natgillin/translations-raw huggingface dataset:
An assessment of the general policies can be summarised in a few simple words: limited influence of the Treaty on production structures, an essentially indirect effect on prices, very positive infl u-ence on markets and a success as regards statistics.
Resultatet inom de allmänna politikområdena kan sammanfattas i några enkla ord: fördraget hade begränsat inflytande på produktionsstrukturen, påverkade priserna främst indirekt, hade mycket positiv inverkan på marknaderna och var mycket framgångsrik för statistiken.
This leaves the question of the Treaty’s management of the two successive coal and steel crises.
Nästa fråga är hur de båda industrikriserna, kolets och stålets, hanterades.
The decline of European coal
Kolindustrins nedgång
In 1956, when the Community was producing 249 million tonnes of coal, the predominant feature was still one of shortages.
År 1956, när gemenskapen producerade 249 miljoner ton kol, var underskottet fortfarande det stora problemet.
The situation on the energy market was such that the idea of declaring a ‘state of shortage’ was considered, although quickly abandoned.
Läget på energimarknaden var sådant att man planerade att förklara att det rådde ”bristsituation”.
From then on, demand fell and production started a lengthy decline: from 248 million tonnes in 1957 to 246 million tonnes in 1958 (34) and 240 million tonnes in 1960. The European coal industry had enjoyed only five or six years of prosperity.
Det förslaget föll snabbt, och under de följande åren föll efterfrågan och produktionen gick en lång nedgångsperiod till mötes: 248 miljoner ton 1957, 246 år 1958 (34), 240 år 1960.
) Informations statistiques, Nos 1 and 2, January–April 1959, ECSC, High Authority.
) Informations statistiques, nr 1 och 2, januari och april 1959, EKSG, Höga myndigheten.
Chapter 2 Limitations and successes of the common market for coal and steel
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år
47 about third-country imports, especially into Italy and the Netherlands, remained unanswered.
Kolproducenterna protesterade mot importen från tredjeland, särskilt i Italien och Nederländerna, men förgäves.
It was in Belgium that the situation was soon to become the most critical, as its yields had for a long time been the lowest in the Community (see the graph below).
Det var i Belgien som situationen snabbt blev som mest kritisk, därför att produktiviteten där sedan länge var den lägsta i hela gemenskapen (se diagram nedan).
Federal Republic of Germany
Västtyskland
ECSC average
Genomsnitt EKSG
At the end of 1959, the Belgian market was protected from imports until 1963.
Från slutet av 1959 ända till 1963 var den belgiska kolmarknaden skyddad mot import.
The closure of old mines, which started after the Marcinelle disaster in 1956, was speeded up.
Omoderna gruvor lades ned i snabb takt, en process som inleddes efter katastrofen i Marcinelle 1956.
Like many observers, the High Authority believed at the time that it was a cyclical crisis, whereas it was in fact the first warnings of a structural crisis.
Som många observatörer trodde Höga myndigheten då att det var en konjunkturbetingad kris, medan det i verkligheten var de första tecknen på en strukturell kris.
Two years later, the Community became fully aware of the situation and proposed declaring a manifest crisis, but in May 1959 the Council of Ministers refused to take this step.
Två år senare var man fullt medveten om situationen, och gemenskapen föreslog att man skulle förklara att det rådde en påtaglig krissituation, men ministerrådet vägrade att gå med på det i maj 1959.
This was a serious setback for the High Authority and a turning-point in the history of European coal.
Det var en allvarlig motgång för Höga myndigheten och en vändpunkt i den västeuropeiska kolnäringens historia.
Fifty years of European coal and steel be said in this connection that the wording of the Articles in question was influenced by the economic situation in 1950, when it was generally believed that the main aim was to ensure that production and capacities in the coal and steel industries did not lag behind the general expansion of the economy’ (35).
51 tillämpa artikel 58, berövade gemenskapen varje möjlighet att ingripa direkt för att lösa de allvarliga problem som uppstått p.g.a. den minskade efterfrågan på kol. När man ser tillbaka kan ingen tvivla på att gemenskapen 1959 faktiskt befann sig i det första skedet av en strukturell kris för kolindustrin. ...
Faced with the ‘planned demise’ of the coal industry, a member of the Consultative Committee ironically suggested at the meet- ing in December 1965 that ‘the word coal be deleted from ECSC’ (36
Man kan tillägga att utformningen av dessa artiklar i fördraget var påverkad av det ekonomiska läget omkring år 1950, då man allmänt ansåg att kol- och stålindustrins centrala uppgift var att se till att det inte uppstod produktionsförseningar och kapacitetsbrister i förhållande till den allmänna ekonomiska expansionen.” (35) Med tanke på kolindustrins ”planerade bortgång” föreslog en medlem av Rådgivande kommittén vid sammanträdet ironiskt i december 1965: ”Vi får ta bort ordet kol ur namnet.” (36)
The fundamental reaction of the member countries was to develop a policy of national subsidies designed to delay or adapt the recession.
De enskilda staterna reagerade främst med att utveckla en nationell stödpolitik i syfte att fördröja eller mildra nedgången.
They were essentially concerned about the social troubles that could arise.
Det som upptog dem mest var rädslan för den sociala oro som skulle kunna bli följden.
The testimony of the French Industry Minister, Jean-Marcel Jeanneney is a good example: ‘When the question of declaring a manifest crisis arose . . . I suggested that an overall ceiling be set for Charbonnages de France so that Lorraine, which was profitable, could still be developed and Cen-tre-Midi reduced.
Den franske industriministern Jean-Marcel Jeanneney ger ett bra exempel på detta: ”När frågan kom upp om att förklara påtaglig krissituation … föreslog jag att man skulle bestämma ett tak för Charbonnages de France som helhet för att kunna fortsätta utveckla Lorraine som gick med vinst och minska i Centre-Midi.
The ECSC legal experts explained to me that this idea was contrary to the Treaty, that quotas had to be set for each coalfield.
EKSG:s jurister förklarade att det skulle strida mot fördraget och att man måste kvotera ut minskningen på varje gruva.
I rejected the declaration of manifest crisis!
Då röstade jag nej till en sådan förklaring!
It was on this occasion that I made the following comment to the ECSC High Authority which caused quite a stir at the time.
Det var den gången jag sade ett par saker till Höga myndigheten som skapade ett visst eko.
“You may have power and authority but, if there are strikes in the north and in Lorraine, it’s not you who will send in the riot police”’ (37). In the Federal Republic, the government adopted three laws granting aid to the sector between 1965 and 1967.
Visst har ni makt, sade jag, ni har en myndighet, men om det blir strejker i norr och i Lorraine är det inte ni som skall skicka ut kravallpolisen!” (37) I Västtyskland antog regeringen 1965–1967 tre lagar om stöd till kolsektorn.
) ECSC High Authority, ECSC 1952–1962 — Résultats, limites, perspectives, ECSC, Luxembourg, 1963, p. XV.
) EKSG, Höga myndigheten, CECA 1952–1962. Résultats, limites, perspectives, EKSG, Luxemburg 1963, s. XV.
The first oil shock, however, brought strongly to the fore the question of Europe’s independence.
Den första oljekrisen gjorde dock att frågan om Europas oberoende på energiområdet med eftertryck kom på dagordningen.
Recommendations were adopted setting ambitious objectives: reduce the Community’s dependence on external energy supplies from 63 % in 1973 to 50 % and even 40 % (40
I rekommendationer sattes ambitiösa mål upp: att minska gemenskapens beroende av energitillförsel utifrån från 63 % år 1973 till 50 eller t.o.m. 40 % (40).
Council also proposed carrying out investments and taking on labour in order to maintain ‘coal production at its current level’ (41).
Rådet föreslog också investeringar och nyanställningar för att ”behålla stenkolsproduktionen på nuvarande nivå” (41).
The Commission encouraged the use of coal in power plants (42), and fairly significant cant results were obtained in this field (43
Kommissionen uppmanade till användning av kol i värmeverken (42), och man uppnådde ganska bra resultat på det området (43
However, these targets came up against the general crisis in European industry, the depth of the recession making it impossible to restore coal consumption.
Målsättningarna strandade dock på den allmänna krisen för den europeiska industrin – tillbakagången var så stor att konsumtionen av kol inte kunde vidmakthållas.
Total coal production (EU-15)
) EKSG:s beslut nr 3/65 av den 17 februari 1965.
) Council Directive 75/405/EEC of 14 April 1975 concerning the restriction of the use of petroleum products in power stations (OJ L 178, 9.7.1975, p. 26-27).
) Rådets direktiv 75/405/EEG av den 14 april 1975 om begränsning av användningen av petroleumprodukter i kraftverk, EGT L 178, 9.7.1975, s. 26–27.
At the start of the 1980s, European coal seemed once again to be able to compete with oil.
Enbart produktionen av antracit tas upp i diagrammet.
This was something that had not been seen for a long time and it raised great hopes in Germany and France.
Man ser hur snabbt den italienska, belgiska och nederländska produktionen minskade.
In France, major investments were made as part of the ‘great coal revival’, for instance in the Provence basin in Gardanne.
Förenade kungarikets andel blev betydande.
But the upturn was short-lived.
Det kraftiga fallet i produktionen 1984 beror på gruvarbetarstrejken.
The mid-1980s were marked by the huge political and social crisis in the coal industry in the United Kingdom, followed by the oil counter-shock.
Därefter minskade den brittiska produktionen mycket snabbt.
Once again, petroleum products were cheaper than solid fuel.
År 2002 bröts det kol bara i fyra av EU:s femton medlemsstater: Tyskland, Förenade kungariket, Spanien och Frankrike (de sista franska kolgruvorna stängdes 2004).
The feeling of an unavoidable decline set in.
Vid den andra oljekrisen efter Iran–Irakkriget gjordes likartade försök.
‘Owing to geological constraints and mining-related production costs, coal produced in the Member States cannot compete with imports from third countries.
Kommissionen lade den 10 februari 1982 fram ett meddelande till rådet om ”kolets roll i gemenskapens energipolitik” (44).
In spite of a major restructuring, modernisation and rationalisation process designed to increase competitiveness, the bulk of Community coal production remains uncompetitive vis-à-vis imports from third countries’ (48).
Syftet var att stimulera till investeringar i kolanvändning i industrin (45). I en annan rekom- mendation föreslogs att eldningsolja skulle ersättas av fasta bränslen ”i offentliga byggnader (förvaltning, militär, skolor osv.) och fjärrvärmeanläggningar”
Proposal for a Council regulation on State aid to the coal industry, 25 June 2001, p. 6.
) Förslag till rådets förordning om statligt stöd till stenkolsindustrin, 25.6.2001, s. 6.
The Community now had only four producers.
Förenade kungariket var ett särfall.
The case of the United Kingdom was different: having rejected all forms of subsidy, the government was faced with a social crisis of exceptional proportions, marked in particular by the 1984 miners’ strike.
Regeringen vägrade att ge något som helst stöd, vilket utlöste en social kris av väldig omfattning, särskilt med den stora kolstrejken 1984.
The number of miners fell from 300 000 in 1976 to 11 300 in 1999.
Antalet kolgruvearbetare föll från 300 000 år 1976 till 11 300 år 1999. British Coal privatiserades 1994.
The mines that were not shut down, especially the open-cast mines, experienced a remarkable leap in productivity.
I de gruvor som inte stängdes, och särskilt då dagbrotten, gjorde produktiviteten ett språng framåt.
Yield increased fivefold, rising from 500 tonnes of coal equivalent (tce) per man per year in 1985, which was about the European average, to 2 500 tce in 1999–2000.
Avkastningen per anställd femdubblades och gick från 500 ton kolekvivalenter (tce) per anställd och år 1985, vilket låg nära det europeiska genomsnittet, till 2 500 tce 1999–2000.
However, it is not clear whether these drastic measures can save British coal indefinitely.
Ändå är det inte säkert att dessa drastiska åtgärder har säkrat det brittiska kolet för framtiden.
Production costs are very close to the price of imported coal. It is at the mercy of the slightest fluctuation on the world market.
Produktionskostnaden ligger fortfarande mycket nära priset på importerat kol, och även små fluktuationer på världsmarknaden kan förändra situationen.
However, the world coal market is relatively stable, supplies being more diversified and regular than those of oil.
Det bör dock framhållas att världsmarknaden för kol är rätt stabil och att leveranserna kommer från fler länder och är mer regelbundna än i fråga om olja.
Faced with all these questions and prospects, the Commission carried out an in-depth study: the Green Paper published in November 2000 (51).
Alla dessa frågor och problem för framtiden fick kommissionen att göra en grundlig utredning, och i november 2000 utgavs en grön- bok (51).
This paper provides a fascinating view of the longterm prospects for sustainable energy development and Europe’s energy independence.
Här ställdes på ett engagerat sätt de långsiktiga frågorna mot bakgrund av vikten av hållbar utveckling och en oberoende energiförsörjning i Europa.
The idea of conserving mines as a preventive measure was debated.
Tanken togs upp att man kanske borde bevara vissa gruvor och brott i förebyggande syfte: ”Av skäl som hänger samman med en trygg energiförsörjning består ett alternativ som skulle kunna undersökas i att bevara tillgången till vissa reserver.
‘For security of supply reasons, one path to explore could be that of maintaining access to certain reserves.
I detta syfte skulle man kunna överväga att bevara en minsta godtagbar produktionskapacitet för kol genom att vidta lämpliga sociala åtgärder.
To this end, it might be possible to envisage maintaining minimal capacity of coal produc-
Detta skulle garantera att utrustningen underhålls och därmed en fortsatt drift av berörda gruvor.
) Commission Decision No 2064/86/ECSC of 30 June 1986 establishing Community rules for State aid to the coal industry (OJ L 177, 1.7.1986).
På så sätt skulle Europas framstående tekniska ställning när det gäller utvinning och en ren användning av kol kunna säkras.”
50) Commission Decision No 3632/93/ECSC of 28 December 1993.
I och med att Polen och Tjeckien blev medlemmar av EU 2004 blev det emellertid svårt att förverkliga den tanken.
) ‘Towards a European strategy for the security of energy supply’, Green Paper (COM(2000) 769 final), Brussels, 29 November 2000, annex, p. 4.
) KOM(2000) 769 slutlig, Grönbok: Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning, Bryssel, 29.11.2000, med bilagor, s.4.
Poland alone accounts for the same coal output as the 15 together.
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år
There are perhaps several conclusions that could be drawn in regard to ECSC coal policy.
EKSG:s samlade insats på kolområdet kan kanske betraktas på olika sätt.
It could be concluded negatively that neither employment nor production in the mines has been saved.
Man kan bedöma den negativt och peka på att varken sysselsättning eller produktion har kunnat bevaras.
Some point out, a little cynically, that the common market never lacked coal supplies ... thanks to imports.
Somliga framhåller med en släng av cynism att försörjningen på den gemensamma marknaden för kol inte har lidit någon brist – tack vare importen.
To satisfy European consumption of 250 million tonnes a year in 2000, imports were in the region of 150 million tonnes.
Förbrukningen av kol i EU uppgick vid sekelskiftet till 250 miljoner ton per år, och härav täcktes omkring 150 miljoner ton genom import.
From that standpoint, it is possible that European coal policy was used to serve steel interests, which require cheap raw materials.
Ur den synpunkten är det tänkbart att gemenskapens politik på kolområdet har underordnats stålindustrins intressen, där man har haft behov av billiga råvaror.
That being so, coal’s chief rivals were oil and nuclear power. Apart from their competitiveness, the latter two industries have considerable influence.
I det avseendet har kolets främsta motståndare varit oljan och kärnkraften, två energislag som inte bara är konkurrenskraftiga utan också har stor politisk betydelse.
Lastly, it is a fact that, given the current state of technology, coal is still a polluting agent.
Slutligen vet ju alla att kolet med nuvarande förbränningsteknik är och förblir en föroreningskälla.
Yet Europe has achieved highly significant results in the ‘clean’ use of coal: the carbon dioxide emitted by the burning of coal was cut by half between 1990 and 2000.
Ändå har EU gjort mycket viktiga framsteg på vägen mot en ”ren” förbränning av kol: koldioxidutsläppen i samband med användning av kol halverades under nittiotalet.
Mention should also be made of the impressive programme to rehabilitate mining landscapes carried out in Germany, notably in the Cologne basin (52).
Vidare bör man peka på det imponerande program för att återställa gruvlandskapen som har genomförts i Tyskland, särskilt i Kölnbäckenet (52).
Taking all these factors into account, the decline of European coal seems unavoidable and the responsibility for that decline cannot for the most part be attributed to the ECSC.
Alla dessa faktorer innebär tillsammans att den europeiska kolindustrins nedgång framstår som oundviklig och att det inte var EKSG som bar ansvaret.
A distinction must also be made between the decline in employment and that of output in the mines.
Man måste för övrigt skilja mellan nedgången i sysselsättning och nedgången i produktion.
The fall in employment was very largely due to the gains in
I Gardanne i Provence bröt en gruvarbetare 1 855 kg kol per arbetsdag år 1960 och 9 540 år 1995.
Total employment in coal mines (EU-15)
Sysselsättningen i EEG:s/EU:s kolindustri
There was also a strong contrast between what occurred in Europe at the end of the 1950s and 40 years later, at the end of the 1990s.
Man kan också betona den stora kontrasten mellan vad som hände i Europa i slutet av femtiotalet och vad som hände fyrtio år senare, i slutet av nittiotalet.
In the first case, the High Authority asked the Member States for the authority to act by declaring a manifest crisis.
I det första fallet begärde Höga myndigheten av medlemsstaterna att få handlingsmöjlighet genom att förklara att en påtaglig krissituation rådde.
This was refused, and it was compelled to limit its action to providing social support for the first pit closures, using the tools at its disposal, such as redeployment and conversion aid.
Den begäran avvisades, och myndigheten fick begränsa sig till sociala åtgärder vid de första gruvor som lades ned med de redskap som stod till buds, som stöd till återanpassning och omställning.
Taken by surprise by the crisis, the Community and its members tended to improvise.
Både gemenskapen och medlemsstaterna överraskades av krisen och fick till stor del improvisera.
In the latter case, the way in which mines were closed at the end of the century was very different.
I det andra fallet sköttes stängningen av gruvorna i ett helt annat klimat.
Foreseeable developments were examined at length and discussed publicly in a great many documents and bodies.
Den förväntade utvecklingen studerades länge och diskuterades offentligt i en lång rad dokument och instanser.
Even if there were still differences between the Commis-
Även om det fanns olika syn mellan kommissionen och vissa länder i fråga om nedläggningstakten var det samförståndsandan som dominerade.
Fifty years of European coal and steel sion and certain countries as regards the pace of closures, consensus still carried the day.
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år
The common market for steel — an action-packed history
Den gemensamma marknaden för stål: en utveckling med tvära kast
Unlike coal, everything seemed to be going well for European steel until the start of the 1960s.
I motsats till kolnäringen verkade allt gå bra för det europeiska stålet ända till början av sextiotalet.
Optimism about the industry continued until the middle of the 1970s, a view shared by everyone, governments, industrialists and . . . Members of the Commission.
Optimismen om branschens framtid varade ända till mitten av sjuttiotalet och delades av alla: regeringar, industriledare – och kommissionens ledamöter.
Article 46 invites the ECSC to ‘periodically draw up programmes indicating foreseeable developments in production, consumption, exports and imports’ and to lay down general objectives for modernisation.
I artikel 46 i fördraget sägs att EKSG skall ”regelbundet i vägledande syfte upprätta program med prognoser om utvecklingen av produktion, konsumtion, export och import”, och dessutom uppställa allmänna målsättningar för modernisering.
In addition, the Spaak report, which prepared for the Rome Treaty, set the ECSC the task of looking to the future.
I Spaakrapporten som föregick Romfördraget tilldelades EKSG också uppgiften att ta fram prognoser.
Franco Peco, of the ECSC steel division, who helped to draw up a forward-looking study of the steel markets for the Community, is quoted below.
Franco Peco som citeras nedan och som tillhörde EKSG:s ståldivision deltog i en utredning av marknadsutsikterna för gemenskapens stålindustri.
Numerous other examples could have been given of the optimism that reigned at the time, it was so widespread.
Vi skulle kunna lämna många fler exempel på den optimism som rådde då och som delades av de flesta.
Very few could imagine that European steel was heading for the most serious crisis in its history.
Få kunde föreställa sig att den europeiska stålindustrin skulle gå igenom den värsta krisen i sin historia.
‘Steel, which had been relegated a little too quickly to the sidelines of history by certain pessimists, is now demonstrating with brilliance its role of expanding giant. ... If one bears in mind that steel consumption in the world is currently 150 kg per inhabitant, with huge differences ranging from 30 kg in developing countries to some 600 kg in the highly industrialised countries, one can understand why the forecasts of some steelmakers reckoning on an increase in production of 300 million tonnes to give a worldwide total of 900 million tonnes in 1980 are no longer regarded as fanciful.
I en text som offentliggjordes 1971 betonar Peco sin tro på stålindustrins framtid. ”En del pessimister har lite för tidigt förvisat stålet till historiens glömska, men nu är det på väg att visa med all tydlighet att det är en jätte i stark tillväxt. … Om man betänker att förbrukningen av stål i världen i dag är 150 kg per invånare, med enorma skillnader från 30 kg i utvecklingsländerna till omkring 600 för de högt industrialiserade länderna, då förstår man att vissa företagsledare i stålsektorn kan göra upp framtidsprognoser som räknar med en produktionsuppgång från 300 miljoner ton i dag till 900 miljoner ton för hela världen år 1980, och att det inte längre räknas som fantasier.
Thus steel is still one of the young products, alongside concrete, glass and the synthetic products of modern chemistry’ (53).
Stålet tillhör alltså fortfarande de unga produkterna vid sidan av betong, glas och den moderna kemins syntetprodukter.” (53) Han hade rätt på lång sikt men fel på medellång sikt.
Steel production forecast (1965) for 2000 and actual production in 2000
Prognos från 1965 för stålproduktionen år 2000 (rött) och verklig produktion år 2000 (gult)