natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Preliminary ruling (Recovery of sums paid but not due — National procedural rules — Capital duty levied in respect of a merger) (First Chamber) movable assets made in the context of that operation, as provided for in the second subparagraph of Article 816­1 I of the Code Général des Impôts then in force.
Förhandsavgörande "Återkrav av felaktigt inbetalda belopp Nationella förfaranden vilken tas ut i samband med en bolagsfusion'' (första avdelningen) som grundas på ett domstolsavgörande vari det fastslås att en rättsregel är oförenlig med en överordnad rättsregel, endast kan avse tiden efter den 1 januari det fjärde året före det år då avgörandet i fråga meddelades.
By judgment of 24 March 1998, received at the Court on 15 March 1999, the Tribunal de Grande Instance de Béthune referred to the Court for a preliminary ruling, a question in order to ascertain whether Community law prohibits national tax legislation which provides that an action for recovery of a sum paid but not due, based on a judicial decision declaring a rule of law incompatible with a higher­ranking rule, may relate only to the period following 1 January of the fourth year preceding that of the judgment establishing such incompatibility.
Tribunal de grande instance de Béthune har genom beslut av den 24 mars 1998, som inkom till domstolen den 15 mars följande är, ställt en tolkningsfråga som avser huruvida gemenskapsrätten utgör hinder för att tillämpa en nationell skattebestämmelse enligt vilken en talan om återkrav av felaktigt inbetalda belopp,
That question was raised in the context of a dispute between Roquette Frères SA and the tax authorities concerning the registration duty on contributions of movable assets made by that company in 1987, following a merger, pursuant to national tax legislation subsequently adjudged to be contrary to Community law.
Denna fråga har uppkommit i en tvist mellan Roquette Frères SA och skatteförvaltningen angående den registreringsskatt på tillskott av lös egendom som bolaget, i enlighet med nationella skattebestämmelser, som senare har konstaterats strida mot gemenskapsrätten, betalade år 1987 till följd av en fusion.
Following a merger operation in June 1987, Roquette paid on 8 July 1987 into the tax revenue office for Béthune the sum of FRF 757 926 by way of proportional registration duty payable at the rate of 1.20% on contributions of
Det fastslogs att Roquettes klagomål kunde tas upp till behandling, eftersom det hade getts in före utgången av den frist som föreskrivs i artikel R.' 1%-1 första stycket c i Livre des procédures fiscales.
The registration duty of 1.20% was abolished by the Finance Law for 1994 (Law No 93­1352 of 30
Domen i det ovannämnda målet Bautiaa och Société française maritime ansågs utgöra den händelse som låg till grund för klagomålet i den mening som avses i nämnda bestämmelse.
December 1993), which entered into force on 1 January 1994.
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
bringing proceedings to defeat an action brought against it by a taxpayer seeking to safeguard rights directly conferred on him by a directive, so long as that Member State has not transposed the directive into national law.
Till följd av en fusion i juni 1987 betalade Roquette, den 8 juli 1987, in 757 926 FRF till myndigheten för skatteintäkter i Béthune i form av en proportionell registreringsskatt på 1,20 procent på de genom fusionen uppkomna tillskotten av lös egendom, i enlighet med artikel 816-1 I andra stycket i Code général des impôts enligt den lydelse som då var i kraft.
On 24 December 1996, Roquette disputed its liability to pay the sum paid in 1987 by way of registration duty and applied to the Direction des Services Fiscaux, Pas-de-Calais, for a refund.
Genom beslut av den 3 april 1997 avslog skatteförvaltningen emellertid Roquettes begäran i sak med motiveringen att dess återkrav, i enlighet med artikel L. 190 tredje stycket i Livre des procédures fiscales, inte med framgång kan avse skatter eller avgifter som det har betalat efter den 1 januari det fjärde året före det år då domstolsavgörandet vari den bristande förenligheten fastslogs meddelades, det vill säga efter den 1 januari 1992.
Taking the view that the dispute required an interpretation of Community law, the Tribunal de Grande Instance de Béthune decided to stay the proceedings and to refer to the Court of Justice for a preliminary ruling a question as to:
Roquette väckte talan mot direktören för skattemyndigheten i Pas-de-Calais vid Tribunal de grande instance de Béthune den 5 juni 1997 och yrkade befrielse från den skatt som hade bestritts och återbetalning av det belopp som hade betalats den 8 juli 1987 jämte ränta enligt lag.
Roquette's application was held to be admissible since it had been made before the expiry of the time-limit for bringing proceedings provided for in subparagraph 1(c) of Article R196-1 of the Livre des Procédures Fiscales, as the 'event' upon which the application was based, within the meaning of that provision, was the judgment in Bautiaa cited above.
Domstolen har i sin dom av den 13 februari 19% i de förenade målen C-197/94 och C-252/94, Bautiaa och Société française maritime, fastslagit att denna pålaga, som då föreskrevs i artikel 816, I, andra stycket i Code général des impôts, utgjorde en skatt på kapitaltillskott i den mening som avses i rådets direktiv 69/335/EEG av den 17 juli 1969 om indirekta skatter på kapitalanskaffning.
the legality of Article 190 of the Livre des Procédures Fiscales (Book of Tax Procedures) and, in particular, whether the French Government was entitled, under Community law, to make a distinction between the date on which an action became time-barred and the date on which recovery became time-barred, entailing a difference in the treatment of actions under national law and actions commenced on the basis of a decision of the Community judicature finding a provision of national law unlawful.'
Domstolen har i samma dom fastslagit att artikel 7.1 i direktiv 69/335, i dess lydelse enligt rådets direktiv 85/303/EEG av den 10 juni 1985, som var tillämplig från och med den 1 januari 1986, medför en skyldighet för medlemsstaterna att säkerställa att kapitalökningar genom överföring av ett bolags nettoförmögenhet till ett annat bolag är helt undantagna från skatt på kapitaltillskott, och att den följaktligen utgör hinder för att tillämpa nationell lagstiftning som innebär att en registreringsskatt på 1,20 procent bibehålls på tillskott av lös egendom vid fusion.
By decision of 3 April 1997, the tax authority none the less rejected Roquette's request on the ground that, pursuant to the third paragraph of Article L190 of the Livre des Procédures Fiscales, the claim could only relate to taxes paid after 1 January of the fourth year preceding that of the judgment establishing incompatibility, that is to say after 1 January 1992.
Roquette hävdade vid denna domstol att artikel L. 190 tredje stycket i Livre des procédures fiscales strider mot gemenskapsrätten i fråga om återkrav av felaktigt inbetalda belopp, eftersom det genom artikeln har införts förfaranden som är mindre förmånliga för talan som syftar till att säkerställa de rättigheter som de enskilda har till följd av gemenskapsrättens direkta effekt jämfört med liknande talan som grundas på nationell rätt, vilket medför att det blir svårare eller till och med omöjligt att utöva de rättigheter som följer av gemenskapens rättsordning och att detta utövande under alla omständigheter begränsas på ett mycket ingripande sätt.
However, the wording of the second and third paragraphs of Article L190 of the Livre des Procédures Fiscales draws no such distinction since it refers in general to all judicial decisions indicating that the rule of law applied in levying a charge is incompatible with a superior rule of law, without being directed specifically at decisions emanating from the Community judicature or cases of incompatibility with Community law.
Den 24 december 19% bestred Roquette att den registreringsskatt som det hade betalat år 1987 var exigibel, och det begärde att beloppet skulle återbetalas av skattemyndigheten i Pas-de-Calais.
Roquette also claimed that it could not be contended that its application for repayment was time-barred since, in Case C-208/90 Emmott ν Minister for Social Welfare and the Attorney General [1991], the Court laid down the principle that a Member State could not rely on national procedural rules relating to time-limits for
Roquette hävdade dessutom att man mot dess talan om återkrav inte kunde göra gällande att en frist har löpt ut, eftersom domstolen i sin dom av den 25 juli 1991 i mål C-208/90, Emmott (REG 1991, s. 1-4269; svensk specialutgåva, volym 11, s.
The question referred to the Court must therefore be understood as asking essentially whether Community law precludes legislation of a Member State laying down that, in tax matters,
393), fastslog principen att en medlemsstat inte kan göra gällande frister för att väcka talan enligt nationell rätt mot en talan som en enskild har väckt mot den i syfte att tillvarata rättigheter som han tillerkänns genom bestämmelserna i ett
tax to be incompatible with a superior rule of law must be considered reasonable.
direktiv, så länge medlemsstaten inte korrekt har införlivat direktivet med sin nationella rätt.
an action for recovery of a sum paid but not due based on a finding by a national or Community court that a national rule is not compatible with a superior rule of national law or with a Community rule of law may only relate to the period following 1 January of the fourth year preceding that of the judgment establishing such incompatibility.
fastslagit att en nationell bestämmelse är oförenlig med en överordnad nationell bestämmelse eller med en gemenskapsbestämmelse, endast kan avse tiden efter den 1 januari det fjärde året före det år då domstolsavgörandet i fråga meddelades.
Secondly, as to whether a limitation period such as that provided for in the third paragraph of Article L190 of the Livre des Procédures Fiscales complies with the principle of equivalence, Roquette claims that, until 1989, the national rules governing actions for reimbursement of dues paid contrary to a superior rule of law was subject to the general law, the 30-year limitation period laid down in Article 2262 of the Civil Code being applicable in such a case.
Eftersom Tribunal de grande instance de Béthune ansåg att det för att den skulle kunna döma i saken var nödvändigt med en tolkning av gemenskapsrätten, beslutade den att förklara målet vilande och att till domstolen ställa
In Roquette's view, the third paragraph of Article L190 of the Livre des Procédures Fiscales established, in respect of actions alleging infringement of a provision of Community law by a rule of national law, a special procedure different from that which applies where the action for recovery of a sum paid but not due is based on a rule of national law.
"tolkningsfrågan huruvida artikel L 190 i Livre des procédures fiscales är rättsenlig, närmare bestämt huruvida den franska regeringen enligt gemenskapsrätten har haft rätt att göra åtskillnad mellan fristen för att väcka talan och fristen för att begära återbetalning, vilket har lett till särbehandling mellan en rent nationell talan och en talan som har sin grund - i att gemenskapsdomstolen har konstaterat att en nationell bestämmelse strider mot gemenskapsrätten".
In that context, it must be remembered that, in the absence of Community rules concerning the refunding of domestic taxes which have been wrongly levied, it is for the domestic legal system of each Member State to designate the courts having jurisdiction and to determine the procedural conditions governing legal proceedings seeking to safeguard the rights which citizens derive from the direct effect of Community law, it being understood that such conditions cannot be less favourable than those relating to similar actions of a domestic nature, and may not make it impossible in practice to exercise rights which the national courts have a duty to protect
I detta hänseende erinrar domstolen om att det, i avsaknad av gemenskapsföreskrifter om återbetalning av nationella skatter eller avgifter som har tagits ut felaktigt, i varje medlemsstats rättsordning skall anges vilka domstolar som är behöriga och vilka förfaranden för att väcka talan som är avsedda att tillvarata rättigheter som för enskilda följer av gemenskapsrättens direkta effekt. Dessa förfaranden får emellertid varken vara mindre förmånliga än dem som avser liknande talan som grundas på nationell rätt eller utformas på ett sådant sätt att det i praktiken blir omöjligt att utöva rättigheter som de nationella domstolarna har en skyldighet att skydda.
The Court has held, in particular, that for reparation of loss or damage the conditions relating to time-limits laid down by national law must not be less favourable than those relating to similar domestic claims (principle of equivalence) and must not be so framed as to make it virtually impossible or excessively difficult to obtain reparation (principle of effectiveness) (Case C261/95 Palmuani v INPS [199η, paragraph 27).
Domstolen har särskilt fastslagit att de frister som fastställs i nationell lagstiftning i fråga om skadestånd inte får vara mindre förmånliga än dem som avser liknande ersättningsanspråk som grundas på nationell rätt (likvärdighetsprincipen) eller utformas på ett sådant sätt att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt att få skadestånd (effektivitetsprincipen) (dom av den 10 juli 1997 i mål C-261/95, Palmisani, punkt 27).
Such a rule also applies to recovery of sums paid but not due.
En sådan regel gäller även i fråga om återkrav av felaktigt inbetalda belopp.
In that connection, it should be recalled that, according to the case-law of the Court of Justice, observance of the principle of equivalence implies that the national procedure applies without distinction to actions alleging infringement of Community law and to those alleging infringement of national law, with respect to the same kind of charges or dues. That principle cannot, however, be interpreted as obliging a Member State to extend its most favourable rules of limitation to all actions for repayment of charges or dues levied in breach of Community law (see Case C-231/96 Edis ν Ministero delle Finanze [1998], paragraph 36; Case C-260/96 SPAC ν Ministero delle Finanze [1998], paragraph 20; and Case C-228/96 Aprile ν Administrazione delle Finanze dello Stato [1998], paragraph 20).
Domstolen konstaterar inledningsvis att den nationella domstolen har utgått från antagandet att det genom den nationella bestämmelse som är i fråga i målet vid den nationella domstolen görs åtskillnad mellan talan som grundas på att en nationell domstol har fastslagit att en nationell bestämmelse strider mot en överordnad nationell bestämmelse och talan som har sin grund i att gemenskapsdomstolen har konstaterat att en nationell bestämmelse strider mot gemenskapsrätten.
As regards, first, the compatibility of a time-limit of the kind provided for in the third paragraph of Article L190 of the Livre des Procédures Fiscales with the principle of the effectiveness of Community law, it must be stated that the setting of reasonable limitation periods for bringing proceedings satisfies that requirement in principle, inasmuch as it constitutes an application of the fundamental principle of legal certainty (see, in particular, REWE, paragraph 5; Comet, paragraphs 17 and 18; and Palmisani, paragraph 28, all cited above).
Det framgår emellertid av lydelsen av artikel L. 190 andra och tredje styckena i Livre des procédures fiscales att det inte görs någon sådan åtskillnad, eftersom det däri generellt hänvisas till domstolsavgöranden i vilka det fastslås att den rättsregel som har tillämpats för att ta ut en avgift är oförenlig med en överordnad rättsregel, utan att bestämmelserna avser specifikt vare sig gemenskapsdomstolarnas avgöranden eller de fall där det föreligger bristande förenlighet med en regel i gemenskapsrätten.
Thus, Community law does not in principle preclude legislation of a Member State laying down, alongside a limitation period applicable under the ordinary law to actions between individuals for the recovery of sums paid but not due, special detailed rules, which are less favourable, governing claims and legal proceedings to challenge the imposition of taxes and other charges.
Vad först avser frågan huruvida en sådan frist som föreskrivs i artikel L. 190 tredje stycket i Livre des procédures fiscales är förenlig med gemenskapsrättens effektivitetsprincip, konstaterar domstolen att fastställande av rimliga frister vid äventyr av preskription i princip uppfyller detta krav, eftersom det utgör en tillämpning av den grundläggande principen om rättssäkerhet (se bland annat domarna i de ovannämnda målen Rewe, punkt 5, Comet, punkterna 17 och 18, och Palmisani, punkt 28).
In that respect, a national limitation period of up to a minimum of 4 years and a maximum of 5 years preceding the year of the judicial decision finding the rule of national law establishing the
I detta hänseende bedömer domstolen att en nationell frist, som sträcker sig bakåt i tiden minst fyra år och högst fem år före det år då det domstolsavgörande meddelades vari det har fastslagits att den rättsregel som beskattningen grundas på är oförenlig med en överordnad rättsregel, kan anses som rimlig.
In the present case, it must be observed that a limitation period such as that provided for by the second and third paragraphs of Article L190 of
Tolkningsfrågan skall därför anses avse huruvida gemenskapsrätten utgör hinder för att tillämpa en medlemsstats föreskrifter enligt vilka en talan om återkrav av felaktigt inbetalda belopp, avseende skatter eller avgifter, som grundas på att en nationell domstol eller gemenskapsdomstolen i ett avgörande har
the Livre des Procédures Fiscales cannot be considered to apply solely to actions based on Community law.
En sådan frist som föreskrivs i artikel L. 190 tredje stycket i Livre des procédures fiscales tillämpas således utan åtskillnad på talan som grundas på gemenskapsrätten och på talan som grundas på nationell rätt.
application of a limitation period such as that laid down in the third paragraph of Article L190 of the Livre des Procédures Fiscales to actions seeking repayment of capital duty levied pursuant to Article 816­1 of the Code Général des Impôts, inasmuch as it held, in paragraph 49 of that case, that there was no need to derogate from the principle that a ruling on the interpretation of Community law takes effect from the date on which the rule interpreted entered into force, and accordingly refused to limit in time the effects of the judgment.
Vad för det andra avser frågan huruvida en sådan frist som föreskrivs i artikel L. 190 tredje stycket i Livre des procédures fiscales är förenlig med likvärdighetsprincipen, har Roquette hävdat att de nationella reglerna om återbetalning av skatter som har tagits ut i strid med en överordnad bestämmelse fram till och med år 1989 inte avvek från civilrätten, eftersom den i artikel 2262 i code civil fastslagna trettioåriga preskriptionstiden var tillämplig på området.
The wording of that provision, together with the information forwarded to the Court by the French Government, indicates that the procedural rule which it lays down is applicable to any action for repayment of a tax levy based on the incompatibility, found by a national, international or Community court, of the rule of national law giving rise to such a levy with a superior rule of national, international or Community law.
Denna princip kan däremot inte tolkas så att den ålägger en medlemsstat en skyldighet att utvidga sitt mest fördelaktiga preskriptionssystem till att omfatta samtliga fall av talan om återbetalning av avgifter eller andra pålagor som har tagits ut i strid med gemenskapsrätten (dom av den 15 september 1998 i mål C-231/96, Edis, punkt 36, av den 15 september 1998 i mål C-260/%, Spac, punkt 20, och av den 17 november 1998 i mål C228/%, Aprile, punkt 20).
A limitation period such as that provided for by the third paragraph of Article L190 of the Livre des Procédures Fiscales thus applies without distinction to actions based on Community law and to those based on national law.
Gemenskapsrätten utgör således inget hinder för att lagstiftningen i en medlemsstat, utöver en allmän preskriptionstid som är tillämplig på talan om återkrav av felaktigt betalda belopp mellan enskilda, innehåller särskilda, mindre fördelaktiga regler för klagomål och talan mot avgifter och andra pålagor.
Roquette claims that the Court has already declared unlawful, in Bautiaa, cited above, the
Domstolen erinrar om att det i förevarande fall inte kan anses att en sådan frist som föreskrivs i artikel L. 190 andra och tredje styckena i Livre des procédures fiscales endast är tillämplig på talan som grundas på gemenskapsrätten.
In that regard, it must be observed that the fact that the Court has given a preliminary ruling interpreting a provision of Community law without limiting the temporal effects of its judgment does not affect the right of a Member State to impose a time­limit under national law within which, on penalty of being barred, proceedings for repayment of charges levied in breach of that provision must be commenced {Edis, cited above, paragraph 26).
I detta hänseende erinrar domstolen om att den omständigheten att domstolen har meddelat ett förhandsavgörande avseende tolkningen av en bestämmelse i gemenskapsrätten utan att begränsa domens rättsverkningar i tiden inte påverkar en medlemsstats rätt att mot talan om återbetalning av skatter eller avgifter som har tagits ut i strid med denna bestämmelse göra gällande en nationell preskriptionstid (domen i det ovannämnda målet Edis, punkt 26).
'Community law does not preclude legislation of a Member Suae laying down that, in tax matters, an action for recovery of a sum paid but not due based on a finding by a national or Community court that a national rule is not compatible with a superior rule of national law or with a Community rule of law may only relate to the period following 1 January of the fourth year preceding that of the judgment establishing such incompatibility.''
"Gemenskapsrätten utgör inget hinder för att tillämpa en medlemsstats föreskrifter enligt vilka en talan om återkrav av felaktigt inbetalda belopp, avseende skatter och avgifter, som grundas på att en nationell domstol eller gemenskapsdomstolen i ett avgörande har fastslagit att en nationell rättsregel är oförenlig med en överordnad nationell rättsregel eller med en bestämmelse i gemenskapsrätten, endast kan avse tiden efter den 1 januari det fjärde året före det år då avgörandet i fråga meddelades."
Advocate General D. Ruiz­Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the First Chamber on 11 Mav 2000.
Generaladvokaten D. Ruiz-Jarabo Colomer har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför första avdelningen den 11 maj 2000.
Case C-384/99 Commission of the European Communities ν Kingdom of Belgium Industrial policy
Mål C-384/99 Europeiska gemenskapernas kommission mot Konungariket Belgien Industripolitik
(Failure of a Member State to fulfil its obligations — Telecommunications — Interconnection of networks — Interoperability of services — Provision of universal service) (Third Chamber) business undertakings in order to adapt the regulatory framework to the obligations in connection with free competition and harmonisation on the telecommunications market flowing from the decisions of the European Union (Moniteur Belge of 30 December 1997, p. 34986).
Europeiska gemenskapernas kommission har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 8 oktober 1999, väckt talan om fastställelse av att Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 och EG-fördraget genom att inte på ett korrekt sätt införliva artikel 5 i direktivet jämförd med bilaga I till detta direktiv, och genom att inte heller anta samtliga åtgärder som krävs för att genomföra artikel 5 i direktivet jämförd med bilagorna I och III till detta direktiv.