natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court was called uponto examine with regard to the right to a fair hearing as laid down by Article 6(1) of the European Convention on Human Rights (ECHR) and as interpreted by the European Courtof Human Rights whether, in the absence of a second opinion, as provided for by Directive
I målet Joachim Steffensen prövade domstolen huruvida provanalyser utgjorde ett bevis som kan godtas i en nationell domstol i brist på utlåtande från ett annat laboratorium, vilket krävs enligt direktiv 89/397/EEG om kontroll av livsmedel, med hänsyn till den rätt till en opartisk rättegång som garanteras genom artikel 6.1 i Europakonventionen om skydd för de
Statistics concerning the activities of the Court of Justice and the Court of First Instance in 2003 are published in the Court’s annual report (2004 edition forthcoming) and on the Europa server (http://curia.eu.int/en/instit/presentationfr/rapport.htm).
Statistiska uppgifter om EG-domstolens och förstainstansrättens verksamhet under 2003 finns offentliggjorda i domstolens årsrapport (2004 års upplaga har ännu inte utkommit) samt på Europaservern (http://curia. eu.int/sv/instit/presentationfr/rapport.htm).
Analyses of a wider selection of decisions can also be found in the quarterly review published in the Bulletin of the European Union (Bull.
Analyser av ett större urval domar redovisas också en gång per kvartal i Europeiska unionens bulletin (Bull.
3-2003, points 1.8.22 to 1.8.24; Bull.
3-2003, punkterna 1.8.22–1.8.24, Bull.
6-2003, points 1.8.50 to 1.8.57; Bull.
62003, punkterna 1.8.50–1.8.57 och Bull.
9-2003,points 1.8.39 to 1.8.48).
9-2003, punkterna 1.8.39–1.8.48.
¥2∂Joined Cases C-187/01 Hüseyin Gözütok and C-385/01 Klaus Brügge (2003) ECR I-01345 (Bull.
Mål C-187/01, brottmål mot Hüseyin Gözütok, och C-385/01, brottmål mot Klaus Brügge (REG 2003, s. I-1345, och Bull. 3-2003, punkt 1.8.22).
89/397/EEC on the control of foodstuffs, the results of the analyses of samples are admissible as evidence before a national court.
417 mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna som den uttolkas av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
To this end, the Court made a virtually directreference to the case-law of the Strasbourg Court to conclude that the national court mustconsider whether such evidence should be excluded in order to avoid measures incompatible with compliance with fundamental rights, in particular the right to a fair hearing beforea tribunal, as laid down by Article 6(1) of the ECHR.
För det ändamålet tillämpade EG-domstolen indirekt Europadomstolens praxis. EG-domstolen fastslog att den nationella domstolen bör pröva om det finns anledning att inte beakta ett sådant bevis för att undvika åtgärder som är oförenliga med de grundläggande rättigheterna, särskilt rätten till en opartisk rättegång i domstol i artikel 6.1 i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Asked to give a preliminary ruling on the compatibility ofan Austrian law with the provisions of Community law, the Court of Justice delivered a judgment on 20 May (1) on an employer’s right to publish data on employees’ salaries. The
EG-domstolen uttalade sig i en dom av den 20 maj (1) om en arbetsgivares rätt att lämna ut uppgifter om de anställdas inkomster. Frågan hade hänskjutits för förhandsavgörande och gällde förenligheten hos en österrikisk lag med bestämmelserna i gemenskapsrätten.
Austrian federal constitutional law on the limitation of income of public officials requireslegal entities subject to audit by the Rechnungshof (Court of Auditors) to inform it of salariesand pensions exceeding a certain threshold.
Enligt Österrikes förbundsgrundlag om begränsning av statstjänstemännens löner skall de rättssubjekt som står under tillsyn av Rechnungshof (revisionsrätten) underrätta Rechnungshof om löner och pensioner som överstiger ett visst belopp.
The Rechnungshof collects the data, includingthe names of the persons concerned, in a report to members of the parliamentary assemblies.This report is then distributed widely to the public.
Enligt förarbetena till lagen skall Rechnungshof sammanfatta dessa uppgifter i en rapport vilken innehåller namnen på de berörda personerna; rapporten skall läggas framförde parlamentariska församlingarna.
Although Directive 95/46/EC on the protection and free movement ofpersonal data is based on Article 95 of the EC Treaty, the Court gave a broad interpretationof its scope of application as not being limited to the existence of an actual link with freemovement between Member States in each of the situations referred to by the directive.
Direktiv 95/46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter grundar sig visserligen på artikel 95 i EG-fördraget, men domstolen gjorde en vid tolkning av direktivets räckvidd som inte begränsar sig till en faktisk koppling till den fria rörligheten mellan medlemsstaterna i var och en av de situationer som avses i direktivet.
Asfor the purpose of the directive, the Court pointed out that, while it is primarily to ensure thefree movement of personal data, it does require Member States to observe the protection ofthe fundamental rights and freedoms of individuals, in particular their right to privacy.
Domstolen erinrar om att direktivets övergripande syfte visserligen är att garantera det fria flödet av personuppgifter, men att det också föreskrivs att medlemsstaterna skall skydda fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter, särskilt rätten till privatliv.
Aspart of its examination of the Austrian national legislation for compatibility with the provisions of the directive, the Court first examined it for compatibility with Article 8 of the European Convention on Human Rights (ECHR) on the protection of privacy.
Domstolen kontrollerade därför först om den österrikiska lagstiftningen är förenlig med artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som handlar om skydd för privatlivet.
The Court stressedthat communication by an employer to a third party of data relating to the remunerationreceived by an employee or pensioner is an interference with private life within the meaningof Article 8 of the ECHR and may be justified only if it is in accordance with the law, pursuesa legitimate aim as specified in that article, and is necessary in a democratic society toachieve that aim.
Domstolen understryker att en arbetsgivare som lämnar ut uppgifter om en anställds eller pensionerad före detta anställds inkomster till tredje man gör sig skyldig till intrång i enskildas privatliv i den mening som avses i artikel 8 i konventionen.
Finally, as regards necessity, the Court considered that it was for the national courtsto examine whether it was necessary to disclose to the general public, over and above thereport to the parliamentary assemblies, the names of the persons in relation to their salaries,and whether it would suffice to inform them only of the salaries and other financial benefitsto which the employees concerned were contractually entitled.
Vidare noterar domstolen att syftet med detta intrång är att garantera att förvaltningen använder allmänna medel på ett sparsamt och lämpligt sätt, vilket utgör ett tillåtet ändamål enligt artikel 8 i konventionen, nämligen ”landets
Institutional law
Institutionell rätt
On 21 January the Court delivered a judgment (1) on theprocedures for the exercise of implementing powers conferred on the Commission andruled on the annulment in part of Parliament and Council Regulation (EC) No 1655/2000concerning the financial instrument for the environment (LIFE).
Den 21 januari (1) avkunnade EG-domstolen en dom om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter, och den uttalade sig om ogiltigförklaring i vissa delar av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1655/2000 om det finansiella instrumentet för miljön (Life).
It annulled the provisionimposing the regulatory committee procedure in Parliament and Council Regulation (EC)No 1655/2000 concerning the financial instrument for the environment (LIFE).
EG-domstolen ogiltigförklarade bestämmelsen om föreskrivande förfarande i förordning (EG) nr 1655/2000.
The Commission had alleged failure by the legislature to comply with the criteria laid down inthe 1999 committee procedure decision, which provides for the management procedure forthe implementation of financial programmes, including those with substantial financialimplications.
Kommissionen hade gjort gällande att lagstiftaren inte hade iakttagit kriterierna i ”kommittébeslutet” från 1999, som föreskriver ett förvaltningsförfarande för genomförandet av stödprogram som får betydande budgetkonsekvenser.
The Court ruled first that the fact that the criteria in question are not mandatory does notprevent them from having certain legal effects and in particular does not prevent the Community legislature from being subject to the obligation to state reasons when it departsfrom those criteria.
EG-domstolen konstaterade först och främst att den omständigheten att de aktuella kriterierna inte är bindande inte utesluter att de kan ha rättsverkningar och framför allt att gemenskapslagstiftaren är skyldig att i förekommande fall motivera alla avsteg från kriterierna.
The Court went on to confirm that, according to the criteria in question,the LIFE programme did fall under the management procedure or possibly the consultativeprocedure.
Domstolen konstaterar också att enligt de aktuella kriterierna så lyder Life-projektet under förvaltningsförfarandet eller möjligen det rådgivande förfarandet.
As requested by the Commission, the Court maintained in force the effects ofthe contested provision until Parliament and the Council adopt a new provision on thecommittee procedure.
I enlighet med kommissionens yrkande beslutade domstolen att verkningarna av den omtvistade bestämmelsen skall bestå tills Europaparlamentet och rådet antagit nya bestämmelser om kommittéförfarandet.
The Commission subsequently presented a proposal to this end tothe Council and the European Parliament.
Kommissionen har sedan dess lagt fram ett förslag inför rådet och Europaparlamentet om detta.
In this landmark ruling of30 September (2), dealing for the first time with the delicate matter of Member States’ liability for an infringement of Community law by one of their courts adjudicating at lastinstance (in this case Austria’s Supreme Administrative Court), the Court fully supportsthe Commission’s view (largely shared by the Advocate-General), which was, however,contested in full or in part by most of the Member States which intervened.
EG-domstolen tog i en principiellt viktig dom den 30 september (2) för första gången upp den känsliga frågan om medlemsstaternas ansvar vid överträdelser av gemenskapsrätten som begås av en av de högsta nationella domstolsinstanserna (i det här fallet Verwaltungsgerichtshof i Österrike).
The Court pointed out first of all that it had already held that the system of the EC Treatyrequired Member States to make good damage caused to individuals by breaches of Community law for which they were responsible, whatever the authority of the Member Stateresponsible for the damage (including judicial authorities).
EG-domstolen följde helt och hållet den linje som kommissionen intagit (som i stort även delas av generaladvokaten), men som helt eller delvis ifrågasätts av flertalet medlemsstater som yttrat sig.
The Court went on to dismiss all the arguments put forward by the Member States againstsuch an approach. First, legal certainty (res judicata).
Domstolen påminner först och främst om att den redan har fastställt att medlemsstaterna enligt EG-fördragets system åläggs skadeståndsansvar för skada som vållats enskilda genom överträdelser av gemenskapsrätten som kan tillskrivas medlemsstaterna, oavsett vilket organ i medlemsstaten (inklusive rättsväsendet) som vållat skadan.
405 this argument, the Court stressed that liability did not mean calling into question the decision handed down as res judicata, since the purpose of the proceedings was different, asfrequently were the parties involved.
Domstolen avvisar sedan alla argument från medlemsstaterna mot en sådan uppfattning. För det första argumentet om rättssäkerhet (domens rättskraft).
Second, regarding the independence of the judiciary,the Court of Justice drew a clear distinction between the personal liability of the judge, andthe liability of the Member State for the judge’s decisions.
För det andra argumentet om domstolarnas oberoende ställning. Här gör EG-domstolen en tydlig åtskillnad mellan domarnas personliga ansvar och statens ansvar för domstolarnas handlingar.
It did not consider that thecourt’s independence was compromised by the State’s liability.
Domstolen anser att domstolarnas oberoende ställning inte påverkas negativt av statligt skadeståndsansvar.
Third, the difficulty ofdesignating the authority competent to determine disputes could not be allowed to compromise the protection of individuals; it was for the Member States to establish the competentauthority.
För det tredje hade medlemsstaterna åberopat svårigheten att utse en domstol som är behörig att pröva sådana tvister. Enligt EG-domstolen får denna svårighet inte äventyra skyddet av den enskilda personen.
The Court also referred to the possibility of awarding compensation to victimsof miscarriages of justice, even where a court adjudicating at last instance was involved, apossibility recognised by the European Convention on Human Rights and the European Court of Human Rights.
Medlemsstaterna är skyldiga att inrätta sådana behöriga instanser. Domstolen tar också upp möjligheten för antingen konventet eller Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter att besluta om ersättning vid kränkning av en grundläggande rättighet som har medfört skada för en enskild, även när det är de högsta domstolsinstansernas om gjort sig skyldig till kränkningen.
With regard to liability, the Court, recognising the specific nature of the judicial function,held that ‘State liability for an infringement of Community law by a (final) decision canbe incurred only in the exceptional case where the court has manifestly infringed the applicable law’.
Vad gäller villkoren för detta ansvar betonar domstolen den dömande verksamhetens särdrag och fastställer att ”staten kan ådra sig skadeståndsansvar p.g.a. en överträdelse av gemenskapsrätten genom ett sådant avgörande endast i undantagsfall, då den nationella domstolen på ett uppenbart sätt har åsidosatt gällande rätt”.
Among the criteria for identifying a manifest infringement of Community law, the Courtlisted the degree of clarity and precision of the rule infringed, whether the infringementwas intentional, whether the error of law was excusable or inexcusable, the position, whereapplicable, taken by a Community institution and non-compliance by the court in questionwith its obligation to make a reference for a preliminary ruling under the third paragraphof Article 234 of the EC Treaty.
Bland de kriterier som tillämpas för att bedöma om gällande rätt har åsidosatts på ett uppenbart sätt hänvisar domstolen till den överträdda regelns klarhet och precision, överträdelsens avsiktliga karaktär, den ursäktliga eller oursäktliga karaktären hos rättsvillfarelsen, den ståndpunkt som en EU-institution i förekommande fall intagit och den aktuella domstolens underlåtenhet att fullgöra sin skyldighet att begära ett förhandsavgörande enligt artikel 234 tredje stycket i EG-fördraget.
It went on to rule that the Austrian law establishing the loyalty bonus for all Austrianuniversities constituted an obstacle to freedom of movement for workers prohibited by the EC Treaty and could not be justified.
EG-domstolen fastställer därefter att den lagstiftning enligt vilken lojalitetspremier införs vid alla österrikiska universitet utgör ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare, vilket är förbjudet enligt EG-fördraget och inte kan motiveras.
However, it considered that in the circumstances the Austrian court of last instance did not commit a manifest and thus sufficiently seriousbreach of Community law and consequently that the Austrian State was not liable for it.
Domstolen anser dock att den högsta österrikiska rättsinstansen under rådande omständigheter inte har gjort sig skyldig till någon uppenbar överträdelse och att det alltså inte föreligger något tillräckligt tydligt åsidosättande av gemenskapsrätten från Österrikes sida.
As the Court emphasised, it had not yet had the opportunity of deciding whether a loyaltybonus could be justified under Community law when a supreme court had adjudicated, andthe reply to that question was therefore not obvious.
Domstolen understryker att den inte haft tillfälle att uttala sig om eventuella skäl för en lojalitetspremie med hänsyn till gemenskapsrätten efter det att den högsta rättsinstansen hade tagit ställning.
Freedom of movement for workers
Svaret på den frågan var därför heller inte självklart.
It was settled case-law of the Court that the possibility of reserving such posts for nationalswas confined pursuant to Article 39(4) of the EC Treaty to posts in the public service(‘organisational’ criterion) which involved ‘direct or indirect participation in the exerciseof powers conferred by public law and duties designed to safeguard the general interestsof the State or of other public authorities and thus presume(d) on the part of those occupying them the existence of a special relationship of allegiance to the State and reciprocity ofrights and duties which form the foundation of the bond of nationality’ (‘functional’ criterion).
Enligt domstolens praxis var möjligheten att föreskriva att endast en medlemsstats egna medborgare har tillträde till sådana tjänster enligt artikel 39.4 i EG-fördraget begränsad till anställning i offentlig tjänst (”organiskt” kriterium) som ”direkt eller indirekt innefattar myndighetsutövning och fullgörande av arbetsuppgifter som har till mål att skydda statens eller annan offentlig verksamhets allmänna intressen, och som förutsätter att det från de anställdas sida finns en särskild solidaritet med staten samt att de ömsesidiga rättigheter och skyldigheter föreligger vilka utgör grunden för medborgarskapet” (”funktionellt” kriterium).
The Court considered in the cases at issue that the mere fact that the powers of publicauthority were conferred by national law on private employers did not rule out the applicability of the derogation if the other conditions were met.
Domstolen fann i detta mål att undantag från principen om fri rörlighet för arbetstagare inte kan åberopas enbart på grund av att privata arbetsgivare enligt nationell rätt har tilldelats uppgifter som omfattar myndighetsutövning.
Such a derogation from a basicfreedom required these powers to be effectively exercised on a regular basis and not toform merely a marginal part of the activities concerned.
Ett sådant undantag från en grundläggande frihet kräver att personerna faktiskt och regelbundet utövar sådana uppgifter samt att myndighetsutövningen inte utgör en mycket liten del av arbetsuppgifterna.
This was not the case for the functions of high-sea fishing captain or merchant navy captain.
Detta var inte fallet för vare sig kaptener på fiskefartyg eller kaptener på fartyg som tillhör handelsflottan.
On 8 May the Court delivered a judgment (1) on areference for a preliminary ruling, in which it ruled on the application of the principle ofequal treatment for workers set out in the Europe agreement with Slovakia.
EG-domstolen uttalade sig i ett förhandsavgörande den 8 maj (2) om tillämpningen av principen om likabehandling av arbetstagare i
He has been resident in Germany with a valid residence permit since 1997.
Kolpak är bosatt i Tyskland och innehar giltigt uppehållstillstånd sedan 1997.
Under the federal rules governingcompetitive games drawn up by the Deutscher Handballbund, in league and cup matchesteams in federal and regional leagues may not field more than two players who are nationals of a nonmember country.
Enligt Deutscher Handballbunds tävlingsbestämmelser får högst två spelare från ett land utanför EU sätta sin i mästerskapstävlingar och cupspel i lag som spelar i bundesligorna och regionalligorna.
Mr Kolpak appealed against this restriction, invoking theprinciple of equal treatment for workers set out in the Europe agreement with Slovakia, inparticular as regards working conditions.
Mot denna begränsning åberopade Kolpak principen om likabehandling av arbetstagare, särskilt i fråga om arbetsförhållanden, i Europaavtalet med Slovakien.
The Court first confirmed its earlier judgmentsthat this provision, which is directly applicable, may be invoked by Slovak nationalsbefore the national courts of the host Member State.
Domstolen bekräftar först och främst sin tidigare praxis genom att medge att slovakiska medborgare har rätt att åberopa denna bestämmelse, som är direkt
In a judgment of 13 May (1), the Court confirmedits case-law regarding the requirement for prior authorisation for reimbursement of the costsof hospital and non-hospital care dispensed in another Member State.
I en dom av den 13 maj (1) bekräftade EG-domstolens in praxis i fråga om krav på förhandstillstånd för att ersätta kostnader för sjukhusvård och annan hälsovård i en annan medlemsstat.
Under the Netherlands sickness insurance scheme, care is provided free of charge to insured persons byproviders (doctors or hospitals) which have concluded agreements with the sickness funds(benefits in kind).
Enligt det nederländska sjukförsäkringssystemet får försäkrade personer kostnadsfri vård av vårdgivare (läkare eller sjukhus) som ingått avtal med sjukförsäkringskassorna.
Patients may as a rule receive medical care, either in the Netherlands orabroad, from non-contracted practitioners or establishments only after they have obtainedprior authorisation.
Om de försäkrade personerna vill anlita en vårdgivare i Nederländerna eller utomlands med vilken det inte finns något avtal måste de först inhämta förhandstillstånd från den sjukkassa som de är anslutna till.
Authorisation is subject to the condition that the care is necessary andcannot be provided ‘without undue delay’ by a national contracted doctor.
För förhandstillstånd krävs att vården är nödvändig och inte kan ges ”i tid” av en inhemsk sjukkasseansluten läkare.
In both casesexamined by the Court, the sickness fund refused to reimburse the medical expenses on theground that necessary and appropriate medical care could be obtained in the Netherlandswithin a reasonable time.
I båda de fall som granskades av domstolen vägrade sjukkassorna att ersätta sjukvårdskostnader med motiveringen att den nödvändiga och lämpliga medicinska vården kunde tillhandahållas i Nederländerna inom rimlig tid.
The Court commenced by emphasising that achievement of thefundamental freedoms guaranteed by the Treaty inevitably requires Member States to makesome adjustments to their systems of national social security, without this being consideredto undermine their sovereign powers in this field.
Domstolen understryker att genomförandet av de grundläggande friheter som garanteras genom fördraget oundvikligen förpliktar medlemsstaterna att göra vissa förändringar i sina nationella system för social trygghet, utan att det för den skull kan anses att deras suveräna behörighet på området kränks.
It found that the Netherlands legislationconstitutes a barrier to freedom to provide services both for the insured persons and for theproviders.
Domstolen anser dessutom att de nederländska bestämmelserna för såväl de försäkrade personerna som för vårdgivarna utgör ett hinder för friheten att tillhandahålla tjänster.
It then went on to consider whether the barrier could be justified.
Vidare undersökte domstolen om det fanns sakliga skäl för denna lagstiftning.
Its ruling makesit clear that the medical needs of the patient must be taken into account.
Det framgår av domen att det är absolut nödvändigt att beakta den sjukes medicinska behov.