natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By the end of 1994, this target had almost been achieved with a reduction of 18 million
Vid utgången av 1994 var målet praktiskt taget uppnått med en minskning på 18 miljoner
Fifty years of European coal and steel tonnes.
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år ton.
Italy made a particularly large effort, the active cooperation of the government having been necessary to reach the target.
Det hade lyckats särskilt väl i Italien där regeringen aktivt hade medverkat, vilket hade varit nödvändigt för att nå målet.
This result, and improved demand, led to a higher plant utilisation rate and strengthened balance sheets.
Till det resultatet kom nu en ökad efterfrågan, och både kapacitetsutnyttjandet och företagens resultat förbättrades.
From 1996, the situation stabilised, which released new dynamics.
Från och med 1996 blev läget stabilare och en ny utveckling kunde komma i gång.
Joint action by the Community and the Member States enabled manufacturers to adopt strategies that resulted in the renaissance of European steel.
Tack vare samarbetet mellan gemenskapen och Förenta staterna kunde företagen utforma nya strategier som ledde till en nystart för den europeiska stålindustrin.
Steelmakers explored different paths.
I denna strävan gick de olika vägar.
Some adopted a policy of diversification, so much so that steel became a minority component of their assets; this was true of the large German groups.
En del diversifierade sin verksamhet, ibland så mycket att stålframställningen blev en mindre del av deras tillgångar – så blev det för de stora tyska koncernerna.
Others increased their specialisation in different products and processes; this was the case of Usinor in France, Riva and Lucchini in Italy and also Arbed, which strengthened its specialisation in long products.
Andra specialiserade sig i stället mer och mer: Usinor i Frankrike, Riva och Lucchini i Italien, liksom Arbed som förstärkte sin specialisering på långa produkter.
This period saw the end of nationalism in the steel industry.
Nationalismen inom stålindustrin var nu äntligen borta.
All the old reasons that had tied the national steel industries to a nation and to a territory had undergone radical change.
Hela den gamla synen enligt vilken en statlig stålindustri var förbunden med en viss nation och ett visst territorium hade ändrats i grunden.
On the one hand, European steel companies were becoming global: Arbed located in Brazil, British Steel in the United States and the Netherlands, Usinor in Thailand, Belgium and the former GDR.
De stora europeiska stålföretagen globaliserades: Arbed etablerade sig i Brasilien, British Steel i Förenta staterna och Nederländerna och Usinor i Thailand, Belgien och före detta Östtyskland.
It is true that the international expansion was not always successful: in 1983 Arbed ‘pulled out of the Saar wasps’ nest’ (63), while Usinor became involved in a cooperative venture with Saarstahl, which went bankrupt in 1993.
Denna expansion utomlands var visserligen inte alltid framgångsrik. Medan Arbed 1983 ”drog sig ur det saarländska getingboet” (63), så lät Usinor sig dras in i ett samarbete med Saarstahl som gick i konkurs 1993.
In any event, European steel had evolved from interpenetration to internationalisation, and was experiencing an unprecedented wave of mergers.
Sammanfattningsvis kan man säga att den process som började med ökad handel med stålprodukter i Europa har lett till internationalisering och den största koncentrationsvågen i den europeiska stålindustrins historia.
The picture changed so much that a comparison of European steel production structures between 1965 and 2002 is striking (see the charts below).
En jämförelse av produktionsstrukturen 1965 och 2002 ger en slående bild av ett förändrat landskap (se diagram).
Major steel firms in 1965 and in 2002 n u l l
De största stålföretagen i EEG/EU 1965 och 2002 nu l l
In 1965, the national base of each steel group was easily identi-fi stable, but this was no longer the case by 2002, as most of the groups that survived the crises had become multinationals.
År 1965 är det lätt att se den nationella basen för varje gruppering, men så är det inte 2002, när de flesta av de koncerner som överlevde krisen har blivit multinationella.
No world rankings are available for 1965, but European steelworks were at the time lagging far behind the US and Japanese groups.
Det fanns ingen rangordning för hela världen 1965, men de europeiska företagen kom långt efter de amerikanska och japanska koncernerna.
In 2002, the world leader, Arcelor, was European and the largest US firm was in 11th place.
År 2002 är världens största företag det europeiska Arcelor, och det största amerikanska kommer på elfte plats.
Chinese steel firms were gaining ground.
Samtidigt vinner de kinesiska företagen allt mer mark.
In 1965, 16 European firms each produced over 2 million tonnes, with aggregate output totalling 65 million tonnes.
År 1965 fanns det sexton europeiska företag med en årsproduktion på över 2 miljoner ton, och de producerade sammanlagt 65 miljoner ton.
By 2002, there were seven large firms and production totalled 106 million tonnes.
År 2002 var de sju och producerade 106 miljoner ton.
The performances of the new European steel industry in terms of productivity — which are the causes and consequences of these changes — are impressive.
Vad som än är orsak och verkan i dessa förändringar, så har den nya europeiska stålindustrin en imponerande produktivitet.
In 1952, a US steelworker produced about 136 tonnes of steel a year, whereas a French worker produced some 64 tonnes.
En arbetare på ett amerikanskt stålverk framställde 1952 omkring 136 ton stål om året, medan en fransk arbetare bara tillverkade runt 64 ton.
In 1974, the USA was still well in the lead, with 258 tonnes against 128.
År 1974 dominerade Förenta staterna fortfarande med 258 ton mot 128.
With some 600 tonnes per worker in 2002, apparent productivity in the Europe of 15 was level with Japan and higher than that of the USA.
Med omkring 600 ton per anställd år 2002 är arbetsproduktiviteten inom stålindustrin i EU nu likvärdig med Japans och högre än Förenta staternas.
European steel was saved, restructured and its productivity had caught up remarkably well.
Den europeiska stålindustrin har räddats, omstrukturerats och utfört en formidabel upphämtning i fråga om produktivitet.
The policy implemented by the European Commission using the legal instruments deriving from the Treaty of Paris had been the main tool in the renewal of continental steel.
Den politik som Europeiska kommissionen genomförde med stöd av sina rättsliga instrument grundade på Parisfördraget var den viktigaste faktorn för den europeiska stålindustrins förnyelse.
It was backed by the strategies of the steel companies and assisted by national policies.
Detta kompletterades av företagens egna strategier och fick stöd av staternas egen politik.
In this respect it can be said that Europe saved the steel industry.
I denna mening kan man påstå att det var det europeiska samarbetet som räddade stålindustrin.
The word is not too strong as the crisis was so serious that the disappearance of this age-old industry was a distinct possibility and had indeed been envisaged.
Detta är inte för mycket sagt, för krisen var så omfattande att denna industri med hundratals år av historia annars hade kunnat gå under.
The ECSC steel policy was exemplary.
EKSG:s politik i fråga om stålindustrin var föredömlig. EKSG var ”en modell för ingripande i en näringssektor, unikt i den moderna industrins historia” (64).
The experience in fact gave rise to hopes that its example could once again be followed. ‘The ECSC Treaty is defunct.
Därför är det inte omöjligt att man någon gång i framtiden kommer att lära av dessa erfarenheter. ”EKSG-fördraget upphör nu att gälla.
However, at a time when there is criticism of certain negative effects of globalisation, it would be wise for the sake of healthy regulation in a competitive market economy, to give thought to ensuring that some of the basic principles inherited from the ECSC Treaty are respected’ (65).
I dessa tider, när man fördömer vissa negativa verkningar av globaliseringen, kunde det emellertid vara klokt att slå vakt om några grundläggande principer från EKSG-fördraget för att skapa en sund reglering av den konkurrensbaserade marknadsekonomin.” (65)
Chapter 3 A healthy budget and an effective financial policy
Kapitel 3 En sund budget och en effektiv finanspolitik finanspolitik
A healthy budget and an effective financial policy
En sund budget och en effektiv f i n ans politik
The financial history of the ECSC is not well known (66).
EKSG:s finansiella historia är föga känd (66).
It is true that the budget of the first Community might seem small compared with the budgets of the Member States or those of the European Union.
Det är sant att den första gemenskapens budget kan verka blygsam i förhållande till medlemsstaternas eller Europeiska unionens budget.
In 1962, the ECSC budget accounted for 13 % of the EEC budget, in 1989 it accounted for 0.5 % of the budget of the Communities and, in 2002, 0.1 % of the European Union budget.
År 1962 stod EKSG:s budget för 13 % av EEG:s, 1989 för 0,5 % av gemenskapernas budget och 2002 för 0,1 % av Europeiska unionens budget.
Units of account and European currencies: methodology dollar.
Beräkningsenheter och valutor: metod nu l l
ECSC expenditure and Community expenditure
EKSG:s och EEG:s/EU:s utgifter i 2002 års penningvärde
This dual-scale graph has ECSC expenditure on the left (red curve) and Community expenditure on the right (blue curve).ECSC expenditure soon accounts for only a tiny proportion of Community expendi- ture.
0 10 11 1952 1953 1954 1955 1956 1957 1958 1959 1960 19 6 1962 1963 1964 1965 1966 1967 1968 1969 197 197 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1979 1980 19 8 1982 1983 1984 1985 1986 medan de förra börjar sjunka åren innan fördraget utlöper.
Whilst the latter increases almost continuously, the former diminishes as the expiry of the Treaty approaches, with the exception of 1997, which includes a provision to cover the abolition of the levy.
Enda undantaget är 1997, då medlemsstaterna gjorde en avsättning för att kompensera att uttagsrätten upphörde
Novel sources of revenue
EKSG:s inkomstkällor
ECSC income came from three sources.
EKSG:s inkomster var av tre slag.
The Community was authorised to impose a levy on the value of coal and steel production.
Gemenskapen fick rätt att ta ut en avgift på produktionsvärdet för kol och stål.
To this was added the net balance of its annual financial transactions, plus various budget resources such as cancelled commitments and any fines.
Därtill kom nettosaldot från den finansiella verksamheten, plus diverse budgetmedel som annulleringar av åtaganden och eventuella böter.
Expenditure was divided into five separate chapters: administrative expenditure (relatively low), aid for redeployment, for conversion and for research, and a miscellaneous chapter.
Utgifterna sönderfaller i fem tydligt åtskilda kapitel: administrativa utgifter (rätt låga), stöd till återanpassning, stöd till omställning, stöd till forskning och diverse utgifter.
All this made up the ECSC operating budget.
Denna helhet utgjorde EKSG:s driftsbudget.
The levy was the first — and, to date, the only — direct European tax.
Avgiften var den första direkta europeiska skatten, och den hittills enda.
The amount of the initial levy was the subject of much discussion. It was set at a maximum of 1 % of the value of firms’ steel output.
Hur hög den skulle vara diskuterades i början och fastställdes till högst 1 % av värdet av företagens produktion.
The Council of Ministers wanted it to stay well below the 1 % authorised, but Jean Monnet quickly succeeded in getting it fixed at 0.9 %.
Ministerrådet ville hålla den betydligt lägre än den tillåtna procenten, men Jean Monnet lyckades snart fastställa uttaget till 0,9 %.
The ECSC was subsequently forced to accept gradual reductions which were partly offset by a slight increase when the Communities merged.
Därefter måste EKSG acceptera gradvisa minskningar av avgiften, vilket delvis kompenserades med en mindre höjning i samband med sammanslagningen av gemenskaperna.
The case of a tax that starts at a high rate and is then reduced and in 1998 finally disappears may seem surprising but it can be explained.
Att en skatt kan börja på en hög nivå för att sedan minska och slutligen försvinna 1998, kan verka förvånande men är
The following chart shows that the levy was always less than 1 %.
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år nu l l
The current revenue curve reflects the impact of inflation and the enlargements.
Utvecklingen av de löpande inkomsterna speglar dels inflationen, dels utvidgningarna.
This dual-scale graph has the levy rate on the left and current revenue from the levy on the right.
I detta dubbeldiagram anges till vänster uttagssatsen och till höger de löpande inkomsterna.
Amount of the levy per tonne of product, in current EUA, over three years
Avgiften per ton färdiga produkter i ecu löpande värde för tre år på 1970-talet
Levy rate
Uttagssats
Finished
Färdiga produkter
Source: Financial report 1982, p. 60.
Källa: 1982 års ekonomiska rapport, s. 60.
For the same overall levy rate, the income from steel was almost five times greater than that from coal.
Vid samma allmänna uttagssats var avgiften på stål nästan fem gånger så hög per ton som på stenkol.
The ECSC budget’s second resource is the balance on its financial operations.
Den andra inkomstkällan i EKSG:s budget var överskottet från finansiella transaktioner.
The interest-rate effect produced a twofold benefit: the rate of interest on amounts raised by the ECSC was such as to allow it to on-lend to firms and still secure a small margin, while the loans were offered at a better rate than the firms could have obtained on the market.
Räntesatsernas spel gav två fördelar. De räntevillkor som EKSG fick på sin upplåning var sådana att man kunde få en räntemarginal när man lånade pengar vidare till företagen, trots att de villkor företagen då fick fortfarande var fördelaktigare än de skulle få på marknaden.
It should also be borne in mind that when inflation was high during the 1970s, the real rate of interest was often negative.
Man bör påminna om att realräntesatsen under in-fl flationsåren på sjuttiotalet ofta var negativ.
Overall, the ECSC’s financial income constitutes a far larger resource than the levy.
Som helhet var EKSG:s finansiella inkomster betydligt större än avgiften.
The proportion of total revenue accounted for by the levy steadily decreased: 36 % in 1965, 27 % in 1975 and 22 % in 1997.
Denna kom att stå för en sjunkande andel av inkomsterna: 36 % år 1965, 27 % år 1975, 22 % år 1997.
This is something rather unusual for a public institution.
Det är ett ganska iögonenfallande resultat för en offentlig institution.
The ECSC’s financial resources enabled it to avoid increasing the tax burden (the levy), and also to conduct a genuine financial policy and to meet expenditure that the levy alone would not have allowed.
De finansiella tillgångarna gav EKSG möjlighet att inte höja skattetrycket (avgiften), men också att föra en verklig finanspolitik och att ta på sig utgifter som den direkta avgiften ensam inte skulle ha tillåtit.
This of course raises the issue that is dear to some, whether every country receives a ‘fair return’, despite the fact that it is contrary to the principles of the Community project and to its regional redistribution policies.
Den observationen leder till frågan om ”rimlig återbäring”, en fråga som ibland ställs trots att den inte hör hemma i EG-projektets fi losofieller i det sätt på vilket omfördelningen av medel äger rum genom regionalpolitiken.
To put things bluntly, ECSC resources could not be managed in a way that ignored the substantial contributions paid by some countries, especially where the imbalance was very large, as it was because of the might of the German coal and steel industries.
Enkelt uttryckt är det så att EKSG i sin resursförvaltning inte kunde förbise vilka som var de viktigaste bidragsländerna, särskilt inte när det fanns en markant brist på jämvikt, vilket det gjorde för Tyskland som var den stora kol- och stålmakten. Men
Fifty years of European coal and steel
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år avgiften var bara den näst största inkomstkällan för EKSG, och t.o.m. ett sekundärt inkomstslag, och inkomsterna från den finansiella verksamheten kunde inte tilldelas något enskilt land mer än andra – de tillhörde gemenskapen.
Targeted expenditure
Utgifterna
The ECSC had little by way of administrative expenditure.
EKSG:s administrativa utgifter var inte stora.
Proportionally, it was higher at the start when staff had to be paid and the financial resources had not yet come fully on stream.
De var relativt sett stora i början när tjänstemännen skulle ha sin lön och de finansiella tillgångarna ännu inte gav full utdelning.
But it quickly stabilised at a low level.
Snart stabiliserades de dock på en låg nivå.
For example, the total was 11.439 million u.a. in 1959, or 42.4 % of expenditure and 28.51 % of revenue.
Så t.ex. uppgick de 1959 till 11,439 miljoner beräkningsenheter, eller 42,4 % av utgifterna och 28,51 % av inkomsterna.
This broke down as follows: salaries, allowances, charges: 22.9 %; operating and other costs: 10.9 %; Assembly: 4.21 %; Council: 3.2 %; Court: 1.2 % (67).
Fördelningen var då som följer: löner, ersättningar och avgifter 22,9 %, driftskostnader och diverse 10,9 %, församlingen 4,21 %, rådet 3,2 % och domstolen 1,2 % (67).
Thereafter, this share tended to fall and accounted for some 30 % of ECSC expenditure by 1967.
Därefter sjönk de administrativa utgifternas andel så att de 1967 utgjorde omkring 30 % av EKSG:s samlade utgifter.
It was subsequently covered by the flat-rate allocation of 5 million a year under the merger Treaty in the form of a contribution from the ECSC budget to the general administration of the Communities.
I samband med fusionsfördraget fastställdes dessa kostnader till 5 miljoner beräkningsenheter om året i form av ett bidrag från EKSG:s budget till gemenskapernas allmänna administrativa funktioner.
The relative share of total expenditure decreased steadily.
Deras relativa andel av de samlade utgifterna var minskande.
Initially the two largest ‘grant’ items were redeployment aid and research aid.
De båda betydande slagen av bidrag var i början återanpassningsstödet och forskningsstödet.
The latter retained the same form throughout the 50 years; it is analysed in Chapter 6.
Det senare har behållit samma utformning under de femtio år som gått och analyseras i kapitel 6.
Expenditure on redeployment aid was supplemented during the lifetime of the Treaty by expenditure on conversion aid and various forms of social aid.
Återanpassningsstödet kompletterades under fördragets löptid av omställningsstödet och olika slag av socialt stöd.
There was also the expenditure connected with financial management.
Därtill kom utgifterna i samband med den finansiella förvaltningen.
Over the years, the size of the different items varied considerably as the financial charges (repayment of loans, interest, etc.) had varying maturity dates.
Under årens lopp har dessa senare posters andel av budgeten varierat kraftigt därför att de finansiella faktorerna (återbetalning av lån, räntor osv.) har varit baserade på varierande löptider.
For instance, they accounted for 30 % of expenditure in 1960 but 86 % in 1980.
De utgjorde sålunda 30 % av utgifterna 1960 men 86 % år 1980.
Redeployment and conversion aid also fluctuated considerably in keeping with the economic climate; they inevitably rose at the time of closures of pits and steelworks.
Utgifterna till återanpassningsstöd och omställningsstöd varierade också starkt efter konjunkturerna och svällde kraftigt när företag stängdes. De utgjorde t.ex.
It should be noted that all the audits resulted in a positive assessment, an event that is still exceptional in the history of international organisations.
Man bör framhålla att samtliga dessa revisioner alltid har utmynnat i godkännanden, något som är unikt för en internationell organisation.
In addition, the growing number of checks certainly helped the ECSC in raising loans on the financial markets.
För övrigt har alla dessa ökande kontroller säkert underlättat EKSG:s upplåningsverksamhet.
Borrowing and lending: a financial success
Upp- och utlåningen: en finansiell framgång
The Treaty states that the Community may place financial resources at the disposal of firms to enable them to make investments (Article 54: ‘The High Authority may facilitate the carrying out of investment programmes by granting loans to undertakings or by guaranteeing other loans which they may contract’).
Enligt fördraget kunde gemenskapen ställa finansiella medel till förfogande för företag som ville utföra investeringar (artikel 54: ”Höga myndigheten får underlätta genomförandet av investeringsprogram genom att bevilja lån till företagen” för finansiering av deras investeringar samt delta i utgifter för omställning).
For this purpose, the High Authority may contract loans (Article 49).
I det syftet kunde Höga myndigheten ta upp lån (artikel 49).
There was very little capital available in Europe after the war and most financial markets were unable to cover the investments in the reconstruction and modernisation of European industry; hence the decisive importance of the Marshall Plan in the context of the ‘dollar gap’.
Efter kriget var bristen på kapital mycket stor i Europa, och de flesta finansmarknaderna var inte i stånd att ta fram pengar till investeringar för återuppbyggnad och modernisering av den europeiska industrin. Marshallplanen blev så viktig därför att den överbryggade ”dollarklyftan”.
Europe was in ruins and had considerable difficulty in obtaining dollars to pay the United States for its purchases.
Europa låg i ruiner och hade mycket svårt att få fram dollar för att betala sina köp i Förenta staterna.
That is why the financial activity of the ECSC, even at its modest beginnings, represented an appreciable contribution for the firms concerned.
Trots att EKSG:s finansiella verksamhet i början var blygsam innebar den därför ändå ett viktigt tillskott för företagen.
It is also why Jean Monnet attached so much importance to the negotiation of the first US loan in 1953.
Det var också därför Jean Monnet lade stor vikt vid de första förhandlingarna om ett lån från Förenta staterna 1953.
It is true that the US financial market was virtually the only source of funds at the time, but it was a measure of US interest in the ECSC.
Den amerikanska finansmarknaden var nästan det enda ställe där det fanns kapital, men det gällde också att mäta Förenta staternas intresse för EKSG.
Jean Monnet’s first trip was to promote the ECSC to the media, industrialists and politicians, and here he made use of his significant capital of contacts.
Jean Monnet gjorde först en resa för att marknadsföra EKSG i medierna och bland branschfolk och politiker, och därvid kunde han utnyttja sitt enorma kontaktnät.
He returned in April 1954 to conclude the agreement.
Han kom tillbaka i april 1954 för att sluta avtalet.
The outcome of his efforts proved relatively disappointing.
Resultatet av ansträngningarna motsvarade inte förväntningarna.
Surveys of companies carried out by the High Authority revealed total needs of an estimated USD 1 750 million in investments to be financed by the ECSC (69).
Höga myndigheten hade gjort undersökningar bland stålföretagen som ledde fram till ett beräknat investeringsbehov på totalt 1 750 miljoner dollar som behövde
Fifty years of European coal and steel the High Authority and the Bank for International Settlements.
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år finansieras av EKSG (69), men Monnet och de andra från Höga myndigheten fick bara låna 100 miljoner dollar från Export-Import Bank mot de 400 eller rentav 500 som de hade hoppats vid ankomsten.
The venture proved only half successful, but was certainly not a failure as the ECSC loans were soon well listed on the US private market.
Det var en halv framgång men förvisso inte något misslyckande, för EKSG:s upplåning skulle snart få en hög kreditvärdering på den amerikanska marknaden.