natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Directive 2008/56/EC of the European Parliament and of the Council of 17 June 2008 establishing the framework for Community action in field of marine environmental policy (Marine Strategy Framework Directive) (OJ L 164, 25.6.2008).
Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/56/EG av den 17 juni 2008 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område (Ramdirektiv om en marin strategi), EUT L 164, 25.6.2008.
Maximum Sustainable Yield is the maximum annual catch which on average can be taken year after year from a fish stock without deteriorating the productivity of the fish stock.
Den maximala hållbara avkastningen är den maximala årliga fångst som i genomsnitt kan tas år efter år från ett fiskbestånd utan att försämra beståndets produktivitet.
Fishing above MSY in the short term will lead to lower catch opportunities in the longer term as the fish stock is fished down.
Fiske över den maximala hållbara avkastningen på kort sikt kommer att leda till lägre fångstmöjlighteter på längre sikt eftersom beståndet fiskas ner.
– introducing fishing effort, such as limiting the days a vessel can operate at sea, as a fundamental tool in fisheries management, notably in the context of multi-annual recovery plans;
– En ny politik för fiskeflottor, som innebär att obligatoriska mål för kapacitetsminskning avskaffas. De ersätts med nationella tak, och inom dessa gränser är medlemsstaterna fria att själva välja hur fiskeflottorna ska hanteras.
THE CURRENT COMMON FISHERIES POLICY AND ITS OUTCOMES
DEN NUVARANDE GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN OCH DESS RESULTAT
– a more selective use of public funds to support the development of the sector by discontinuing the use of public aid to construct new vessels, by a structural policy more coherent with CFP objectives and with more emphasis on diversification in coastal communities;
– Införande av fiskeansträngning (t.ex. begränsning av antalet dagar som ett fartyg kan bedriva verksamhet till havs), som ett grundläggande verktyg i fiskeriförvaltningen, framför allt i samband med fleråriga återhämtningsplaner.
– new bilateral fisheries agreements aimed at developing partnerships with the third countries concerned.
– En övergång mot ett mer långsiktigt perspektiv på fiskeriförvaltningen genom införandet av återhämtningsplaner och förvaltningsplaner.
– moving towards a longer-term perspective on fisheries management by introducing recovery and management plans;
– En mer selektiv användning av offentliga medel för att stödja utvecklingen av sektorn.
However, the objectives agreed in 2002 to achieve sustainable fisheries have not been met overall.
Detta omfattar ett avskaffande av stödet för byggande av nya fartyg, en strukturpolitik som är mer förenlig med målen för den gemensamma fiskeripolitiken och en ökad tonvikt på diversifiering av kustsamhällen.
– increased commitment to ensure the integration of environmental concerns into fisheries management;
– Ett tydligare åtagande om att säkerställa att miljöhänsyn integreras med fiskeriförvaltningen.
– increased stakeholder involvement by establishing the Regional Advisory Councils (RACs);
– Nya bilaterala fiskeavtal som syftar till att utveckla partnerskap med berörda tredjeländer.
– a new fleet policy, doing away with compulsory targets for capacity reduction and replacing them with national ceilings under which Member States are free to choose how they conduct their fleet policy;
– Ökat deltagande av aktörerna genom inrättandet av regionala rådgivande nämner.
30% of these stocks are outside safe biological limits, which means that they may not be able to replenish (1).
De mål som 2002 fastställdes för att uppnå ett hållbart fiske har dock generellt sett inte uppnåtts.
European fisheries today depend on young and small fish that mostly get caught before they can reproduce.
En annan viktig konsekvens av den onda cirkeln med överfiske, överkapacitet och låg ekonomisk återhämtningsförmåga är det starka politiska trycket om att öka fiskemöjligheterna på kort sikt på bekostnad av näringens framtida hållbarhet.
For instance, 93% of the cod in the North Sea are fished before they can breed (2).
Det ständiga politiska och ekonomiska trycket har fått näringen och medlemsstaterna att begära oräkneliga avvikelser, undantag och särskilda åtgärder.
This overall picture conceals considerable variations by marine region and species.
I många fall har näringen hittat olika sätt att motverka dessa åtgärders kortsiktigt negativa ekonomiska effekter, vilket skapat ett behov av ännu mer detaljerade åtgärder.
Nonetheless, European fisheries are eroding their own ecological and economic basis.
Denna mikroförvaltning gör det allt mer komplicerat, svåröverskådligt och dyrt att förvalta och kontrollera dokumentation, beslut, genomförande och kontroll som rör det vidsträckta och av mångfald präglade europeiska fisket.
This situation has arisen in a context of heavy public financial support given to the fishing industry, one of the results being to artificially maintaining excess fishing capacity.
De marina ekosystemen i europeiska vatten har potential för fiskbestånd med hög produktivitet. De flesta bestånden har dock fiskats ned.
On top of direct aid from the European Fisheries Fund and similar national aid schemes, the industry benefits from a number of indirect subsidies, the most important of which is the overall exemption from fuel taxes.
88% av gemenskapens bestånd fiskas över maximal hållbar avkastning: Detta betyder att dessa fiskpopulationer skulle kunna öka och generera mer ekonomisk avkastning om de bara gavs några få år med lägre fisketryck.
Unlike other industries, fishing also benefits from free access to the natural resource it exploits and does not have to contribute to the public management costs associated with its activities e.g. control and safety at sea.
30% av dessa bestånd ligger under de säkra biologiska gränserna, vilket innebär att de kanske inte kan fyllas på genom fortplantning (1). Dagens europeiska fiske är beroende av unga och små exemplar som oftast fångas innan de kan fortplanta sig.
In several Member States, it has been estimated that the cost of fishing to the public budgets exceeds the total value of the catches.
Exempelvis fiskas 93% av Nordsjötorsken upp före fortplantning (2). Denna övergripande bild döljer stora variationer mellan olika havsregioner och arter.
In simple terms, this means that European citizens almost pay for their fish twice: once at the shop and once again through their taxes.
De europeiska fiskena håller dock på att utarma sin egen ekologiska och ekonomiska bas.
While a few EU fleets are profitable with no public support, most of Europe’s fishing fleets are either running losses or returning low profits.
Några av EU:s fiskeflottor är vinstgivande utan offentligt stöd, men de flesta går antingen med förlust eller ger mycket små vinster.
Overall poor performance is due to chronic overcapacity of which overfishing is both a cause and a consequence: fleets have the power to fish much more than can safely be removed without jeopardising the future productivity of stocks.
De generellt sett dåliga resultaten beror på en kronisk överkapacitet, där överfiske är både orsak och verkan. Fiskeflottorna klarar att fiska betydligt mer än vad som kan tas ut utan att hota beståndens framtida kapacitet.
Although it varies significantly by marine region and fleet, on average fleets have been reduced by only 2% a year.
Variationerna är visserligen stora mellan olika havsregioner och fiskeflottor, men i genomsnitt har flottorna minskats med endast 2% per år.
Which is broadly offset by technological progress in fishing efficiency (estimated at 2 to 3% a year).
Denna minskning har i princip omintetgjorts av den tekniska utvecklingen av fiskeeffektiviteten (som beräknas till 2 till 3% per år).
Another important consequence of the vicious circle of overfishing, overcapacity and low economic resilience is high political pressure to increase shortterm fishing opportunities at the expense of the future sustainability of the industry.
Den här situationen har uppstått i samband med det omfattande offentliga stödet till fiskerinäringen, där ett resultat är att en alltför hög fiskekapacitet har upprätthållits på konstlad väg.
Sustained political and economic pressure has led industry and Member States to request countless derogations, exceptions and specific measures.
Utöver direktstödet från Europeiska fiskerifonden och liknande nationella stödsystem omfattas näringen av ett antal indirekta stöd.
In many cases, the industry has found ways to counteract the shortterm negative economic effects of these measures, leading to the need for even more detailed measures.
Enkelt uttryck betyder det här att de europeiska medborgarna nästan betalar två gånger för sin fisk: en gång i affären och sen en gång till via skattsedeln.
Based on data provided by ICES.
Enligt uppgifter från ICES.
4.1.Addressing the deep-rooted problem offleet overcapacity
4.1.Åtgärder mot det djupt rotade problemet med överkapacitet i flottorna
OVERCOMING THE FIVE STRUCTURAL FAILINGS OF THE POLICY
ÅTGÄRDANDE AV DE FEM STRUKTURELLA FELEN I POLITIKEN
– a deep-rooted problem of fleet overcapacity;
– Vagt formulerade politiska mål som ger otillräcklig vägledning för beslutsfattande och genomförande.
– imprecise policy objectives resulting in insufficient guidance for decisions and implementation;
– Ett system för beslutsfattande som uppmuntrar till ett kortsiktigt tänkande.
– a decision-making system that encourages a shortterm focus;
– Ett regelverk som inte ger näringen själv tillräckligt ansvar.
– a framework that does not give sufficient responsibility to the industry;
– Bristande politisk vilja att se till att bestämmelserna följs och låg grad av efterlevnad i näringen.
– lack of political will to ensure compliance and poor compliance by the industry.
Användning av marknadsinstrument som överförbara fiskerättigheter kan vara ett effektivare och mindre kostsamt sätt att minska överkapaciteten, och skulle lägga en större del av ansvaret på näringen.
A P E R P
GRÖNBOK
Several Member States have taken steps in recent years towards using such instruments.
Flera medlemsstater har på senare år tagit steg mot användningen av sådana instrument.
This has generally led to more rational investment decisions and to reductions in capacity, as the operators adapt their fleet to their fishing rights in order to achieve economic efficiency (1).
Detta har i allmänhet lett till mer rationella investeringsbeslut och till kapacitetsminskningar, eftersom verksamhetsutövarna anpassar sin flotta till sina fiskerättigheter för att uppnå ekonomisk effektivitet (1).
• Should capacity be limited through legislation? If so, how?
• Bör kapaciteten begränsas genom lagstiftning?
• Is the solution a one-off scrapping fund?
• Är lösningen ett engångsbidrag för skrotning?
Social objectives such as employment have often been invoked to advocate more generous shortterm fishing opportunities: the result has always been to further jeopardise the state of the stocks and the future of the fishermen who make a living out of them.
De sociala målen, som sysselsättning, har ofta åberopats för att motivera mer generösa kortsiktiga fiskemöjligheter.
It is therefore crucial that any compromises made to cushion the immediate economic and social effects of reductions in fishing opportunities remain compatible with longterm ecological sustainability, including a move to fishing within MSY, eliminating discards and ensuring a low ecological impact of fisheries.
Resultatet har alltid varit att beståndens situation hotats ytterligare och därmed även framtiden för de fiskare som är beroende av dem, Det är därför mycket viktigt att alla kompromisser som görs för att mildra de omedelbara ekonomiska och sociala effekterna av minskade fiskemöjligheter är förenliga med den långsiktiga ekologiska hållbarheten, och att de innebär en övergång till fiske inom den maximala hållbara avkastningen, ett avskaffande av bruket att kasta fångst överbord och ett säkerställande av ett fiske med små ekologiska konsekvenser.
• Could transferable rights (individual or collective) be used more to support capacity reduction for large-scale fleets and, if so, how could this transition be brought about?
• Kan överförbara rättigheter (individuella eller kollektiva) användas mer för att stödja kapacitetsminskning för storskaliga flottor och, i så fall, hur kan denna förändring åstadkommas?
• Should this choice be left entirely to Member States or is there a need for common standards at the level of marine regions or at EU level?
• Bör detta val helt överlåtas på medlemsstaterna eller behövs det gemensamma standarder på havsregionsnivå eller EU-nivå?
• How can the objectives regarding ecological, economic and social sustainability be defined in a clear, prioritised manner which gives guidance in the short term and ensures the longterm sustainability and viability of fisheries?
• Hur kan målen avseende ekologisk, ekonomisk och social hållbarhet fastställas på ett entydigt sätt med tydliga prioriteringar som ger vägledning på kort sikt och säkrar fiskets långsiktiga hållbarhet och livskraft?
• Should the future CFP aim to sustain jobs in the fishing industry or should the aim be to create alternative jobs in coastal communities through the IMP and other EU policies?
• Bör framtidens gemensamma fiskeripolitik syfta till att bibehålla sysselsättningen i fiskerinäringen eller bör den syfta till att skapa alternativa arbetstillfällen i kustsamhällena genom den integrerade havspolitiken och annan EU-politik?
• How can indicators and targets for implementation be defined to provide proper guidance for decision making and accountability?
• Hur kan indikatorer och mål för genomförandet fastställas som ger riktig vägledning för beslutsfattande och ansvarsfrågor?
The current CFP regulation states that‘the Common Fisheries Policy shall ensure exploitation of living aquatic resources that provides sustainable economic, environmental and social conditions’(2).
I den nuvarande förordningen om den gemensamma fiskeripolitiken anges att ”Den gemensamma fiskeripolitiken skall säkerställa att levande akvatiska resurser utnyttjas på ett hållbart sätt i ekonomiskt, miljömässigt och socialt hänseende”(2).
There are no clear indicators and
Det finns inga tydliga indikatorer och måttstockar som kan ge mer konkret vägledning eller bidra till att mäta hur politiken lyckas.
European Commission study, 2009.
Studie av Europeiska kommissionen, 2009.
Council Regulation (EC) No 2371/2002 of 20 December 2002 on the conservation and sustainable exploitation of fisheries resources under the Common Fisheries Policy.
Rådets förordning (EG) nr 2371/2002 av den 20 december 2002 om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken.
4.3.Focusing the decision-making framework on core longterm principles shared ecosystems cover wide geographical areas and cannot be managed by individual Member States acting in isolation.
I de flesta fall skulle denna delegering behöva organiseras på havsregionsnivå, eftersom gemensamma fiskbestånd och ekosystem täcker stora geografiska områden och inte kan förvaltas av enskilda medlemsstater som agerar isolerat.
This has resulted in a focus on shortterm considerations at the expense of the longer-term environmental, economic and social sustainability of European fisheries.
Detta har lett till en fokusering på kortsiktiga överväganden på bekostnad av den mer långsiktiga miljömässiga, ekonomiska och sociala hållbarheten för europeiskt fiske.
This highly unsatisfactory situation is without doubt the main reason why the CFP is criticised by stakeholders. ‘Brussels’ – in fact the Council of Fisheries Ministers – is seen as deciding on each and every detail of the implementation of the policy.
Denna mycket otillfredsställande situation är utan tvivel den viktigaste anledningen till att den gemensamma fiskeripolitiken kritiseras av aktörerna. ”Bryssel”– vilket i själva verket betyder rådet (fiske) – anses bestämma minsta lilla detalj i genomförandet av politiken.
Putting policy in its right place by letting Council and Parliament focus on principles and delegating implementation decisions to Member States, the Commission and/or selfmanagement by the industry would lead to a simpler and cheaper policy.
Politiken bör placeras på rätt nivå, genom att rådet och Europaparlamentet tillåts fokusera på principer och genomförandebeslut delegeras till medlemsstaterna, kommissionen och/eller omfattas av näringens självförvaltning, vilket bör ge en förenklad och mindre kostsam politik.
There is also a need to assess the role of consultative structures such as the Advisory Committee for Fisheries and Aquaculture (ACFA) or the Regional Advisory Councils (RACs) under the new set-up.
Enligt Lissabonfördraget skulle medbeslutandeförfarandet (som innebär att rådet och Europaparlamentet fattar beslut gemensamt) gälla för alla fiskeribeslut utom för fastställandet av de årliga fiskemöjligheterna.
Policy decisions would in any case remain the remit of Community institutions and Member States. Moving to regional set-ups would most likely enhance the advisory role of the RACs.
Detta gör det än mer nödvändigt att göra en ny utvärdering av dagens mikroförvaltning på högsta politiska nivå och anpassa beslutsfattandet inom den gemensamma fiskeripolitiken till beslutsfattandet inom annan EU-politik, dvs. en tydlig hierarki mellan grundläggande principer och tekniskt genomförande.
Under the Lisbon Treaty, the co-decision procedure (under which the Council and the European Parliament take decisions together) would apply to all fisheries decisions apart from establishing yearly fishing opportunities.
Man måste också granska betydelsen av samrådsstrukturer som den rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk och de regionala rådgivande nämnderna inom den nya strukturen.
This makes it all the more necessary to re-evaluate the current approach on micromanagement at the highest political level and bring decision-making under the CFP in line with all other EU policies i.e. a clear hierarchy between fundamental principles and technical implementation.
Beslut om politiken skulle i vilket fall även fortsättningsvis fattas av gemenskapens institutioner och medlemsstaterna. En övergång mot regionala strukturer skulle förmodligen lyfta fram de regionala rådgivande nämndernas rådgivande roll.
• How can we clarify the current division of responsibilities between decision-making and implementation to encourage a longterm focus and a more effective achievement of objectives?
• Hur kan vi förtydliga den nuvarande fördelningen av ansvar mellan beslutsfattande och genomförande för att främja ett långsiktigt perspektiv och effektivare uppnående av målen?
• Do you think decentralised decisions on technical matters would be a good idea?
• Anser ni att det vore en bra idé med decentraliserade beslut om tekniska frågor?
For instance, decisions on certain principles and standards such as fishing within MSY, adapting fleet capacity to available resources or eliminating discards could remain at Community level, but it would then be left to Member States to regulate their fisheries within these Community standards. In most cases this delegation would need to be organised at the level of marine regions because shared fish stocks and
Exempelvis kan beslut om vissa principer och standarder, som fiske inom gränsen för maximal hållbar avkastning, anpassning av flottkapacitet till tillgängliga resurser eller avskaffande av bruket att kasta fångst överbord ligga kvar gemenskapsnivå, medan det överlåts åt medlemsstaterna att reglera sina fisken inom dessa
4.4.Encouraging the industry to take more responsibility in implementing the CFP often as a response to processors’and retailers’ pressure to improve traceability.
• Hur kan aktörernas rådgivande roll förbättras i samband med beslutsfattandet?
These initiatives could be generalised by turning the POs into bodies through which the industry takes responsibility for documentation and quota/effort management.
Hur skulle den rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk och de regionala rådgivande nämnderna kunna anpassas till en regionaliserat angreppssätt?
Giving the industry more responsibility requires that safeguard mechanisms are in place and implemented by the Community.
4.4.Uppmuntran till näringen att ta mer ansvar för genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken
There are cases where the catching sector shoulders greater responsibility to adapt the size of the fleet and their management costs.
Det finns redan många exempel på sådan självförvaltning genom nedifrån och upp-initiativ inom den europeiska fångstsektorn.
In some cases, this has been achieved by giving rights to the industry, which has encouraged them to use their investments more efficiently and eliminate surplus capacity (see 4.1.).
En del producentorganisationer förvaltar sina medlemmars kvotutnyttjande och har infört privata påföljder för sådana som överskrider sina individuella kvoter på bekostnad av andra.
There are two closely linked aspects to involving the industry more closely: responsibilities and rights.
Det finns fall där fångstsektorn axlar större ansvar för att anpassa storleken på sin flotta och sina förvaltningskostnader.
In the context of a CFP which gives more rights to the catching sector and relieves the industry the burden of the micromanagement it will be relevant to raise the issue of sharing the costs of fisheries management.
I en del fall har detta uppnåtts genom att man gett näringen rättigheter, vilket har uppmuntrat dem att använda sina investeringar mer effektivt och eliminera överskottskapacitet (se 4.1).
Rights, responsibility and accountability should of course go hand in hand: those who exercise responsibility in a proper and effective manner should be the ones to enjoy the access to fish stocks.
Det finns två med varandra nära förbundna aspekter av ett ökat deltagande från näringens sida: ansvar och rättigheter.
The industry can be given more responsibility through self-management.
Inom ramen för en gemensam fiskeripolitik som ger mer rättigheter till fångstsektorn och lättar mikroförvaltningens börda för näringen kommer det att vara relevant att ta upp frågan om delade kostnader för fiskeförvaltningen.
Results-based management could be a move in this direction: instead of establishing rules about how to fish, the rules focus on the outcome and the more detailed implementation decisions would be left to the industry.
Hittills har fiskerinäringen fått fri tillgång till en offentlig resurs och förvaltningskostnaderna har i princip burits av skattebetalarna.
• How can more responsibility be given to the industry so that it has greater flexibility while still contributing to the objectives of the CFP?
Rättigheter, ansvar och redovisningsskyldighet bör givetvis gå hand i hand: Det bör vara de som utövar sitt ansvar på ett korrekt och effektivt sätt som ges tillgång till fiskbestånden.
• How could the catching sector be best structured to take responsibility for selfmanagement?
Näringen kan ges mer ansvar genom självförvaltning.
How could the representativeness of POs be ensured?
Resultatbaserad förvaltning är en möjlig väg i denna riktning.
Results-based management would relieve both the industry and policy-makers of part of the burden of detailed management of technical issues. It would have to be linked to a reversal of the burden of proof: it would be up to the industry to demonstrate that it operates responsibly in return for access to fishing.
I stället för att fastställa bestämmelser om hur fisket ska gå till skulle man anta bestämmelser som inriktas på det resultatet som ska uppnås och låta de mer detaljerade genomförandebesluten fattas av näringen.
This would contribute to better management by making the policy considerably simpler and removing the current incentives for providing false or incomplete information.
Myndigheterna skulle fastställa gränser för näringens verksamhet, t.ex. fångstbegränsningar eller begränsning av bifångsterna av ungfisk.
Proportionality should be observed and the impact on preserving a competitive industry when implementing results-based management.
De skulle sedan ge näringen befogenhet att utveckla de ekonomiskt och tekniskt sett bästa lösningarna.