natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Jean Fohrmann (1904-1973), metalworker, trade union leader, Mayor of Dudelange (1945–65), Socialist Member of Luxembourg Parliament (1935–40, 1945–73), Director of Tageblatt newspaper
Jean Fohrmann (1904–1973), metallarbetare, fackföreningsledare, borgmästare i Dudelange (1945–1965), ledamot för socialistpartiet i Luxemburgs parlament (1935–1940, 1945–1973), direktör för tidningen Tageblatt
As regards the parts played by those involved, was there any interaction between their previous commitments and their involvement in the ECSC?
Man kan ställa sig frågor om dessa personers roll och hur deras tidigare verksamhet och engagemang eventuellt kan ha påverkat deras insats vid EKSG.
Could it be said that Monnet’s Presidency was more beneficial to one party than another?
Kan man säga att Jean Monnets ordförandeskap gynnade någon bestämd?
The question of his close relations with international finance was no longer very relevant by 1952.
År 1952 kunde man inte längre säga att han hade nära förbindelser med internationella finanskretsar.
He had not been involved in that field since 1938.
Det slaget av verksamhet hade han inte utövat sedan 1938.
He still had contacts that he used to secure loans for the ECSC.
Nu hade han bara kvar en adressbok, och den använde han för att ta upp lån för EKSG:s räkning.
Did France derive any special benefit from his Presidency?
Kunde Frankrike dra fördel av att Monnet var ordförande?
One need only look at his career to understand that the question is not one to be asked.
Om man känner människan Monnet faller frågan platt till marken.
Especially as he was President for only three years (1952–55).
För övrigt var han ordförande i bara tre år (1952–1955).
Nostalgia for the High Authority should not encourage an idealised view.
Man bör dock inte av nostalgiska skäl ha någon idealiserad syn på hur Höga myndigheten fungerade.
It is a story of people, with their ambitions, sympathies and antipathies.
Det handlar om människor och om deras strävanden, sympatier och antipatier.
It is a short story, but it was founded on the impartiality of the pioneers.
Det är ingen lång historisk period, men den vilar på pionjärernas oegennyttiga strävanden.
The appointed members of the High Authority started recruiting staff.
När medlemmarna av Höga myndigheten hade utsetts började de rekrytera personal.
Jean Monnet had originally envisaged a small administration, modelled on the one he had had when Commissioner for the Plan.
Jean Monnet föreställde sig från början en bantad förvaltning av det slag som han hade infört vid det franska plankommissariatet efter kriget.
The recruitments arrived in 1952 and 1953, whilst the status of the future ‘European official’ continued to be discussed until 1955.
De första anställningarna gjordes 1952–1953, men tjänsteföreskrifterna för de kommande ”Europatjänstemännen” kom inte förrän 1955.
Contrary to its original intention, which had been to select staff on merit alone, the High Authority decided to take account of the national origin of its staff.
Även om man från början hade haft för avsikt att enbart gå efter förtjänst, kom man också att ta hänsyn till nationstillhörighet.
More importantly, staff numbers grew faster than intended, although they still remained reasonable: from 61 persons at the end of 1952 to 600 in June 1955.
Framför allt ökade personalen snabbare än förutsett, även om den höll sig inom rimliga gränser: 61 anställda i slutet av 1952 och 600 i juni 1955.
By 1960, there were 943 staff and 1 000 when the Communities merged in 1967.
År 1960 fanns det 943 och när gemenskaperna 1967 slogs ihop 1 000 tjänstemän.
Steps were taken to attract high flyers, especially through tax exemption.
Man vidtog åtgärder för att få in duktigt folk, och viktigast av dem var skattebefrielsen.
People came to Luxembourg for a variety of reasons: the idea of building Europe, a taste for fresh adventures, and the material benefits.
De som kom till Luxemburg gjorde det av mycket olika skäl: tanken på en europeisk integration, lusten att uppleva ett nytt äventyr, materiella fördelar.
Many people have spoken of the importance of being able to work closely with colleagues and the collegial nature of everyday work.
Många har vittnat om hur det var och berättat om hur viktigt det var med de nära kontakterna och det goda samarbetsklimatet i vardagen.
There were of course some tough discussions, but the administration was able to start work rapidly and remarkably efficiently, which had not been evident at the outset.
Visst förekom det hårda diskussioner, men förvaltningen kunde gå igång med arbetet med en anmärkningsvärd effektivitet, något som inte hade varit givet på förhand.
A Consultative Committee was attached to the High Authority.
Till Höga myndigheten knöts också en rådgivande kommitté.
It consisted of representatives of trade unions (9
Där ingick företrädare för fackföreningarna (9
), employers’ organisations and consumer associations in the two industries concerned.
), arbetsgivarorganisa- tionerna och avnämarna för de båda branscherna.
) Those that had supported the Schuman Plan; the French CGT, for example, did not take part at first. first.
) De som stödde Schumanplanen – franska CGT deltog t.ex. inte från början.
Fifty years of European coal and steel were appointed by the Council.
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år av rådet.
The Committee ‘assisted’ the High Authority and played a purely consultative role.
Kommittén fungerade som ett stöd för Höga myndigheten och hade enbart en rådgivande roll.
Its creation clearly re-fl flects the influence of such experiences as German co-determination, the French Economic and Social Council or Monnet’s own experience of managing to get the representatives of these interest groups to work together on the Plan modernisation committees.
I denna konstruktion kan man se inflytandet från olika erfarenheter: de västtyska systemen med arbetarrepresentation i företagen, det franska ekonomiska och sociala rådet och Monnets egna erfarenheter från den tid då han fick arbetsgivare och arbetstagare att samarbeta inom planmyndighetens moderniseringskommittéer.
The first Council of Ministers met in September 1952 and was attended by the six Foreign Affairs Ministers of the member countries.
Ministerrådet hade sitt första möte i september 1952 och bestod då av de sex medlemsstaternas utrikesministrar.
It was assisted by a Committee of Permanent Representatives (Coreper).
Rådet biträddes senare av Ständiga representanternas kommitté (Coreper).
Monnet had not envisaged the existence of a Council.
Att rådet skulle inrättas ingick inte i Jean Monnets förslag.
It was during the negotiations for the Treaty of Paris that the Dutch representative put forward the proposal.
Det var under förhandlingarna om Parisfördraget som den nederländske representanten krävde det.
The aim was to coordinate economic and social policies but that this was at the limits of the powers of the Treaty.
Vad det gällde var att samordna den ekonomiska och sociala politiken i frågor som gränsade till de områden som behandlades i fördraget. Problemet var reellt.
However, what was presented initially as a technical measure rapidly turned into political rivalry with much at stake: who was in command between the High Authority, with its supranational vocation, and the Council, which today would be described as intergovernmental?
Vem skulle bestämma över vem? Höga myndigheten som ju var övernationell eller rådet som man i dag skulle kalla mellanstatligt?
At first, the High Authority seemed to have the upper hand.
I början verkade Höga myndigheten väga tyngst.
The Council was consulted by the High Authority; it discussed without necessarily taking a vote.
Rådet tillfrågades av Höga myndigheten och överlade men gick inte nödvändigtvis till omröstning.
The minutes of its proceedings were sent to the High Authority (Article 28).
Protokollet från överläggningarna överlämnades till Höga myndigheten (artikel 28).
When it had to give its assent, the requirement could be unanimity, an absolute majority or a qualified majority, according to relatively complex rules that were amended several times.
Ett yttrande till Höga myndigheten kunde antas enhälligt, med absolut flertal eller kvalificerat flertal enligt ganska komplicerade regler som kom att ändras flera gånger.
But at all events, a unanimous vote was necessary if the Council was to refuse its assent to the High Authority.
För att anta ett yttrande som gick emot Höga myndigheten måste rådet dock fatta beslut enhälligt.
At the beginning of 1953, some Council members were starting to worry about the High Authority’s dominance over the Council.
I början av 1953 uttryckte några medlemmar av rådet oro över Höga myndighetens dominans över rådet.
But, it was the exact opposite that happened, the story of the High Authority being one of a gradual weakening until it disappeared.
I verkligheten gick det sedan åt rakt motsatt håll – Höga myndigheten försvagades undan för undan till dess att den slutligen försvann.
The Authority, to which Monnet, a former Commissioner-General for the Plan, added the rather outdated term ‘High’, was undermined by the failure of the European Defence Community and the subsequent stages in the building of Europe.
Denna myndighet som man hade velat göra ”hög” enligt Jean Monnets redan föråldrade terminologi – han hade ju varit generalkommissarie för planmyndigheten – gick samma väg som Europeiska försvarsgemenskapen och andra tidiga försök att skapa en europeisk integration.
It would seem that Monnet had not envisaged a Common Assembly any more than he had foreseen the Council.
Liksom rådet verkar Gemensamma församlingen inte heller ha ingått i Monnets ursprungliga plan.
19 close collaborator of Monnet during their Plan days, that the Declaration of 9 May did not provide for any ‘democratic legitimacy’.
21 parlamentsledamoten André Philip som påpekade för Etienne Hirsch, en av Monnets närmaste män vid planmyndigheten, att deklarationen av den 9 maj inte hade någon ”demokratisk legitimitet”.
Thus the European Parliamentary Assembly was born.
Så föddes den europeiska parlamentariska församlingen.
This might seem surprising in the light of subsequent developments: how could work start on building Europe without providing for its parliament?
Detta kan också verka förvånande i ljuset av allt som har hänt sedan dess: hur kunde man börja bygga upp ett europeiskt samarbete utan att tänka på en församling?
Much can no doubt be said about the vision of Monnet, who was more of a technician than a politician, but it must also be borne in mind that his proposal came in response to an urgent need and the Schuman Declaration was, in his mind, the first piece of a vast puzzle still to be completed in which the democratic institutions could play their part.
Man kan förstås hänvisa till att Monnet själv såg sakerna ur teknisk synpunkt snarare än politisk. Men man får också tänka på att han lade fram sitt förslag i all hast och att Schumandeklarationen för honom snarast var första biten i ett väldigt pussel där demokratiska institutioner också skulle kunna ingå.
But there can be no denying that the first Assembly had very limited powers and no influence over the Council.
Vad som är säkert är att den första församlingen hade mycket begränsade befogenheter och inte heller något inflytande på rådet.
And its influence was all the more limited as it was an indirect Assembly, a delegation of national parliaments as regards the parties and movements represented which had supported the Treaty, rather than a parliament elected by direct universal suffrage.
Dess makt var så mycket mer begränsat som den var indirekt vald via de nationella parlamenten och bara med deltagande av de partier och rörelser som hade stött fördraget. Det var alltså inte fråga om några direkta allmänna val.
Its 78 representatives met for the first time in September 1952.
Den första församlingens 78 medlemmar möttes för första gången i september 1952.
Here too, the smaller countries were well represented, with 24 seats or 30 %.
Också här hade de små länderna fått en stark representation med 24 platser, dvs. 30 %.
It had been necessary to take account of the importance of the two industries in those countries and to avoid giving the impression of Franco-German domination.
Man måste ta hänsyn till den tyngd de båda näringsgrenarna hade i dessa länder, och inte heller fick man ge intryck av någon fransk-tysk dominans.
The subsequent history of the Assembly is the opposite of that of the High Authority.
Församlingens senare utveckling blev den motsatta mot Höga myndigheten.
Initially confined to a subordinate role, the Assembly, which became the European Parliament in 1962, was elected by direct universal suffrage in 1979 (10
Från början begränsad till en underordnad roll omvandlades den 1962 till Europaparlamentet. Från och med 1979 har det valts i direkta val (10
), and was to play an increas- ingly significant role in the European institutions.
), och det har kommit att spela en allt viktigare roll bland de europeiska institutionerna.
Discreet, but very quickly effective, the Court of Justice and its seven judges started work in December 1952 under the Presidency of Massimo Pilotti.
Domstolen märktes inte mycket utåt men blev snabbt effektiv. Den började arbeta i december 1952 med sju domare under ledning av Massimo Pilotti.
Its task was to settle disputes between Member States on the application of the Treaty, maintain an equilibrium between the institutions whilst ensuring that the law was observed and monitor the activity of the High Authority.
Dess uppgift skulle vara att avgöra tvister mellan medlemsstaterna om tillämpningen av fördraget, vaka över jämlikheten mellan institutionerna ”i enlighet med lag” och övervaka Höga myndighetens verksamhet.
As regards procedures under the ECSC Treaty, the largest number of cases concerned scrap, as there were special measures relating to this product (Chapter 2).
De flesta av de mål som föll inom ramen för EKSG-fördraget gällde skrot, som omgärdades av särskilda bestämmelser (kapitel 2).
And then it was private individuals and companies, rather than governments,
I övrigt väcktes talan i många ärenden av fysiska och juridiska personer men mycket få av regeringar. Av
) The French representatives wanted the Assembly to be elected by direct universal suffrage in 1950.
) Man kan notera att de franska representanterna i juni 1950 ville ha allmänna och direkta val till församlingen.
Benelux regarded this as premature.
Benelux ansåg då att frågan var för tidigt väckt.
After 1958, France took a different view of the matter.
Från 1958 hade Frankrike en annan syn på den frågan.
Fifty years of European coal and steel that brought the vast majority of proceedings. Of the 355 cases judged between 1953 and 1990, 17 were instituted by governments and 333 by individuals or companies.
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år de 355 mål som dömdes från 1953 till 1990 hade 17 väckts av regeringar men 333 av fysiska och juridiska personer.
The governments could defend their interests by political means.
Regeringarna hade ju politiska vägar för att försvara sina intressen.
The history of the Court of Justice is one of continuity, from the Treaty of Paris (Article 31) to the Treaty of Rome (Article 164).
Domstolen har haft en mycket stor kontinuitet som institution, från Parisfördraget (artikel 31) till Romfördraget (artikel 164).
Later to become the Court of Justice of the European Communities and then of the Union, it has continued with its essential work right up to the present day.
Den blev senare Europeiska gemenskapernas och senare Europeiska unionens domstol och fortsätter sitt grundläggande arbete än i dag.
The above introduction has deliberately steered clear of the debates and the international context after 9 May 1950. This was necessary in order to describe the setting-up of the ECSC but, obviously, external events determined the destiny of the first Community.
I ovanstående framställning har vi med avsikt förbigått debatterna och det internationella sammanhanget efter den 9 maj 1950 för att först beskriva inrättandet av EKSG, men det är tydligt att skeendet i omvärlden hade ett avgörande inflytande på den första gemenskapen.
The Korean War started in the summer of 1950 with the attack by Communist forces.
Koreakriget började med de kommunistiska styrkornas attack sommaren 1950.
It led the Americans to call for stronger military cooperation in Europe.
Det gjorde att Förenta staterna begärde ett förstärkt militärt samarbete i Europa.
In August, Winston Churchill talked about a European army that would include German soldiers.
I augusti föreslog Winston Churchill en europeisk armé där också västtyska soldater skulle ingå.
Jean Monnet discussed a military integration plan with René Pleven which he presented in October 1950.
Jean Monnet föreslog då för René Pleven en plan för militär integration, som denne lade fram i oktober 1950.
It was clearly specified that negotiations on a European army would begin only after the Treaty of Paris had been signed.
Där preciserades tydligt att förhandlingarna för den europeiska armén inte skulle inledas förrän efter det att Parisfördraget var undertecknat.
Based on the ECSC plans, the European Defence Community posed more extensive political problems.
Europeiska försvarsgemenskapen EDC ställde upp bredare politiska uppgifter för sig, inspirerade av EKSG-modellen.
Whilst the main points of the plan were approved by the five ECSC partners, France was very much opposed to it and the draft Treaty was rejected in August 1954.
Den planen accepterades i sina grunddrag av fem av de sex EKSG-medlemmarna, men i Frankrike uppstod en kraftig opposition och utkastet till fördrag förkastades slutligen i augusti 1954.
A speech given by a very pessimistic Frantz Etzel gives an idea of the situation: ‘The unbelievable thunderclap of the vote on 30 August 1954 by the French National Assembly destroyed the hopes placed in the creation of Europe.
I ett tal gav Franz Etzel en mycket pessimistisk sammanfattning av händelserna: ”Omröstningen i franska nationalförsamlingen den 30 augusti 1954 slog ned som en blixt och förstörde de förhoppningar som fanns om ett europeisk samgående. Men det var inte bara EDC, som skulle ha lett till att en europeisk armé bildades, som nu omintetgjordes.
General disappointment spread like a dark veil over all projects for the building of Europe.
Det bredde ut sig en allmän besvikelse som en mörk skugga överallt där man arbetade för ett europeiskt samarbete.
Hundreds and hundreds of people working on these projects returned to their national administrations and, in the East, we witnessed the triumph of those who could hardly have dared hope for this defeat of the free forces of Europe’ (11).
Hundratals och åter hundratals medarbetare vid staber och myndigheter som var på väg att byggas upp togs tillbaka till sina tjänster i hemlandet, och i Öst triumferade de som aldrig hade vågat hoppas på att frihetens krafter i Europa skulle lida ett sådant nederlag.” (11)
353, quoted by Mauve Carbonell, ‘Franz Etzel (1902–1970)’, master’s thesis supervised by Philippe Mioche, University of Provence, 2001.
353, citerat av Carbonell, Mauve, Franz Etzel (1902–1970), examensarbete under handledning av Ph. Mioche, Université de Provence 2001.
They were aware that the initial hope of rapidly integrating an increasing number of sectors was receding.
23 hopp om en snabb integrering av fler och fler ekonomiska sektorer försvann i fjärran.
The ECSC had not in effect been designed to continue by itself.
EKSG var ju inte konstruerat för att stå ensamt. Hur skulle man kunna integrera basindustrierna utan att göra detsamma med energin och transporterna?
Coal and steel were thus isolated for some time to come, like experimental laboratories or the archaeological remains of an ancient experiment.
Kol- och stålsektorerna fann sig på det sättet stå isolerade i lång tid, som experimentverkstäder eller som minnesmärken över en gången tids försök.
The sudden halt to the impetus of European construction also affected the political balance of power between the High Authority and the Council.
När det europeiska samarbetet nu tappade styrfart fick det följder för det politiska styrkeförhållandet mellan Höga myndigheten och rådet.
Either way, whether through the High Authority’s self-censorship or as a result of a Council offensive, the supranational body was on the defensive.
Den övernationella instansen hamnade på defensiven – antingen genom att Höga myndigheten släppte initiativet eller genom att rådet gick till offensiv.
For a long time this would restrict the ECSC’s capacity to launch new action.
Det kom länge att begränsa EKSG:s förmåga att ta initiativ.
There was one positive result.
En positiv verkan av detta kan man dock se.
Confined to doing what it was supposed to do, the Luxembourg institution adopted a cruising speed and did its original tasks more thoroughly.
Begränsad som den var till sina uppgifter gick myndigheten ned till marschfart och koncentrerade sig på sina ursprungliga uppgifter.
And it was more and more efficient in its action in certain fields, especially in the financial sector.
Därmed gick arbetet också allt bättre på olika områden, särskilt det finansiella. finansiella.
Monnet’s resignation in 1955 was also an obvious consequence of the failure of the EDC.
Jean Monnets avgång 1955 var också en tydlig följd av misslyckandet med EDC.
After the announcement in November 1954, a great deal of discussion went on behind the scenes.
Han meddelade i november året innan att han ville avgå, varefter en hel del köpslående ägde rum.
The founder was leaving for negative reasons.
Grundarens avgång hade negativa orsaker.
He was disappointed by the failure of the EDC and he knew that the ECSC would be forever weakened.
Han var besviken över misslyckandet med EDC och visste att EKSG skulle försvagas varaktigt av det.
He never denied that, as far as he was concerned, the ECSC was not an end in itself.
Han hade aldrig dolt att EKSG inte var något mål i sig för honom.
But Jean Monnet also wanted to contribute to the continuation of the European project.
Men han hade också ambitionen att bidra till att det europeiska projektet skulle fortsätta.
He sought a new role and a new impetus for Europe.
Han sökte en ny roll och nya uppgifter att ta itu med för Europa.
He was evidently unsure about the best path to take.
Man märker att han tvekade om vad han borde göra.
Those most attached to the first Community hoped he would stay, fearing quite rightly that his departure would further weaken the institution.
De varmaste anhängarna till den nya gemenskapen önskade att han skulle stanna kvar och fruktade med rätta att hans avgång skulle försvaga institutionen ännu lite grann. Däremot ville den nye franske regeringschefen Pierre Mendès France få honom utbytt.
Many names were put forward as possible successors, with two names finally emerging: the socialist Paul Ramadier, and the former President of the Council, René Mayer.
Många förslag kom i omlopp om vem som skulle efterträda honom, och man stannade slutligen vid två namn: socialisten Paul Ramadier och den förre konseljpresidenten René Mayer.
Fifty years of European coal and steel
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år som Monnet.
He consolidated the administrative work of his predecessor. ‘Staff regulations, organisation chart, budget, financial regulation — issues to which were attached no glory and no prestige to quote a group of ECSC officials — were the focus of his attentions.
Han befäste sin föregångares administrativa verk. ”Personalföreskrifter, organisationsschema, budget, budgetförordning och alla möjliga problem som varken var fina eller tjusiga, som en grupp tjänstemän vid EKSG uttryckte det, ägnade han all sin kraft åt.
René Mayer had immediately recognised that the ECSC staff regulations would be used as a model for those of all the Community bodies, including those of the Parliament or the Council of Ministers.
René Mayer hade genast insett att personalföreskrifterna för EKSG skulle tjäna som förebild för liknande föreskrifter för alla EEG:s organ, också för den parlamentariska församlingen och ministerrådet.