natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It was found in particular that Poste Italiane hadengaged in unlawful conduct (i) by blocking foreign correspondence at the offices of exchange and usingarbitrary methods for dealing with the intercepted mail. There had been cases where notification of theinterception to the sender was delayed and intercepted items were opened and destroyed withoutinforming the sender; and (ii) by charging excessively high prices.
A-B-A-remail, det vill säga vidarebefordran av brev och fakturor från en avsändare i Italienoch till mottagare i Italien, men via ett annat land) och vanliga gränsöverskridande postförsändelser.Genom granskningsförfarandet fastställdes att Poste Italiane gjort sig skyldiga till följande otillåtligaagerande: i) De har blockerat försändelser från utlandet vid de internationella utväxlingskontoren, och påett godtyckligt sätt behandlat den post som stoppats.
Poste Italiane had intercepted not onlyactual ABA remailed items but also incoming crossborder mail to which the ordinary domestic rate hadbeen applied at a considerable saving representing the difference between the domestic rate and therelevant terminal dues.
De har bevisligen vid olika tillfällen alltför sentunderrättat avsändaren om att försändelsen stoppats, och dessutom i vissa fall öppnat post och förstörtinnehållet, utan någon som helst underrättelse till avsändaren. ii) De har tagit ut otillbörligt höga avgifter.Poste Italiane har stoppat inte bara sådana försändelser som kan hänföras till så kallad A-B-A-remail,utan även annan inkommande gränsöverskridande post, på vilken de tillämpat ordinarie inrikestaxa vilketgett dem avsevärda ekonomiska fördelar bestående av mellanskillnaden mellan den uttagnainrikesavgiften och de överenskomna terminalavgifter man hade haft rätt att ta ut.
The authority found that Poste Italiane’s behaviour constituted an infringement of Article 82(a) and (b) of the Treaty that was particularly serious because it was adopted by an undertakingthat had been granted a special right by law affording it a near-monopoly on the relevant market. Theduration of the behaviour was furthermore significant, since it lasted more than one year, and was such asto alter the competitive forces on the relevant market considerably.
Konkurrensmyndigheten konstaterade att Poste Italianes agerande innebar en överträdelse av artikel 82 a och b i EG-fördraget och fann att överträdelsen var särskilt allvarlig med tanke på att den genomförts av ett bolagmed ett lagstadgat priviliegium som i det närmaste ger det monopolställning på den relevanta marknaden.De påvisade överträdelserna hade dessutom pågått under en avsevärt lång tid, mer än ett år, vilket gjortatt konkurrenssituationen på marknaden i fråga påverkats på ett avgörande sätt.
The authority accordingly required Poste Italiane to pay an administrative fine of EUR 7.5 million.
Myndigheten åladedärför Poste Italiane att betala administrativa böter till ett belopp på 7 500 000,00 euro.
In the second investigation, the authority found that the way in which Eni had implemented Legislative Decree No 164/2000 transposing Directive 98/30/EC concerning common rules for the internal market innatural gas constituted an abuse of a dominant position in breach of Article 82 of the EC Treaty.
Vid det andra granskningsförfarandet konstaterade myndigheten att ENI:s agerande när det gällertillämpningen av bestämmelserna i lagdekret nr 164/2000, som införlivar direktiv 98/30/EG omgemensamma regler för den inre marknaden för naturgas, innebar ett missbruk av dominerande ställning,i strid mot artikel 82 i EG-fördraget.
Thedecree required Eni in particular to reduce, from 1 January 2002, its deliveries of gas for finalconsumption in Italy to 75 % of domestic consumption.
Lagdekretet innebar bland annat att ENI från den 1 januari 2002måste minska sin tillförsel av hushållsgas till en nivå motsvarande 75 % av den nationella konsumtioneni Italien.
The authority found that outside Italy Eni hadsold volumes of gas to Italian operators originating under its own take-or-pay contracts that weresufficient to cover, until 2007, the entire residual quota reserved for third-party operators by the decree; ithad also granted, in respect of its own gas sold abroad, priority longterm access to the national gridowned by its subsidiary Snam Rete Gas, thereby giving preferential treatment to gas deliveries by thoseof its competitors who were its customers, to the detriment of the other independent operators.
Myndigheten konstaterade att ENI, genom försäljning i utlandet till italienska operatörer, såltvolymer av gas som härrörde från egna avtal med en lägsta konsumtionsskyldighet (”take or pay”) i enomfattning som fram till år 2007 täckte in hela den resterande kvot som enligt lagdekretet var reserveradför tredje part.
As aresult, an extremely high proportion of the gas carried on the national grid and sold in Italy was supplied,directly or indirectly, by Eni. In the course of the proceedings, Eni demonstrated that it was willing toupgrade the capacity of international gas pipelines.
Dessutom hade ENI gett den gas som de själva sålt i utlandet företräde under lång tidframåt när det gäller tillträde till det nationella gasnätet (RNG), som ägs av det ENI-kontrollerade Snam
325 transmission on the national grid and in the presence of certain transitional rules, the authority decided torequire the company to pay only a symbolic fine of EUR 1 000.
Mot bakgrund av dettaliksom den omständigheten att ENI agerat i avsaknad av specifika regler för avtal gällande transport avgas på det nationella gasnätet, samt med hänsyn till vissa övergångsregler, fastställde myndigheten attbolaget skulle åläggas att betala ett symboliskt bötesbelopp på 1 000 euro.
Lastly, in March the authority started proceedings against Enel Spa and its subsidiary Enel Trade Spa,which operates on the market in the sale of electricity to so-called eligible customers, to establishwhether it had engaged in behaviour contrary to Article 82 of the EC Treaty.
I mars 2002, slutligen, inledde myndigheten ett granskningsförfarande med avseende på Enel SpA ochdess dotterbolag Enel Trade SpA, som är verksamt på marknaden för försäljning av el till så kalladeberättigade kunder. Syftet var att fastställa huruvida dessa företag gjort sig skyldiga till otillåtethandlande i strid mot artikel 82 i EG-fördraget.
The investigation is focusingon certain clauses in the contract for the sale of electricity to eligible customers in 2002, governing theconditions and charges applicable to eligible customers for their supplies of domestically produced orimported electricity.
Granskningsförfarandet rör framför allt ett antal klausuleri avtalet om försäljning av el till berättigade kunder under 2002, som reglerar de villkor och ersättningarsom skall tillämpas i samband med berättigade kunders inköp av el nationellt eller genom import.
The contract requires the eligible customers to undertake to source exclusively from Enel Trade any imported electricity transmitted via the international interconnection capacity allocated tothem.
Iavtalet fastställs först och främst att de berättigade kunderna är skyldiga att alltid gå genom Enel Tradeom de vill köpa importerad el som kan transporteras via förbindelser med utländska elnät som deeventuellt ges tillgång till.
Where electricity is purchased from other (domestic or foreign) competing operators, the contractprovides for specific price increases to be applied to electricity supplied by Enel Trade to individualeligible customers in respect of the residual share of their overall requirements.
Om berättigade kunder köper el från andra operatörer, i Italien eller i utlandet,tillämpar Enel Trade dessutom särskilda prishöjningar på elleveranserna till dessa berättigade kunder förden resterande delen av deras totala behov.
Lastly, the contractincludes a preemption clause in favour of Enel Trade in relation to supplies by foreign generation plantsto eligible customers already supplied by Enel Trade in Italy.
I avtalet ingår slutligen en klausul om Enel Tradesföreträdesrätt när det gäller anbud på leverans av el till produktionsanläggningar i utlandet som tillhörberättigade kunder som redan får sin elförsörjning i Italien genom Enel Trade.
Given Enel’s position on the electricitygeneration market, the contractual clauses in question could constitute a considerable barrier to the entryand growth of domestic and foreign producers and of wholesalers/intermediaries, in breach of Article 82of the EC Treaty.
Mot bakgrund av Enelsställning på elproduktionsmarknaden, skulle de nämnda avtalsklausulerna kunna innebära ett avsevärthinder för utländska och italienska producenter, såväl som för grossister och mellanhänder, att vinnainträde på marknaden eller utöka sina marknadsandelar, vilket strider mot artikel 82 i EG-fördraget.
During the period under review, the Restrictive Trade Practices Commission (CPCR) received acomplaint concerning the storage of petroleum products.
Under 2002 inkom ett klagomål på området lagring av oljeprodukter till kommissionen för konkurrensbegränsande handelsförfaranden (CPCR).
Another case, involving alleged abuse of adominant position by a Luxembourg company with regard to the prices charged for bank cards, is beinginvestigated by the CPCR.
Ett annat ärende som CPCR handlägger gäller ett påståttmissbruk av dominerande ställning av ett företag i Luxemburg på området prissättning av bankkort.
On 4 July, the Supreme Administrative Court of Finland (Suomen korkein hallinto-oikeus, KHO)delivered a judgment in the field of acquisitions with major implications for the right of appeal, in whichit referred to the case-law evolved by the European Court of Justice.
Den 4 juli antog Högsta förvaltningsdomstolen i Finland ett viktigt beslut på området företagsförvärvsom avsåg rätten till rättslig prövning, där den hänvisade till EG-domstolens rättspraxis.
The judgment relates to theacquisition transaction concluded between the telecommunications companies Sonera Oyj and Loimaan Seudun Puhelin Oy.
Detta beslutrörde transaktionen mellan företagen Sonera Oy och Loimaan Seudun Puhelin Oy.
The KHO set aside the Competition Council’s prohibition decision and brought intoforce a conditional authorisation decision adopted by the Competition Directorate (Kilpailuvirasto).
Högsta förvaltningsdomstolen upphävde ett förbud från konkurrensrådet och verkställde ett villkorat beslut att godkännaförvärvet som fattats av konkurrensverket.
The KHO annulled the Competition Council’s decision in so far as it examined the appeal by Suomen 2G Oyand DNA Finland Oy, competitors of the parties to the acquisition, against the Competition Directorate’sdecision and in so far as, following that appeal, the Competition Council prohibited the deal.
Högsta förvaltningsdomstolen upphävde konkurrensrådetsbeslut såtillvida att det hade granskat överklagandet från Suomen 2G Oy och DNA Finland Oy, somkonkurrerar med parterna i förvärvet, mot konkurrensverkets beslut, och såtillvida att rådet efter dettaöverklagande hade förbjudit förvärvet.
The KHOruled that the Finnish Restrictive Practices Act did not contain any provisions allowing competitors ofparties to an acquisition to request the Competition Council — now the Competition and Consumer Affairs Court (Markkinaoikeus) — to ban the acquisition.
Högsta förvaltningsdomstolen förklarade att den finländskalagen om konkurrensbegränsningar inte innehåller några bestämmelser som tillåter konkurrenter tillparterna i ett förvärv att föreslå konkurrensrådet – numera den rättsliga instansen i konkurrens- ochkonsumentfrågor (Marknadsdomstolen) – att förbjuda förvärvet.
Only the Competition Directorate isempowered to propose such a ban, and competitors may not, by lodging an appeal, request the Competition Directorate to adopt a decision banning an acquisition.
Endast konkurrensverket får föreslå ettsådant förbud.
Neither were the applicantcompanies entitled to appeal against the Competition Directorate’s decision since the decision did notcontain any provisions adversely affecting their rights, obligations or interests or have any effect on theapplicants entitling them to challenge it.
Konkurrenterna kan sålunda inte genom ett överklagande begära att konkurrensverketskall godkänna ett förbud mot ett förvärv.
According to the KHO, competitors of a company responsiblefor a restriction of competition which are affected only indirectly by a decision taken by the Competition Directorate have no right to appeal against the latter’s decisions.
De klagande företagen hade inte heller rätt att överklagakonkurrensverkets beslut eftersom detta beslut inte innehöll några bestämmelser som påverkade dessaföretags rättigheter, skyldigheter eller intressen på ett för dem ofördelaktigt sätt eller med motiveringenatt detta beslut i övrigt skulle påverka de klagande företagen på ett sätt som skulle ge dem rätt att bestrida
APPLICATION OF THE COMPETITION RULES IN THE EUROPEAN UNION established by the Court of Justice of the European Communities, which recognise the right ofcompetitors to appeal against decisions taken by the European Commission in the merger control field.
TILLÄMPNINGEN AV KONKURRENSREGLERNA I EUROPEISKA UNIONEN beslutet. Enligt Högsta förvaltningsdomstolen får inte konkurrenter till ett företag som är ansvarigt för enkonkurrensbegränsning överklaga beslut som fattas av denna myndighet, om de bara indirekt påverkas avdenna myndighets beslut.
Acompany may as a rule be regarded as an interested party only where the merger considerably strengthensthe competitive position of the firms taking part in the transaction and has the opposite effect on thecompetitive position of the company bringing the appeal.
Högsta förvaltningsdomstolen konstaterar att det i Finland saknas rättspraxis beträffande den berördapartens belägenhet och rätten att överklaga beslut om kontroll av koncentrationer. Högsta förvaltningsdomstolen hänvisar dock till EG-domstolens rättspraxis, där man erkänner konkurrenternas rätt attöverklaga Europeiska kommissionens beslut i koncentrationsärenden.
As the KHO likewise found, it is clear from thecase-law of the Court of Justice that the fact that a third party asking to be recognised as an interestedparty is itself a competitor does not suffice to allow it a right of appeal.
Såsom Högsta förvaltningsdomstolen konstaterar framgår det av EG-domstolens rättspraxis att det faktum att entredje part utger sig för att vara berörd part eller konkurrent till en av parterna i koncentrationen inte i sigräcker för att ge denne rätt att överklaga.
Currently, the OFT does not have the power to apply Articles 81 and 82, except under the Enforcement
För närvarande har myndigheten för rättvis handel (Office of Fair Trade – OFT) inte befogenhet att
During 2002 the OFT investigated two airline alliances pursuant to its powers under the regulations.
Under 2002 granskade myndigheten för rättvis handel två flygbolagsallianser i enlighet med sinabefogenheter enligt reglerna.
Thefirst of these was the proposed alliance between British Airways and American Airlines, which was notifiedto the OFT during 2001.
Den första av dessa var den föreslagna alliansen mellan British Airways och American Airlines, som anmäldes till myndigheten för rättvis handel under 2001. Parternas alliansplanerskrinlades dock i januari 2002.
The OFT also investigated the alliance agreement between British Midland and United Airlines.
Myndigheten för rättvis handel granskade även alliansavtalet mellan British Midland och United Airlines.
On1 November 2002, it announced its decision to grant the agreement an exemption under Article 81(3) EC.The exemption will take effect from the date that the current restrictions upon British Midland preventingit from flying to the United States from London Heathrow are lifted, and it is granted for a period ofseven years from that date, or until 31 December 2010, whichever is earlier.
Den 1 november 2002 tillkännagav myndigheten sitt beslut att bevilja undantag för avtaletenligt artikel 81.3 EG. Undantaget gäller från och med det datum som de nuvarande restriktionerna för British Midland, som förhindrar bolaget att flyga till Förenta staterna från London Heathrow, upphävs,och det beviljas för en period av sju år från det datumet, eller till och med den 31 december 2010,beroende på vilket datum som infaller tidigast. Själva beslutet har offentliggjorts på Public Registerof Enforcement Regulations cases på webbplatsenför myndighetenförrättvis handel(påhttp://www.oft.gov.uk/Business/Legal+Powers/United+Airlines+and+British+Midland+Alliance+Expansion+Agreement.htm).
Both these cases were investigated by the OFT in close cooperation with the Competition DG.
Båda dessa ärenden granskades av myndigheten för rättvis handel i nära samarbete med GD Konkurrens.
The EC Competition Law (Articles 84 and 85) Enforcement Regulations 2001, as amended by the EC Competition Law(Articles 84 and 85) Enforcement (Amendment) Regulations 2002.
EG:s förordningar 2001 om genomförande av konkurrenslagstiftningen (artiklarna 84 och 85), ändrade genom EG:sförordningar 2002 om genomförande (ändring) av konkurrenslagstiftningen (artiklarna 84 och 85).
These regulations provide for the OFT to apply Articles 81 and 82 of the EC Treaty to cases involving air transport services between the UK and non-EC member Statesand to cases involving tramp shipping.
Enligt dessaförordningar måste OFT tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget på ärenden som rör flygtransporter mellan Förenadekungariket och länder utanför EG och på ärenden som rör trampsjöfart.
For such cases, implementing regulations for the European Commission have notbeen made and the UK therefore has a duty under Article 84 of the EC Treaty to rule on whether or not a particular case iscompatible with Articles 81 and 82.This section does not contain judgments delivered by courts with jurisdiction over decisions by national competitionauthorities.
När det gäller dessa ärenden har någragenomförandeförordningar för Europeiska kommissionen inte utarbetats och därför har Förenade kungariket skyldighetenligt artikel 84 i EG-fördraget att fatta beslut om huruvida ett visst fall är förenligt med artiklarna 81 och 82.
In Way Up v Belgacom, the company Way Up had lodged a complaint with the Competition Councilalleging that Belgacom had abused its dominant position by refusing to grant it the same preferentialrates as it applied to the press agency Belga.
I ärendet Way Up/Belgacom hade SA Way Up inkommit med ett klagomål (till konkurrensrådet) mot Belgacom för att denne skulle ha missbrukat sin dominerande ställning genom att vägra att ge Way Upsamma förmånliga avgift som nyhetsbyrån Belga.
Belgacom explained its refusal on the grounds that it wasrequired to grant preferential rates exclusively to Belga by the act of 19 December 1997 amendingthe act of 21 March 1991 reforming certain public enterprises in order to bring the regulatoryframework into line with the obligations relating to unrestricted competition and harmonisation onthe telecommunications market deriving from decisions of the European Union.
Som motiv för sin vägran hävdade Belgacom att detvar lagen av den 19 december 1997 (om ändring av lagen av den 21 mars 1991 om en reform av vissaoffentliga företag för att anpassa regelverket till skyldigheterna i fråga om fri konkurrens ochharmonisering av marknaden för telekommunikationer till följd av Europeiska unionens beslut) somtvingade Belgacom att bevilja just nyhetsbyrån Belga en förmånlig avgift.
In its decision of 22 April 1999 (Case 99 — RPR-0606, Official Gazette of 18.8.1999), the Competition Council had taken the view, following the interpretation given by the European Court of Justice to Articles 81 and 82 of the EC Treaty, that Articles 2 (restrictive agreements) and 3 (abuse of a dominantposition) of the act on protection of economic competition related only to anticompetitive behaviouradopted by firms on their own initiative.
I sitt beslut av den 22 april 1999 (99 – RPR-0606, M.B. 18.8.1999) ansåg konkurrensrådet i likhet med EG-domstolens analys av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget att artiklarna 2 (karteller) och 3 (missbrukav dominerande ställning) i lagen om skydd av den ekonomiska konkurrensen bara avser konkurrensbegränsande metoder som företag antagit på eget initiativ.
If the law in general (in this case, the act of 19 December 1997)imposed an anticompetitive practice, or if the legal constraints thus created ruled out any possibility ofcompetitive behaviour by the firms concerned, then Articles 2 and 3 did not apply.
Om den allmänna lagstiftningen föreskriver enkonkurrensbegränsning (i det aktuella fallet nämnda lag av den 19 december 1997) eller om lagensrättsliga verkningar begränsar ett företags konkurrensbeteende är artiklarna 2 och 3 inte tillämpliga.
The President of the Brussels Commercial Court had for his part, in his judgment of 7 November 1997(not published), taken the view that Belgacom had abused its dominant position within the meaning of Article 82 of the EC Treaty by refusing to grant Way Up the preferential rates it allowed Belga for thesame type of service and had thereby infringed the Belgian and EU competition rules.
I samma ärende hade ordföranden för handelsdomstolen i Bryssel i sitt beslut av den 7 november 1997(som inte har offentliggjorts) för sin del ansett att Belgacom hade missbrukat sin dominerande ställningenligt vad som avses bland annat i artikel 82 i EG-fördraget genom att vägra att ge SA Way Up sammaförmånliga avgift som Belga för samma typ av verksamhet, och därmed överträtt både Belgiens och EU:skonkurrensregler.
Appeals having been brought against both that judgment and the decision of the Competition Council, the Brussels Appeal Court, in its judgment of 20 September 2002 (not published), upheld the Competition Council’s decision and quashed the judgment of the President of the Brussels Commercial Court.
Efter att både detta beslut och konkurrensrådets beslut hade överklagats bekräftade Brysselsappellationsdomstol genom sitt beslut av den 20 september 2002 (som inte har offentliggjorts)konkurrensrådets beslut och ändrade det beslut som fattats av ordföranden för handelsdomstolen i Bryssel.
In its judgment, the Brussels Appeal Court stated that ‘if the legislature had wished to place all pressagencies on the same footing, it would have been sure to make that clear in the act instead of expresslymentioning only Belga’ (paragraph 2.3) and that ‘it (Belgacom) could restore equality (between pressagencies) only by granting Way Up particularly advantageous commercial terms corresponding to thereduction established by the legislature for the benefit of Belga.
I sitt beslut preciserade appellationsdomstolen i Bryssel för det första att ”om lagstiftaren verkligen hadevelat att alla nyhetsbyråer skulle omfattas av samma ordning, skulle den inte ha låtit bli att tydligt angedetta i lagen i stället för att uttryckligen bara nämna nyhetsbyrån Belga” (punkt 2.3 i beslutet). För detandra anges att ”företaget (Belgacom) bara kan återskapa jämlikheten (mellan nyhetsbyråer) genom attbevilja Way Up gynnsamma affärsvillkor som motsvarar den avgiftssänkning som lagstiftaren föreskriverför nyhetsbyrån Belga.
But Belgacom has no commercial reasonfor granting preferential rates to Way Up.
Belgacom har dock inga affärsmässiga skäl att bevilja Way Up någon förmånlig
Belgacom is now an economic undertaking which has to beprofitable like all other economic undertakings, with the exception of special cases where the lawrequires it to adopt a particular behaviour.
I detta kapitel återfinns även domarna som de domstolar som har att laglighetspröva de nationella konkurrensmyndigheternas beslut har avkunnat.
Whilean undertaking holding a dominant position is prohibited from creating discriminations, it cannot becriticised for complying with the wishes of the legislature’ (paragraph 3.2).
Domarna har nämnts i föregående kapitel om nationella myndigheters tillämpning av EU:skonkurrensregler.