natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The ECHO Programme for Disaster Preparedness (Dipecho) hasbeen set up to meet this need. Themain goals of Dipecho are to assessthe risk of natural disasters, and tolimit their impact.
Idetta syfte inrättades ECHO:s program för katastrofberedskap,Dipecho, vars huvudsakliga mål ärbedömning av riskerna för naturkatastrofer och begränsning av verkningarna av dessa.
The programmetakes a global approach, while concentrating its activities in a numberof high-risk areas — the Caribbean,Central America, and south-east Asia. Its overall aim is to reduce thevulnerability of those communities,which are most at risk.
Syftet med programmet, som har en globaluppläggning även om dess verksamhet är inriktad på några riskområden(Västindien, Centralamerika och Sydostasien), är att minska sårbarheten hos de befolkningsgrupper somär mest exponerade för katastrofer.
Most of the countries where humanitarian operations are carried out aredefined by the international community as ‘less developed’.
En sak som de flesta länder där Europeiska unionen gör humanitärainsatser har gemensamt är att detillhör den kategori som internationellt definieras som ”de minstutvecklade länderna”.
Their oftendrastic lack of revenues and thestructural weaknesses of theireconomies make them all the morevulnerable.
Det rör sig härom länder som på grund av lågaeller ytterst låga inkomster och ekonomiernas strukturella svaghet ärmycket sårbara.
Only one in three of thecountries which receive humanitarian aid are classified in internationalstatistics as ‘middle-income’ countries (e.g. the Balkan States).
Endast en tredjedelav de länder som får humanitärtbistånd klassificeras statistiskt i en”mellaninkomstklass”, t.ex. Balkanländerna.
Experience shows that attempts tomake people, places and propertyless vulnerable do work: fewerhuman lives are lost, less materialharm is done, and when a new disaster does strike, the level of humanitarian aid required is lower.
Erfarenheten visar att människolivsparas och skadorna begränsas –ytterst att behovet av humanitärtbistånd minskar – i samband med eneventuell ny katastrof om man lyckasgöra människor, platser och tingmindre sårbara.
In June 2001, the European Unionadopted a new administrative procedure designed to allow for immediate intervention in cases of serious
Europeiska unionen antog i juni2001 ett nytt administrativt förfarande, som utformats för att huma-
However, widespread extreme poverty is only one feature common to themajority of countries, which receivehumanitarian aid.
Utbredd och extrem fattigdom ärdock enbart en av de aspekter som,för att de är relevanta i de flesta krisområden, måste beaktas.
Along with its partners (UN agencies,the Red Cross Network and NGOs),the EU has beenactively involved in85 countries, spanning all five continents.
Europeiska unionenhar tillsammans medsina partner – FN:sorgan, Rödakorsnätverket och ickestatliga organisationer – gjort insatser påsamtliga kontinenter,i sammanlagt 85 länder.
unforeseen emergencies.
nitära åtgärder skall kunna sättas insnabbare i plötsligt inträffande allvarliga nödsituationer.
As a result,the minimum time required tolaunch a field operation (i.e. adopt afinancial decision and mobilise thepre-selected operational partner)has been reduced from an averageof 5 days to a maximum of 24–48hours.
Detta hargjort det möjligt att nedbringa dentid som hinner förflyta innan insatser kan göras på plats (dvs. tidensom behövs för att anta ett finansieringsbeslut och för den utvalda operativa partnerns mobilisering) från igenomsnitt fem dagar till 24–48timmar.
This makes ECHO one of thefastest responding agencies in theglobal humanitarian community.
Ingen annan humanitäraktör kan göra det snabbare.
Up until the mid 1990s, Colombia was viewed as no morethan an occasional candidate for humanitarian aid, in theaftermath of natural disasters such as epidemics, earthquakes, volcanic eruptions, floods and droughts.
Colombia ansågs till i mitten av 1990-talet vara ett landsom tillfälligtvis kunde ha behov av humanitärt bistånd,t.ex. i samband med epidemier, jordbävningar, vulkanutbrott, översvämningar eller torka.
It was in 1996/97 that Colombia first figured among the EU’s humanitarian priorities, with an intervention, coveringboth cities and rural areas, aimed at the civilian victims ofthe widespread violence thrown up by the conflict betweena number of different groups: guerrillas, drug traffickersand government forces.
Från och med 1996/1997 har EU bland sina prioriteradeåtgärder inkluderat insatser till förmån för civilbefolkningeni städerna och på landsbygden, som drabbas av det utbredda våldet i samband med den varaktiga konflikten mellangerillagrupperna, narkotikaligorna och regeringsstyrkorna.
The combination of repeated natural disasters and armedconflict has turned a significant number of Colombians into ‘rural displaced persons’ (as many as a million and ahalf at any one time), while condemning many others to the no less tragic fate of the country’s marginal urban communities.
Upprepade naturkatastrofer och väpnade konflikter hartvingat en icke försumbar andel av den colombianskabefolkningen till en tillvaro som flyktingar på landsbygden(upp till 1,5 miljoner människor för närvarande) eller sommarginaliserad stadsbefolkning.
In Colombia, the EU collaborates with about 50 local and European NGOs.
EU har i samarbete med ett femtiotal europeiska och lokala ickestatliga organisationer i flera år varit ledande i deninternationella gemenskapens ansträngningar för att mildra lidandet hos de mest sårbara skikten i den colombianskabefolkningen.
For several years now, it has been in thefront line of international work to relieve the suffering ofthe most vulnerable groups in this society. In ECHO’s 2001budget, EUR 10 million were allocated for both primaryneeds (shelter, food and health care) and ‘psychologicalaid’ programmes, which are vital wherever the systematicviolation of human rights is one of the crisis’ main sources.
I 2001 års budget avsattes 10–15 miljonereuro till primära behov som inkvartering, livsmedel ochmedicinsk hjälp, men även till program för ”psykologisktbistånd”, vilka visar sig vara av stort värde i en situationsom den i Colombia, där systematiska kränkningar avmänskliga rättigheter är en av de viktigaste komponenterna i krisen.
One third of the population of East Timor was forced to leave their homes following the 1999 war.
En tredjedel av befolkningen i Östtimor tvingades lämna sina hem till följd av konflikten under 1999.
Timor — gradual return to normality
Timor — stegvis på väg tillbaka till normalitet
Although limited in terms of the geographical area covered and the size of the population involved (780 000 inhabitants), the crisis which broke out in Timor in mid-1999 — causing thousands of deathsand forcing a third of the population from their homes — has been one of the most alarming in the eyesof the international community. Indeed, so great was their concern, that the UN Security Council decidedto send in a peacekeeping force and establish a provisional international administration in Dili.
Trots Östtimors begränsade territoriella utsträckning och befolkning (780 000 invånare) var den humanitära kris som bröt ut i mitten av 1999 – med tusentals döda och en tredjedel av befolkningen på flykt– en av de som oroade den internationella gemenskapen mest, så mycket att den fick FN:s säkerhetsrådatt besluta att sända en fredsstyrka och att upprätta en provisorisk internationell förvaltning i Dili.
Thanksto these moves, the country was able to win its independence, in line with the results of the referendumon secession from Indonesia. The first democratic elections were held in August 2001.
Dettatryggade Östtimors övergång till självständighet, i enlighet med resultatet av folkomröstningen om separation från Indonesien, och hållandet av de första demokratiska valen, i augusti 2001.
The massacre of civilians and the massive population exodus provoked by the pro-Indonesian ‘Unionist’militias (in early 2001, there were still 120 000 East Timorese refugees in the western part of the island)were the final blow for such a poor country. At that time, East Timor was already extremely vulnerablefollowing 23 years of Indonesian military rule, characterised by gross violations of human rights andrecurring famine.
Den proindonesiska milisens massakrer på civilbefolkningen och den därav följande massflykten (i början av 2001 fanns det fortfarande 120 000 flyktingar från Östtimor i den västra delen av ön) var ett fruktansvärt slag för detta extremt fattiga, efter 23 år av indonesisk militärockupation – karakteriserade avmassiva kränkningar av de mänskliga rättigheterna och bristtillstånd – ytterst sårbara område.
ECHO and its partners played a leading role within the large international aid machine.
ECHO och dess partner har en framträdande roll i den stora internationella biståndsapparaten, vars syfteär att göra det möjligt för flyktingarna att återvända och att trygga godtagbara förhållanden för helabefolkningen vad gäller inkvartering, livsmedel och medicinsk hjälp.
The aim was toobtain the return of the refugees and guarantee an acceptable level of logistical organisation, food andhealth care for the whole population.
Timor är en av de stora mottagarnaav humanitärt bistånd från Europeiska unionen.
Appropriations amounted to EUR 13 million in 1999, EUR 15 million in 2000, and almost EUR 11.3 million in 2001.
13 miljoner euro anslogs år 1999 och 15 miljoner euroår 2000.
Timor is now one of the major beneficiaries of EUhumanitarian action.
Mellan 10 och 15 miljoner euro beräknas anslås under år 2001.
During 2002, the Union plans gradually to withdraw its support, once the emergency situation can be declared to be over, and reconstruction and development programmes have beenlaunched.
Europeiska unionen räknar medatt stegvis kunna avveckla de humanitära insatserna under 2002, i takt med att givarna anser att nödsituationen upphör och inleder återuppbyggnads- och utvecklingsprogram.
The European Union is involved inthe field through its partner organisations: the specialised UN agencies,the Red Cross organisations, and NGOs.
Europeiska unionens bistånd handhas på plats av dess partner, dvs. de specialiserade FN-organen,Rödakorsnätverket och de ickestatliga organisationerna.
This collaboration is based ontrust and a long mutual familiarity.To ensure that projects are implemented to maximum effect, the Union signs ‘framework contracts’with partners selected for their professional competence and substantial experience.
Detta samarbete bygger på ömsesidigt förtroendeoch på parternas kännedom omvarandra.
To date, more than180 partner organisations havesigned ad hoc framework contracts,whose form has been revised andsimplified over time.
Europeiska unionen ingår,i syfte att samarbetet skall bli såfunktionellt och verksamt som möjligt, tillsammans med en partnermed erforderlig kunskap och erfarenhet ett ”partnerskapsramkontrakt”,ett ad hoc-instrument som underårens lopp blivit föremål för översynoch förenklingar och använts vidhumanitära insatser i samarbetemed mer än 180 partner.
In certain complex crises, however,which engulf large geographicalareas and entail massive populationmovements, only the major UNagencies, such as the World Food Programme (WFP) and the High Commission for Refugees (UNHCR),have the necessary logistical capacity to ensure the regular and evenhanded distribution of aid.
Det finns även kriser som är så svåra,berör så stora geografiska områdenoch medför så omfattande befolkningsrörelser att endast FN:s logistiska kapacitet (t.ex. inom Världslivsmedelsprogrammets ellerflyktingkommissariatets ram) ärtillräcklig för att garantera regelbunden tilldelning och balanserad fördelning av biståndet.
Similarly,there are extreme emergenciescaused by events that could not beforeseen (such as natural disasters)in which only the Red Cross’s farreaching network, combined withthe unique experience of its fieldagents, can guarantee that aid isdelivered to the right places in time.
Det finns heltoväntat inträffande extrema nödfall– stora naturkatastrofer – där endast Röda korsets omfattande nät ochdess personals enastående erfarenhet möjliggör snabba och på lämpligt vis fördelade humanitära insatser på plats.
During the period 1998–2000,around two thirds of the funds allocated for humanitarian aid werechannelled to NGOs; UN agenciesreceived around 20 %, and the Red Cross around 10 %.
Under perioden 1998–2000användes ca två tredjedelar av budgeten för humanitärt bistånd förinsatser i samarbete med ickestatliga organisationer, ca 20 % församarbetet med FN-organen och ca10 % för samarbetet med Röda korset.
To ensure the most appropriateresponse to every crisis, the European Union must thereforechoose its operating partners carefully and quickly.
Europeiska unionen måste, i syfte attpå lämpligaste sätt kunna mötavarje kris, omsorgsfullt och snabbtvälja ut den eller de partner somskall genomföra de nödvändigahumanitära insatserna.
ECHO’s operational choices thus relyever more closely on the ongoing‘strategic dialogue’ it conducts withall its partners, and with the EUMember States, who are importantplayers in their own right in the fieldof humanitarian aid.
Detta är en av anledningarna till att ECHO:s val av partner blir alltmerberoende av den permanenta ”strategiska dialog” som ECHO för medsina partner och med Europeiskaunionens medlemsstater, vilka alladessutom i sig själva är viktiga aktörer när det gäller humanitärtbistånd.
However, relations between the Union and its partners go far beyondthe financial, administrative andlegal dimensions.
Förbindelserna mellan EU och desspartner går utöver de finansiella,administrativa och rättsliga aspekterna av samarbetet parterna emellan.
Every partner hasan original, and often decisive, contribution to make to alleviating suffering within the specific context ofany given programme.
Varje enskild partner kan gevarje enskild insats ett särskilt – ochibland avgörande – bidrag för attminska mänskligt lidande i ett visstsammanhang.
In certain civilwar situations, civilian victims areinaccessible to the UN agencies forpolitical reasons, and only a handfulof NGOs can obtain authorisationsto work on the ground.
Det finns t.ex. inbördeskrigssituationer där endast någrafå ickestatliga organisationer fortfarande har möjlighet att nå befolkningsgrupper som, på grund av meddessa situationer sammanhängandepolitiska skäl, är avskurna från FN:shumanitära insatser.
Uganda — targeting humanitarian aid
Uganda —riktade humanitära insatser
Up until 1999, Uganda figured only marginally,and at long intervals, among those countriesreceiving humanitarian aid.
Fram till 1999 mottog Uganda humanitärtbistånd endast vid enstaka tillfällen och i litenomfattning.
Indeed, several areasof the country enjoy comparative prosperity, andthe average level of development and infrastructure is higher than in many countries in theregion.
Så rör det sig också om ett land somomfattar några områden av relativt välstånd, ivilka den genomsnittliga utvecklingsnivån ärhögre än i många andra länder i regionen ochinfrastrukturerna genomsnittligt är bättre.
Yet none of this has prevented the emergence in recent years of clearly defined localemergency conditions, some of which are nowchronic. These emergencies are caused by different factors and located in different parts of thecountry.
Underde senaste åren har det trots detta av olika skäluppkommit avgränsade nödsituationer – som inågra fall antagit kronisk karaktär – i olika delarav landet.
The northern districts of Gulu and Kitgum whichlie along the Sudanese border are home to manydisplaced civilians who have fled the interminable civil war in their homeland.
Det finns ett flyktingproblem i de nordliga distrikten Gulu och Kitgum, längs gränsen mot Sudan där ett ändlöst inbördeskrig pågår.
Armed antigovernment groups run riot in this area, and theiractivities are facilitated — perhaps, even supported — by the tensions between the two countries’ governments due to the Sudanese war.
I dettaområde härjar regeringsfientliga väpnade bandvars verksamhet underlättas – eller rent av hållsvid liv – av de spänningar som konflikten i Sudanskapar mellan regeringarna i de två länderna.
The north-eastern region of Karamoja is the onlyarid region in a country rich in lakes and rivers,and suffers from a cyclical problem of droughtand famine.
Under år 2000 inträffade ett epidemiskt utbrottav Ebola-viruset. Detta hade i början av 2001 istort sett bringats under kontroll.
More than 18 million people throughout the world arebeneficiaries of EU humanitarian aid.
Mer än 18 miljoner människor runt om i världen fårvarje år del av Europeiska unionens humanitärabistånd.
It should not be forgotten that the incursions by Ugandan armed forces into the north-eastern cornerof the Democratic Republic of Congo are another cause of the country’s vulnerability.
Man bör inte heller glömma att en av anledningarna till Ugandas sårbarhet är den roll de väp- nade ugandiska styrkorna spelar utanför landets gränser, i den nordöstliga delen av Demokratiska republiken Kongo.
The humanitarian crisis in this zone, where intervention is peculiarly difficult, has existed for some time, and continuesto spread as conditions there worsen.
I detta område, som det internationella humanitära biståndet har svårt att nå, har detlänge funnits vissa humanitära behov och dessa tenderar att öka i omfattning och bli mer trängande.
Humanitarian action requires theability to combine the most variedtalents, each at the highest possiblelevel.
På grund av den karaktär det humanitära biståndet har krävs det att desom hanterar det kan förena tämligen skiljaktiga egenskaper på högsta nivå.
Agents need to think quicklyand creatively to be able to copewith emergencies of whatever kind,and provide the communities concerned with the things they mostneed. At the same time, they mustproceed with due consideration andrigour, so that the European taxpayer can be sure that good use is beingmade of his money.
Det krävs snabbhet och kreativitet för att kunna hantera alla former av nödfall och därvid på ettlämpligt sätt tillgodose drabbadebefolkningsgruppers behov och detbehövs samtidigt eftertanke ochfasthet för att kunna garantera skattebetalarna i Europeiska unionen attderas pengar används väl.
For example, they considered that thetrend towards using ‘global plans’(comprehensive strategies, designedand implemented at national orregional level) for dealing with majorhumanitarian crises represented a‘positive development’ in relation tothe planning process.
De såg EU:s tendens att försökamöta stora humanitära kriser medhjälp av ”övergripande planer” (helhetsstrategier som utformas ochtillämpas för ett helt land eller en helregion) som en positiv utveckling ifråga om planering.
They alsodeclared the average rate of budgetimplementation satisfactory, relativeto prevailing international standards,and approved the measures taken tosimplify framework contracts withpartners.
De ansåg dessutom de genomsnittliga nivåerna påbudgetgenomförandet som tillfredsställande enligt internationella normer och välkomnade de åtgärdersom vidtagits för att förenkla partnerskapsramavtalet.
In this context, evaluation andaudit activities are particularlyimportant.
I detta sammanhang blir revisionoch utvärdering av särskilt stor betydelse.
Systematically verifyingand analysing both completed andongoing projects (and identifyingany inconsistencies) are vital toensuring that the quality of futureprojects continues to improve.
Systematisk analys av pågående och avslutade insatser och aveventuella brister är en nödvändigförutsättning för en fortlöpandeförbättring av kvaliteten på framtidainsatser.
Since 1995, ECHO’s finance unit hasestablished methods of financialsupervision which involve rigorousinternal auditing and regular auditsof its partners.
ECHO:s finansavdelning har sedan1995 utvecklat en metod för räkenskapsrevision som gjort det möjligtatt genomföra interna utvärderingaroch periodiska revisioner.
By the end of 1999,almost all major partners had beensubject to such an audit. These directcontrols may be carried out at anyphase of a project, and may focus ona particular aspect or period of time.
Nästanalla partner hade vid slutet av 1999varit föremål för sådana interntutförda kontroller, som kan inriktaspå olika faser i en viss insats ellerenbart en viss aspekt eller ett visstsegment av insatsen i fråga.
In 1999 an external evaluation ofthe Union’s humanitarian activitiesover the previous three years wascarried out by independent experts.According to their report, the Unionis the equal of any other international organisation when it comes to providing humanitarian aid, and isprobably more cost effective than
En extern utvärdering som utfördesav oberoende experter under 1999om EU:s verksamhet på det humanitära området under de treföregående åren visade att EU varlika bra som andra internationellaorganisationer på att säkerställa tillhandahållande av humanitärtbistånd och att EU:s bistånd troligen
The humanitarian crisis in west Africa now involves three countries, and has to date produced more than 700 000 refugees.
Den humanitära krisen i Västafrika berör nu tre länder och har gjort mer än 700 000 människor till flyktingar.
It may seem paradoxical that a new crisis should be emerging in an area where an earlier crisis, ratherthan being resolved, shows the first signs of being ‘forgotten’.
Det kan förefalla paradoxalt att man i en och samma region vid sidan av de första tecknen på ”glömdakriser” kan finna varnande tecken på att en ny kris håller på att utvecklas.
Yet that is the situation in west Africa,where the humanitarian crisis is now clearly a regional disaster, in which three countries — Liberia, Sierra Leone and Guinea — are ever more closely involved.
Detta är tyvärr fallet i Västafrika, platsen för en humanitär kris som nu bör anses och definieras som regional, eftersom denberör tre länder (Liberia, Sierra Leone och Guinea) vars respektive öden alltmer förefaller att vara beroende av de andras.
The epicentre of the crisis has already moved from Liberia to Sierra Leone, and would seem likely to shiftagain, in view of the repeated violent incursions by rebel fighters from Sierra Leone into those parts of Guinea which are home to Sierra Leonean refugee camps.
Krisens centrum försköts tidigare från Liberia till Sierra Leone och riskerar att förskjutas ytterligare tillföljd av upprepade väpnade intrång, utgående från Sierra Leones territorium, i de områden i Guinea somhyser läger för sierraleonska flyktingar.
As a result, a third country now risks beingsucked into the spiral of war, while in Sierra Leone itself, the UN peacekeeping force is still struggling toapply the July 1999 Lomé agreements. Elsewhere, pockets of tension are reappearing in Liberia.
Ett tredje land riskerar alltså att dras in i krigets virvlar samtidigtsom FN:s fredsstyrka i Sierra Leone har problem med att genomdriva tillämpning av Lomé-avtalen från1999 och spänningshärdar åter uppträder i Liberia.
Many of the victims of these conflicts are inaccessible to the UN agencies and NGOs.
I humanitära termer innebär detta att FN-organen och de ickestatliga organisationerna inte kan nåstora delar av de befolkningsgrupper som drabbas av de pågående konflikterna.
It is not surprising,then, that the donor community should have reacted so weakly to the alarms raised by the United Nations High Commission for Refugees (UNHCR) and by those NGOs which are most actively involvedin bringing aid to the 400 000 refugees and 120 000 displaced persons from Sierra Leone. Such passivity often signals the first step in the ‘forgetting’ process.
Detta förklarar det bristande intresse – det första tecknet på ”glömska” – som givarna visat för appellerna och larmsignalernafrån FN:s flyktingkommissariat och de ickestatliga organisationer som är mest engagerade i biståndettill Sierra Leones 400 000 landsflyktingar och 120 000 internflyktingar.
It is difficult to predict how the regional situation may develop, both in operational and financial terms,though there have been encouraging moves towards peace during 2001.
Det är svårt att förutsäga utvecklingen av den regionala situationen och därmed att veta vilka operativa och finansiella insatser som kan komma att visa sig nödvändiga.