natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In addition, these official prices often did not correspond to the prices actually paid, as steel companies applied various forms of discounts and rebates, for quantity, quality or customer loyalty (28).
Företagen tillämpade en mängd olika rabattsystem: efter kvantitet, efter kvalitet och för fasta kunder (28).
In addition, however, the High Authority was unable to prevent intervention by the Member States in this field.
Men framför allt var Höga myndigheten ur stånd att hindra medlemsstaterna från att stödja sin industri.
France is a well-known example.
Det franska exemplet är bekant.
The government sometimes imposed a complete freeze on steel selling prices, as it did at the start of the 1960s. The steelmakers complained, claiming that such measures exhausted their cash reserves.
Regeringen låste ibland försäljningspriset på stål, och en gång när så skedde i början av sextiotalet protesterade branschen och hävdade att det var ett hot mot deras likviditet.
The government, via the Ministry of Finance, compensated the firms for loss of income by granting them interest subsidies on the loans they had to take out.
Regeringen kompenserade då företagen för deras förluster genom att via finansministeriet bevilja dem ränterabatter på deras lån.
There was also the more general question of ‘competitive’ devaluations that benefited products in the devaluing countries on the Community market and dragged prices downward.
Härtill kom så den mer allmänna frågan om de devalveringar ”av konkurrensskäl” som gynnade det devalverande landets produkter på gemenskapsmarknaden och drog priserna nedåt.
For instance, the French devaluation in December 1958 resulted in protests by German producers.
Den franska devalveringen i december 1958 fick de tyska producenterna att protestera.
They were justified, as French exports benefited signifi -cantly from the devaluation: in 1959, French sales of steel products to Belgium and Luxembourg doubled in comparison with 1958.
Och det med rätta, för den franska exporten drog stor nytta av devalveringen – 1959 var den franska exporten av stålprodukter till Belgien och Luxemburg dubbelt så stor som 1958.
There was too much at stake in macroeconomic terms for the governments to remain indifferent: the level of prices for coal and steel determine to a large extent the general level of industrial prices.
Makroekonomiskt var det mycket som stod på spel för regeringarna: förändringar i prisnivån för kol och stål spred sig som ringar på vattnet och bestämde till stor del den allmänna prisnivån för industriprodukter.
Right up to the 1990s, governments were to different degrees very anxious to restrain inflation of wholesale prices.
Och ända fram till nittiotalet var regeringarna mycket angelägna om att hålla nere inflationen på partihandelspriserna.
The important decisions in this field were taken by the governments, and the High Authority lacked the political clout to challenge them.
De viktiga besluten på det området fattades av regeringarna och Höga myndigheten hade inte politisk styrka nog för att gå emot dem.
A committee was set up under the High Authority in 1952 which worked in conjunction with the international bodies responsible for these matters.
En kommission inrättades 1952 under Höga myndigheten och samarbetade med de internationella organ som hade hand om dessa frågor.
In the 1950s, rail transport dominated, transport by inland waterway was fairly extensive, whilst road transport was starting to expand.
Under femtiotalet var det järnvägarna som dominerade, men sjöfarten var viktig och vägtransporterna ökade i betydelse.
The principal objections to harmonising rail tariffs came from Germany.
För järnvägstransporterna var det främst Västtyskland som var emot en harmonisering av avgifterna.
Germany used degressive long-distance rates as a land development incentive in the Federal Republic and the negotiators were not about to give them up.
Att kilometerpriset blev lägre för längre distanser var en regionalpolitisk åtgärd som de västtyska myndigheterna inte ville gå ifrån.
However, agreement was reached in 1955 on international rail tariffs.
År 1955 kom man dock fram till ett avtal om internationella järnvägsavgifter.
This was an important result and it helped to strengthen the transparency of transport prices, but failed to settle the problem of the special rates granted by the rail companies to their customers, especially those in mining and metalworking.
Det var ett gott resultat som bidrog till att göra transportpriserna tydligare, men det löste inte problemet med de särskilda tariffer som järnvägsmyndigheterna gav sina kunder, särskilt på gruv- och metallområdet.
The officially abolished discriminatory practices reappeared in the form of special tariffs.
Den officiella diskriminering som nu försvann kom tillbaka bakvägen i form av specialtariffer.
In 1966, the High Authority found a way out by claiming that the special tariffs had been introduced in a context of competition against other forms of transport and were therefore not contrary to the Treaty.
Höga myndigheten måste göra en piruett för att ta sig ur dilemmat: den förklarade 1966 att specialtarifferna hade upprättats i en situation av konkurrens med andra transportmedel och att de alltså inte var något brott mot fördraget.
The discussions on inland waterways ran up against very strong opposition from the Netherlands. It is easy to understand why, in view of what this mode of transport represented in the economy of the country.
I fråga om flodtransporterna stötte man på mycket hårt motstånd från Nederländerna, något som är lätt att förstå med tanke på den roll detta transportslag spelar för landets ekonomi.
A ‘Rhine’ agreement was indeed established, but its application was a dead letter given the attitude of the inland waterway transport companies.
Man lyckades upprätta ett ”Rhenavtal”, men tillämpningen av det var en illusion, transportföretagen kringgick det hela tiden.
Lastly, the preliminary discussions on road transport reached an impasse, chiefly owing to the extensive fragmentation of businesses in this sector.
På vägtransportområdet slutligen strandade diskussionerna, främst därför att sektorn var starkt uppsplittrad på småföretag.
Overall, the Treaty had an extremely limited influence on transport but, it must be remembered, it was not part of its area of competence.
Som helhet blev fördragets inverkan på transportområdet ytterst begränsat, men det var som sagt inte heller ett område där det hade några direkta befogenheter.
The question of customs tariffs is essential and here the policy of the first Community had a major effect.
Frågan om tullavgifter var central, och på det området hade den första gemenskapens politik en avsevärd inverkan.
The principal effect of the disappearance of intra-Community coal tariffs was to allow France to increase its purchases in Germany.
Att tullarna på kol inom gemenskapen föll bort ledde i första hand till att de franska inköpen från Västtyskland ökade.
Towards 1960, they settled at between 6 million and 7 million tonnes.
Kring 1960 stabiliserade de sig mellan 6 och 7 miljoner ton. Det var en ny fördel för Frankrike.
Initially, they came from the USA, less regularly from the United Kingdom, with Poland in third place.
I början kom kolet från Förenta staterna, mindre regelbundet från Förenade kungariket och i tredje hand från Polen.
Later, lower shipping costs allowed Europe to import coal from many countries (South Africa etc.).
Senare gjorde de sjunkande priserna på sjöfrakt att man kunde importera till Europa från mycket olika håll, bl.a. från Sydafrika.
Coal trade balance (EU-15)
Handelsbalansen för kol i EEG/EU
Coal imported into the EU-15
Import av kol till EEG/EU
Coal exported from the EU-15
Export av kol från EEG/EU
The European trade balance deficit has expanded considerably since the first oil shock.
EEG:s/EU:s handelsunderskott ökade mycket kraftigt efter den första oljekrisen.
By contrast, the question of customs protection is very important where steel products are concerned.
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år
Steel trade between France/FRG/BLEU
Handeln med stålprodukter Frankrike/Västtyskland/Belgien-Luxemburg
FRG exports to France
Export från Västtyskland till Frankrike
French exports to Germany
Export från Frankrike till Belgien-Luxemburg
The volume of the steel trade between the Six grew steadily.
De sex handlade nu mer och mer stålprodukter med varandra.
This was an expected result, feared by some, especially the French steelmakers who believed that German products would flood in (30).
Det resultatet var väntat, men också fruktat av en del och särskilt då de franska stålföretagen som var rädda att de tyska produkterna skulle översvämma marknaden (30).
Interpenetration increased significantly between the four major producers, but was marginal in Italy and the Netherlands.
De fyra stora stålländerna höjde sin försäljning på varandras marknader, men för Italien och Nederländerna var ökningen marginell.
However, an unexpected outcome was the success of the BLEU steelworks.
Anmärkningsvärd var framgången för stålföretagen inom den belgisk-luxemburgska ekonomiska unionen.
Their sales in France rose threefold between 1955 and 1965; Belgo-Luxembourg sales to Germany doubled during the same period, although Germany and France sold very
Deras försäljning tredubblades i Frankrike 1955–1965 och fördubblades i Västtyskland under samma tid, samtidigt som Västtyskland och Frankrike sålde mycket lite i Belgien och Luxemburg.
) 1 February 1952 for coal, 1 May 1953 for steel.
Siffrorna visar också en intressant sak om den
) In the ECSC statistics, the Land of Saar counted separately until 1959.
) I EKSG:s statistik räknas Saarområdet separat ända t.o.m. 1959.
To make the tables easier to read, the output figure for the Saar and for Germany have been combined in our charts.
För att underlätta läsningen har vi lagt Saarområdets produktion till den västtyska i de siffror som ligger till grund för diagrammet.
Fifty years of European coal and steel little to the BLEU.
Kapitel 2 Den gemensamma marknaden för kol och stål: begränsningar och framgångar
The other aspect revealed by the figures concerns trade between France and Germany: it increased in both countries but, contrary to the fears expressed by French steelmakers when the Schuman Plan was introduced, the volumes traded were generally in balance.
45 fransk-tyska handeln: båda sidors export ökade, men tvärtemot de farhågor den franska stålindustrin gav uttryck för när Schuman planen lades fram var den ungefär lika stor räknat i ton på båda sidor.
The German products sold on the French market were finished products, especially sheet steel, which was particularly needed by the French motor vehicle industry.
De västtyska produkter som såldes på den franska marknaden var dock förädlade produkter, särskilt plåt som den franska bilindustrin hade stort behov av.
Conversely, steel products from Lorraine conquered new markets, especially those in southern Germany.
Å andra sidan erövrade stålverken i Lorraine nya marknader för sina produkter, i synnerhet i Sydtyskland.
It must be admitted that the French public authorities had been wrong about the future of the common market.
Det är tydligt att de franska myndigheterna tog fel i fråga om den gemensamma marknadens framtid.
In the philosophy of the European authorities, the increase in “interpenetration” even became an end in itself.
Enligt de europeiska myndigheternas lära var en ökning av den gemensamma handeln egentligen ett mål i sig självt.
The French steel industry thus increased its efforts to sell on French markets.
Den franska stålindustrin ökade därför sina försäljningsansträngningar på den franska marknaden.
But the market economy defined by the ECSC logically entailed freedom to fix steel prices.
Men marknadsekonomin som EKSG formulerade den innebar också att försäljningspriserna på stål måste vara fria.
In reality, that essential freedom was allowed in France only after many years and only then within narrower limits than our competitors.
I verkligheten fanns inte den friheten i Frankrike förrän efter en rad år och kunde alltså inte tillämpas annat än inom vissa gränser som var trängre än hos våra konkurrenter.
This chronic contradiction between the liberalism imposed by the Treaty and the demands of national policy was to have serious consequences for the financial position of French steel undertakings. They were felt with the arrival of the prolonged economic decline that began in 1963.’
Denna kroniska motsättning mellan fördragets krav på liberalism och den nationella politikens krav fick svåra ekonomiska följder för de franska stålföretagen, något som blev kännbart under den långa nedgångsperiod som tog sin början 1963.”
This indictment was supplemented by a resurgence of the economic nationalism of French steel: ‘Whilst not denying the value of an expansion of trade, it is likely that the national steel industries would not currently be facing what in
Denna sakframställning åtföljdes av ett återfall i ekonomisk nationalism: ”Även om en ökning av handeln är positiv kan man anta att stålbranschen i olika länder inte skulle vara i det ofta prekära läge den nu befinner sig i, om den i varje land för sig hade kunnat inrikta sig på att först och främst försörja den egna marknaden utan att till varje pris försöka erövra marknadsandelar i grannländerna.
These ministerial forecasts and employers’ interpretations were completely wrong. Contrary to whatoffi cials and the industry claim, the common market was a ‘win–win’ situation for the major producers, even if it benefited the BLEU even more in the medium term than all the others.
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år branschfolk ansåg var den gemensamma marknaden till fördel för alla de stora tillverkarna, även om den på medellång sikt gynnade Belgien-Luxemburg mer än de övriga länderna.
Tariffs for third countries were left to the discretion of each country, unlike the EEC which laid down a common external tariff.
Tullavgifterna utåt gentemot tredjeland bestämdes i det enskilda landet, medan EEG däremot satte upp en gemensam yttre tullgräns.
In 1952, there were major price differences in ECSC steel products.
Ännu 1952 fanns det stora skillnader i tull för EKSG:s stålprodukter.
The more developed a product, the higher the price, as the countries wished to retain the added value of the processing.
För de mer förädlade produkterna var exporttullen hög eftersom landet ville bevara förädlingsvärdet inom landet. Spridningen berodde på vilken specialisering som fanns inom landet (se tabell nedan).
ECSC customs tariffs on steel at 1 May 1953
EKSG-ländernas tullsatser för stål den 1 maj 1953
FRG
Västtyskland
Crude and semi-finished steel
Varmbearbetade produkter
Source: Dirk Spierenburg, Raymond Poidevin, ibid., p. 376.
Källa: Spierenburg, Dirk, och Poidevin, Raymond, a.a., s. 376.
Although the Netherlands and Italy exported little, at least in the early days of the Treaty where Italy was concerned, the other four countries were world export champions: in 1965, Germany exported 9 546 million tonnes of steel products, the BLEU 9 516 million and France 6 657 million.
Medan Nederländerna och Italien hade liten export (åtminstone Italien i början av perioden) hörde de fyra övriga till världens största exportländer: 1965 exporterade Västtyskland 9,546 miljoner ton stålprodukter, Belgien och Luxemburg 9,516 och Frankrike 6,657.
The United Kingdom lagged behind in this area (3.9 million tonnes).
Förenade kungariket låg längre ned (3,9 miljoner ton).
In the circumstances, a common customs tariff was not welcome.
Länderna var därför inte intresserade av en gemensam tullmur.
) Report for the CSSF, unsigned, ‘La sidérurgie française — Évolution, forces, faiblesses, perspectives’, not published, private archives, 1977, two volumes, 394 typewritten pages, p. 2.
Associeringsrådet gjorde dock bara långsamma framsteg eftersom Förenade kungariket inte var intresserat av att sänka sina importtullar på stålprodukter och Höga myndigheten inte kunde få några garantier om brittiska leveranser av kol till kontinenten.
Negotiations received fresh impetus when the talks started at the request of the UK on its accession to the common market in February 1962.
Diskussionerna fick en ny vändning när förhandlingarna om Förenade kungarikets anslutning till den gemensamma marknaden på britternas begäran inleddes i februari 1962.
There were difficulties ahead as the entire UK market was controlled by two bodies, the National Coal Board and the Iron and Steel Board.
De såg ut att bli svåra eftersom hela den brittiska marknaden var underställd två statliga organ: National Coal Board och Iron and Steel Board. Emellertid blev de avbrutna av det franska vetot 1963.
When they resumed 10 years later, the customs context was very different.
När de togs upp igen tio år senare var tullsituationen en helt annan.
The ECSC also represented the Member States in the GATT tariff negotiations.
EKSG fick också lov att företräda medlemsstaterna vid tullförhandlingarna inom GATT.
This presented certain difficulties to start with as the governments, while theoretically in favour of a common delegation, also wished to retain control or at least a presence.
Det innebar till att börja med vissa svårigheter, för även om regeringarna i princip var för en gemensam delegation ville de också gärna bevara någon form av kontroll eller åtminstone en närvaro.
The first Community nevertheless managed to play its part before being replaced by the European Communities.
Det lyckades dock EKSG att hävda sin roll innan det avlöstes av Europeiska gemenskaperna.
The general trend was for Community customs tariffs to fall.
Allmänt tenderade medlemsländernas tullavgifter att sänkas.
This led to difficult discussions as the changes to the national tariffs had an impact on the common market.
Detta skapade svåra diskussioner, eftersom ändringar av nationella tariffer fick återverkningar på den gemensamma marknaden.
When foreign products penetrate more easily, it is necessarily to the detriment of Community products.
När produkter utifrån får lättare att komma in blir det med nödvändighet på bekostnad av gemenskapens egna produkter.
The above table of tariffs shows the contrast between the low level of protection in the Benelux countries and the stronger protection afforded the other partners.
Av tabellen över tullavgifter ovan framgår skillnaden mellan Beneluxländernas svaga skydd och andra medlemsländers starkare.
Article 15 of the Convention on the Transitional Provisions of the Paris Treaty allows the Benelux countries a certain freedom during the transitional period and pending an agreement with the United Kingdom.
I konventionen om övergångsbestämmelser, som hör till Parisfördraget, får Beneluxländerna en viss frihet under en övergångsperiod och i avvaktan på ett avtal med Förenade kungariket (15 §).
However, its tariffs were raised in order to limit disparities between the Six.
Trots det höjde de tullarna för att minska skillnaderna mellan de sex.
The general and unavoidable objective was indeed the ‘harmonisation of tariffs’, and Germany was increasingly in favour of reducing the steel tariffs.
Det allmänna och oavvisliga målet var emellertid en tullharmonisering, och Västtyskland ställde sig mer och mer positiv till att minska ståltullarna.
The ‘harmonised’ tariff was set at 9 % in 1964.
Den ”harmoniserade” tullsatsen fastställdes till 9 % år 1964.
But negotiations during the Kennedy Round immediately caused a further reduction.
Det var ju EEG:s allmänna politik att verka för en minskning av skyddstullar, men därtill kom ekonomiska faktorer, särskilt det faktum att kostnaderna för sjöfrakt sjönk så kraftigt.
In 1967, it fell from 9 % to 5.74 %.
För den skull var det inte så att den gemensamma marknaden översvämmades av stål produkter från tredjeland.
This meant that the common market for
Inverkan av produkter från nya länder och särskilt
The rise in products from new producers, especially Japan, was initially indirect.
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år då Japan var först indirekt.
The steel industries of the Six had lost distant markets in the 1960s. Or to be more precise, European exports were stable on most markets, but had failed to develop with the growth of consumer countries, which bought from Japan what they did not produce themselves.
EKSG-ländernas stålindustri förlorade de avlägsna marknaderna under sextiotalet, eller för att vara exakt: den europeiska exporten var stabil på de flesta marknader, men den utvecklades inte i takt med tillväxten i konsumentländerna, för dessa köpte från Japan om de inte producerade själva.
It is worth noting, however, the remarkable and lasting success of European steel on the east coast of the United States.
Man bör dock notera den anmärkningsvärda och varaktiga framgången för den europeiska stålindustrin på Förenta staternas östkust.
In 1965, the BLEU sold 1 847 million tonnes (four times more than in 1950), Germany sold 1.3 million and France nearly 1 million tonnes.
År 1965 sålde Belgien-Lux-emburg 1,847 miljoner ton (fyra gånger mer än 1950), Västtyskland 1,3 miljoner och Frankrike nästan 1 miljon.
It was only much later, in the 1980s and 1990s, that non-Com-munity products, especially those from eastern Europe, gained direct access to the market, sometimes by dumping.
Det var först betydligt senare, under åttio- och nittiotalen, som produkter utifrån erövrade andelar direkt på gemenskapens marknad, och då var det särskilt från Östeuropa. Ibland var det fråga om dumpning.
Exports to third countries
Export till länder utanför gemenskapen
Imports to third countries
Import från länder utanför gemenskapen
Here the common market played its part to the full: European steel expanded through the dynamics of competition rather than as a result of protective barriers, as it had frequently done over long periods.
Nu fungerade den gemensamma marknaden som den skulle: det europeiska stålet fick klara sig på sin konkurrenskraft och inte med hjälp av tullbarriärer, som så ofta och så länge förr. Vi kommer att få se att det bestod provet med glans.
To conclude this examination of the general economic questions, a very positive aspect of the common market should be emphasised: the compilation for the first time of a body of Community statistics.
Efter denna presentation av de allmänna ekonomiska problemen bör man betona en mycket viktig aspekt med den gemensamma marknaden: det upprättades en gemenskapsstatistik med uppgifter från alla medlemsländer.
The development of statistics is a means of obtaining knowledge about and control of markets and enterprises.
Denna statistik blev ett verktyg att lära känna och kontrollera marknaderna och företagen.
The different tasks of the common market called for an in-depth knowledge of structures and markets and they are at the root of the Community’s important statistical apparatus.
För att kunna fullgöra sina olika uppgifter behövde den gemensamma marknaden fördjupade kunskaper om strukturerna och marknaderna, och det blev början till de utvecklade statistiska baser som EU nu förfogar över.
Each country has a different statistical background, its assessments relying on different approaches and definitions.
Statistiken har utvecklats på olika sätt i olika länder, och bedömningarna stöder sig på olika metoder och definitioner.
Certain leading economic debates are based on non-comparable information.
Vissa viktiga ekonomiska diskussioner utgår från uppgifter som inte är jämförbara.
Through Eurostat publications, we have grown accustomed to seeing Community measures based on figures, but proper account should be taken of all the different efforts of the ECSC in this field to produce a previously non-existent statistical harmonisation (33).
Tack vare Eurostats publikationer är nu alla vana vid att det finns statistik för EU på alla områden, men man måste vara medveten om att EKSG lade ned mycket arbete på att få fram en enhetlig statistik: tidigare existerade den praktiskt taget inte (33).