natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The exercise of this right was not subject to any probationary period or test.
Utövandet av denna rättighet är inte villkorat med någon anpassningstid eller något lämplighetsprov. Domstolen avvisar argumentet om att direktivet skulle vara oförenligt med f.d. artikel 52.
In the Court's view, this principle had not been breached by the directive since the non­national lawyer practising on the strength of his original qualification was, objectively speaking, in a different position from a national lawyer.
Domstolen anser att denna princip inte kränkts av direktivet eftersom en migrerande advokat som utövar verksamhet under sin ursprungliga yrkestitel ju sakligt sett befinner sig i en annorlunda situation jämfört med en inhemsk advokat.
The Community legislature had not breached the general principle of equality by treating differently situations which were not comparable.
Gemenskapslagstiftaren har inte kränkt den allmänna principen om likabehandling genom olika behandling av situationer som är jämförbara.
The Court also rejected the arguments that the directive ran counter to the general interest, the protection of the consumer and the proper administration of justice.
Domstolen avvisar även argumenten om oförenlighet med allmänintresset, konsumentskydd, och upprätthållandet av skyddet av en god rättskipning.
The professional qualifications of the non­national lawyer provided the consumer with information on his original training.
Sålunda lämnar den migrerande advokatens yrkestitel information till konsumenterna om hans ursprungliga utbildning.
The directive provided that the activities of non­national lawyers were to be subject to certain restrictions and that such lawyers were to comply with the same professional and ethical rules as those which applied to lawyers prac­tising on the strength of a professional qualification obtained in the host Member State.
Dessutom är den migrerande advokatens verksamhet enligt direktivet underkastad vissa restriktioner och vidare måste han efterleva samma etiska och andra yrkesregler som gäller för advokater som utövar sin verksamhet under värdlandets yrkestitel.
The Court took the view that the contested directive introduced arrangements for the mutual recognition of professional qualifications which supplemented the Community system, the aim of which was to enable lawyers to practise freely on the strength of professional qualifications obtained in the host Member State and that, consequently, the directive could be adopted by a qualified­majority vote.
EG-domstolen an ser att det ifrågasatta direktivet inför en ordning för ömsesidigt erkännande av yrkestitlarna som kompletterar gemenskapens system som har till syfte att tillåta obegränsad yrkesutövning under den yrkestitel som gäller i värdlandet och att det följaktligen kunde antas med kvalificerad majoritet.
The Court's judgment forms a significant stage in the case­law relating to Article 43 (for­mer Article 52) of the EC Treaty.
Domen utgör ett viktigt steg i rättspraxis gällande artikel 43 (f.d. artikel 52) i EG-fördraget.
The right of establishment must not depend on criteria governing the practice of a profession in a given Member State.
Etableringsrätten kan inte vara avhängig kriterier som reglerar utövandet av ett yrke i de enskilda medlemsstaterna.
A lawyer must be able to establish himself in another Member State without having to be a full member of the profession in the latter State, unless compliance with such a con­dition is necessitated by imperative reasons of general interest.
En advokat måste kunna etablera sig i en annan medlemsstat utan att uppfylla villkoret att vara fullvärdig medlem i yrkeskåren i den sistnämnda staten med mindre än att detta villkor är nödvändigt p.g.a. tvingande allmänintresse.
On 16 May, giving judgment in Treaty­infringement proceedings brought by Belgium against Spain I1', the Court clarified its ruling of 9 June 1992 on the rules governing the free movement of goods and the conditions for gran­ting a registered designation of origin '2'.
I en dom från den 16 maj(') gällande ett fördragsbrott som Belgien anmält Spanien för förtydligade domstolen sin dom från den 9 juni 1992 (2) om villkoren för varors fria rörlighet med avseende på villkoren för tillständsgivningen för ursprungsbeteckningar.
On 14 March, the Court, having been asked by the French Conseil d'État for an interpretation of former Article 73d(l)(b) of the EC Treaty, held that a prior authorisation system for direct foreign investments could not be jus­tified by a general reference (as in this particular case) to a threat to public order and public security'3'.
Genom en dom frän den 14 mars (■') lämnade domstolen eher en begä­ran om förhandsavgörande frän Frankrikes högsta förvaltningsdomstol (Con­seil d'Etat) en tolkning av f.d. artikel 73.1 b i FXi­fördraget. Domstolen fast­slog att krav på förhandstillstånd vid utländska direktinvesteringar inte kan anses berättigade med en allmän hänvisning (som i det aktuella fallet) till hot mot allmän ordning och allmän säkerhet.
Such lack of precision prevented the persons concerned from ascertaining the specific circumstances in which authorisation was re­quired and, consequently, the extent of their rights and obligations under the
Denna hänvisning innebär att aktö­rerna inte har någon möjlighet att fastställa vilka särskilda omständigheter som avses och följaktligen inte har möjlighet att fä kännedom om omfattningen av sina rättigheter och skyldigheter enligt fördraget.
"' Case C­54/99 Église de Scientologie [2000] ECR 1­1335; Bull.
1­1535 och Bull. 3­2000, punkt 1.8.641
On 10 February, the Court ruled for the first time on the compatibility with the EC Treaty of national law based on the Universal Postal Convention, whereby postal services enjoying a dominant position on the market for the dis tribution of mail in the Member State concerned may charge internal postage on the distribution of letters 'remailed' via another Member State and may refuse to distribute these letters unless such postage is paid'1'.
I en dom från den 10 februari (') uttalade sig domstolen för första gången i frågan huruvida det är förenligt med EG-fördraget med sådana natio nella bestämmelser, som med stöd av Världspostkonventionen gör det möjligt för postoperatörer i dominerande ställning i den berörda medlemsstaten att kräva porto till inhemsk taxa för befordran av brevförsändelser som vidaresänds via en annan medlemsstat och att vägra att befordra dem om porto till inhemsk taxa ej har erlagts.
The Court held that, by enabling the dominant postal operator, which had an obligation to distribute 'remailed' items, to charge the full amount of internal postage without taking account of the terminal dues received from the postal service of origin, the national law was inducing the operator to abuse its dominant position within the meaning of Article 82 of the EC Treaty.
Domstolen anser det vara missbruk av dominerande ställning i den mening som avses i artikel 82 i EG-fördraget när den dominerande postoperatören, som är skyldig att befordra de brevförsändelser som vidaresänts, enligt den nationella lagstiftningen har rätt att kräva porto till hela den gällande inhemska taxan, utan att ta hänsyn till de terminalavgifter som utbetalats av den ursprungliga postoperatören.
On 19 September, the Court ruled on a German tax law which provided for certain tax concessions where shares were acquired in undertakings having their registered office and central administration in the new Länder or West Berlin '2*.
I en dom från den 19 september (2) behandlade domstolen en tysk skattelag som föreskrev skattelättnader vid förvärv av andelar i företag med säte och bolagsledning i de nya delstaterna eller i Västberlin.
The Commission, having been notified of these new tax arrangements, decided that the concessions in question constituted aid incompatible with the common market under former Article 92(1) of the EC Treaty and con trary to former Article 52 on the freedom of establishment.
Efter det att denna nya skatteordning anmälts till kommissionen beslöt denna att den antagna ord ningen utgjorde ett stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden enligt f.d. artikel 92.1 i EG-fördraget och stred mot f.d. artikel 52 i EG-fördraget i etableringsfrihetshänseende.
Germany appealed against this decision, but the Court ruled in the Commission's favour, drawing attention to the specific regional nature of the undertakings assisted rather than their size.
Tyskland väckte därefter talan mot detta be slut. Domstolen bekräftade i sin dom kommissionsbeslutet genom att fästa av seende vid de regionala särdragen hos de stödmottagande företagen snarare än vid deras storlek.
As regards the effects on trade and the distortion of competition, the Court again took the view that aid of this particular type did in principle distort the conditions of competition and had an effect on trade since the undertakings which were the indirect beneficiaries of the tax concessions were thereby given an economic advantage which they would not have enjoyed under normal mar ket conditions.
När det gäller effekterna på handeln och den snedvridna konkurrensen bekräftar domstolen att de omtvistade stöden "i princip" snedvrider konkurrensvillkoren och påverkar handeln, eftersom denna skatteåtgärd ger de företag som är indirekta mottagare en fördel som de inte hade fått med nor mala marknadsvillkor.
The Court concluded that the aid did, in fact, influence the behaviour of private investors and that no analysis of the actual impact was necessary.
Domstolen menar därför att stödet påverkar de privata investerarnas agerande och att någon faktisk analys inte beheiver göras.
As regards the question of incompatibility, the Court ruled that former Article 92(2) of the EC Treaty was not applicable.
När det gäller frågan om stödet är oförenligt med fördraget, utesluter domstolen en tilllämpning av f.d. artikel 92.2 i EG-fördraget.
The scope of the exception was necessarily restricted'3'.
Detta undantag bör tillämpas restriktivt (').
The derogation in question applied only to the direct consequences of the division of Germany and any aid granted had to be intended solely as compensation for the economic disadvantages caused by that
Detta undantag tillämpas endast på de direkta konsekvenserna av Tysklands delning och den antagna åtgärden bör vara strikt avsedd att uppväga de ekonomiska nackdelar som uppkommit genom denna delning.
'" Joined Cases C-147/97 and C-148/97 Deutsche Post [2000] ECR 1-825; Bull.
(') Förenade mål C-147/97 och C-14S/97, Deutsche Post (REG 2000, s. 1-825 och Bull. 3-2000, punkt 1.8.65).
As regards the derogations provided for in former Article 92(3)(a) and (c)of the EC Treaty, the Court reiterated its earlier rulings that such aid schemes were not investment aid but operating aid, which could be granted only in exceptional circumstances, that is to say, where they were likely to promote a durable devel­opment of economic activity.
393 som endast i undantagsfall får beviljas, nämligen när stödet är avsett att främja en hållbar utveckling av näringslivet.
This was not the case in this instance.
Så är det inte i det här fallet.
As regards non­compliance with former Article 52 of the Treaty, the Court held that it was clear from the general scheme of the Treaty that the procedure under Article 88 (former Article 93) should never produce a result which was contrary to the spe­cific provisions of the Treaty.
När det gäller överträdelsen av f.d. artikel 52 i fördraget bekräftar domstolen att det "följer av fördragets allmänna systematik att förfarandet i artikel 88 (f.d. artikel 93) aldrig får leda till resultat som strider mot specifika bestämmelser i fördraget".
Consequently, the requirement that the beneficia­ries must have their registered office and central administration in the new Län­der constituted wrongful discrimination on grounds of nationality, since it prevented an undertaking from another Member State from benefiting from the aid scheme in question if it engaged in economic activities in the new Länder.
Av detta följer att kravet att de mottagande företagen skall ha säte och bolagsledning i de nya delstaterna utgör oskälig diskriminering på grund av nationalitet, eftersom det utesluter att ett företag från en annan medlemsstat, som be driver en ekonomisk verksamhet i de nya delstaterna, kan utnyttja denna åt gärd.
On 24 February and 9 March, the Court handed down judgment in two very different cases (Treaty­infringement proceedings, on the one hand, and a reference for a preliminary ruling, on the other) which did, however, have a common purpose, namely to determine the margin for manoeuvre available to Member States for the taxation, in the form of non­harmonised excise duties, of products already subject to harmonised excise duty'1'.
I tvä domar avkunnade den 24 februari respektive den 9 mars ( ') inom ramen för olika förfaranden (en talan om fördragsbrott och en begäran om för handsavgörande) uttalade sig domstolen om ett gemensamt ämne, dvs. vilket manöverutrymme som medlemsstaterna har när det gäller beskattning, med icke harmoniserade punktskatter, av produkter som redan är belagda med har moniserade punktskatter.
The Court acknowledged that Member States retained some discretionary powers in this area provided that two criteria were satisfied (the duty must be levied for a non­budgetary purpose and must be compatible with the overall Community system of excise duties).
Domstolen fastslog att medlemsstaterna har rätt att göra en egen bedömning inom detta område förutsatt att två krav är uppfyllda (annat ändamål än budgetmål samt överensstämmelse med de allmänna gemen skapsreglerna för punktskatter).
For the first time, moreover, the Court limited the temporal effects of a decision on tax matters by ruling that legal relations which had exhausted their effects in the past should not be called into question.
För övrigt begränsade domstolen för första gängen en skattedoms rättsverkningar i tiden, eftersom detta hindrar "att rättsförhållanden vars verkningar redan har upphört ifrågasätts".
It thus departed, in this in­stance, from the principle that the law as interpreted on a given date has unlim­ited retrospective force, having assessed the consequences which application of that principle would have in practice (in terms of legal certainty and financial impact).
Efter att ha be dömt de praktiska konsekvenserna (rättssäkerhet och finansiella konsekvenser) har domstolen i det här fallet frångått principen att den lagstiftning som tolkas en viss tidpunkt skall gälla för alltid.
France, Ireland, the United Kingdom, the Netherlands and Greece do not charge value added tax on motorway tolls, taking the view that such tolls do not constitute payment for an economic activity.
Frankrike, Irland, Förenade kungariket, Nederländerna och Grekland underlåter att belägga motorvägstullar med mervärdeskatt (moms) eftersom de anser att detta inte utgör vederlag för ekonomisk verksamhet.
The Commission brought an action (under former Article 169 of the EC Treaty) for a declaration that the
I en dom från den 12 september (4) kritiserar EG-domstolen Frankrike, Irland och För enade kungariket.
On the question of charging VAT on tolls, the Court re­affirmed that the concept of the supply of services effected for consideration within the meaning of the sixth directive required the existence of a direct link between the service provided and the consideration received.
GEMENSKAPSRÄTT len att begreppet tillhandahällande av tjänster som sker mot vederlag, i den mening som avses i sjätte direktivet, förutsätter att det finns en direkt koppling mellan den tjänst som tillhandahålls och det motvärde som erhålls.
In the Court's view, provid­ing access to roads on payment of a toll constituted a supply of services for a consideration within the meaning of the sixth directive and could not qualify for exemption under that same directive.
Domstolen anser i det aktuella fallet att "tillhandahållandet av delar av ett vägnät mot betalning av en vägtull utgör ett tillhandahållande av tjänster mot vederlag" som omfattas av sjätte direktivet och att verksamheten inte kan komma i åtnjutande av regeln om skattebefrielse som föreskrivs i samma direktiv.
Two conditions had to be met for the exemption to apply: the activities had to be carried out by a body governed by public law and they had to be carried out by that body acting as a public authority.
Tvä villkor måste uppfyllas för att denna regel skall vara tillämplig: att verksamheten skall bedrivas av ett offentligt organ och att detta organ skall bedriva verksamheten i egenskap av myndighet.
The Court pointed out that, where the activity of providing access to roads on payment of a toll was carried out by traders governed by private law, no exemption was possible.
Enligt denna bedömning betonar domstolen att skattebefrielsen inte är möjlig emedan verksamheten, som består av att delar av ett vägnät tillhandahålls mot betalning av en vägtull, utövas av privaträttsliga or gan.
Exemption could apply only where the activities in question were carried out by a public body operating along different lines from a private body.
Skattebefrielse är endast möjlig då verksamheten utövas av ett offentligt organ som verkar under villkor som skiljer sig från dem en enskild näringsidkare verkar under.
On the basis of this criterion, i.e. the status of the operator, the Court held that Greece and the Netherlands had not failed to fulfil their Com­munity obligations.
Det är på grundval av den rättsliga ställning som innehas av aktörerna som domstolen anser att Grekland och Nederländerna inte åsidosatt sina skyldigheter enligt EG-fördraget.
As regards the question of own resources, the Court held that, since VAT was not levied on the tolls collected, the corresponding amounts were not taken into account in determining the VAT own resources base, with the result that the Member States concerned had thereby also breached the rules relating to the system of the Communities' own resources.
Beträffande frågan om egna medel anser domstolen att eftersom vägtullarna inte varit momsbelagda har belopp av mot svarande omfattning inte medtagits vid fastställandet av underlaget, de egna medlen från mervärdeskatt, vilket innebär att medlemsstaterna på samma gäng även har åsidosatt bestämmelserna om systemet för gemenskapernas egna medel.
On 21 March, the Court gave a preliminary ruling '4', at the request of the French Conseil d'État, on the interpretation of Articles 11, 12 and 13 of Directive 90/220/EEC on the deliberate release into the environment of genetically modified organisms (GMOs)'5'.
I en dom från den 21 mars(') lämnade domstolen ett förhandsavgörande efter en förfrågan från Frankrikes högsta förvaltningsdomstol (Conseil d'État) med avseende på tolkningen av artiklarna 1J, 12 och 13 i direktiv 90/220/EEG (2) när det gäller avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön.
For any such release to take place, the competent authority or government of a Member State must give its 'consent in writing' where no Mem­ber State has raised any objection following presentation to the Commission of an application for a GMO to be placed on the market or where the Commission has adopted a favourable decision.
Utsättningen bedöms mot bakgrund av den skyldighet som åligger den behöriga myndigheten eller regeringen i en medlemsstat att lämna ett "skriftligt medgivande", om inte någon medlemsstat har anmält invändningar efter det att en begäran om att få släppa ut en genetiskt modifierad organism på marknaden har överlämnats till kommissionen eller om kommissionen har fattat ett positivt beslut.
The Court pointed out that in principle the Member
I domen fastställdes för övrigt att medlemsstaten inte är skyldig att ge
> OJ L 117, 8.5.1990; Twenty­fourth General Report, point 523. GEN. REP. EU 2000
(2) EGT I. I 17, 8.5.1990 och tjugofjärde Allmänna rapporten, punkt 525.
In its judgment, the Court made it clear that the Member State was not obliged to give its consent if in the meantime it had obtained new information which indicated that a product which had been the subject of a favourable opinion might constitute a risk to human health and the environment.
395 sitt medgivande, om man under tiden får kännedom om nya uppgifter som ger anledning att anta att den produkt som omfattas av anmälan kan utgöra en risk för människors hälsa och för miljön.
15 October 1997 concerning net financial corrections in the context of the applica­tion of Article 24 of Council Regulation (EEC) No 4253/88 on the Structural Funds'2'.
Den 6 april (') avkunnade domstolen en dom efter en begäran från Spanien om ogiltigförklaring (f.d. artikel 173 FZG-fördraget) av "Kommissionens interna riktlinjer" av den 15 oktober 1997 om finansiella nettokorrigeringar i samband med tillämpningen av artikel 24 i rådets förordning (EEG) nr 4253/88 (2) om strukturfonder.
The judgment is of interest both as regards the admissibility of applica­tions for the annulment of non­binding instruments ('soft law') and as regards the substance of the case.
Domen är av intresse såväl när det gäller frågan om huruvida en talan mot en icke-bindande akt kan tas upp till prövning ("soft law") som när det gäller sakfrågan.
The Court found in favour of the Commission, holding that there was nothing to prevent the Commission from adopting internal guidelines or from entrusting the departments concerned with the task of applying these guide­lines.
Domstolen gav kommissionen rätt med bedömningen att inget hindrar kommissionen från att anta interna riktlinjer och att uppdra ät de berörda tjänsteavdelningarna att tillämpa riktlinjerna.
In the Court's view, such internal guidelines contributed to ensuring that, when the Commission took decisions pursuant to Article 24, the Member States or the authorities designated by them benefited from identical treatment in comparable situations.
När kommissionen fattar beslut med stöd av denna bestämmelse bidrar enligt domstolen de interna riktlinjerna tvärtom till att säkerställa att medlemsstaterna eller de myndigheter som de utser behandlas lika i liknande situationer.
Such guidelines were also likely to strengthen the transparency of indi­vidual decisions addressed to the Member States.
Domstolen erinrar också om att sådana riktlinjer dessutom kan öka öppenheten vad gäller individuella beslut som riktar sig till medlemsstaterna.
Lastly, the Court held that such an act of the Commission, which reflected only its intention to follow up a particu­lar line of conduct in the exercise of the power granted to it by Article 24, could not therefore be regarded as intended to produce legal effects '3'.
Domstolen anser slutligen att ett sådant dokument från kommissionen, som endast ger uttryck för institutionens avsikt att handla på ett visst sätt vid utövandet av sin behörighet enligt artikel 24 i samordningsförordningen, således inte kan anses vara avsedd att ha rättsverkan ( ').
On 4 July, the Court, for the first time, imposed a penalty payment on a Member State for non­compliance with an earlier judgment finding that the Member State in question had failed to meet its obligations as regards the dis­posal of waste'4'.
För första gängen älade domstolen i en dom av den 4 juli (4) en med lemsstat att betala vite för underlätenhet att verkställa en tidigare dom, som fastslagit brister pä avfallshanteringsområdet.
Having considered the obligations which the Member State had failed to meet, the Court laid down criteria for fixing the amount of the penalty payment (duration and seriousness of the infringement, Member State's capacity to pay, consequences of non­compliance, urgency of the matter) and decided on a penalty payment of EUR 20 000 for each day of non­compliance, as from the date of its judgment.
Efter en genomgång av de skyldigheter som ej uppfyllts av Grekland klargör domstolen de kriterier som möjliggör ett fastställande av vitesbeloppet (varaktighet och överträdelsens svårighetsgrad, medlemsstatens betalningsförmåga, följderna av underlätenhet att verkställa domen samt behovet av skyndsamhet) och beslutade om att förelägga landet ett vite pä 20 000 euro per dag fr.o.m. den dag då domen avkunnades.
ï" Case C­ 443/97 Spain ν Commission [2000] ECR 1­2415; Bull.
_BAR_ ') Mål C· 443/97. Spanien/kommissionen (RFC 2000, s.
6­2000, point 1.8.46.
1-2415 och Bull.