natgillin/translations-raw huggingface dataset:
These proved to be only thefirst of a worldwide series of localconflicts triggered by the end of the Cold War, which still show no sign ofcoming to an end.
Det räcker med att erinra omverkningarna på världsnivå av El Niño, som direkt drabbade tre kontinenter (Amerika, Asien och Afrika)under månaderna i övergången mellan 1998 och 1999, de tusentalsoffren för orkanen Mitch i Centralamerika i december 1998, desvåra översvämningarna i en radländer, såsom Bangladesh, Polen,Tjeckiska republiken och Moçambique, och en serie jordbävningar, där de svåraste drabbadeden andinska regionen, den filippinska övärlden, Kaukasus och Centralasien.
ECHO’s early years also coincidedwith an upsurge in the number ofnatural catastrophes, both in areaswhere seasonal weather events aremost violent, and in those countrieswhich suffer from substantial seismicrisk.
Vid den tiden pågick den etniskarensningen i det tidigare Jugoslavienoch inbördeskriget i Somalia ochhela regioner i Irak som undandragits Bagdads kontroll kom att omfattas av den internationella gemenskapens skydd och solidaritet.
Nowadays, war is waged withoutmercy.
Detta varbara de första tecknen på ett ökandeantal lokala konflikter som slutet pådet kalla kriget förde med sig runtom i världen.
There are no rules which theparties feel obliged to respect.
Det syns ännu ingatecken på att antalet konflikter är påväg att minska.
Eventhe weakest members of the civilianpopulations — women, children,and the elderly — are singled outand deliberately targeted.
Det rör sig i vår tid ofta omskoningslösa krig, där inga reglerlängre iakttas och civilbefolkningens mest sårbara grupper – kvinnor, barn, gamla – avsiktligen görstill måltavlor.
As thehorrors mount, huge numbers ofpeople are forced out of theirhomes, fleeing war and persecution.
Detta medför attmånga människor tvingas lämnasina hem för att undkomma krig ochförföljelse.
Today, there are 12 millionrefugees living outside their owncountries, and between 20 and 25million who have been forcibly displaced within their own countries.
Det finns ca 12 miljonerlandsflyktingar i världen i dag ochytterligare 20–25 miljoner människor har tvingats flytta inom sitt land.För båda grupperna gäller att deibland har befunnit sig i den situationen under flera år utan större
Ecosystems which have been seriously disturbed by human activity(deforestation, soil erosion, andrapid urbanisation), together withpopulation growth, aggravate theharm done by natural disasters,especially when they strike the lessdeveloped countries, which haveoften been the theatre of protractedcivil wars.
Den demografiska tillväxten och enpå grund av människans verksamhet (skogsskövling, jorderosion, alltsnabbare urbanisering) alltmerprekär miljöbalans förstärker deskadliga verkningarna av naturkatastrofer, särskilt när dessa drabbar deminst utvecklade länderna, somdessutom ofta plågas av långvarigainbördeskrig.
The total number of victims of natural disasters steadilydeclined over the twenty-year periodfrom 1960 to 1980. But the following 20 years have shown a constantincrease, peaking at 80 000 deaths
Statistiken visar attantalet offer för naturkatastroferminskade stadigt under tjugoårsperioden 1960–1980 och därpåökade under den följande tjugoårsperioden, med en topp på 80 000dödsoffer under 1999 och hela 2miljarder människor (90 % av dem
European solidarity with the victims of humanitarian crises ethnic origin, religious faith orpolitical beliefs; in 1999, with 2000 million affecteddirectly or indirectly (90 % of themin Asia).
Europeisk solidaritet med offer för humanitära kriser derna av ”kroniska” kriser, såsomlångvariga inbördeskrig.
In this context, the European Unionhas set itself the following goals:
Att rädda liv i nödfallssituationer som följer av naturkatastroferoch konflikter.
• to provide aid to refugees (people forced to seek asylum outside their home countries) anddisplaced persons (people forcedto leave their place of residencefor another place within thesame country) until such time asthey are able to return home; to save lives in emergency andpost-emergency situationscaused by natural disasters andhuman conflicts;
Att vidta kortsiktigare rehabili-terings- och återuppbyggnadsåtgärder, i syfte att skapa villkorenför självförsörjning och långsiktigare utvecklingsprojekt.
• to provide aid impartially tothose suffering from the effectsof ‘chronic’ crises triggered bycivil war, without regard for to carry out rapid rehabilitationand reconstruction work, so asto create conditions in which victims can free themselves of
Att på ett opartiskt sätt, dvs.utan hänsyn till etnicitet, religion eller politik, bistå befolkningsgrupper som lider av följ-
Humanitarian aid managed by the European Union in 2000
Av Europeiska unionen förvaltat humanitärt bistånd under 2000
Countries/regions (million EUR)
Miljoner euro
Western Europe/Former Soviet Union
Östeuropa/Länderna från den tidigare Sovjetunionen
Disaster preparedness andprevention (Dipecho)
Förebyggande av och beredskap inför katastrofer (Dipecho)
Western Balkans (former Yugoslavia/Albania) Russia (mainly Chechnya) Tajikistan Others
Västra Balkan (länderna från det tidigare Jugoslavien/Albanien) Ryssland (i sht Tjetjenien) Tadzjikistan Övriga
Other budget headings
Andra utgiftsposter
Field experts Studies, information, evaluation, audit
Experter på plats Studier, information, utvärdering, revision
Middle East Western Sahara Iraq Others
Mellanöstern Västsahara Irak Övriga
The crisis which shookthe western Balkansover the last decade wasa major challenge for Europe.
Krisen på västra Balkanunder det senasteårtiondet utgjorde en avde största utmaningarna för Europa.
The crisis which has shaken the western Balkans over the last decade was a major challenge for Europe.Fortunately, it seems that we can now begin, slowly but surely, to dismantle the great humanitarianmachine that was set up in the region. The end of the Kosovo crisis in 1999 and the establishment of ademocratic regime in Serbia have each had a substantial effect on the region’s humanitarian needs.In Kosovo, hostilities have come to an end and a large number of donors have been mobilised.
Krisen i västra Balkan under det senaste årtiondet utgjorde en av de största utmaningarna för Europa.Det ser dock lyckligtvis ut som om den stora biståndsinsatsen i området sakta men säkert kan avvecklas.Utgången av Kosovokrisen 1999 och inrättandet av ett demokratiskt styre i Serbien hade betydande konsekvenser vad de humanitära behoven i området beträffar.
As aresult, the former Serbian province now under UN administration has been able to put the ‘emergency’phase behind it. At the same time, the situation has more or less stabilised in the neighbouring countries — Albania, the Former Yugoslav Republic of Macedonia (FYROM) and Montenegro — which, at thepeak of the crisis, provided refuge for as many as 1.2 million fleeing Kosovars.
Det blev tack vare upphörandet av fientligheterna i Kosovo och den stora mobiliseringen av givarna möjligt att övervinna den mest kritiska faseni provinsen, som nu förvaltas av FN, och att hantera situationen i de angränsande områdena (Albanien,f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Montenegro), som under krisens mest akuta fas tvingadesta emot upp till 1,2 miljoner kosovoalbanska flyktingar.
Operations are alreadybeing phased out in Kosovo, Albania and Montenegro.
Utfasningen av de humanitära åtgärderna harredan inletts i Kosovo, Albanien och Montenegro.
Similar moves had been made in FYROM, but theoutbreak of armed conflict in early 2001 between ethnic Albanian nationalists and the Skopje government has created a new humanitarian crisis, drawing the EU and its partners back to the country.
Den inleddes även i Makedonien, men den väpnadekonflikt som bröt ut i början av 2001 mellan albansktalande nationalister och slaver ledde till en nyhumanitär kris, som fört EU och dess partner tillbaka till landet.
Equally significant for the future of this whole region is the establishment of full cooperation betweenthe donor community and Serbia, which is still home to around half a million refugees from Croatia and Bosnia-Herzegovina, together with around 180 000 evacuees from Kosovo.
Av lika stor vikt för hela regionens framtid är upprättandet av fullt samarbete mellan givarna och Serbien, som fortfarande hyser ca en halv miljon flyktingar från Kroatien och Bosnien och Hercegovinaoch ca 180 000 flyktingar från Kosovo.
At last, we can bring aid even to such small ‘forgotten’ communities as the gypsies (the Roma),who have suffered not just from the effects of war, but also from continuing harassment anddiscrimination.
I och med att det inte längre finns några hinder för humanitära insatser kanäven mindre, ”bortglömda” grupper ges bistånd, såsom romerna, vilka förutom att ha drabbats av krigetäven sedan länge är offer för trakasserier och diskriminering.
Over the coming years, reductions in EU and Member State humanitarian appropriations for the Balkanswill be counterbalanced by progress made with implementing the regional ‘stability’ plan.
En betydande minskning av Europeiska unionens och medlemsstaternas humanitära anslag till Balkanområdet bör sammanfalla i tiden med att EU:s stora ”stabilitetsplan” börjar sättas i verket.
In this way, allthe Balkan countries should, in the medium term, be brought back in to the ‘family’ of European nations.
Syftetmed denna plan är att hela Balkanområdet på medellång sikt till fullo skall kunna ansluta sig till ”familjen av europeiska nationer”.
European solidarity with the victims of humanitarian crises aiddependency and long-termdevelopment projects can berevived;
Europeisk solidaritet med offer för humanitära kriser angivna, i någon mån blivit ”förutsebara”, även för unionens partner:
• to promote and implement disaster prevention programmes(especially in high-risk areas) byestablishing effective institutional coordination, and strengthening ‘early warning’ systems andarrangements for the protectionof civilians.
• strofer i områden som anses somriskområden, genom effektivinstitutionell samordning ochförstärkning av förvarningssystemen och civilskyddsinrättningarna.
actions based on verified need,established by gathering andanalysing ‘humanitarian indicators’, such as the number ofrefugees and displaced persons,death and morbidity rates, or thedisaster risk in a particular area;
Insatser vid behov som konstaterats genom att ”humanitäraindikatorer”, såsom antaletlandsflyktingar och internflyktingar, dödstalet, epidemiologiska data och ett områdesexponering för katastrofer, fastställts och analyserats.
Together with its partners — the UNagencies, the Red Cross network and NGOs — the EU has been involved inprojects in 85 countries across all fivecontinents.
Europeiska unionen har tillsammansmed sina partner – FN:s organ,Rödakorsnätverket och icke-statligaorganisationer – gjort insatser påsamtliga kontinenter, i sammanlagt85 länder.
Between 1992 and theend of 2000, the EU allocated EUR 5350 million to humanitarianaction, with the full support of publicopinion, the institutions and the Member States.
Mellan 1992 och slutet av2000 har Europeiska unionen, medden allmänna opinionens fulla stöd,avsatt sammanlagt 5,35 miljardereuro till humanitära insatser.
In 1999 alone, theamount allocated was EUR 812 million, more than half of which went tofund actions resulting from the Kosovo crisis.
Enbartunder 1999 användes 812 miljonereuro, varav ungefär hälften i Kosovo.Europeiska unionen har alltsedanmillennieskiftet bemödat sig om att imöjligaste mån definiera, förberedaoch programplanera åtgärder somkan sättas in snabbare och på ettmer effektivt sätt.
Theinternational political ‘agenda’can lead to intense, even excessive, concentration of humanitarian activity in a single crisiszone at the expense of others,which are more or less forgotten.We saw this in Kosovo in 1999,for example.
Det kan, som i Kosovo under 1999, inträffa atten omfattande, ibland alltföromfattande, biståndsverksamhet med många olikahumanitära aktörer inblandadekoncentreras till ett visst krisområde som hamnat i centrum förden internationella politiken, tillmen för andra, mer eller mindreglömda krisområden.
Though mediaattention is often focused heavily on a small number of crises,ECHO undertakes to be presentwherever aid and assistance areneeded, for as long as it takes.
ECHO ärmedvetet om att mediernaibland riktar uppmärksamhetenenbart mot vissa kriser ochförsöker därför finnas på platsvarhelst hjälp och bistånd efterfrågas.
Through the EU, Europeantaxpayers are able to helpthe victims of humanitarian crises.
De europeiska skattebetalarna hjälper genom Europeiska unionenbefolkningsgrupper somdrabbats av humanitärakriser.
Tajikistan — a forgotten crisis
Tadzjikistan — en glömd kris
This crisis could serve as an emblem of those situations which the international community appears tohave forgotten, despite the fact that the country in question is one of the most vulnerable in the world.Tajikistan suffers from its geographical situation (an arid mountainous land with no outlet to the sea),its recent political history (a bloody civil war waged from 1992 until 1997, the fall-out from which continues to impact upon conflicts in Afghanistan and other neighbouring countries), and a terrible drought(the worst the region has seen in 75 years) which started in 2000, creating the conditions for famine inthe south, as well as for widespread chronic malnutrition elsewhere.
Detta är kanske det mest typiska exemplet på en kris som omvärlden tycks ha glömt bort, trots att offretär ett land som är ett av de mest sårbara i världen, på grund av de geografiska förhållandena (ett ofruktbart och bergigt territorium, utan tillgång till hav), de politiska händelserna under senare år (ett blodigtinbördeskrig mellan 1992 och 1997, vars efterverkningar fortsätter att flätas samman med konflikternai Afghanistan och andra grannländer) och en mycket svår torka (som med full kraft drabbade landetunder 2000 och är den värsta i området på 75 år), som skapat hungersnöd med kronisk, utbreddundernäring i de södra delarna av landet.
When 80 % of the population live below the poverty line and most people have no access to drinkingwater or electricity, it is difficult to distinguish between a true emergency and ‘normal’ conditions inwhich the fragile balance of life depends entirely on the constant (though always inadequate) influx offoreign aid.
I ett sammanhang som det Tadzjikistan befinner sig i, där 80 % av befolkningen varaktigt befinner sigunder fattigdomströskeln och majoriteten av invånarna inte har tillgång till dricksvatten och elektricitet,blir det svårt att skilja mellan ett egentligt nödtillstånd och ett ”normaltillstånd” där en osäker balansupprätthålls enbart genom ett konstant – och ändå otillräckligt – flöde av externt bistånd.
Europe has long been Tajikistan’s most important donor, and is involved in both emergency and structural projects of various kinds.
Europeiska unionen är med stor marginal Tadzjikistans största givare och är engagerad i olika typer avnödhjälpsprojekt och strukturprojekt.
ECHO has been active in the country continuously since 1993, when itspent EUR 7.9 million on interventions.
ECHO har verkat i Tadzjikistan sedan 1993 utan avbrott (anslagetför det året var 7,9 miljoner euro).
This allocation almost doubled between 1998 and 2000, whenthe civil war drove more than 600 000 people from their homes (10 % of the total population).
Beloppet för humanitärt bistånd nästan fördubblades mellan 1998och 2000, under vilka år inbördeskriget drev mer än 600 000 människor (10 % av den samlade befolkningen) från sina hem, och beräknas uppgå till 10 miljoner euro under 2001.
The budget foreseen for 2001 was EUR 10 million, most of which was to provide food and basic health care.
Pengarna går främst tilllivsmedel och grundläggande medicinsk hjälp.
The UN agencies’ most recent appeals on behalf of Tajikistan (in 1999 and 2000) met with a lukewarmresponse from the donor community, covering less than half of the country’s humanitarian needs.
Det är svårt att tänka sig en snar avveckling av detta bistånd, bl.a. med hänsyn till givarländernas svarpå FN-organens senaste appeller (under 1999 och 2000) till förmån för Tadzjikistan.
Inthese circumstances, it is difficult to imagine the EU being able to withdraw in the near future.
De medel som anslogs räcker inte ens för att täcka hälften av behovet av humanitärt bistånd.
European solidarity with the victims of humanitarian crises
Europeisk solidaritet med offer för humanitära kriser
Afghanistan — caught between war and drought
Afghanistan — drabbat av krig och torka
On any list of the most unlucky peoples in the world, the Afghan people would certainly figure close tothe top, especially since the September 2001 terrorist attack against the United States.
Om någon skulle göra upp en rangordning över de folk som lever under de svåraste förhållandena skulle det afghanska folket säkert hamna i topp, särskilt efter terroristattackerna mot Förenta staterna i september 2001. Landet har drabbats av en lång rad olyckor.
The misfortuneswhich have befallen this country are terrible by any standards.
Afghanistan befinner sig sedan 21 år tillbaka i ett krigstillstånd och har det högsta antalet lands- ochinternflyktingar i världen (2 miljoner i Pakistan, 1,4 miljoner i Iran och mer än 1 miljon inom landet).Endast Angola beräknas ha fler minor på sitt territorium.
It has the highest number of refugeesand displaced persons in the world (2 million in Pakistan, 1.4 million in Iran and more than a millionwithin its own borders), and is the second most heavily-mined country, after Angola.
90 % av invånarna har intetillgång till dricksvatten, det finns en omfattande undernäring i hela regioner (t.ex.
The country’s structural poverty now affects almost all its people, as can be seen by a number of indicators: 90 % of the inhabitants have no access to clean drinking water, and whole areas (such as the Hazarajat) suffer from endemic malnutrition, with the rate of ‘nutritional insecurity’ reaching 70 % in thecapital Kabul.
Hazarajat) och livsmedelssituationen är oviss för upp till 70 % av befolkningen i huvudstaden Kabul.
At the same time, the human rights violations which are characteristic of contemporary wars havereached an alarming level of ferocity in Afghanistan, and many of them qualify as war crimes, or crimesagainst humanity.
Kränkningarna av de mänskliga rättigheterna – en återkommande företeelse i vår tids konflikter – ärmycket svåra och av alarmerande omfattning.
The various sides regularly massacre civilians and prisoners, and explicitly discriminateon grounds of gender, ethnic origin and religious faith.
Rena krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten ägerrum. De stridande grupperna gör sig skyldiga till massakrer på civila och fångar.
In addition, this part of central Asia is particularly vulnerable to natural disasters.
Till allt detta kan läggas den ”predisponering” för vissa typer av naturkatastrofer som denna del av Centralasien uppvisar.
Afghanistan alone suffered three earthquakes between 1998 and 1999, followed in 2000 by the worst winter drought theregion has seen for 30 years.
Enbart i Afghanistan inträffade tre jordbävningar under perioden 1998–1999. År2000 drabbades landet av den värsta ”vintertorkan” på 30 år i området.
In such circumstances, material generosity on the part of the donors is not enough to ensure effectivehumanitarian intervention.
I ett sådant sammanhang är materiell generositet hos givarna inte tillräcklig för att genomföra effektiva humanitära insatser.
You also need people in the field who are determined to overcome the twomain obstacles by which the warring parties have prevented humanitarian aid from reaching their victims: the general climate of insecurity, and the unacceptable conditions and constraints which have beenimposed, such as those the Taliban tried to place on women, whether Afghan war victims, or foreignersengaged in humanitarian work.
På fältet behövs människor som är fast beslutna att övervinna de två stora hinder som de väpnade grupperna skapar för den biståndspersonal som försöker nå konfliktens offer: denosäkerhet som råder i landet och det oacceptabla tvånget, t.ex. talibanernas tvångsvälde gentemot kvinnor, oavsett om det rör sig om afghanska kvinnor eller kvinnlig utländsk personal på humanitära uppdrag.
Despite all these problems, the European Union is still one of the principle donors involved in Afghanistan. It is a moral duty to show solidarity – through actions and not just words — with those whoare suffering.
Europeiska unionen fortsätter, med hänsyn till att den anser att aktiv solidaritet med dem som lider ären oavvislig plikt, trots dessa svårigheter att vara en av Afghanistans största givare.
In addition to ECHO’s work, we have a number of other programmes, dealing with foodaid, the return of refugees and de-mining, which also help relieve the suffering of the Afghan people.
I syfte att lindra denafghanska civilbefolkningens lidande genomförs utöver programmen inom ECHO:s ram även vissa särskilda program rörande livsmedelsbistånd, flyktingars återvändande och minröjning.
Participants in the Afghanistan ‘food for work’programme. Even before the2001 war, the EU was actively working to overcomethe structural poverty whichnow affects almost all thecountry’s inhabitants.
Deltagare i programmet”Food for work” i Afghanistan.Europeiska unionen arbetaderedan före kriget under 2001med att försöka lindra denstrukturella fattigdomen i landet, vilken nu berör i stortsett hela befolkningen.
When dealing with crises caused byarmed conflict, respect for humanrights and gender equality are priorities.
En absolut prioritet i konfliktrelaterade kriser är respekten för de mänskliga rättigheterna och för likställdheten mellan könen.
During both the planning stageand implementation, close attentionmust be paid to ensure that projectsdo not have ‘negative collateraleffects’. In certain cases, interventionhas been known to undermine thebeneficiaries’ rights, rather thanstrengthen them.
Redan vid planeringen av en insats och i ännu högregrad under genomförandet försökerman att se till att biståndet inte får”negativa biverkningar” på denförhandenvarande situationen, för ivissa fall finns det risk för attbiståndsmottagarnas rättigheteräventyras i stället för att skyddas.
In the first instance, the EU providesvictims of humanitarian crises withmedical and food aid, as well as withtemporary shelter, drinking waterand sanitary facilities. In practice,each of these different types of aidrequires its own specific approach,which will vary with the complexityof the crisis.
EU erbjuder i första hand medicinskhjälp och livsmedelsbistånd tilloffren för humanitära kriser, menäven provisorisk inkvartering meddricksvatten och hygieninrättningar.Rent konkret kommer formerna fördessa typer av insatser att skilja sigväsentligt åt beroende på hur komplicerad krisen är.
In designing each project, a number of factors have to betaken into account: the length andscale of the crisis (some of therefugee camps set up along the Rwandan border following the 1994genocide housed more than 200000people), as well as the characteristicsof the society concerned (i.e. the economic level, structure and customs ofeach community concerned), and thegeographical context (whether hot orcold, dry or rainy).
Varje insats måsteutformas med hänsyn till hur långvarig och omfattande krisen är (detfanns t.ex. flyktingläger med mer än200 000 människor utanför gränsentill Rwanda efter folkmordet 1994)samt med beaktande av de drabbade samhällenas särdrag (grad av välstånd, samhällsstruktur, sedvanor)och det geografiska sammanhanget(varmt eller kallt klimat, torrt ellerfuktigt klimat).
In addition, theimpact of human conflict is sometimes aggravated by natural disasters, such as drought, flooding orearthquakes.
I vissa situationerläggs dessutom verkningarna av konflikter till verkningarna av naturkatastrofer som torka, översvämningaroch jordbävningar.
As for crises brought on by naturaldisasters, the emphasis should be ondeveloping a culture of ‘disaster preparedness’ in high-risk countries, onboth the theoretical and the practical level.
Vad naturkatastrofer beträffar ärbehovet av att, särskilt i länder somanses som riskländer, på ett teoretiskt och praktiskt plan främjautvecklingen av en ”katastrofberedskapskultur” en absolut prioritet.