natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In criticising the findings made by the Court of First Instance concerning the argument alleging infringement of the principle of equal treatment on the basis that the new ‘country method’ does not guarantee equality of purchasing power for all pensioners, the appellant is essentially seeking a declaration that the Court of First Instance erred in holding that the Community legislature did not exceed its discretion in this domain by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’ for the purpose of determining the correction coefficients in the transitional pension arrangements.
Klaganden har kritiserat förstainstansrättens bedömning av argumentet att likabehandlingsprincipen åsidosatts på grund av att den nya landsmetoden inte garanterar samma köpkraft för alla pensionärer. Med denna kritik önskar klaganden i sak uppnå att domstolen ska fastställa att förstainstansrätten felaktigt slog fast att gemenskapslagstiftaren inte överskridit sitt utrymme för skönsmässig bedömning när den ersatte huvudstadsmetoden med landsmetoden för att fastställa korrigeringskoefficienterna i pensionssystemets övergångsbestämmelser.
In order to determine whether that argument is well founded, it must first be established whether it is compatible with the principle of equal treatment to apply to pensions a single correction coefficient per country, calculated in accordance with the ‘country method’.
För att pröva om denna argumentation är välgrundad ska domstolen först fastställa om tillämpning på pensioner av en enda korrigeringskoefficient per land, som beräknats enligt landsmetoden, är förenlig med likabehandlingsprincipen eller inte.
With regard to the provisions of the old Staff Regulations providing for the application of a correction coefficient to the remuneration and pensions of officials, the Court has already held that it is unsustainable to contend that a provision whose objective is to maintain equality of purchasing power for all retired officials regardless of their place of residence is incompatible with the principle of equal treatment (see the order of 29 April 2004 in Case C-187/03 P Drouvis v Commission, paragraphs 25 and 26 and the caselaw cited).
När det gäller de artiklar i de gamla tjänsteföreskrifterna vari det föreskrivs att en korrigeringskoefficient ska tillämpas på tjänstemännens löner och pensioner så har domstolen redan slagit fast att det inte finns stöd för påståendet att en bestämmelse som syftar till att bevara samma köpkraft för samtliga pensionerade tjänstemän oavsett var de är bosatta är oförenlig med likabehandlingsprincipen (se beslut av den 29 april 2004 i mål C-187/03 P, Drouvis mot kommissionen, punkterna 25 och 26, och angiven rättspraxis).
However, as the Court of First Instance rightly pointed out at paragraphs 99 to 101 of the judgment under appeal, a system of correction coefficients, by its very nature, cannot ensure absolutely equal treatment for former officials, since it is clearly impossible to take account of the cost of living and its variations in all areas of the various Member States in which pensioners may establish their residence and to apply a specific correction coefficient to each of those areas.
Såsom förstainstansrätten emellertid med fog har påpekat i punkterna 99–101 i den överklagade domen, kan ett system med korrigeringskoefficienter, med hänsyn till själva systemets natur, inte garantera en absolut likabehandling mellan tidigare tjänstemän, eftersom det är uppenbart omöjligt att beakta levnadskostnaderna och dess variationer på alla orter i de olika medlemsstater där pensionärer kan tänkas välja att bosätta sig och att tillämpa en specifik korrigeringskoefficient för var och en av dessa orter.
Under those circumstances, a single correction coefficient per country can constitute an appropriate indicator to reflect, in a necessarily approximate way, the cost of living in a Member State.
Under sådana omständigheter kan en enda korrigeringskoefficient per land utgöra en lämplig indikator för att, med nödvändighet på ett ungefärligt sätt, spegla levnadskostnaderna i en medlemsstat.
With regard to the method to be chosen for the calculation of such a single correction coefficient per country, it is common ground, as the Advocate General pointed out in points 69 and 70 of his Opinion, that, whatever system is chosen, it can at best constitute a reasonable approximation of the actual cost of living of each former
När det gäller frågan vilken metod som ska väljas för att beräkna en enda sådan korrigeringskoefficient per land är det, såsom generaladvokaten påpekade i punkterna 69 och 70 i sitt förslag till avgörande, obestridligt att oavsett vilket system som väljs kan detta högst utgöra en rimlig uppskattning av de faktiska levnadskostnader som varje
Given the necessarily approximate nature of a single correction coefficient per country, it must be considered that the goal of ensuring a certain parity of purchasing power among former officials residing in the various Member States has been attained, to the extent that the single correction coefficient is determined according to criteria which ensure that it is representative.
Med tanke på att ett system med en enda korrigeringskoefficient per land med nödvändighet är ungefärligt ska syftet att garantera en viss likhet i köpkraftshänseende mellan tidigare tjänstemän som bor i olika medlemsstater nämligen anses uppfyllt om denna korrigeringskoefficient fastställs utifrån kriterier som garanterar att den är representativ.
It is undeniable that the ‘country method’ reflects the cost of living in a State in a manner that is at least as representative as the ‘capital method’.
Det är obestridligt att landsmetoden speglar levnadskostnaderna i en stat på ett sätt som är åtminstone lika representativt som huvudstadsmetoden.
Since the ‘country method’ is therefore an appropriate method of calculation for the purpose of ensuring, as far as possible, equality of purchasing power for all pensioners, the Court of First Instance did not err in law in holding that the Community legislature had not infringed the principle of equal treatment by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’ for the purpose of determining correction coefficients in the transitional pension arrangements.
Eftersom landsmetoden således utgör ett lämpligt sätt för att i möjligaste mån säkerställa samma köpkraft för samtliga pensionärer, gjorde förstainstansrätten inte någon felaktig rättstillämpning då den kom fram till att gemenskapslagstiftaren inte har åsidosatt likabehandlingsprincipen genom att ersätta huvudstadsmetoden med landsmetoden för att fastställa korrigeringskoefficienterna i pensionssystemets övergångsbestämmelser.
The appellant’s criticisms of paragraph 105 of the judgment under appeal must be regarded as unfounded.
Vad gäller klagandens kritik mot punkt 105 i den överklagade domen så finner domstolen den ogrundad.
It is clear from the reasoning set out at paragraphs 99 to 104 of the judgment under appeal that, contrary to the appellant’s argument, the Court of First Instance gave a negative answer to the question whether the new method of determining correction coefficients constitutes an arbitrary or manifestly inappropriate differentiation in the light of the objective to be achieved.
Det följer av det resonemang som utvecklats i punkterna 99–104 i den överklagade domen att förstainstansrätten, i motsats till vad klaganden har påstått, verkligen svarade nekande på frågan om den nya metoden för att fastställa korrigeringskoefficienter utgör en godtycklig eller uppenbart olämplig differentiering i förhållande till det eftersträvade syftet.
In so doing, it in no way held that the existence of a sufficiently long transitional period is the sole restriction on the legislature’s power, as the appellant suggests, but, on the contrary and on the basis of reasoning similar to that set out at paragraphs 51 to 54 of the present judgment, examined the question whether the Community legislature had infringed the principle of equal treatment by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’.
Förstainstansrätten fastslog i samband härmed emellertid inte att den enda gränsen för lagstiftarens makt utgörs av att det föreskrivs en tillräckligt lång övergångsperiod, såsom klaganden har hävdat. I stället prövade förstainstansrätten, utifrån ett resonemang som liknar det som domstolen utvecklat i punkterna 51–54 i denna dom, om gemenskapslagstiftaren hade åsidosatt likabehandlingsprincipen genom att ersätta huvudstadsmetoden med landsmetoden.
When the paragraph at issue is read in its proper context, it is therefore clear that the reasoning of the Court of First Instance is not based on the premiss that, in restructuring the pension scheme, the Community legislature was bound by the principles of legal certainty and acquired rights but not by the principle of equal treatment.
Vid en genomläsning av den kritiserade punkten i dess kontext, är det uppenbart att förstainstansrättens resonemang inte bygger på antagandet att gemenskapslagstiftaren, vid utarbetandet av pensionssystemet, skulle vara bunden av rättsäkerhetsprincipen och principen om förvärvade rättigheter men inte av likabehandlingsprincipen.
It follows from the foregoing that the first part of the sole ground of appeal, alleging infringement of the principle of equal treatment and the obligation to state reasons, which is binding on the Community judicature, must be rejected as unfounded.
Av vad som anförts ovan följer att överklagandet inte kan vinna bifall på den första delen av den enda åberopade grunden avseende åsidosättande av likabehandlingsprincipen och den motiveringsskyldighet som åligger gemenskapsdomstolen.
The findings of the Court of First Instance concerning the fourth argument, alleging discrimination in comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States on the basis of the introduction of a minimum correction coefficient of 100%
Förstainstansrättens bedömning av det fjärde argumentet att det föreligger diskriminering i förhållande till pensionärer som bor i en av de ”mindre dyra” medlemsstaterna på grund av att det införts en lägsta korrigeringskoefficient om 100 procent a) Parternas argument
The appellant claims that, contrary to what was held at paragraphs 132 to 135 of the judgment under appeal, he can establish an interest in bringing proceedings.
Klaganden har anfört att han har ett berättigat intresse av att få saken prövad, till skillnad från vad förstainstansrätten kom fram till i punkterna 132–135 i den överklagade domen.
He disputes that such an interest can flow only from the enrichment of pensioners living in a ‘less expensive’ Member State at the expense of pensioners residing in an ‘expensive’ Member State and states that his criticism is based on infringement of the ‘principle of equality of purchasing power’.
Klaganden har bestritt att ett sådant intresse endast kan föreligga om andra pensionärer som bor i en ”mindre dyr” medlemsstat får det bättre, till förfång för pensionärer som bor i ”dyra” medlemsstater. Klaganden har betonat att hans kritik grundas på ett åsidosättande av principen om lika köpkraft.
Even if it were necessary to consider the relationship between the benefits paid to one group of pensioners and those paid to another group, it would have to be concluded that the cost incurred in applying the minimum correction coefficient of 100% is ‘compensated for’ by the introduction of the ‘country method’.
Även om relationen mellan de förmåner som utbetalas till en grupp pensionärer och dem som utbetalas till en annan grupp skulle behöva utredas närmare, menar klaganden att kostnaden för att tillämpa en lägsta korrigeringskoefficient på 100 procent kompenseras av landsmetodens införande.
With regard to the finding made by the Court of First Instance at paragraph 136 of the judgment under appeal that the introduction of a minimum correction coefficient of 100% cannot in any event be characterised as manifestly arbitrary or inappropriate, the appellant claims that the simple reference to the legislature’s wide power and to the objective of bringing the transitional arrangements into line with the definitive rules cannot justify that conclusion.
Förstainstansrätten konstaterade i punkt 136 i den överklagade domen att den omständigheten att lagstiftaren infört en lägsta korrigeringskoefficient på 100 procent inte under några förhållanden kan anses som en uppenbart godtycklig eller olämplig åtgärd. Klaganden menar att enbart en hänvisning till lagstiftarens stora utrymme för skönsmässig bedömning och till målsättningen att närma övergångsbestämmelserna till det slutliga pensionssystemet inte motiverar denna slutsats.
In addition, no transitional arrangements were made for pensioners residing in ‘less expensive’ countries.
Det har vidare inte fastställts några övergångsbestämmelser för pensionärer bosatta i ”mindre dyra” länder.
There is no objective justification in the nature or the substance of the transitional arrangements for the differentiation resulting from the fact that the introduction of a minimum correction coefficient conferred upon those pensioners benefits which substantially exceeded the cost of living in their place of residence.
Det finns inga sakliga skäl hänförliga till övergångsbestämmelsernas art och särdrag för den särbehandling som följer av att regeln om införande av en lägsta korrigeringskoefficient ger dessa pensionärer förmåner som vida överstiger levnadskostnaderna på bosättningsorten.
The Commission and the Council consider that the Court of First Instance was correct in declaring the appellant’s argument inadmissible.
Kommissionen och rådet anser att det var med fog som förstainstansrätten kom fram till att talan inte kunde prövas såvitt avsåg det argumentet.
They contend that, even if the Court of First Instance had considered the argument well founded, the consequence would have been a reduction in the amount of the pension paid to pensioners residing in ‘less expensive’ Member States, which would not have made any change whatsoever in the appellant’s situation.
De har härvid gjort gällande att även om förstainstansrätten hade godtagit argumentet hade detta lett till en minskning av pensionsbeloppet för pensionärer bosatta i ”mindre dyra” medlemsstater, vilket inte skulle ha ändrat något för klagandens situation.
In the alternative, they contend that, by aligning the transitional arrangements with the definitive rules for a large number of Member States and to the advantage of pensioners residing in ‘less expensive’ Member States, the legislature made a consistent and appropriate choice.
De har i andra hand gjort gällande att lagstiftaren gjorde ett konsekvent och lämpligt val då han anpassade övergångsbestämmelserna till det slutliga systemet för ett stort antal medlemsstater och till förmån för de pensionärer som är bosatta i ”mindre dyra” medlemsstater.
The Council points out that, for that group of pensioners, there were no legitimate expectations to be protected, which explains why no transitional measures were necessary for them.
Rådet har betonat att det inte förelåg några berättigade förväntningar hos de sistnämnda som skulle iakttas, vilket är anledningen till att det inte behövdes några övergångsbestämmelser i förhållande till dem.
The criticisms of the grounds on which the Court of First Instance, in the judgment under appeal, rejected the appellant’s argument alleging discrimination by comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States as a result of the introduction of a minimum correction coefficient of 100% relate both to that Court’s findings on the admissibility of that argument and its examination of the substance of the argument.
Kritiken mot de domskäl i den överklagande domen i vilka förstainstansrätten underkände argumentet att det föreligger diskriminering i förhållande till pensionärer som bor i ”mindre dyra” medlemsstater på grund av att det införts en lägsta korrigeringskoefficient på 100 procent avser såväl förstainstansrättens bedömning av huruvida argumentet kan upptas till sakprövning som själva prövningen i sak av argumentet.
In fact, the appellant is seeking to show that, contrary to what the Court of First Instance held, that argument is admissible and well founded.
Klaganden försöker nämligen visa att argumentet, till skillnad från vad förstainstansrätten kom fram till, kan upptas till sakprövning och dessutom är välgrundat.
Before addressing those criticisms, the objection of inadmissibility raised by the Commission must be considered.
Innan domstolen bedömer kritiken ska den först pröva den invändning om rättegångshinder som kommissionen har anfört.
The Commission contends that the Court of First Instance should have declared the argument inadmissible of its own motion, since it was put forward by the appellant for the first time only in his reply in the proceedings at first instance and is therefore a new argument.
Kommissionen menar att förstainstansrätten ex officio borde ha fastställt att talan inte kunde prövas såvitt avser detta argument då klaganden anfört argumentet först i repliken under förfarandet i första instans. Det var således fråga om ett nytt argument.
It is sufficient to note in that regard that, as the Advocate General pointed out at points 103 and 104 of his Opinion, the argument in question appeared, albeit in embryonic form, in the part of the application alleging misuse of powers and
Det är härvid tillräckligt att, liksom generaladvokaten påpekade i punkterna 103–104 i sitt förslag till avgörande, konstatera att detta argument, om än outvecklat, förekom i den del av ansökan där maktmissbruk och åsidosättande av
CAMPOLI v COMMISSION infringement of the principle of proportionality and the obligation to state reasons.
CAMPOLI MOT KOMMISSIONEN proportionalitetsprincipen och motiveringsskyldigheten gjordes gällande.
It is only if that finding were vitiated by an error of law that that part of the plea relied on by the appellant could ultimately succeed.
Det är nämligen endast för det fall detta konstaterande utgör en felaktig rättstillämpning som denna del av den av klaganden åberopade grunden kan vinna framgång.
That, however, is not the case.
Så är emellertid inte fallet.
As the Court of First Instance correctly pointed out, the introduction, as part of the transitional arrangements, of a minimum correction coefficient of 100% simply anticipates the abolition of correction coefficients for certain pensioners provided for under the new rules.
Såsom förstainstansrätten med fog har framhållit innebär den omständigheten att lagstiftaren infört en lägsta korrigeringskoefficient på 100 procent i övergångsbestämmelserna endast att avskaffandet av korrigeringskoefficienterna enligt föreskrifterna i det slutliga systemet föregrips för en del av pensionärerna.
Whether the transitional rules are in conformity with the principle of equal treatment must therefore be analysed from that perspective.
Det är med denna utgångspunkt som övergångsbestämmelsernas överensstämmande med likabehandlingsprincipen ska analyseras.
The decision of the Community legislature to reform the pension scheme by abolishing the correction coefficients applicable to pensions is not incompatible with the principle of equal treatment.
Domstolen konstaterar att lagstiftarens beslut att reformera pensionssystemet genom att avskaffa de korrigeringskoefficienter som är tillämpliga på pensioner inte i sig är oförenligt med likabehandlingsprincipen.
Although the former pension scheme, based on a system of correction coefficients and, consequently, on a certain compensation for loss of purchasing power according to the Member State in which the pensioner resided, constituted an appropriate way of implementing that principle, it cannot be inferred from this that any other system is incompatible with that principle.
Det är förvisso riktigt att det gamla pensionssystemet grundades på ett system med korrigeringskoefficienter, och följaktligen på en viss kompensation av köpkraften beroende på i vilken medlemsstat den pensionerade var bosatt, och utgjorde därmed ett lämpligt sätt att genomföra nämnda princip. Detta kan dock inte leda till slutsatsen att alla andra system är oförenliga med denna princip.
As the Council rightly pointed out, a pension scheme intended to create equality of purchasing power is just one possible way of ensuring compliance with the principle of equal treatment.
Såsom rådet med fog har påpekat är ett pensionssystem som syftar till att uppnå likvärdig köpkraft endast ett av flera möjliga sätt att garantera att likabehandlingsprincipen iakttas.
That principle is just as equally complied with by a scheme under which pensioners receive, for an equivalent contribution, the same nominal pension, which is also, as the Commission noted, generally the case under existing pension schemes in the Member States and in other international organisations.
Denna princip iakttas i lika stor utsträckning i ett system där pensionärerna, vid samma bidrag till systemet, erhåller en nominellt lika stor pension. Såsom kommissionen konstaterat är detta i regel fallet i de pensionssystem som finns i medlemsstaterna och inom andra internationella organisationer.
Since the definitive pension scheme under the new Staff Regulations, inasmuch as it no longer pursues the objective of guaranteeing a certain equality of purchasing power among officials, regardless of their place of residence, is therefore compatible with the principle of equal treatment, the transitional arrangements, which simply anticipate the principle whereby a ‘single’ amount pension is paid to pensioners for whom that principle is favourable, cannot constitute discrimination.
Eftersom det slutliga pensionssystem som följer av de nya tjänsteföreskrifterna således är förenligt med likabehandlingsprincipen även om det inte längre strävar efter att garantera en viss likhet i köpkraftshänseende mellan pensionärerna oavsett deras bosättningsort, kan övergångsbestämmelserna (som endast föregriper principen om ett ”enda” pensionsbelopp för de pensionärer som principen gynnar) inte anses innebära diskriminering.
It must therefore be held that the Court of First Instance was correct in finding that the appellant’s argument alleging discrimination by comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States was unfounded, since the transitional arrangements introduced a minimum correction coefficient of 100%.
Domstolen anser därför att det var korrekt av förstainstansrätten att finna att det saknades fog för klagandens argument att det föreligger diskriminering i förhållande till pensionärer som bor i ”mindre dyra” medlemsstater på grund av att det genom övergångsbestämmelserna införts en lägsta korrigeringskoefficient på 100 procent.
Under those circumstances, there is no further need to consider the objection that that argument is inadmissible since the appellant does not have locus standi.
Det saknas då anledning att pröva invändningen att nämnda argument inte kan tas upp till prövning på grund av att klaganden saknar berättigat intresse av att få saken prövad.
It follows from the foregoing that this part of the sole plea in law, alleging infringement of the principle of equal treatment and failure to have regard to the concept of locus standi, must be rejected.
Det följer av vad som anförts ovan att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser förevarande del av den enda grund som klaganden anfört och som avser åsidosättande av likabehandlingsprincipen och av begreppet berättigat intresse av att få saken prövad.
The findings made by the Court of First Instance on the third argument, concerning discrimination by comparison with pensioners living in Belgium
Förstainstansrättens bedömning av det tredje argumentet att det föreligger diskriminering i förhållande till pensionärer bosatta i Belgien a) Parternas argument
The appellant claims that, contrary to what was held in the judgment under appeal, the new pension scheme is linked to the cost of living in Brussels.
Klaganden har härvid gjort gällande att det nya pensionssystemet, till skillnad från vad som slogs fast i den överklagade domen, anknyter till levnadskostnaderna i Bryssel.