natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I consider that it follows from the ruling of the Court in Commission v Spain 25that a Member State, when limiting the rights granted to Union citizens pursuant to Article 18(1) EC, cannot rely on general non-specific assertions made, in relation to the conduct of a Union citizen, by another Member State.
Jag anser att det följer av domstolens dom i målet kommissionen mot Spanien 25att en medlemsstat inte kan stödja sig på en annan medlemsstats allmänna och obestämda påståenden angående en unionsmedborgares beteende för att begränsa de rättigheter som unionsmedborgare tillerkänns enligt artikel 18.1 EG.
A Member State when limiting the fundamental freedoms of Union citizens must itself verify and confirm whether the exercise of those freedoms poses a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society.
När en medlemsstat begränsar en unionsmedborgares grundläggande friheter skall den själv undersöka och bekräfta huruvida utövandet av dessa friheter utgör ett verkligt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning som påverkar ett av samhällets grundläggande intressen.
22In addition, Article 27(2) of Directive 2004/38 provides that previous criminal convictions shall not in themselves constitute grounds for adopting such restrictions.
19 — Dom av den 29 april 2004 i de förenade målen C-482/01 och C-493/01, Orfanopoulos och Oliveri (REG 2004, s.
In the present case nothing in the facts, as presented by the referring court, would
I förevarande mål tyder inga av de faktiska omständigheterna, såsom de
21 — In accordance with the principle of proportionality, national measures adopted on grounds of public policy or public security must be necessary and appropriate to attain the objective pursued.
21 — I enlighet med proportionalitetsprincipen skall nationella åtgärder som vidtas av hänsyn till allmän ordning eller allmän säkerhet vara ändamålsenliga och nödvändiga för att uppnå det eftersträvade syftet.
See, to that effect, Baumbast and R, cited in footnote 8, paragraph 91.
Se, i det avseendet, domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 8), punkt 91.
22 — See Case 67/74 Bonsignore [1975] ECR 297, paragraph 6, and Case 36/75 Rutili [1975] ECR 1219, paragraph 29.
22 — Se dom av den 26 februari 1975 i mål 67/74, Bonsignore (REG 1975, s. 297; svensk specialutgåva, volym 2, s.
24 — See Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 46; Orfanopoulos and Oliveri, cited in footnote 19, paragraph 66; Bouchereau, cited in footnote 7, paragraph 35; and Rutili, cited in footnote 22, paragraph 28.
24 — Se dom av den 31 januari 2006 i mål C-503/03, kommissionen mot Spanien (REG 2006, s. I-1097), punkt 46, domarna i mål Orfanopoulos och Oliveri (ovan fotnot 19), punkt 66, i målet Bouchereau (ovan fotnot 7), punkt 35, och i målet Rutili (ovan fotnot 22), punkt 28.
23 — See, in particular, Case C-348/96 Calfa [1999] ECR I-11, paragraphs 22 to 24.
23 — Se, särskilt, dom av den 19 januari 1999 i mål C-348/96, Calfa (REG 1999, s.
25 — Cited in footnote 24.
25 — Se ovan fotnot 24.
By the second part of its third question, the national court seeks clarification on whether a Member State may automatically impose pursuant to Article 27 of Direct- ive 2004/38 restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of ‘public policy’ and ‘public security’, without that person’s ‘personal conduct’ being examined.
Genom den tredje tolkningsfrågans andra del vill den hänskjutande domstolen få klarhet i om en medlemsstat, med stöd av artikel 27 i direktiv 2004/38, automatiskt kan underkasta unionsmedborgares rätt till fri rörlighet begräsningar med hänvisning till ”allmän ordning” och ”allmän säkerhet”, utan att den personens ”personliga beteende” prövas.
tend to indicate that Mr Jipa’s personal behaviour, present or past, give cause to fear that he might constitute a danger to the fundamental interests of society thereby necessitating the adoption of a measure by Romania limiting his right to freedom of movement pursuant to Article 18(1) EC on grounds of public policy or public security.
redovisats av den hänskjutande domstolen, på att Gheorghe Jipas nuvarande eller tidigare personliga beteende ger anledning att befara att han kan utgöra en fara för samhällets grundläggande intressen och att det därför skulle vara nödvändigt att Rumänien vidtar en åtgärd för att begränsa hans fria rörlighet enligt artikel 18.1 EG med hänvisning till allmän ordning eller allmän säkerhet.
Indeed, subject to verification by the referring court, it would appear from the order for reference and from the submissions of the Romanian Government that the Ministry regularly seeks from the Romanian courts, even following the accession of that Member State to the EU, on foot of the national provisions in question, orders limiting the right of Romanian citizens to leave that Member State and to travel to another Member State where those citizens have been repatriated on foot of a readmission agreement.
Av begäran om förhandsavgörande och de uppgifter som har lämnats av den rumänska regeringen framgår faktiskt, vilket dock skall kontrolleras av den hänskjutande domstolen, att ministeriet regelbundet, även efter statens anslutning till EU, med stöd av de berörda nationella bestämmelserna väcker talan vid rumänska domstolar om begränsning av rumänska medborgares rätt att lämna landet och resa till en annan medlemsstat när dessa medborgare har återsänts till hemlandet med stöd av ett avtal om återinresa.
In my view, in the light of the reasoning outlined in points 40 to 44 above, a Member State may not automatically impose, pursuant to Article 27 of Directive 2004/38, restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of public policy and public security.
Mot bakgrund av det resonemang som redovisats ovan i punkterna 40–44, kan en medlemsstat enligt min uppfattning inte automatiskt, med stöd av artikel 27 i direktiv 2004/38, underkasta en unionsmedborgares rätt till fri rörlighet och uppehållsrätt begränsningar med hänvisning till allmän ordning och allmän säkerhet.
In accordance with Article 27(2) of Directive 2004/38, Member States must, when imposing such restrictions and as a minimum sine qua non, examine the personal conduct of the person in question.
Enligt artikel 27.2 i direktiv 2004/38 skall medlemsstater när de ålägger sådana begränsningar, och som ett orubbligt villkor, pröva den berördes personliga beteende.
Moreover, Article 27(2) of Directive 2004/38 unequivocally states that measures taken on grounds of public policy or public security shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned.
Dessutom anges entydigt i artikel 27.2 i direktiv 2004/38 att åtgärder som vidtas med hänsyn till allmän ordning eller allmän säkerhet uteslutande skall vara grundade på den berördes personliga beteende.
I therefore consider that, in the absence of a specific finding by a Member State in relation to one of its own nationals, adopted in compliance with the principle of proportionality and based exclusively on the personal conduct of the individual concerned, that the exercise by him of his right pursuant to Article 18(1) EC and Article 4 of Direct- ive 2004/38 to leave his own Member State to travel to another Member State may pose a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society, the Member State of origin may not impose, on grounds of ‘public policy’ or ‘public security’ as provided by Article 27 of that directive, restrictions on the freedom of movement of that person.
Jag anser därför att om en medlemsstat, i enlighet med proportionalitetsprincipen och endast baserat på den berörda personens personliga beteende, inte särskilt har konstaterat att det faktum att en av dess egna medborgare utövar sin rätt enligt artikel 18.1 EG och artikel 4 i direktiv 2004/38 att lämna sin egen medlemsstat för att resa till en annan medlemsstat kan utgöra ett faktiskt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning som påverkar ett av samhällets grundläggande intressen, får ursprungsmedlemsstaten inte med hänvisning till ”allmän ordning” eller ”allmän säkerhet” enligt artikel 27 i direktivet underkasta den personens fria rörlighet begränsningar.
I consider accordingly, that the Court should answer the questions referred by the Tribunalul Dâmboviţa, as follows:
Mot bakgrund av ovanstående överväganden anser jag att domstolen skall besvara de tolkningsfrågor som har ställts av Tribunalul Dâmboviţa på följande sätt:
(1) Article 18(1) EC and Article 4 of Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC preclude, in circumstances such as those in the case before the referring court, national legislation such as that at issue in the present proceedings which provides for restrictions to be placed on the right of Union citizens to leave their Member State of origin in order to travel to another Member State.
1) Artikel 18.1 EG och artikel 4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG utgör under sådana omständigheter som dem som är i fråga i målet vid den nationella domstolen hinder för sådan nationell lagstiftning som den i det nationella målet aktuella, enligt vilken unionsmedborgares rätt att lämna sin ursprungsmedlemsstat för att resa till en annan medlemsstat kan begränsas.
(2) In the absence of a specific finding by a Member State in relation to one of its own nationals, adopted in compliance with the principle of proportionality and based exclusively on the personal conduct of the individual concerned, that the exercise by him of his right pursuant to Article 18(1) EC and Article 4 of Dir -ective 2004/38 to leave his own Member State to travel to another Member State may pose a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society, the Member State of origin may not impose, on grounds of ‘public policy’ or ‘public security’ as provided by Article 27 of that directive, restrictions on the freedom of movement of that person.
2) Om en medlemsstat inte i det konkreta fallet, i enlighet med proportionalitetsprincipen och endast med utgångspunkt från den berörda personens personliga beteende, konstaterat att det faktum att en av dess egna medborgare utövar sin rätt enligt artikel 18.1 EG och artikel 4 i direktiv 2004/38 att lämna sin ursprungsmedlemsstat för att resa till en annan medlemsstat kan utgöra ett faktiskt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning som påverkar ett av samhällets grundläggande intressen, får ursprungsmedlemsstaten inte med hänvisning till ”allmän ordning” eller ”allmän säkerhet” enligt artikel 27 i direktivet underkasta den personens fria rörlighet begränsningar.
(3) Failure by a Member State to examine the personal conduct of a person when restricting, on grounds of public policy or public security, his right to move and reside freely in the territory of the Member States invalidates any justification of the restriction in question.
3) När en medlemsstat underlåter att pröva en persons personliga beteende i samband med att medlemsstaten med hänvisning till allmän ordning eller allmän säkerhet begränsar dennes rätt att röra sig och uppehålla sig fritt inom medlemsstatens territorium kan den berörda begränsningen inte anses vara motiverad.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Tribunalul Dâmboviţa (Romania), made by decision of 17 January 2007, received at the Court on 24 January 2007, in the proceedings
I mål C-33/07, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Tribunalul Dâmboviţa (Rumänien) genom beslut av den 17 januari 2007, som inkom till domstolen den 24 januari 2007, i målet
* Language of the case: Romanian.
* Rättegångsspråk: rumänska
Advocate General: J. Mazák, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
DOM AV DEN 10.7.2008 — MÅL C-33/07 generaladvokat: J. Mazák, justitiesekreterare: R. Grass, efter det skriftliga förfarandet, med beaktande av de yttranden som avgetts av:
— the Romanian Government, by E. Ganea, acting as Agent,
— Rumäniens regering, genom E. Ganea, i egenskap av ombud,
— the Greek Government, by E. Skandalou and G. Papagianni, acting as Agents,
— Greklands regering, genom E. Skandalou och G. Papagianni, båda i egenskap av ombud,
— the Commission of the European Communities, by D. Maidani and I. Trifa, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 14 February 2008,
— Europeiska gemenskapernas kommission, genom D. Maidani och I. Trifa, båda i egenskap av ombud, och efter att den 14 februari 2008 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
JIPA gives the following
JIPA följande
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC (OJ 2004 L 158, p.
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 18 EG och artikel 27 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EGT L 158, s.
77, and corrigenda OJ 2004 L 229, p.
77, och rättelse i EGT L 229, s. 35).
The reference has been made in the course of proceedings relating to an application submitted by the Ministerul Administraţiei şi Internelor — Direcţia Generală de Paşapoarte Bucureşti (Ministry of Administration and Home Affairs — Directorate General for Passports, Bucharest, ‘the Minister’), seeking to obtain from the Tribunalul Dâmboviţa an order prohibiting Mr Jipa, a Romanian national, from travelling to Belgium for a period of up to three years.
Begäran har framställts i ett mål rörande en begäran från Ministerul Administraţiei și Internelor – Direcţia Generală de Pașapoarte București (ministeriet för administration och inrikes frågor – generaldirektoratet för passfrågor i Bukarest, nedan kallat Minister) att Tribunalul Dâmboviţa ska fatta beslut om förbud för Gheorghe Jipa, som är rumänsk medborgare, att resa till Belgien, och vistas där en period på högst tre år.
Article 4(1) of Directive 2004/38 provides:
I artikel 4.1 i direktiv 2004/38 föreskrivs följande:
‘Without prejudice to the provisions on travel documents applicable to national border controls, all Union citizens with a valid identity card or passport and their family members who are not nationals of a Member State and who hold a valid passport shall have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.’
”Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna för kontroll av resehandlingar vid de nationella gränserna ska alla unionsmedborgare med giltigt identitetskort eller pass, samt familjemedlemmar, med giltigt pass, vilka inte är medborgare i en medlemsstat, ha rätt att lämna en medlemsstats territorium för att resa till en annan medlemsstat.”
Under Article 27(1) and (2) of Directive 2004/38:
I artikel 27.1 och 27.2 i direktiv 2004/38 föreskrivs följande:
Measures taken on grounds of public policy or public security shall comply with the principle of proportionality and shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned.
Åtgärder som vidtas med hänsyn till allmän ordning eller säkerhet ska överensstämma med proportionalitetsprincipen och uteslutande vara grundade på vederbörandes personliga beteende.
Previous criminal convictions shall not in themselves constitute grounds for taking such measures.
Tidigare straffdomar ska inte i sig utgöra skäl för sådana åtgärder.
Justifications that are isolated from the particulars of the case or that rely on considerations of general prevention shall not be accepted.’
Motiveringar som inte beaktar omständigheterna i det enskilda fallet eller som tar allmänpreventiva hänsyn ska inte accepteras.”
Article 1 of the 1995 Agreement between the Governments of the Kingdom of Belgium, the Grand Duchy of Luxembourg and the Kingdom of the Netherlands, on the one hand, and the Government of Romania, on the other, on the readmission of persons who are in an illegal situation (‘the Readmission Agreement’), which was approved by Romanian Government Decree 825/1995 (Monitorul Oficial al României No 241 of 20 October 1995), provides:
I artikel 1 i 1995 års avtal mellan Konungariket Belgiens regering, Storhertigdömet Luxemburgs regering och Konungariket Nederländernas regering, å ena sidan, och Rumäniens regering, å andra sidan, om beviljande av återinresa för personer som befinner sig i en illegal situation, ratificerat genom Rumäniens regerings dekret nr 825/1995 (Monitorul Oficial al României nr 241 av den 20 oktober 1995) (nedan kallat avtalet om återinresa), föreskrivs följande:
‘The Government of Romania shall readmit to its territory, at the request of the Government of Belgium, the Government of Luxembourg or the Government of the Netherlands, without any formality, any person who does not satisfy or no longer satisfies the conditions for entry or residence applicable to the territory of Belgium, of Luxembourg, or of the Netherlands, where it is established or presumed that the person concerned is a Romanian national.’
”Rumäniens regering ska efter hemställan från Belgiens regering, Luxemburgs regering eller Nederländernas regering medge inresa i Rumänien utan formaliteter för en person som inte, eller inte längre, uppfyller villkoren för inresa och vistelse i Belgien, Luxemburg eller Nederländerna, när det har bevisats eller gjorts troligt att personen är rumänsk medborgare.”
Article 3(1) and (3) of Law 248 of 20 July 2005 on the conditions for the free movement of Romanian citizens abroad (Monitorul Oficial al României No 682 of 29 July 2005, ‘Law 248/2005’) states in the version applicable to the main proceedings:
Artiklarna 3.1 och 3.3 i lag nr 248 av den 20 juli 2005 om fri rörlighet för rumänska medborgare i utlandet (Monitorul Oficial al României nr 682, av den 29 juli 2005), i den lydelse som gällde vid tidpunkten för tvisten i den nationella domstolen (nedan kallad lag nr 248/2005), har följande lydelse:
‘A restriction on the exercise of the right of free movement abroad of Romanian citizens may be imposed for a period not exceeding three years, under the following conditions and only against:
”En inskränkning av den fria rörligheten för rumänska medborgare i utlandet kan åläggas för en period på högst tre år, på följande villkor och endast i fråga om a) en person som har återsänts från en stat till följd av ett avtal om återinresa som ingåtts mellan Rumänien och nämnda stat, eller b) en person vars närvaro i en stat till följd av dennes aktuella eller potentiella verksamhet allvarligt kan skada Rumäniens intressen eller, i förekommande fall, de bilaterala förbindelserna mellan Rumänien och nämnda stat.”
‘In the situation provided for in Article 38(a), the measure shall be adopted at the request of the Directorate General for Passports, in relation to the State from which
”I det fall som avses i artikel 38 a ska beslut fattas, på begäran av generaldirektoratet för passfrågor, avseende den stat från vilken personen i fråga återsänts, av domstolen
JIPA the person has been repatriated, by the court in whose territorial jurisdiction he resides or, if that person resides abroad, by the Tribunalul Bucureşti.’
JIPA i vars domsaga nämnda person har sin hemvist, eller, för det fall att personen är bosatt utomlands, domstolen i Bukarest.”
Mr Jipa left Romania on 10 September 2006 to travel to Belgium.
Gheorghe Jipa lämnade Rumänien den 10 september 2006 för att resa till Konungariket Belgien.
On account of his ‘illegal residence’ in Belgium, he was repatriated to Romania on 26 November 2006 under the terms of the Readmission Agreement.
Han återfördes till hemlandet den 26 november 2006 på grund av ”illegal vistelse” i Belgien med stöd av avtalet om återinresa.
On 11 January 2007 the Minister applied to the Tribunalul Dâmboviţa for a measure prohibiting Mr Jipa from travelling to Belgium for a period of up to three years, in accordance with Articles 38 and 39 of Law 248/2005.
Den 11 januari 2007 framställde Minister en begäran till Tribunalul Dâmboviţa att den, i enlighet med artiklarna 38 och 39 i lag nr 248/2005, skulle meddela ett förbud för Gheorghe Jipa att resa till Belgien, och vistas där en period på högst tre år.
The referring court emphasises that the Minister’s application does not specify the nature of the ‘illegal residence’ that led to Mr Jipa’s readmission.
Den hänskjutande domstolen har påpekat att Minister inte har klargjort vad den ”illegala vistelse” som föranledde Gheorghe Jipas återinresa innebar.
In those circumstances, the Tribunalul Dâmboviţa decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Tribunalul Dâmboviţa beslutade mot denna bakgrund att förklara målet vilande och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
2. (a) Do Articles 38 and 39 of [Law 248/2005], which prevent a person (who is a Romanian citizen and, now, a citizen of the Union) from moving freely in another State (in this case, a Member State of the European Union), constitute an obstacle to the free movement of persons upheld by Article 18 EC?
2) a) Utgör artiklarna 38 och 39 i [lag nr 248/2005], enligt vilka en person (en rumänsk medborgare och, numera, medborgare av Europeiska unionen) inte fritt kan resa till en annan stat (i det aktuella fallet en medlemsstat i Europeiska unionen), en begränsning av den fria rörligheten för personer, i den mening som avses i artikel 18 EG?
(b) May a Member State of the European Union (in this case Romania) place a limitation on the exercise of the right of freedom of movement of citizens within the territory of another Member State?
b) Kan en medlemsstat i Europeiska unionen (i detta fall Rumänien) fastställa begränsningar för sina medborgares fria rörlighet inom en annan medlemsstats territorium?
3. (a) Does the concept of “illegal residence” used in the national provisions of [Romanian] Government Decree 825/1995 approving the [Readmission Agreement] (the provision on the basis of which the readmission of the defendant [to Romania] was ordered, his situation being that of ‘illegal residence’), fall within the grounds of “public policy” or “public security” provided for in Article 27 of Directive 2004/38, so that a restriction on the freedom of movement of such a person may be imposed?
3) a) Utgör ’illegal vistelse’, i den mening som avses i den aktuella nationella bestämmelsen i [den rumänska] regeringens dekret nr 825/2005 om ratificering av [avtalet om återinresa] (med stöd av vilken svaranden, med anledning av dennes ’illegala vistelse’, återfördes till Rumänien) en grund som omfattas av ’allmän ordning’ eller ’allmän säkerhet’, i den mening som avses i artikel 27 i direktiv 2004/38/EG, och kan den därmed utgöra grund för en begränsning av nämnda persons fria rörlighet?