natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Special Reports should not therefore be presented too frequently, but only in relation to important matters when the Parliament can take action to assist the Ombudsman in accordance with the Statute of the Ombudsman.
Därför bör särskilda rapporter inte lämnas alltför ofta utan bara i samband med viktiga angelägenheter där parlamentet kan ingripa för att stödja ombudsmannen i enlighet med hans stadga.
The Ombudsman's first Special Report, made on 15 December 1997, con cerned the Ombudsman's own initiative inquiry into public access to documents.
Ombudsmannens första särskilda rapport, som lämnades den 15 december 1997, avsåg ombudsmannens undersökning på eget initiativ av allmänhetens tillgång till handlingar.
The Report was discussed by the Parliament at the plenary session in July 1998 on the basis of the report on it by the Committee on Petitions (rapporteur Astrid THORS).1
Rapporten behandlades vid parlamentets plenarsession i juli 1998 med utgångspunkt från ett betänkande från utskottet för framställningar (föredragande Astrid Thors).1
In 1998 the Ombudsman began 171 inquiries, 170 in relation to complaints and 1 owninitiative.
Under år 1998 inledde ombudsmannen 171 undersökningar varav 170 i anslutning till klagomål och 1 på eget initiativ.
51 cases were settled by the institution or body itself.
51 ärenden löstes av institutionerna eller organen själva.
(As explained in section 2.9 below, some cases have been classified in this category in 1998 which were not so classified in previous years).
(Som framgår av avsnitt 2.9 nedan har under 1998 vissa ärenden som tidigare klassificerats på annat sätt nu hänförts till denna kategori).
In 96 cases, the Ombudsman's inquiries revealed no instance of maladministration.
I 96 av ärendena fann ombudsmannen inte något administrativt missförhållande vid sin under sökning.
A critical remark was addressed to the institution in 29 cases.
En kritisk anmärkning riktades till institutionen i 29 fall.
A friendly solution was reached in 4 cases.
I 4 fall åstadkoms en vänskaplig förlikning.
One draft recommendation to the institutions and bodies concerned was made.
Förslag till rekommendation lämnades till berörda institutioner och organ i ett fall.
(For further details, see Appendix A, Statistics)
(För närmare uppgifter, se bilaga A, Statistik).
CASES INVOLVING FAILURE TO REPLY TO CORRESPONDENCE
KLAGOMAL RÖRANDE UNDERLÅTENHET ATT BESVARA KORRESPONDENS
A common type of complaint concerns failure to reply to correspondence.
En vanlig typ av klagomål är den som rör underlåtenhet att besvara korrespondens.
Soon after the beginning of the Ombudsman's activity, it became clear that a telephone call from the Ombudsman's office to the responsible service often results in an immediate reply to the citizen.
Redan kort efter det att ombudsmannen hade börjat sin verksamhet stod det klart att ett telefonsamtal från ombudsmannens sekretehat till den ansvariga enheten ofta ledde till att medborgaren omgående fick ett svar.
In such cases, there is normally no point pursuing the inquiry further.
I sådana fall finns det normalt ingen anledning att fortsätta under sökningen.
The former practice of the Ombudsman in cases in which his intervention succeeded in obtaining a reply to unanswered correspondence was to inform the complainant that there no longer appeared to be grounds to con duct an inquiry into the complaint under Article 138e of the EC Treaty (see section 2.5 above).
Tidigare brukade ombudsmannen, när hans ingripande på detta sätt ledde till att korrespondensen besvarades, meddela klaganden att det inte längre fanns någon anledning att i enlighet med artikel 138e i EG-fördraget (se avsnitt 2.5 ovan) inleda en undersökning av klagomålet.
For statistical purposes, such cases were included in the category "no grounds for inquiry" in both the 1996 and 1997 Annual Reports.
Sådana hänfördes i statistiken till årsrapporterna för både 1996 och 1997 till kategorin "ingen anledning till undersökning".
In March 1998, this practice was reviewed, following a query from Mr Edward NEWMAN (rapporteurfor the Committee on Petitions' report on the 1997 Annual Report) about the cases classified as "no grounds for inquiry."
I mars 1998 ändrades denna rutin efter en för frågan av Edward Newman (föredragande av betänkandet över årsrapporten för 1997 från utskottet för framställningar) om vilka ärenden som klassificerades som "ingen anledning till undersökning".
It was concluded that, in future, such cases should be classified as "settled by the institution".
Man kom fram till att sådana ärenden i framtiden skulle klassificeras som "lösta av institutionen".
There were 32 decisions of this kind in 1998.
Under år 1998 förekom 32 ärenden av sådant slag.
On 3 March 1998, Mr B. complained to the Ombudsman that the Commission had failed to reply to his letter of 2 December 1996 in which he asked for information about the introduction of the Euro.
B klagade den 3 mars 1998 till ombudsmannen över att kommissionen underlåtit att besvara hans brev av den 2 december 1996 i vilket han bad om information om införandet av euron.
The Ombudsman contacted the responsible service of the Commission to request that they reply to the complainant and send him the information which he had requested.
Ombudsmannen kontaktade det ansvariga enheten vid kommissionen och begärde att man skulle svara klaganden och lämna honom de upplysningar han hade begärt.
Further to this intervention, the Commission replied to the complainant on 18 March 1998.
Efter detta ingripande svarade kommissionen klaganden den 18 mars 1998.
Since this step appeared adequate to settle the matter, the Ombudsman closed the case.
Eftersom saken därmed föreföll utklarad avslutade ombudsmannen ärendet. (Klagomål 269/98/ADB)
In June 1998, Ms V. complained on behalf of the County Administrative Court of Uusimaa that the Office for Official Publications of the European Communities (OPOCE) had failed to reply to two letters.
I juni 1998 framförde V klagomål å länsrätten i Uusimaas vägnar över att Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer (EUR-OP) hade underlåtit att besvara två brev.
The Court had written to OPOCE in Finnish on 10 June 1996 to inquire why it had not received the 1994 Special Edition of the Official Journal. A reminder letter was sent on 14 April 1997 in English.
Domstolen hade skrivit till EUR-OP på finska den 10 juni 1996 med en förfrågan om varför den inte hade fått 1994 års specialutgåva av EGT Ett påminnelsebrev på engelska skick ades den 14 april 1997.
No reply was received to either let ter.
Något svar erhölls inte på något av breven.
The Ombudsman contacted OPOCE by telephone to request that a reply be sent to the County Administrative Court of Uusimaa.
Ombudsmannen tog telefonkontakt med EUR-OP och begärde att svar skulle lämnas till länsrätten i Uusimaa.
Further to this intervention, OPOCE contacted the Court and forwarded to it the missing volumes of the Official Journal in Finnish and Swedish.
Efter detta ingripande tog EUR-OP kontakt med länsrätten och skickade de delar av EGT som fattades på finska och svenska till länsrätten.
Since this step appeared adequate to settle the matter, the Ombudsman closed the case.
Eftersom saken därmed föreföll utklarad avslutade ombudsmannen ärendet. (Klagomål 615/98/BB)
Naturally not every complaint about unanswered correspondence can be resolved satisfactorily by telephone enquiries.
Naturligtvis kan inte alla klagomål om obesvarad korrespondens klaras upp på ett tillfredsställande sätt genom ett enkelt telefonsamtal.
If the responsible service of the institution concerned cannot identify the correspondence, or if no-one is willing to accept responsibility for preparing a rapid reply, the Ombudsman writes to the President of the institution concerned to request an opinion on the complaint.
Om den ansvariga enheten vid den berörda institutionen inte kan hitta korrespondensen
2.10.1 COMPLAINTS ABOUT REFUSAL OF ACCESS TO DOCUMENTS
2.10.1 KLAGOMÅL RÖRANDE VÄGRAD TILLGÅNG TILL HANDLINGAR
Most of the Community institutions and bodies have rules on public access to the documents that they hold.
Flertalet av gemenskapens institutioner och organ har regler om allmän hetens tillgång till deras handlingar.
In 1993, the Commission and the Council adopted a joint Code of Conduct about access to their documents.
År 1993 antog kommissionen och rådet en gemensam uppförandekodex när det gäller tillgången till handlingar.
The Code was implemented through separate Decisions of the two institutions.1 Following an own-initiative inquiry by the Ombudsman in 1996, other Community institutions and bodies have also adopted rules on public access, most of which are similar to those of the Council and Commission.
De båda institutionerna antog genomförandebestämmelser till kodexen i två separata beslut.1Enligt en undersökning som ombudsmannen gjorde på eget initiativ år 1996 har även andra gemenskapsinstitutioner och gemenskapsorgan antagit regler om allmänhetens tillgång. Dessa regler liknar i allt väsentligt rådets och kommissionens regler.
If a request for access to documents is refused, the Council and Commission rules allow the citizen to make a confirmatory application.
Om en begäran om tillgång till handlingar avslås ger rådets och kommis sionens regler medborgaren rätt att lämna in en bekräftande ansökan.
The citizen whose confirmatory application is rejected has the possibility either to complain to the Ombudsman, or to bring proceedings in the Court of First Instance.
Den medborgare som får även sin bekräftande ansökan avslagen har möjlighet att antingen klaga hos ombudsmannen eller att väcka talan vid förstainstansrätten. stansrätten.
In the case of a complaint to the Ombudsman, the issue is whether the refusal of access constitutes maladministration.
Om ett klagomål Inges till ombudsmannen gäller frågan huruvida avslaget utgör ett administrativt missförhållande.
The question for any inquiry, therefore, is whether the institution concerned has properly applied its rules on public access, and whether it has acted within the limits of its legal authority in exercising any discretionary power.
Vid varje undersökning är alltså frågan om den berörda institutionen har tillämpat sina regler om allmänhetens tillgång till handlingar på ett korrekt sätt och om den har agerat inom den rättsliga ramen vid utövandet av sina diskretionära befogenheter.
During 1998, the question arose of what should happen if the Ombudsman considers that an institution has wrongly applied its own rules.
Under 1998 väcktes frågan om vad som skulle hända om ombudsmannen anser att en institution har tillämpat sina egna regler på ett felaktigt sätt.
The appropriate course of action is for the institution concerned to reconsider the matter, this time applying the rules correctly.
Det lämpliga förfarandet är att institutionen omprövar fallet och därvid tillämpar reglerna korrekt.
Of course, the Ombudsman cannot order the institution to do this, nor can he annul the relevant deci sion.
Naturligtvis kan ombudsmannen inte beordra institutionen att göra det, inte heller kan han oglltigförklara det tidigare beslutet.
However, by explaining his views in a critical remark, he gives the institution itself the possibility to take the necessary action.
Genom att förklara sin syn på saken i en kritisk anmärkning ger han dock institutionen möjlighet att själv vidta nödvändiga åtgärder.
The Ombudsman's decision on a complaint cannot, therefore, take into account information contained in documents supplied by the insti tution or body concerned, unless the complainant has had a chance to make observations on the documents.
41; Rådets beslut av den 20 december 1993 om all mänhetens tillgång till rådets handlingar (EGT L 340, 31.12.1993, s.
Code of Conduct, OJ 1993 L 340/ 41; Council Decision of 20 December 1993 on public access to Council documents (OJ 1993 L 340/43); Commission Decision of 8 February 1994 on public access to Commission documents, OJ 1994 L 46/58.
43); Kommissionens beslut av den 8 februari 1994 om allmänhetens tillgång till kommissionens handlingar, EGT L 46, 18.12.1994, s. 58.
A third issue which arose during 1998 concerns the Ombudsman's power to inspect files held by Community institution and bodies.
En tredje fråga som väckts under 1998 gäller ombudsmannens befogenhet att ta del av akter som finns vid gemenskapens institutioner och organ.
The relevant part of Article 3 (2) of the Statute of the Ombudsman is as follows:
De relevanta delarna av artikel 3.2 i ombudsmannens stadga lyder:
"The Community institutions and bodies shall be obliged to supply the Ombudsman with any information he has requested of them and give him access to the files concerned.
"Gemenskapens institutioner och organ måste förse ombudsmannen med all information som han begär av dem och ge honom tillgång till relevanta dokument.
They shall give access to documents originating in a Member State and classed as secret by law or regulation only where that Member State has given its prior agreement.
De skall ge tillgång till dokument som är hemliga enligt lag eller andra författningar, med ursprung i en medlemsstat, endast om denna med lemsstat på förhand har givit sitt samtycke.
They shall give access to other documents originating in a Member State after having informed the Member State concerned. "
De skall ge tillgång till andra dokument med ursprung i en medlemsstat efter att ha informerat medlemsstaten i fråga. "
The normal principle in Member States with a national Ombudsman system is that the Ombudsman can inspect any document held by the administration, if he considers it necessary to do so as part of an inquiry, including documents to which citizens cannot have access.
Den vanliga principen i medlemsstater som har en nationell ombudsman är att ombudsmannen kan ta del av alla handlingar inom administrationen, även sådana som allmänheten inte har tillgång till, om han bedömer detta vara ett nödvändigt led i en undersökning.
This power is of fundamental importance, since it is a guarantee for the cit izen that the Ombudsman can make an independent check on the accuracy and completeness of the answers given by the administration.
Denna befogenhet är av grundläggande betydelse eftersom den utgör en garanti för medborgarna att ombudsmannen kan göra en självständig kon troll av att de svar som lämnats av administrationen är korrekta och full ständiga.
For as long as Article 3 (2) continues to restrict the Ombudsman's access to documents, therefore, it is important that the restrictions should be interpreted narrowly and that the burden of proof should be on the institution or body which seeks to deny access.
Så länge artikel 3.2 fortsätter att begränsa ombudsmannens till gång till handlingar är det därför viktigt att dessa begränsningar tolkas mycket strikt och att bevisbördan ligger hos den institution som vägrar att lämna ut handlingar.
RECOVERY OF MEDICAL EXPENSES
ERSÄTTNING FÖR SJUKVÅRDSKOSTNADER
Decision on complaint 1044/20.11.96/KP/JMA against the European Parliament
Beslut i klagomål 1044/20.11.96/KP/JAM mot Europaparlamentet
In November 1996 X complained to the Ombudsman concerning the refusal of the European Parliament to reimburse the cost of a cure for del icate children for her daughter.
X framförde i november 1996 klagomål till ombudsmannen med anledning av Europaparlamentets vägran att ersätta kostnaderna för den behandling för sjukliga barn som hennes dotter genomgått.
The European Parliament rejected her request on the grounds that the medical centre concerned "was not considered a competent medical or paramedical institute".
Europaparlamentet avslog hennes begäran med hänvisning till att den medicinska kliniken i fråga "inte ansågs vara ett institut med medicinsk eller paramedicinsk kompetens".
A second request was rejected on the basis that the treatment in question did not seem to correspond to the requirements of a cure for delicate children.
En andra begäran avslogs med hänvisning till att behandlingen i fråga inte föreföll motsvara kraven på behandling av sjukliga barn.
In December 1994 the complainant appealed unsuccessfully to the Secretary General of the Parliament.
I december 1994 vände sig klaganden utan framgång till parlamentets generalsekreterare.
The Secretary General's response indicated that the complainant had a right to recover specific medical expenses incurred during the cure.
Generalsekreteraren angav i sitt svar att klaganden hade rätt till ersättning för de egentliga sjukvårdskostnader som uppkommit under behandlingen.
(i) the European Parliament had not followed proper procedures, since the Management Committee of the Health Insurance Scheme had not given its advice on the matter;
Europaparlamentet inte hade följt det korrekta förfarandet, eftersom förvaltningskommittén för sjukförsäkringsprogrammet inte hade avgett något yttrande i ärendet,
(ii) the treatment should have been considered as the most appropriate for her daughter;
(ii) behandlingen borde ha betraktats som den mest lämpliga för hennes dotter,
(iii) her request for reimbursement of specific medical expenses had been rejected on the grounds that it had not stipulated the price and the date of every medical visit and the name and the quality of doctors.
(iii) hennes begäran om ersättning för de egentliga sjukvårdskostnaderna hade avslagits med hänvisning till att den saknade uppgift om kostnad och datum för varje konsultation liksom om läkarnas namn och kvalifikationer.
The complainant asked the Ombudsman to take the necessary steps to compel the European Parliament to pay all the expenses for the cure, including travel costs.
Klaganden bad ombudsmannen att vidta nödvändiga åtgärder för att förmå Europaparlamentet att betala samtliga kostnader för behandlingen, inklusive resekostnaderna.
THE INQUIRY The Parliament's opinion
UNDERSÖKNINGEN Parlamentets yttrande
The complaint was forwarded to the European Parliament.
Klagomålet vidarebefordrades till Europaparlamentet.
The Parliament's opinion stated that the normal procedure in a case of this type would be appeal to the Court of First Instance.
Parlamentet konstaterade i sitt yttrande att det normala förfarandet i ärenden av detta slag var att överklaga till förstainstansrätten.
On the substance of the complaint the opinion included, in summary, the following points:
I fråga om sakinnehållet i klagomålet innehöll yttrandet sammanfattningsvis följande punkter:
In reaching its decision, the appointing authority took due account of the opinion given by the Management Committee of the Health Insurance Scheme.
Tillsättningsmyndigheten tog när den fattade sitt beslut vederbörlig hänsyn till yttrandet från förvaltningskommittén för sjukförsäkringsprogrammet. kringsprogrammet.
Treatment in the selected centre was usually given to children under 16 years of age, whereas the complainant's daughter was already 17 when she started her treatment.
Vid den utvalda kliniken behandlades vanligtvis barn under 16 år, medan klagandens dotter var 17 år när hon påbörjade sin behandling. ling.
X's request for reimbursement for individual medical expenses incurred during the cure was not in conformity with the relevant rules, since it was too general and included costs which could not be reimbursed.
X:s begäran om ersättning för enskilda sjukvårdskostnader som uppkommit under behandlingen följde inte de gällande reglerna, eftersom hennes begäran var alltför allmänt hållen och omfattade kostnader som inte kunde ersättas.
Furthermore, the relevant rules provide that travel costs cannot be reimbursed.
Dessutom utbetalas inte ersättning för resekostnader i enlighet med gällande regler.
In her observations, X stated that she had decided not to appeal to the Court of First Instance.
I sina kommentarer uppgav X att hon hade beslutat att inte överklaga till förstainstansrätten.
She claimed that the bill from the medical centre was correctly filled out and stated that the price of the treatment had been calculated on a package basis, from which medical costs could not be separately identified.
Hon hävdade att räkningen från den medicinska kliniken var korrekt ifylld och uppgav att kostnaden för behandlingen var beräknad som en total kostnad, i vilken kostnaderna för läkarbehandling inte kunde utläsas separat.
She considered that the Parliament's refusal to reimburse her showed lack of flexibility and good will.
Hon ansåg att parlamentets vägran att ersätta henne visade brist på flexibilitet och god vilja.
X also commented on the procedure followed by the Ombudsman in deal ing with complaints.
X hade också synpunkter på ombudsmannens handläggning av hennes klagomål.
She considered that it was not appropriate to begin the procedure by forwarding the complaint to the institution concerned for an opinion.
Hon ansåg att det inte var lämpligt att inleda förfarandet med att vidarebefordra klagomålet till den berörda institutionen för yttrande.
1 Powers of the European Ombudsman to make inquiries into the case
1 Ombudsmannens befogenheter att företa undersökningar i ärendet
The European Parliament stated that the normal procedure in a case of this type would be to make an application to the Court of First Instance.
Europaparlamentet uppgav att det normala förfarandet i ärenden av detta slag var att vända sig till förstainstansrätten.
Within the constitutional framework of the Treaties, the Court of Justice is the highest authority on the interpretation and application of Community law.
Inom fördragens konstitutionella ram är domstolen den högsta instansen för tolkning och tillämpning av gemenskapsrätten.
However, the Ombudsman makes inquiries to help uncover instances of maladministration in the activities of Community institutions and bodies.
Ombudsmannen gör dock undersökningar för att bidra till att upp täcka administrativa missförhållanden i samband med verksam heten inom gemenskapens institutioner och organ.
To be admissible, a complaint to the Ombudsman must have been preceded by the appropriate administrative approaches to the institution concerned.
För att ett klagomål skall kunna tas upp till behandling av ombuds mannen måste det ha föregåtts av erforderliga administrativa för faranden inom den berörda institutionen.
Similarly, if the complaint concerns work relationships between the Community institutions and bodies and their officials and other servants, no complaint can be made to the
Klagomål som rör arbetsförhållanden mellan gemenskapens institutioner och organ och deras tjänstemän och annan personal får inte inges till ombuds mannen om inte alla andra möjligheter att framföra interna administrativa önskemål och klagomål, särskilt förfarandena som avses
Ombudsman unless all the possibilities for the submission of inter nal administrative requests and complaints, in particular the pro cedures referred to in Article 90 (1) and (2) of the Staff Regulations, have been exhausted by the person concerned.1
1 har uttömts av den berörda i artikel 90.1-2 i tjänsteföreskrifternapersonen.
Once these internal procedures have been exhausted, Community officials or other servants have the possibility either to appeal to the Court of First Instance, or alternatively, to complain to the Ombudsman.
Först när dessa interna förfaranden har uttömts har gemenskapens tjänstemän eller annan personal möjlighet att antingen över klaga till förstainstansrätten eller att klaga hos ombudsmannen.
2 The Ombudsman's procedures
2 Ombudsmannens förfaranden
In her observations, the complainant considered that it was not appropriate for the Ombudsman to begin an inquiry by forwarding the complaint to the institution concerned for an opinion.
Klaganden anförde i sina kommentarer att ombudsmannen inte borde ha påbörjat sin undersökning genom att vidarebefordra kla gomålet till den berörda institutionen för yttrande.
2.2 Article 3, paragraph 1 of the Statute of the Ombudsman, requires that the Ombudsman shall inform the institution or body con cerned of his inquiries into any suspected instance of maladministration, so that they can submit any useful comment to him.
Enligt artikel 3.1 i ombudsmannens stadga skall ombudsmannen underrätta den institution eller det organ som berörs av hans undersökning om eventuella misstänkta administrativa missförhål landen så att de kan ge honom alla relevanta upplysningar.