natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The exact extent of the applicants’ losses could only be quantified after, as preferential creditors, they had recovered part of the unpaid debts owed to them by DAI at the conclusion of the insolvency proceedings in 2000.
Sökandenas exakta förlust kunde fastställas först efter att de, i egenskap av borgenärer med förmånsrätt, hade fått viss utdelning på sina obetalda fordringar mot DAI efter det att konkursförfarandet hade avslutats år 2000.
I would accordingly dismiss the appeal and uphold the judgment of the Court of First Instance.
Jag anser följaktligen att överklagandet skall ogillas och att förstainstansrättens dom skall fastställas.
Costs my view the fifth applicant (Cantina sociale del Vermentino) is, unlike the first four applicants, an unsuccessful party.
Rättegångskostnader till skillnad från de övriga sökandena tappat målet.
However, it seems from the file that any costs solely attributable to the fifth applicant — if indeed there are any such costs — are likely to be insignificant and would in any event be difficult to quantify.
Av handlingarna framgår emellertid att kostnader som enbart kan tillskrivas den femte sökanden, i den mån sådana kostnader alls föreligger, kan anses vara utan nämnvärd betydelse och skulle under alla omständigheter vara svåra att fastställa.
I accordingly propose that the Commission should pay the costs of this
Jag föreslår följaktligen att kommissionen skall ersätta rättegångskostnaderna i samband med överklagandet med hänsyn till alla fem
The applicants have applied for costs.
Sökandena har yrkat att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
In appeal with regard to all five applicants.
Enligt min uppfattning har den femte sökanden (Cantina sociale del Vermentino) sökandena.
For the reasons given above, I consider that the Court should:
Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att domstolen skall
— dismiss the appeal;
— ogilla överklagandet, och
— order the Commission to pay the costs of the appeal.
— förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna i samband med överklagandet.
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, lodged on 7 February 2005,
I mål C-51/05 P, angående ett överklagande enligt artikel 56 i domstolens stadga, som ingavs den 7 februari 2005,
Commission of the European Communities, represented by C. Cattabriga and L. Visaggio, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, appellant, the other parties to the proceedings being:
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av C. Cattabriga och L. Visaggio, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg, sökande, i vilket de andra parterna är:
Cantina sociale del Vermentino Soc. coop. arl Monti-Sassari, established in Monti (Italy), represented by C. Dore and G. Dore, avvocati, applicants at first instance,
Cantina sociale del Vermentino Soc. coop. arl Monti-Sassari, Monti (Italien), företrädda av C. Dore och G. Dore, avvocati, sökande i första instans, meddelar
Advocate General: E. Sharpston, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 22 November 2007,
DOMSTOLEN (fjärde avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden K. Lenaerts samt domarna G. Arestis (referent), R. Silva de Lapuerta, J. Malenovský och T. von Danwitz, generaladvokat: E. Sharpston, justitiesekreterare: R. Grass, efter det skriftliga förfarandet, och efter att den 22 november 2007 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS gives the following
KOMMISSIONEN MOT CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA M:FL följande
By its appeal, the Commission of the European Communities requests the Court of Justice to set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 23 November 2004 in Case T-166/98 Dolianova and Others v Commission [2004] ECR II-3991 (‘the judgment under appeal’) in so far as, by that judgment, the Court ordered the Commission to make good the damage suffered by Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl, Cantina Trexenta Soc. coop. arl, Cantina sociale Marmilla — Unione viticoltori associati Soc. coop. arl, Cantina sociale S. Maria La Palma Soc. coop. arl, and Cantina sociale del Vermentino Soc. coop. arl Monti-Sassari (herineafter collectively referred to as ‘the Cantine’), following the insolvency of Distilleria Agricola Industriale di Terralba (‘DAI’), by reason of the absence of a procedure that would guarantee, under the system introduced by Article 9 of Commission Regulation (EEC) No 2499/82 of 15 September 1982 laying down provisions concerning preventive distillation for the 1982/1983 wine year (OJ 1982 L 267, p.
Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av förstainstansrätten den 23 november 2004 i mål T-166/98, Cantina sociale di Dolianova m.fl. mot kommissionen (REG 2004, s. II-3991) (nedan kallad den överklagade domen), i vilken kommissionen förpliktades att ersätta den skada som Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl, Cantina Trexenta Soc. coop. arl, Cantina sociale Marmilla – Unione viticoltori associati Soc. coop. arl, Cantina sociale S. Maria La Palma Soc. coop. arl och Cantina sociale del Vermentino Soc. coop. arl Monti-Sassari (nedan kallade producenterna) lidit till följd av Distilleria Agricola Industriale de Terralbas (nedan kallad DAI) konkurs, på grund av att det saknades en mekanism som gjorde det möjligt att, enligt den ordning som inrättats enligt artikel 9 i kommissionens förordning (EEG) nr 2499/82 om bestämmelserna angående förebyggande destillation för vinproduktionsåret 1982/1983 (EGT L 267, s.
16), payment to the producers concerned of the Community aid provided for by that regulation.
16), garantera utbetalningen av det i denna förordning föreskrivna gemenskapsstödet till de berörda producenterna.
Article 5(1) of Regulation No 2499/82 sets the minimum buyingin price for wines for distillation.
I artikel 5.1 i denna förordning fastställs det lägsta uppköpspriset för vin avsett för destillation.
According to the 8th recital in the preamble to Regulation No 2499/82, that price normally renders it impossible to market the products of distillation at market prices.
Enligt skäl 8 i förordning nr 2499/82 är det i normala fall inte möjligt att avsätta de produkter som har erhållits vid destillationen enligt sedvanliga marknadsvillkor.
The regulation therefore laid down a compensation procedure whereby the
Förordningen innehåller följaktligen en kompensationsmekanism som innebär att
Article 9 of Regulation No 2499/82 provides:
Artikel 9 i förordning nr 2499/82 har följande lydelse:
The intervention agency shall pay to the distiller the aid provided for in Article 6(1) and, where appropriate, the increase in the minimum buyingin price referred to in the second subparagraph of Article 5(1) within 90 days of submission of proof that the total quantity of wine specified in the contract has been distilled.
Interventionsorganet utbetalar det i artikel 6.1 angivna stödet samt, i förekommande fall, den i artikel 5.1 andra stycket angivna ökningen av det lägsta uppköpspriset senast 90 dagar efter det att bevis framlagts för att den samlade mängden vin, som angivits i avtalet, har destillerats.
The distiller shall be required to supply the intervention agency with proof that he has paid the minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) within the period specified in paragraph 1 and, where appropriate, the increase in the said price within the period referred to in the fourth paragraph.
Destillatören skall för interventionsorganet styrka att det har betalt det i artikel 5.1 första stycket angivna lägsta uppköpspriset inom den i första stycket föreskrivna fristen samt, i förekommande fall, ökningen av detta pris inom den i fjärde stycket föreskrivna fristen.
If such proof is not submitted within 120 days of the date of submission of the proof referred to in the first paragraph, the amounts paid shall be recovered by the intervention agency. …’
Om sådana handlingar inte har företetts senast 120 dagar efter datumet för framläggandet av den i första stycket angivna bevisningen, skall de utbetalda beloppen betalas tillbaka till interventionsorganet.
Article 11 of Regulation No 2499/82 provides:
I artikel 11 i förordning nr 2499/82 anges följande:
The distiller in the case referred to in Article 9 … may ask for an amount equal to the aid referred to in the first paragraph of Article 6 to be paid to him by way of advance on condition that he has provided a security equal to 110% of the said amount in the name of the intervention agency.
I det i artikel 9 angivna fallet kan destillatören … begära att ett belopp motsvarande det i artikel 6 första stycket angivna stödet skall betalas ut i förskott, under förutsättning att det till interventionsorganet ställs en säkerhet på 110 % av nämnda belopp.
The security shall be provided in the form of a guarantee by an establishment meeting the criteria laid down by the Member State to which the intervention agency is responsible.
Denna säkerhet skall ställas i form av en säkerhet från ett finansinstitut som uppfyller de kriterier som fastställts av den medlemsstat till vilken interventionsorganet hör.
Article 46 of the Statute of the Court of Justice provides:
Artikel 46 i domstolens stadga har följande lydelse:
‘Proceedings against the Communities in matters arising from noncontractual liability shall be barred after a period of five years from the occurrence of the event giving rise thereto.
”Talan mot gemenskaperna om ansvar i utomobligatoriska rättsförhållanden skall preskriberas fem år efter den händelse som föranleder ansvarstalan.
The period of limitation shall be interrupted if proceedings are instituted before the Court or if, prior to such proceedings, an application is made by the aggrieved party to the relevant institution of the Communities.
Preskription skall avbrytas genom att talan väcks vid domstolen eller genom att den skadelidande dessförinnan gör framställning hos en av gemenskapernas behöriga institutioner.
In the latter event the proceedings must be instituted within the period of two months provided for in Article 230 of the EC Treaty and Article 146 of the EAEC Treaty; the provisions of the second paragraph of Article 232 of the EC Treaty and the second paragraph of Article 148 of the EAEC Treaty, respectively, shall apply where appropriate.’
I sistnämnda fall skall talan väckas inom den frist av två månader som anges i artikel 230 i EG-fördraget och artikel 146 i Euratomfördraget; bestämmelserna i artikel 232 andra stycket i EG-fördraget respektive artikel 148 andra stycket i Euratomfördraget skall tillämpas i förekommande fall.”
Facts of the dispute
Bakgrunden till tvisten
The facts of the dispute, as set out in paragraphs 16 to 44 of the judgment under appeal, may be summarised as follows.
Bakgrunden till tvisten, såsom den redogjorts för i punkterna 16–44 i den överklagade domen, kan sammanfattas på följande sätt.
The Cantine, which are wine cooperatives, are producers of wine in Sardinia (Italy).
Producenterna är vinkooperativ som producerar vin på Sardinien (Italien).
In the context of preventive distillation in respect of the 1982/1983 marketing year they delivered, between January and March 1983, wine to DAI which was distilled within the timelimit laid down by the provisions of Article 4 of Regulation No 2499/82.
I samband med den förebyggande destillationen för produktionsåret 1982/1983 levererade de mellan januari och mars 1983 vin till DAI, vilket destillerades inom den i artikel 4 i förordning nr 2499/82 föreskrivna fristen.
The 90-day period laid down by Article 9(1) of that regulation within which DAI was required to pay the Cantine expired in June 1983.
Den frist på 90 dagar inom vilken DAI enligt artikel 9.1 i nämnda förordning ska betala producenterna löpte ut i juni 1983.
On 22 June 1983 DAI requested the Azienda di Stato per gli Interventi nel Mercato Agricolo (the Italian intervention agency, ‘AIMA’) to make an advance payment of Community aid, under Article 11 of Regulation No 2499/82, in respect of the wine which had been delivered and distilled.
Den 22 juni 1983 begärde DAI att Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (nedan kallat AIMA) i enlighet med artikel 11 i förordning nr 2499/82 skulle göra en förskottsutbetalning av gemenskapsstödet för det vin som levererats och destillerats.
To that end, DAI provided the security required by that provision, equal to 110% of the amount of the aid, in the form of a bond issued by Assicuratrice Edile SpA (‘Assedile’) in favour of AIMA.
DAI ställde för detta ändamål den föreskrivna säkerheten på 110 procent av stödbeloppet, genom ett försäkringsbrev som utställts av Assicuratrice Edile SpA (nedan kallat Assedile) till förmån för AIMA.
On 10 August 1983, AIMA paid the advance requested to DAI in accordance with Article 11.
Den 10 augusti 1983 betalade AIMA ut det begärda förskottet till DAI i enlighet med nämnda artikel 11.
Due to financial difficulties, DAI failed to pay, either in full or in part, the producers, including the Cantine, who had delivered wine for distillation.
På grund av ekonomiska svårigheter erhöll de producenter, däribland producenterna i detta mål, som hade levererat vin avsett för destillation inte någon betalning, eller i förekommande fall endast en delbetalning, från DAI.
In October 1983 DAI applied for administration under Italian bankruptcy law.
I oktober 1983 ansökte DAI om ett insolvensförfarande i enlighet med den italienska konkurslagstiftningen.
As the court to which the matter was subsequently referred, the Tribunale di Oristano (District Court, Oristano) (Italy), granted that application, DAI suspended all its payments, including those still owed to the producers who had delivered wine to it.
Ansökan prövades av Tribunale di Oristano (Italien), som biföll denna, varvid DAI ställde in samtliga betalningar, inbegripet de återstående betalningarna till de producenter som hade levererat vin.
AIMA requested DAI to reimburse the Community aid, less the sums duly paid to the abovementioned producers, on the ground that DAI had not supplied it, within the timelimit laid down in Article 9(2) of Regulation No 2499/82, with proof that
AIMA begärde att DAI skulle återbetala gemenskapsstödet med avdrag för de belopp som rättsenligt betalats ut till ovannämnda producenter, på grund av att DAI inte inom den i artikel 9.2 i förordning nr 2499/82 föreskrivna fristen hade företett
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS it had paid the other producers the minimum buyingin price for wine within the period of 90 days after the entry into the distillery laid down in Article 9(1) thereof.
KOMMISSIONEN MOT CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA M:FL handlingar som styrkte att de övriga producenterna erhållit det lägsta uppköpspriset för vin inom den i artikel 9.1 i denna förordning angivna fristen på 90 dagar efter det att vinet hade levererats till destillatören.
As DAI did not reimburse that aid, AIMA applied to Assedile for payment of the security.
Då DAI inte betalade tillbaka detta stöd, begärde AIMA att Assedile skulle betala ut beloppet enligt säkerheten.
At the request of DAI, the Pretore di Terralba (Magistrate’s Court, Terralba) (Italy) made an interim order on 26 July 1984 prohibiting Assedile from paying the security to AIMA.
På begäran av DAI förordnade Pretore di Terralba (Italien) den 26 juli 1984 som en säkerhetsåtgärd om förbud för Assedile att betala ut beloppet enligt säkerheten till AIMA.
It gave DAI a period of 60 days within which to bring an action on the merits of the case.
DAI ålades att inom en frist på 60 dagar väcka talan angående saken.
It claimed inter alia that that court should declare that the producers were the intended ultimate recipients of the security provided by Assedile, to the extent of the sums still owed to them.
DAI yrkade bland annat att denna domstol skulle konstatera att producenterna var de slutgiltiga mottagarna av säkerheten, i den mån det återstod obetalda belopp att betala till producenterna.
It maintained that that security was intended to guarantee payment of the minimum buyingin price to producers in proportion to the amount of production delivered in the event of the distiller failing to meet its obligations.
DAI hävdade att säkerheten var ägnad att säkerställa betalningen till producenterna av det lägsta uppköpspriset för det fall destillatören inte skulle fullgöra sina skyldigheter och att betalningen därvid skulle ske pro rata i förhållande till den levererade produktionen.
It proposed that questions concerning the interpretation of the relevant Community regulations should be referred to the Court of Justice for a preliminary ruling.
DAI föreslog att en begäran om förhandsavgörande skulle hänskjutas till EG-domstolen angående tolkningen av de tillämpliga gemenskapsförordningarna.
The Cantine, another wine cooperative and a consortium of wine cooperatives intervened in the proceedings in support of the form of order sought by DAI.
Producenterna, ett annat vinkooperativ och ett konsortium av vinkooperativ intervenerade i förfarandet till stöd för DAI:s argument.
They contended that the sums to which the security provided by Assedile related were due to them in proportion to the amount of wine delivered and they therefore sought a ruling from the Tribunale civile di Roma requiring Assedile to pay them the outstanding amounts of the debts owed to them by DAI, and, in the alternative, a ruling requiring AIMA to pay them those sums.
De gjorde gällande att de belopp för vilka säkerhet ställts av Assedile skulle tillfalla dem pro rata i förhållande till den mängd vin som levererats. De yrkade således att Tribunale civile di Roma skulle fastställa att Assedile var skyldigt att betala ett belopp motsvarande deras obetalda fordringar hos DAI, och, i andra hand, att AIMA var skyldigt att betala dem dessa belopp.
Meanwhile, by judgment of 27 February 1986, the Tribunale di Oristano declared DAI insolvent.
Under mellantiden försattes DAI i konkurs genom ett beslut av Tribunale di Oristano av den 27 februari 1986.
In its judgment of 27 January 1989, the Tribunale civile di Roma held essentially that the claims put forward by the cooperatives intervening in support of DAI were unfounded, stating in particular that Regulation No 2499/82 was easy to interpret,
I dom av den 27 januari 1989 förklarade Tribunale civile di Roma i huvudsak att de argument som anförts av de kooperativ som intervenerat till stöd för DAI saknade fog, och konstaterade bland annat att förordning nr 2499/82 och
Having ruled out any alleged right of those cooperatives to receive the amount of the security provided by Assedile, the Tribunale civile di Roma held that DAI’s insolvency proceedings constituted the appropriate framework within which the cooperatives could obtain payment of their debts.
Efter att ha avvisat argumenten om att kooperativen hade rätt att uppbära det belopp som garanterats genom den av Assedile ställda säkerheten, angav Tribunale civile di Roma att konkursförfarandet avseende DAI utgjorde det korrekta förfarande inom ramen för vilket nämnda kooperativ skulle kunna erhålla betalning för sina fordringar.
On 27 September 1989 the Cantine, with the exception of Cantina sociale del Vermentino Soc. Coop. arl Monti-Sassari, appealed against that judgment to the Corte d’appello di Roma (Court of Appeal, Rome) (Italy).
Den 27 september 1989 överklagade producenterna, med undantag för Cantina sociale del Vermentino Soc. coop. arl Monti-Sassari, denna dom till Corte d’appello di Roma (Italien).
By judgment of 19 November 1991 that court held that the appeal was inadmissible on the grounds that the applicants had notified lodgement of the appeal, not to DAI’s official receiver, but to DAI itself, which was then in insolvency, and that they had not subsequently effected proper notification within the timelimit imposed on them.
I ett avgörande av den 19 november 1991 beslutade denna domstol att överklagandet inte kunde tas upp till prövning på grund av att producenterna inte i vederbörlig ordning hade delgett DAI:s konkursförvaltare överklagandet, utan i stället hade delgett företaget DAI, som var försatt i konkurs, och på grund av att producenterna därefter inte på ett korrekt sätt förnyat delgivningen inom den för dem fastställda fristen.
In the meantime, on 16 January 1990, Assedile paid the sums owing to AIMA.
Under mellantiden betalade Assedile den 16 januari 1990 de belopp som bolaget var skyldigt AIMA.
The Cantine duly registered their claims among DAI’s liabilities in the context of the insolvency proceedings that had been brought against it and, at the conclusion of those proceedings in 2000, took part in the distribution of assets as preferential creditors.
Producenterna anmälde i vederbörlig ordning sina fordringar i DAI:s konkurs, och dessa upptogs också bland DAI:s skulder i bouppteckningen. Till följd av detta förfarande deltog de år 2000 i utdelningen av tillgångarna i egenskap av prioriterade borgenärer.
Under that distribution they obtained payment of 39% of the acknowledged debts owed to them by DAI.
Vid denna utdelning erhöll de betalning av sina godkända fordringar hos DAI motsvarande 39 procent av fordringsbeloppet.
AIMA rejected that complaint, pointing out that it was entitled to the security and that the producers had no right
AIMA avfärdade begäran och påpekade att säkerheten tillfaller denna myndighet och att producenterna inte
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS to bring a direct action against it for payment of the debts owed to them by DAI.
KOMMISSIONEN MOT CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA M:FL hade någon möjlighet att väcka talan direkt mot AIMA för att erhålla betalning av sina fordringar hos DAI.
On 16 February 1996, the Cantine brought an action before the Tribunale civile di Cagliari (Civil District Court, Cagliari) (Italy), against AIMA on the ground of unjust enrichment, which was, however, subsequently stayed in order to enable the parties to reach an amicable agreement.
Den 16 februari 1996 väckte producenterna talan mot AIMA vid Tribunale civile di Cagliari (Italien) angående obehörig vinst. Detta förfarande vilandeförklarades emellertid med avsikt att förmå parterna att ingå en förlikning.
On 13 November 1996 the Cantine lodged a complaint with the Commission in which they alleged that AIMA had infringed Community legislation, in particular Regulation No 2499/82, and requested the Commission, inter alia, to call on AIMA and the Italian Republic to pay them the amounts which they had not received by way of Community aid for the 1982/1983 wine year.
Den 13 november 1996 riktade producenterna ett klagomål till kommissionen, i vilket de gjorde gällande att AIMA hade åsidosatt gemenskapsbestämmelserna, särskilt förordning nr 2499/82. De begärde bland annat att kommissionen skulle anmoda AIMA och Republiken Italien att betala de belopp som producenterna inte erhållit i form av stöd under vinproduktionsåret 1982/1983.
By letter of 25 June 1997, the Commission indicated to the Cantine that Assedile had paid the amount of security provided by it, plus interest, to AIMA on 16 January 1990.
I skrivelse av den 25 juni 1997 meddelade kommissionen producenterna att Assedile hade betalat beloppet enligt säkerheten jämte ränta till AIMA den 16 januari 1990.
Subsequently, by letter of 8 December 1997, it informed them of the fact that AIMA had redeemed that security in February 1991 and had entered that amount into the accounts of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF) in the course of the 1991 financial year.
I en skrivelse av den 8 december 1997 informerade kommissionen producenterna vidare om att AIMA hade erhållit det säkerställda beloppet i februari 1991 och att myndigheten hade bokfört detta till förmån för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) för budgetåret 1991.