsteknik och telekommunikationer.
as influencing the direction of investment and capital flows.
Den roll EU kan spela på egen hand med en politik som är utformad uppifrån och inriktad på strukturell förändring är begränsad i jämförelse med medlemsstaternas roll.
Member State policy, for example through public procurement and state aids on specific industrial sectors, does have significant regional effects.
Medlemsstaternas politik (t.ex. i fråga om offentlig upphandling och statligt stöd till särskilda sektorer i näringslivet) har betydande regionala effekter.
In addition, the EU has extraordinarily weak fiscal policy powers as compared to a federal country such as the United States.
Dessutom är EU:s befogenheter när det gäller skattepolitik mycket små i jämförelse med befogenheterna i en federal stat som USA.
With very little control of taxes and spending, the EU cannot develop interpersonal transfers such as pensions or unemployment benefits, nor intergovernmental transfers such as equalisation grants favouring poorer states - functions that are typical of federal countries.
EU har alltså mycket liten kontroll över beskattning och utgifter och kan därför inte utveckla möjligheter till överföringar mellan personer (som pensioner eller arbetslöshetsunderstöd) eller stater (som utjämningsbidrag till fattigare stater), uppgifter som är typiska för federala länder.
Added to that is the limited nature of central employment and social programmes in the EU (despite recent developments), which almost always favour disadvantaged regions.
Dessutom är EU:s centrala sysselsättningspolitik och sociala program begränsade (trots utvecklingen under senare tid), åtgärder som annars alltid brukar gynna eftersatta regioner.
An effective regional policy at EU level, therefore, cannot be conceived without close cooperation between Member State policies and the EU policies.
Det går inte att utarbeta en effektiv europeisk regionalpolitik utan ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och EU.
However, close cooperation between the EU and the Member States in regional policy is a complicated and difficult matter.
Ett sådant samarbete är dock komplicerat.
It is foremost a political process which requires political commitment by each Member State to the reduction of regional imbalances.
Det rör sig främst om en politisk process som kräver politiska åtaganden från varje medlemsland i syfte att minska den regionala obalansen.
This may be difficult to achieve because, as stated at the beginning, support for cohesion varies with political ideology.
Detta kan vara svårt att uppnå eftersom stödet för sammanhållningspolitiken varierar med den politiska ideologin, som nämnts ovan.
Secondly, there may be a conflict between the priorities of the EU which concern the European territory as a whole and the preferences of individual Member States.
För det andra kan det finnas en konflikt mellan EU:s prioriteringar, som rör EU:s hela territorium, och de enskilda medlemsstaternas önskemål.
Member States may want to concentrate on domestic (non-European) imbalances (Thielemann, 2002).
Medlemsstaterna vill eventuellt koncentrera sig på den inhemska obalansen, inte den europeiska (Thielemann, 2002).
Despite these difficulties, it is essential to achieve close cooperation with an integrated regional policy component to each and every other policy domain, both at the EU level and at the national level.
Trots dessa svårigheter är det viktigt att försöka uppnå nära
2.1) Regional policy cannot be an independent policy domain.
2.1) Regionalpolitiken kan inte ses som ett självständigt politikområde.
Regional programmes need to be supported by all relevant policy sectors.
Regionala program måste stödjas av alla relevanta politiska sektorer.
Despite the fact that this need is well recognised by policy-makers, various sectoral policies of the EU, in particular such as R & D policy, may be working against the objective of territorial cohesion.
Trots att detta förhållande är välkänt bland dem som utformar politiken kan olika delar av EU:s politik, särskilt FoU-politiken, motverka målet territoriell sammanhållning.
With an emphasis on increasing the competitiveness of the European economy, R & D funding is biased toward the core regions and large firms.
FoU-finansieringen betonar den europeiska ekonomins ökade konkurrenskraft, och styrs därmed ofta mot centrala regioner och stora företag.
It is therefore necessary to incorporate regional programmes in various departments and to closely monitor the direction of investment flows.
Det är därför nödvändigt att integrera regionala program ¡nom olika områden och att följa investeringsflödena noggrant.
The EU is the level at which to address the changing structural patterns of multilocational investment strategies. That is because the spatial scale within which the state exercises sovereign power does not conform to the spatial scale of transnational corporation decisionmaking.
EU är rätt nivå när det gäller att förändra strukturmönster för investeringsstrategier som berör flera länder, eftersom det territorium som den enskilda staten har befogenheter över inte sammanfaller med de områden som de multinationella företagen verkar ¡nom.
EU policy can attract and orient both the nature and location of these flows with a joint effort to extract concessions from MNCs.
Med hjälp av EU-politiken kan man locka till sig och styra investeringsflöden (både vad avser typ och plats) med gemensamma krafter och därmed utverka eftergifter från de multinationella företagens sida.
The EU can prevent one and the same firm from playing off different regions against one another.
EU kan förhindra företag att spela ut olika regioner mot varandra.
The EU level is also suitable for influencing infrastructure and information networks through policies on transport, energy and R & D.
EU-nivån är också, genom transport, energi- och FoU-politiken, lämplig när det gäller att påverka infrastruktur- och informationsnätverk.