natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the meantime, on 16 January 1990, Assedile paid the sums owing to AIMA under the security.
Under mellantiden betalade Assedile den 16 januari 1990 de belopp som bolaget var skyldigt AIMA.
It may be appropriate to point out that the applicant distillery is in no position to complain that the cooperative wine-cellars which have delivered their production are having difficulty in obtaining payment of their debts since by its own action it has placed itself in a situation in which those debts cannot be paid, by filing for insolvency immediately after obtaining the Community aid that should in turn be paid to the producers.
Det skall påpekas att kärandedestillatören inte har rätt att klaga på det förhållandet att vinkooperativ som levererat sin produktion stöter på svårigheter såvitt avser betalningen av sina fordringar, eftersom destillatören själv försatt sig i en situation där den inte kunde uppfylla sina skyldigheter genom att ansöka om ett konkursförfarande direkt efter att ha erhållit de gemenskapsstöd som skulle utbetalas till producenterna.
The four applicants referred to above appealed to the Corte di Cassazione (Court of Cassation).
De ovannämnda klagandenas överklagande av appellationsdomstolens dom ogillades av Corte di cassazione (nedan kallad Italiens högsta domstol).
They claimed, in particular, that they had appealed against the abovementioned judgment of the Tribunale civile di Roma in order to obtain a declaration that that judgment was incorrect not as regards DAI but solely as regards AIMA and Assedile.
Till stöd för deras överklagande gjorde nämnda klagande bland annat gällande att de överklagat ovannämnda dom från Tribunale civile di Roma för att appellationsdomstolen skulle fastställa att den var felaktig, men att överklagandet inte riktade sig mot DAI utan enbart mot AIMA och Assedile.
They therefore argued that the procedural error was one that should not operate so as to bar their appeal.
De ansåg därför att detta processuella fel inte skulle medföra att deras överklagande var preskriberat.
14 By judgment of 28 November 1994, the Corte di Cassazione dismissed their appeal against the judgment of the Corte d’appello.
14Italiens högsta domstol ogillade i ett avgörande av den 28 november 1984 deras överklagande av appellationsdomstolens dom.
14 — So far as one can deduce from the papers before the Court, this must have been the essence of their argument before the Corte di Cassazione.
14 — Av vad som kan utläsas av handlingarna i målet, måste detta ha varit deras huvudsakliga argument inför Italiens högsta domstol.
The cooperative wine-cellars may — as may the guarantor if it decides to take the applicant’s place — obtain satisfaction of their rights to receive payment in the course of the insolvency proceedings, together with all the other creditors and in accordance with the principle of equal treatment for creditors.’
Vinkooperativen kan – liksom borgensmannen om denne beslutar sig för att agera i enlighet med sin subrogationsrätt – erhålla betalning för sina fordringar inom ramen för konkursförfarandet tillsammans med övriga borgenärer och i enlighet med principen om alla borgenärers lika rätt.”
The five applicants duly registered their claims among DAI’s liabilities in the context of the insolvency proceedings that had been brought against it.
De fem sökandena anmälde i vederbörlig ordning sina fordringar i DAI:s konkurs och dessa upptogs också bland DAI:s skulder i bouppteckningen.
by the intervention bodies to reduce the expenditure of the EAGGF (in other words, it must be entered in the EAGGF accounts).
belopp som erhålls på grund av att säkerheter förverkats dras av från EUGFJ:s utgifter av det berörda interventionsorganet, eller med andra ord bokföras till förmån för EUGFJ.
The Commission stated that its officials would make the necessary investigations, in particular at AIMA, in order to determine the actual recipient of the security retained by AIMA.
Kommissionen preciserade att dess tjänstemän skulle göra nödvändiga efterforskningar, bland annat hos AIMA, för att undersöka vad som hänt med det belopp som hade utbetalats till AIMA enligt säkerheten.
They contended that AIMA had obtained unjust enrichment through payment of the security.
De hävdade att AIMA hade gjort en otillbörlig vinst genom erhållandet av säkerheten.
AIMA rejected that complaint, pointing out that it was entitled to the security and that the producers had no right to bring a direct action against it for payment of the debts owed to them by DAI.
AIMA avfärdade begäran och påpekade att denna myndighet hade rätt att göra anspråk på säkerheten och att producenterna inte hade någon möjlighet att väcka talan direkt mot AIMA för att erhålla betalning av sina fordringar mot DAI.
On 16 February 1996 the applicants brought an action before the Tribunale civile di Cagliari (Italy), against AIMA for unjust enrichment.
Den 16 februari 1996 väckte sökandena talan mot AIMA vid Tribunale civile di Cagliari (Italien) angående obehörig vinst.
By letter of 8 December 1997, the Commission informed the applicants of the results of its investigations at AIMA. AIMA had notified it that on 21 February 1991 it had redeemed the bank draft amounting to ITL 1 047 084 185 (EUR 540 774) issued in the name of Assedile on 16 January 1990 and that it had entered that amount in the EAGGF accounts in 1991 as ‘probably cor -responding to the security’.
Efter det att kommissionen hade gjort efterforskningar hos AIMA, informerade kommissionen sökandena i en skrivelse av den 8 december 1997 om att AIMA hade meddelat kommissionen att denna myndighet den 21 februari 1991 hade mottagit ett belopp motsvarande 1 047 084 185 ITL [540 774 EUR], som överförts för Assediles räkning den 16 januari 1990 och att den hade bokfört beloppet – ”som förmodligen motsvarade beloppet enligt säkerheten” – till förmån för EUGFJ för budgetåret 1991.
On 13 November 1996 the applicants lodged a complaint with the Commission.
Den 13 november 1996 riktade sökandena ett klagomål till kommissionen, i vilket de gjorde gällande att AIMA hade åsidosatt gemenskapsbestämmelserna, särskilt förordning nr 2499/82.
They alleged that AIMA had infringed Community regulations, in particular Regulation No 2499/82, and requested the Commission to call on AIMA and the Italian Republic to repay them the amounts which they had not received by way of Community aid for the 1982/83 wine year.
De begärde bland annat att kommissionen skulle anmoda AIMA och Republiken Italien att betala de belopp som sökandena inte erhållit i form av stöd under vinproduktionsåret 1982/1983.
By letter of 25 June 1997 the Commission informed the applicants that Assedile had paid AIMA the amount of the security, plus interest, on 16 January 1990.
I skrivelse av den 25 juni 1997 meddelade kommissionen sökandena att Assedile hade betalat beloppet enligt säkerheten jämte ränta till AIMA den 16 januari 1990.
It added that under Article 2(1) of Regulation No 352/78 any security which is forfeited is to be used
Kommissionen angav vidare att enligt artikel 2.1 i förordning nr 352/78 skall de
By letter of 23 January 1998, which reached the Commission on 5 February 1998, the applicants requested that institution to pay them the sum corresponding to the amount of the debts owed to them by DAI on the ground that the security retained by AIMA had been refunded to the EAGGF.
I skrivelse av den 23 januari 1998, som inkom till kommissionen den 5 februari 1998, begärde sökandena att denna institution skulle betala ett belopp som motsvarade den fordran som de hade mot DAI mot bakgrund av att de belopp enligt säkerheten som förverkats av AIMA hade återbetalats till EUGFJ.
They argued that it was clear from the purpose of Regulation No 2499/82, which was to benefit wine producers, that the latter should be regarded as the actual and sole intended recipients of the aid provided for in that regulation.
De gjorde gällande att det följer av ändamålet med förordning nr 2499/82 som avser att gynna vinproducenter att dessa borde anses utgöra de enda och faktiska mottagarna av det stöd som föreskrivs i förordningen.
The choice afforded to Member States between the procedures provided for in Articles 9 and 10 respectively of that regulation for payment of the aid by the intervention agency could not undermine that purpose.
Det val som medlemsstaterna kan göra enligt artiklarna 9 respektive 10 i denna förordning avseende vilket förfarande för utbetalning av stödet genom interventionsorganet som skall tillämpas, kan inte inverka på detta ändamål.
In particular, in the procedure provided for in Article 9 of the abovementioned regulation, the security provided by
I det förfarande som föreskrivs i artikel 9 i
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS the distiller was intended to ensure that the preventive distillation operation as a whole was in order, in particular as regards actual payment of the aid to producers.
ovannämnda förordning skall den säkerhet som ställs av destillatören syfta till att garantera att den förebyggande destillationen i sin helhet är rättsenlig, i synnerhet vad gäller den faktiska utbetalningen av stödet till producenterna.
Any other interpretation would amount to a breach of the principle of equal treatment laid down in Article 12 EC.
En annan tolkning skulle strida mot likabehandlingsprincipen enligt artikel 12 i EG-fördraget.
That view was, they argued, confirmed by the successive Commission regulations laying down provisions relating to preventive distillation in respect of the following wine years.
Denna bedömning bekräftades enligt dem av de av kommissionen därefter antagna förordningar som innehöll bestämmelser om förebyggande destillation för följande vinproduktionsår.
The Commission pointed out that, in its judgment of 27 January 1989, which had acquired the force of res judicata, the Tribunale civile di Roma had not accepted that the applicants had a claim to the security.
Kommissionen framhöll att Tribunale civile di Roma i sin dom av den 27 januari 1989, som vunnit laga kraft, inte godtog att sökandena kunde erhålla betalning för sin fordran från säkerheten.
The Commission inferred from this that, as the applicants had no claim over the security retained by AIMA, there could likewise be no entitlement once that amount had been refunded to the Commission.
Kommissionen drog av detta slutsatsen att eftersom sökandena inte hade någon rätt till det belopp som utbetalats till AIMA enligt säkerheten, kunde en sådan rätt inte heller uppkomma sedan beloppet återbetalats till kommissionen.
In the alternative, the Commission observed that AIMA’s approval of the contracts entered into between the applicants and DAI did not alter the private law nature of those contracts.
I andra hand gjorde kommissionen gällande att det förhållandet att AIMA godkänt de avtal som ingåtts mellan sökandena och DAI inte förändrade den privaträttsliga arten av dessa avtal.
It followed that the Commission’s alleged obligations with regard to the applicants were of a noncontractual nature.
Härav följde att kommissionens påstådda skyldigheter gentemot sökandena var utomobligatoriska.
Consequently, any action against the Community was timebarred under Article 46 of the Statute of the Court of Justice, as the security was paid to AIMA on 16 January 1990 and refunded to the EAGGF during the 1991 financial year.
Följaktligen var en talan mot kommissionen i enlighet med artikel 46 i domstolens stadga preskriberad, eftersom betalning enligt den ställda säkerheten hade gjorts till AIMA den 16 januari 1990 och beloppet återbetalats till EUGFJ under budgetåret 1991.
Moreover, according to the applicants’ written replies to the questions from the Court of First Instance, the proceedings for unjust enrichment brought before the Tribunale civile di Cagliari were suspended in order to enable the parties to reach amicable agreement on the apportionment of the costs, following the results of the Commission investigation mentioned in point 37 above.
Enligt de svar som sökandena lämnade på förstainstansrättens skriftliga frågor vilandeförklarades det mål om obehörig vinst som de hade väckt vid Tribunale civile i Cagliari i syfte att parterna skulle träffa en förlikning avseende ersättningen av rättegångskostnaderna efter det att resultatet av kommissionens undersökning, som nämnts ovan i punkt 37, blivit känt.
That investigation had revealed that AIMA had, contrary to what it claimed before and during the abovementioned proceedings, refunded the security to the EAGGF. In the applicants’ view, those proceedings had thereby become devoid of purpose, since it was apparent that AIMA therefore could not have gained any unjust enrichment.
Eftersom det framgick av denna undersökning att AIMA – i motsats till vad detta organ hade påstått innan ovannämnda talan väcktes och även påstått under detta förfarande – hade återbetalat det belopp som utbetalats enligt den ställda säkerheten till EUGFJ, saknade denna talan enligt sökandena föremål på grund av att det nu framgick att AIMA inte kunde ha gjort någon obehörig vinst.
By letter of 31 July 1998, signed by the Director-General of the Commission’s Directorate-General for Agriculture, which reached the applicants on 14 August 1998 (‘the contested letter’), the Commission rejected that request.
I skrivelse av den 31 juli 1998, som undertecknades av generaldirektören för generaldirektoratet för jordbruk och som kom sökandena till handa den 14 augusti 1998 (nedan kallad den omtvistade skrivelsen), avslog kommissionen denna begäran.
It maintained that, under the procedure for payment of the aid to the distiller applicable in the present case, the aid was primarily for the benefit of the distiller, enabling him to offset the high buyingin price of the wine.
Kommissionen gjorde gällande att i det förfarande som i förevarande fall är tillämpligt för utbetalning av stöd till destillatören, är stödet i första hand avsett att kompensera destillatören för det höga uppköpspriset för vin.
The security was made out for the benefit of AIMA, and the producers could not claim any rights to that security.
Säkerheten har ställts ut till förmån för AIMA, och producenterna kan inte med fog göra gällande någon rätt till denna säkerhet.
The choice afforded to Member States between that procedure (provided for in Article 9 of Regulation No 2499/82) and the procedure for direct payment of the aid to the producer (provided for in Article 10 of that regulation) did not mean that those two provisions should be interpreted uniformly as meaning that the producers were always the recipients of the aid.
En enhetlig tolkning av bestämmelserna som reglerar medlemsstaternas valmöjlighet att antingen tillämpa det i detta fall tillämpliga förfarandet, som föreskrivs i artikel 9 i förordning nr 2499/82, eller ett förfarande för direktutbetalning till producenten, som föreskrivs i artikel 10 i denna förordning, leder inte till slutsatsen att producenterna alltid skall anses vara mottagare av stödet.
Moreover, the Commission contended that the difference between the procedures did not infringe the principle of equal treatment. The difference in treatment arose out of differing factual circumstances (administrative systems and numbers of producers which differed between Member States, and which in some Member States justified centralised payment of the aid to distillers).
Dessutom hävdade kommissionen att olikheterna i dessa båda ordningar inte stred mot likabehandlingsprincipen, eftersom de berodde på faktiska skillnader (olika administrativa ordningar och ett varierande antal producenter beroende på medlemsstat, vilket i vissa medlemsstater motiverar en centraliserad utbetalning av stödet till destillatörerna).
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P and/or by way of compensation for damage within the meaning of Article 235 EC 15to pay the applicants compensation equivalent to the amounts owed to them by DAI.
EG 15, till sökandena utbetala ett belopp motsvarande deras utestående fordran gentemot DAI.
The Court of First Instance ruled that the first two heads of claim were inadmissible. 16
Förstainstansrätten fastställde att de två första yrkandena inte kunde upptas till prövning. 16
With regard to the third head of claim, the Commission put forward three grounds of inadmissibility.
Kommissionen anförde tre skäl för att det tredje yrkandet inte kunde upptas till prövning.
Lastly, in a written reply to a question from the Court of First Instance, the applicants stated that the insolvency proceedings had been concluded during 2000. They had taken part in the distribution as preferential creditors due to their status as an agricultural cooperative, under Article 2751a(5a) and Article 2776 of the Italian Civil Code.
I svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten angav sökandena slutligen att konkursförfarandet hade avslutats under år 2000 och att de, i enlighet med artikel 2751a.5a och artikel 2776 i italienska civillagen i egenskap av jordbrukskooperativ, hade deltagit i utdelningen i konkursen såsom borgenärer med förmånsrätt.
Under that distribution they received payment of 39% of the acknowledged debts owed by DAI.
Vid utdelningen fick de såvitt avser deras godkända fordringar gentemot DAI betalt med 39 procent av fordringsbeloppet.
Following that distribution, the amounts of their outstanding debts were: ITL 72 797 022 (EUR 37 597) in the case of Cantina sociale di Dolianova, ITL 54 412 685 (EUR 28 102) in the case of Cantina Trexenta, ITL 350 554 208 (EUR 181 046) in the case of Cantina sociale Marmilla, ITL 133 888 664 (EUR 69 148) in the case of Cantina sociale Santa Maria La Palma and ITL 37 212 737 (EUR 19 219) in the case of Cantina sociale del Vermentino.
Efter utdelningen uppgick deras utestående fordringar till 72 797 022 ITL (37 597 EUR) såvitt avsåg Cantina sociale di Dolianova, 54 412 685 ITL (28 102 EUR) såvitt avsåg Cantina Trexenta, 350 554 208 ITL (181 046 EUR) såvitt avsåg Cantina sociale Marmilla, 133 888 664 ITL (69 148 EUR) såvitt avsåg Cantina sociale Santa Maria La Palma och 37 212 737 ITL (19 219 EUR) såvitt avsåg Cantina sociale del Vermentino.
The total outstanding debt was thus ITL 648 865 316 (EUR 335 094).
Den totala utestående skulden uppgick således till 648 865 316 ITL (335 094 EUR).
First, it argued that in the management of the support measures provided for under the common agricultural policy, there was no direct relationship between the Community and economic operators.
För det första gjorde kommissionen gällande att det i organisationen av de stödåtgärder som föreskrivs inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken inte förelåg något direkt förhållande mellan gemenskapen och de ekonomiska aktörerna.
In the present case, there was therefore no conduct attributable to the Commission, so that the conditions for referral of the matter to the Court under the second paragraph of Article 288 EC were not met. 17
I förevarande fall fanns det således inte något beteende som kommissionen kunde lastas för, vilket medförde att villkoren i artikel 288 andra stycket EG för att väcka talan vid domstolen inte var uppfyllda. 17
The Court of First Instance found that the conduct for which the Commission was criticised was in essence that, under the
Förstainstansrätten ansåg att det beteende som kommissionen kritiserades för i huvudsak bestod i att man i förordning
15 — Article 235 EC confers jurisdiction on the Community judicature in disputes relating to compensation for damage provided for in the second paragraph of Article 288 EC.
15 — Enligt artikel 235 EG skall domstolen vara behörig att avgöra tvister om sådant skadestånd som avses i artikel 288 andra stycket EG.
That paragraph provides that, in the case of noncontractual liability, ‘the Community shall, in accordance with the general principles common to the laws of the Member States, make good any damage caused by its institutions or by is servants in the performance of their duties’.
I detta stycke föreskrivs vad beträffar utomobligatoriskt ansvar att ”gemenskapen [skall] ersätta skada, som orsakats av dess institutioner eller av dess anställda under tjänsteutövning, i enlighet med de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar”.
16 — Paragraphs 58 to 84 of the judgment of the Court of First Instance.
16 — Punkterna 58–84 i förstainstansrättens dom.17 — Punkt 85.
By application to the Court of First Instance lodged on 12 October 1998 the applicants brought proceedings against the Commission (i) seeking annulment of the contested letter under Article 230 EC; (ii) alleging that the Commission’s failure to adopt a decision regarding the grant of the Community aid concerned to the applicants was an unlawful failure to act contrary to Article 232 EC and (iii) ordering the Commission on the ground of unjust enrichment
Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 12 oktober 1998 väckte sökandena talan mot kommissionen och yrkade att förstainstansrätten skulle i) ogiltigförklara den omtvistade skrivelsen enligt artikel 230 EG, ii) förklara att kommissionen gjort sig skyldig till en rättsstridig passivitet i strid med artikel 232 EG genom att inte fatta ett beslut om beviljande av det ifrågavarande gemenskapsstödet till sökandena och iii) förplikta kommissionen att, på grund av obehörig vinst och/eller i form av skadestånd i enlighet med artikel 235
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS system for payment of aid provided for in Article 9 — which differed in that aspect from the system provided for in Article 10 — of Regulation No 2499/82 did not guarantee, particularly in the event of the insolvency of the distiller, payment to the producers concerned of the aid included in the minimum buyingin price for wine delivered to that distiller and distilled in accordance with the provisions of that regulation.
nr 2499/82 beträffande den ordning för utbetalning av stöd som föreskrivs i artikel 9 – vilken på denna punkt skiljer sig från den ordning som föreskrivs i artikel 10 – inte hade föreskrivit någon garanti – i synnerhet vid destillatörens konkurs – för att de berörda producenterna skulle erhålla en utbetalning av det stöd som ingick i det lägsta uppköpspriset för det vin som levererats till denna destillatör och som destillerats i enlighet med bestämmelserna i nämnda förordning.
The Commission was the author of Regulation No 2499/82. The unlawfulness thus alleged was therefore attributable to the Commission.
Kommissionen kunde således tillskrivas den åberopade rättsstridigheten i egenskap av upphovsman till förordning nr 2499/82.
18 The Commission has not challenged that ruling in the present appeal.
18 Kommissionen har inte ifrågasatt denna bedömning inom ramen för förevarande överklagande.
Secondly, the Commission argued that the applicants enjoyed effective judicial protection before the national courts.
För det andra gjorde kommissionen gällande att sökandena gavs ett verkningsfullt domstolsskydd vid den nationella domstolen.
In particular, they could have brought an action for payment against the intervention agency before a national court as in Unifrex.
Sökandena hade närmare bestämt kunnat väcka talan om betalning mot interventionsorganet vid den nationella domstolen i enlighet med domstolens dom i målet Unifrex.
19In their action for unjust enrichment in the present case against AIMA (pending before the Tribunale civile di Cagliari), the applicants would be able to suggest to the national court that it should refer a question for a preliminary ruling under Article 234 EC in order to enable the Court of Justice to consider the validity of the regulatory provisions concerned. 20
19I förevarande fall hade sökandena i samband med sin talan om obehörig vinst, som väckts mot AIMA vid Tribunale civile di Cagliari, kunnat föreslå att den nationella domstolen skulle ställa en tolkningsfråga enligt artikel 234 EG för att domstolen skulle kunna undersöka huruvida de ifrågavarande bestämmelserna i fördraget var rättsenliga. 20
18 — Paragraphs 109 and 110.
18 — Punkterna 109–110.
19 — Case 281/82 Unifrex v Commission and Council [1984] ECR 1969, paragraph 11.
19 — Dom av den 12 april 1984 i mål 281/82, Unifrex mot kommissionen (REG 1984, s. 1969), punkt 11.
20 — Paragraphs 87 and 88.
20 — Punkterna 87–88.