natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, in its decisions, after finding the negative spread between the applicant’s wholesale and retail prices, RegTP took the view in each case that other operators should be able to offer their endusers competitive prices by resorting to cross-subsidisation of access services and call services (see paragraphs 115 to 119 above).
RegTP fann emellertid varje gång i sina beslut, efter att ha konstaterat att det förelåg en negativ marginal mellan sökandens avgifter för grossisttjänster och för slutkunder, att korssubventionering mellan tillträdestjänster och samtalstjänster borde möjliggöra för andra operatörer att erbjuda sina slutkunder konkurrenskraftiga avgifter (se punkterna 115–119 ovan).
The fact remains that RegTP’s decisions do not include any reference to Article 82 EC (see paragraph 114 above).
RegTP:s innehåller inte någon hänvisning till artikel 82 EG (se punkt 114 ovan).
In addition, RegTP’s statement that ‘[c]ompetitors are not so prejudiced with regard to their competitive opportunities in the local network by the slight difference between retail and wholesale prices as to make it economically impossible for them to enter the market successfully or even to remain in the market’ (decision of RegTP of 29 April 2003) does not imply that the applicant’s pricing practices do not distort competition within the meaning of Article 82 EC.
RegTP:s påstående att ”[d]en obetydliga skillnaden mellan slutkundsavgifterna och grossistavgifterna [inte] påverkar … konkurrenternas möjligheter att konkurrera avseende det fasta nätet i den grad att det blir ekonomiskt omöjligt för dem att tillträda marknaden under goda förhållanden, eller till och med överleva på marknaden” (RegTP:s beslut av den 29 april 2003) innebär inte att sökandens avgifter inte medför en snedvridning av konkurrensen i den mening som avses i artikel 82 EG.
On the contrary, it follows implicitly but necessarily from RegTP’s decisions that the applicant’s pricing practices have an anticompetitive effect, since the applicant’s competitors have to resort to cross-subsidisation in order to be able to remain competitive on the market in access services (see paragraphs 119 and 238 above).
Det framgår tvärtom underförstått, men av nödvändighet, av RegTP:s beslut, att sökandens avgifter har en konkurrensbegränsande verkan, då sökandens konkurrenter måste vidta korssubventionering för att förbli konkurrenskraftiga på marknaden för tillträdestjänster (se punkterna 119 och 238 ovan).
In those circumstances, RegTP’s decisions could not have created for the applicant a legitimate expectation that its pricing practices were compatible with Article 82 EC.
RegTP:s beslut har under dessa förhållanden inte gett upphov till berättigade förväntningar hos sökanden att dess avgifter var förenliga med artikel 82 EG.
It must be observed furthermore that, in its judgment of 10 February 2004 setting aside the judgment of the Oberlandesgericht Düsseldorf of 16 January 2002, the Bundesgerichtshof confirmed that ‘the administrative examination procedure [undertaken by RegTP] does not preclude the possibility in practice of an undertaking submitting a charge by which it abuses its dominant position and obtains authorisation for it because the abuse is not revealed during the examination procedure’.
Bundesgerichtshof bekräftade för övrigt, i dom av den 10 februari 2004, genom vilken den dom som Oberlandesgericht Düsseldorf hade meddelat den 16 januari 2002 hävdes, att ”det administrativa undersökningsförfarandet [av RegTP inte] utesluter … den praktiska möjligheten att ett företag föreslår en avgift som innebär ett missbruk av företagets dominerande ställning, och erhåller tillstånd därför att missbruket inte upptäcks under undersökningsförfarandet”.
In the third place, as regards the applicant’s complaint that the Commission misused its powers, it must be observed that a measure is only vitiated by misuse of powers if it is evident, on the basis of objective, relevant and consistent evidence, that it was taken with the exclusive or main purpose of achieving an end other than that stated (see Joined Cases C-186/02 P and C-188/02 P Ramondín and Others v Commission [2004] ECR I-10653, paragraph 44, and the caselaw cited).
Förstainstansrätten erinrar för det tredje, beträffande sökandens invändning att kommissionen har gjort sig skyldig till maktmissbruk, om att en rättsakt innebär maktmissbruk endast om det på grundval av objektiva, relevanta och samstämmiga uppgifter kan antas att den har antagits uteslutande, eller åtminstone huvudsakligen, för att uppnå andra mål än dem som angetts (se dom av den 11 november 2004 i de förenade målen C-186/02 P och C-188/02 P, Ramondín m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. I-10653, punkt 44, och där angiven rättspraxis).
In the contested decision, the Commission refers only to the applicant’s pricing practices and not to the decisions of the German authorities.
Kommissionen avser i det angripna beslutet enbart sökandens avgifter och inte beslut av de tyska myndigheterna.
Even if RegTP had infringed a Community rule and even if the Commission could have initiated proceedings
Även om RegTP åsidosatte en gemenskapsregel och även om kommissionen i detta avseende skulle ha kunnat väcka talan om fördragsbrott
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION against the Federal Republic of Germany for failure to fulfil obligations, such possibilities cannot affect the lawfulness of the contested decision.
DEUTSCHE TELEKOM MOT KOMMISSIONEN mot Förbundsrepubliken Tyskland, skulle detta inte ha påverkat det angripna beslutets lagenlighet.
In that decision, the Commission merely found that the applicant had committed an infringement of Article 82 EC, a provision which concerns only economic operators, not the Member States.
Kommissionen nöjde sig med att i det beslutet konstatera att sökanden hade överträtt artikel 82 EG, en bestämmelse som inte avser medlemsstaterna utan enbart ekonomiska aktörer.
The Commission did not therefore misuse its powers by making that finding on the basis of Article 82 EC.
Kommissionen har således inte gjort sig skyldig till maktmissbruk genom detta konstaterande på grundval av artikel 82 EG.
The final plea in law therefore cannot be upheld either.
Talan kan följaktligen inte heller bifallas såvitt avser den sista grunden.
II — The alternative form of order sought, seeking a reduction of the fine imposed
II — Andrahandsyrkanden om minskning av de ålagda böterna
The applicant puts forward six pleas in law in support of the alternative form of order sought.
Sökanden har formulerat sex grunder till stöd för sina andrahandsyrkanden.
The first relates to an infringement of the rights of defence and the second to an infringement of Article 253 EC.
Den första grunden avser åsidosättande av rätten till försvar och den andra grunden åsidosättande av artikel 253 EG.
The third plea in law is based on the applicant’s lack of negligence and intentional fault and the fourth on the insufficiency of the account taken of charges legislation in calculating the level of the fine.
Enligt den tredje grunden kan oaktsamhet eller uppsåt inte göras gällande mot sökanden, och enligt den fjärde grunden har avgiftsregleringen inte beaktats tillräckligt vid beräkningen av bötesbeloppet.
The fifth plea in law concerns the calculation of the duration of the infringement, and the sixth, the failure to take account of attenuating circumstances.
Den femte grunden avser bedömningen av överträdelsens varaktighet, och den sjätte grunden förmildrande omständigheter har inte beaktats.
A — First plea in law: infringement of the rights of defence
A — Den första grunden: åsidosättande av rätten till försvar
The applicant submits that the Commission infringed Article 19(1) of Regulation No 17 in relation to the rights of defence by failing in its statement of objections of
Sökanden har gjort gällande att kommissionen har åsidosatt artikel 19.1 i förordning nr 17 avseende rätten till försvar, genom att inte i sitt meddelande om invändningar
2 May 2002 and in its supplementary letter of 21 February 2003 to carry out a factual or legal analysis as to whether the alleged infringement had been committed ‘intentionally or negligently’ (Joined Cases 100/80 to 103/80 Musique diffusion française and Others v Commission [1983] ECR 1825, paragraph 21; order in Case C-137/95 P SPO and Others v Commission [1996] ECR I-1611, paragraph 53; Case T-9/99 HFB and Others v Commission [2002] ECR II-1487, paragraph 311).
I-1611, punkt 53, och förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T-9/99, HFB m.fl. mot kommissionen,REG 2002, s. II-1487, punkt 311).
In order to be reasonably able to defend itself, the applicant should have been informed during the administrative procedure of the facts on the basis of which the Commission was accusing it of such fault or negligence.
Sökanden borde i själva verket, för att med framgång kunna försvara sig, ha informerats under det administrativa förfarandet om de faktiska omständigheter som låg till grund för kommissionens påståenden om sådant uppsåt eller sådan oaktsamhet.
The Commission contends that this plea should be rejected.
Kommissionen har yrkat att talan inte ska bifallas såvitt avser förevarande grund.
It must be observed at the outset that the conditions which must be fulfilled to enable the Commission to impose fines (initial conditions) are set out in the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17.
Förstainstansrätten påminner först om att i artikel 15.2 första stycket i förordning nr 17 anges de villkor som ska vara uppfyllda för att kommissionen ska kunna påföra böter (villkor för att kunna ålägga böter).
These include the condition that the infringement was committed intentionally or negligently (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 53).
Enligt ett av dessa villkor ska överträdelsen ha begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet (det ovan i punkt 274 nämnda beslutet SPO m.fl. mot kommissionen, punkt 53).
Next, it must be observed that the Commission is required to give a brief provisional assessment in the statement of objections as to the duration of the alleged infringement, its gravity and the question whether, in the circumstances of the case, the infringement was committed intentionally or negligently.
Förstainstansrätten erinrar därefter om att kommissionen är skyldig att i meddelandet om invändningar göra en preliminär och summarisk bedömning av hur länge den påstådda överträdelsen har pågått, hur allvarlig den är och huruvida den med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet.
However, the adequacy of that provisional assessment, the purpose of which is to give the addressees of the statement of objections an opportunity to defend themselves, must be evaluated in relation not only to the wording of the measure in question but also to its context and the entirety of the legal rules governing the matter concerned (Case T-48/00 Corus UK v Commission [2004] ECR II-2325, paragraph 146).
Huruvida denna preliminära bedömning, som gjorts i syfte att ge de företag till vilka meddelandet om anmärkningar är riktat en möjlighet att försvara sig, är tillräcklig, måste emellertid bedömas mot bakgrund av lydelsen i rättsakten i fråga samt även mot bakgrund av sammanhanget och samtliga rättsregler som reglerar det berörda området (förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i mål T-48/00, Corus UK mot kommissionen, REG 2004, s. II-2325, punkt 146).
It must be held that the Commission informed the applicant in the statement of objections (paragraphs 95 to 140) that it considered the applicant’s pricing practices, and in particular the margin squeeze resulting from the negative or insufficient spread between its wholesale and retail prices, to be in breach of Article 82 EC.
Kommissionen informerade sökanden i meddelandet om invändningar (punkterna 95–140) om den omständigheten att den ansåg att sökandens avgifter, och särskilt den marginalpress som förelåg på grundval av den negativa, eller otillräckliga, marginalen mellan avgifterna för grossisttjänster och slutkundsavgifterna, stred mot artikel 82 EG.
Furthermore, in the statement of objections (paragraphs 141 to 152), the Commission examined the applicant’s scope to set its charges and thus addressed the issue of the applicant’s culpability with regard to the activities criticised.
Kommissionen bedömde dessutom i meddelandet om invändningar (punkterna 141–152) det handlingsutrymme som sökanden förfogade över för fastställande av sina avgifter och därmed även sökandens ansvar för det kritiserade agerandet.
In those circumstances, it must be concluded that the information supplied in the statement of objections concerning the initial conditions laid down by the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17 was sufficiently precise.
Förstainstansrätten finner mot denna bakgrund att kommissionen har angett tillräckligt detaljerade uppgifter i meddelandet om invändningar avseende de villkor för att kunna ålägga böter som föreskrivs i artikel 15.2 första stycket i förordning nr 17.
Moreover, since infringements committed negligently are not, in competition terms, less serious than those committed intentionally (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 55), the applicant did not need to receive more detailed information about its culpability in order to be reasonably able to exercise its rights of defence.
Eftersom överträdelser som har begåtts av oaktsamhet inte är mindre allvarliga ur konkurrenssynpunkt än överträdelser som har begåtts uppsåtligen (det ovan i punkt 274 nämnda beslutet SPO m.fl. mot kommissionen, punkt 55), behövde sökanden inte ha tillgång till mer detaljerade uppgifter avseende sitt ansvar för att med framgång kunna utöva sin rätt till försvar.
In any event, it must be held that the applicant did in fact exercise its rights of defence on that point since it denied its culpability in its reply to the statement of objections, referring to the national regulation of its charges.
Sökanden har under alla omständigheter faktiskt utövat sin rätt till försvar i detta avseende eftersom bolaget i sitt svar på meddelandet om invändningar invände mot kommissionens påstående att det kunde hållas ansvarigt, genom att hänvisa till den nationella regleringen av dess avgifter.
The first plea in law must therefore be rejected.
Talan kan följaktligen inte bifallas såvitt avser den första grunden.
B — Second plea in law: infringement of Article 253 EC
B — Den andra grunden: åsidosättande av artikel 253 EG
The applicant observes that the contested decision must set out the grounds on which the Commission considers that the conditions for the imposition of a fine
Sökanden har gjort gällande att kommissionen är skyldig att i det angripna beslutet ange de faktiska omständigheter som ligger till grund för kommissionens
The Commission contends that this plea should be rejected.
Kommissionen har yrkat att förevarande grund ska ogillas.
It must be noted as a preliminary point that the obligation to state reasons laid down under Article 253 EC is an essential procedural requirement, unlike the question whether the reasons given are correct, which goes to the substantive legality of the contested measure.
Förstainstansrätten erinrar inledningsvis om att motiveringsskyldigheten utgör en väsentlig formföreskrift som ska särskiljas från frågan huruvida motiveringen är hållbar, vilken ska hänföras till frågan huruvida den omtvistade rättsakten är lagenlig i materiellt hänseende.
From that point of view, the statement of reasons required by Article 253 EC must be appropriate to the act at issue and must disclose in a clear and unequivocal fashion the reasoning followed by the institution which adopted that measure in such a way as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for it and to enable the competent court to exercise its power of review (C-17/99 France v Commission [2001] ECR I-2481, paragraph 35).
Den motivering som krävs i detta hänseende enligt artikel 253 EG ska vara anpassad till rättsaktens beskaffenhet och det ska klart och tydligt framgå av denna hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och domstolen ges möjlighet att utöva sin prövningsrätt (domstolens dom av den 22 mars 2001 i mål C-17/99, Frankrike mot kommissionen, REG 2001, s. I-2481, punkt 35).
It is not necessary for the reasoning to go into all the relevant facts and points of law, since the question whether the statement of reasons meets the requirements of Article 253 EC must be assessed with regard not only to its wording but also to its context and to all the legal rules governing the matter in question (France v Commission, cited in paragraph 284 above, paragraph 36, and Case C-113/00 Spain v Commission [2002] ECR I-7601, paragraph 48).
Det krävs inte att motiveringen till en rättsakt innehåller alla de relevanta faktiska och rättsliga omständigheterna, eftersom frågan huruvida motiveringen av en rättsakt uppfyller kraven i artikel 253 EG inte enbart ska bedömas mot bakgrund av motiveringens lydelse, utan även mot bakgrund av det sammanhang i vilket motiveringen ingår samt alla rättsregler som reglerar den berörda frågan (domstolens dom av den 22 mars 2001 i det ovan i punkt 284 nämnda målet Frankrike mot kommissionen, punkt 36, och av den 19 september 2002 i mål C-113/00, Spanien mot kommissionen, REG 2002, s. I-7601, punkt 48).
First, it must be held that the contested decision (second citation) contains a reference to Article 15(2) of Regulation No 17.
Förstainstansrätten konstaterar att det hänvisas till artikel 15.2 i förordning nr 17 i det angripna beslutet (andra ledet).
The first subparagraph of Article 15(2) lays down the conditions which must be fulfilled to enable the Commission to impose fines (initial conditions).
I den bestämmelsen definieras i första stycket de villkor som ska vara uppfyllda för att kommissionen ska kunna ålägga böter (villkor för att kunna ålägga böter).
These include the condition that the infringement was committed intentionally or negligently (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 53).
Ett av dessa villkor är att överträdelsen begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet (beslutet i det ovan i punkt 274 nämnda målet SPO m.fl. mot kommissionen, punkt 53).
Second, the Commission sets out in detail in recitals 102 to 162 and 176 to 183 to the contested decision the grounds on which it considers the applicant’s pricing practices to be abuses within the meaning of Article 82 EC and, in recitals 163 to 175, the grounds on which the applicant must be deemed responsible for the infringement found, in spite of the fact that the German authorities have to approve the applicant’s charges.
Kommissionen har i detalj i skälen 102–162 och 176–183 i det angripna beslutet redogjort för varför den anser att sökandens avgifter utgör missbruk i den mening som avses i artikel 82 EG. I skälen 163–175 har kommissionen motiverat varför sökanden ska anses ansvarig för den konstaterade överträdelsen, trots den omständigheten att dessa avgifter är föremål för de tyska myndigheternas godkännande.
In those circumstances, it must be concluded that the contested decision contains sufficient reasoning regarding the application to the present case of the initial conditions laid down under the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17.
Förstainstansrätten anser, mot denna bakgrund, att det angripna beslutet ska anses vara tillräckligt motiverat vad avser tillämpningen i förevarande fall av de villkor för att kunna ålägga böter som föreskrivs i artikel 15.2 första stycket i förordning nr 17.
This plea must therefore also be rejected.
Talan ska inte heller vinna bifall såvitt avser denna grund.
C — Third plea in law: the applicant’s lack of negligence or intentional fault
C — Den tredje grunden: sökanden har inte agerat oaktsamt eller med uppsåt
The applicant maintains that it is guilty of neither negligence nor intentional fault.
Sökanden har gjort gällande att bolaget inte har agerat oaktsamt eller med uppsåt.
First of all, it observes that its wholesale and retail charges were all authorised by decisions of the BMPT, then of RegTP.
Sökanden har först påmint om att dess avgifter för grossisttjänster och dess slutkundsavgifter alla har varit föremål för beslut av BMPT och därefter RegTP.
The applicant could thus legitimately assume that those charges were lawful.
Sökanden har således rätteligen kunnat förutsätta att dess avgifter var lagenliga.
It submits that RegTP is a neutral and independent State body.
Sökanden har påpekat att RegTP är en neutral och oberoende statlig myndighet.
It was for RegTP, rather than the applicant, to ascertain whether the wholesale and retail prices were compatible with Article 82 EC.
Det var RegTP:s uppgift och inte sökandens, att kontrollera huruvida avgifterna för grossisttjänster och slutkundsavgifter var förenliga med artikel 82 EG.
In addition, in its judgment of 16 January 2002, the Oberlandesgericht Düsseldorf held that responsibility for the charges set by RegTP could not be attributed to the applicant.
Oberlandesgericht Düsseldorf fann dessutom i sin dom av den 16 januari 2002 att sökanden inte kunde hållas ansvarig för de avgifter som RegTP fastställde.
Second, the applicant was informed by agents of the Commission in a meeting on 17 April 2000 that the proceeding relating to the applicant would not be pursued because the Commission had initiated proceedings against the Federal Republic of Germany for failure to fulfil obligations.
Kommissionen informerade för det andra sökanden vid ett möte den 17 april 2000 om att förfarandet mot sökanden inte skulle fullföljas eftersom kommissionen hade väckt en fördragsbrottstalan mot Förbundsrepubliken Tyskland.
It further submits that the Commission did not carry out any measures of inquiry between January 2000 and June 2001 — a period of approximately one and a half years.
Sökanden har tillagt att kommissionen inte vidtog några handläggningsåtgärder mellan januari 2000 och juni 2001, det vill säga under cirka ett och ett halvt år.
The applicant was entitled to infer from the Commission’s conduct that the Commission did not have sufficient grounds to accuse the applicant of an abuse of dominant position, at least in respect of the period between January 2000 and June 2001.
Sökanden hade utifrån kommissionens agerande skäl att tro att kommissionen inte hade tillräckligt stöd för sitt påstående att sökanden hade missbrukat sin dominerande ställning, i vilket fall som helst under perioden mellan januari 2000 och juni 2001.
In its reply, the applicant further submits that it inferred from the initiation of the proceedings for failure to fulfil obligations, the suspension of the abuse proceeding and the explanations given by the Commission at the meeting on 17 April 2000, that the Commission had abandoned the objection relating to the infringement of Article 82 EC.
Sökanden tillade i sin replik att bolaget antog att kommissionen avstod från att göra gällande invändningen om överträdelse av artikel 82 EG mot sökanden, med hänsyn till att kommissionen hade väckt en fördragsbrottstalan och avbrutit förfarandet om missbruk samt med anledning av kommissionens förklaringar vid mötet den 17 april 2000.
Third, the applicant observes that, in the absence of Community caselaw and of previous Commission practice in taking decisions on margin squeezes in the telecommunications sector, it never doubted that RegTP’s assessment was correct.
Sökanden har för det tredje gjort gällande att bolaget, i avsaknad av rättspraxis från domstolen och beslutspraxis från kommissionen avseende en marginalpress i telesektorn, aldrig tvivlade på att RegTP gjort en riktig bedömning.
Furthermore, as a result of the administrative practice of RegTP, which has considered the margin squeeze issue on many occasions, the applicant could assume that the Commission would ultimately reach the same conclusion as RegTP.
Sökanden kunde dessutom, med anledning av att RegTP ett flertal gånger prövat frågan om marginalpress i sin administrativa praxis, utgå från att kommissionen skulle fatta samma beslut som RegTP.