natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The idea of a premium on citizenship is therefore explained by the greater return on investment that comes with greater opportunities for participation and greater host society openness to naturalised citizens.
Idén om en medborgarskapspremie förklaras därför genom den större avkastning på investeringarna som följer med större möjligheter till deltagande och större öppenhet i värdsamhället mot naturaliserade medborgare.
The removal of these employment barriers is one of the major observed impacts of becoming a national.
En av de viktigaste noterade effekterna av att bli medborgare är att anställningshindren undanröjs.
Longitudinal surveys show, that in the years following naturalisation, new citizens, especially former third-country nationals, enjoy greater occupational mobility and rapid growth in their wages, “catching up” with the national average.
Longitudinella undersökningar har visat att under åren närmast efter naturaliseringen åtnjuter nya medborgare, särskilt f.d. tredjelandsmedborgare, större arbetsrörlighet och en snabb lönetillväxt medan de ”kommer i fatt” det nationella genomsnittet.
The benefits of naturalisation will differ in scale, depending on structural factors (the premium that the state and host society put on national citizenship) and personal factors (like age).
Fördelarna med naturalisering varierar i skala beroende på strukturella faktorer (den premie som staten och värdsamhället sätter på nationellt medborgarskap) och personliga faktorer (t.ex. ålder).
The acquisition of nationality presents itself as a further tool to promote equal opportunities by bringing permanent third-country national residents under the scope of national and EU anti-discrimination legislation.
Förvärvande av medborgarskap är ytterligare ett verktyg som främjar lika möjligheter, eftersom tredjelandsmedborgare som uppehåller sig varaktigt i en medlemsstat kommer att omfattas av medlemsstaternas och EU:s lagstiftning mot diskriminering.
Countries of immigration have an interest in securing full socioeconomic and political inclusion through the recognition of full citizenship for its settled residents.
Det ligger i invandringsländernas intresse att säkerställa fullständig socioekonomisk och politisk integration genom att bevilja fullvärdigt medborgarskap för varaktigt bosatta invånare.
The fact that Europe’s settled immigrant population has been growing over the past quarter century means that more candidates are eligible for the acquisition of the EU’s nationalities.
Det förhållandet att den invandrarbefolkning som uppehåller sig varaktigt i EU har ökat under det senaste kvartsseklet innebär att det är fler som har rätt att ansöka om medborgarskap i en EU-medlemsstat.
Acquisition rates have tended to rise in most countries, but diverge and fluctuate across the EU.
Antalet personer som erhåller medborgarskap tenderar att öka i de flesta medlemsstaterna, även om det finns stora variationer och olikheter.
From 1996 to 2005, they remained relatively static in countries like Italy and Spain, while they fluctuated significantly year-to-year in Denmark and Hungary.
Från 1996 till 2005 var antalet relativt statiskt i länder såsom Spanien och Italien, medan det fluktuerade avsevärt mellan olika år i Danmark och Ungern.
Some increased over time, as in Finland and the UK.
I en del länder har antalet ökat över tiden, såsom i Finland och Storbritannien.
Others peeked and later subsided, as in Austria and Belgium.
I andra har det ökat kraftigt för att sedan sjunka, såsom i Belgien och Österrike.
Others declined, sometimes sharply, as in the Netherlands.
I andra slutligen har antalet gått ner, ibland kraftigt, såsom i Nederländerna.
Despite the general rise in the number of new citizens, rates remain low across the EU, especially in comparison to traditional countries of immigration like Australia and Canada which emphasise the importance of the acquisition of nationality for immigrant groups.
Trots den allmänna ökningen av antalet nya medborgare är naturaliseringstakten låg i hela EU, särskilt jämfört med traditionella invandringsländer såsom Australien och Kanada, som betonar vikten av att invandrargrupper erhåller medborgarskap.
For example, in the EU-27 in 2006, only 25 citizenships were granted per 1,000 foreign residents.
Till exempel år 2006 beviljades endast 25 medborgarskap per 1 000 utländska invånare i EU-27.
Only a small proportion of the non-nationals eligible to acquire nationality actually apply.
Endast en liten andel av de icke-medborgare som har rätt att ansöka om medborgarskap gör det.
The rest remain “civic citizens” for the rest of their lives in the country, whether by choice, circumstance, or complications in the naturalisation process.
Resten förblir ”samhällsmedborgare” under hela sitt liv, antingen därför att de väljer det, eller på grund av olika omständigheter eller komplikationer i naturaliseringsprocessen.
There are many explanations for persistently low and divergent rates of acquisition of nationality in the EU.
Det finns många förklaringar till den oföränderligt låga naturaliseringstakten i EU och skillnaderna mellan länderna.
One is that the incentive to acquire nationality is lower for long-term residents and EU citizens living in another EU Member State.
En förklaring är att motivationen för att ansöka om medborgarskap är lägre för dem som uppehållit sig länge i ett land och för EU-medborgare som bosatt sig i en annan medlemsstat.
For example, long-term residents have secured relative residence security and already receive equal treatment with national citizens in employment, education, healthcare, and local elections.
Personer som har uppehållit sig länge i ett land har t.ex. ett relativt säkert uppehälle och har redan samma rättigheter som nationella medborgare när det gäller arbete, utbildning, hälso- och sjukvård och lokalval.
Many more aspects of nationality policies and procedures impact their opportunities to integrate and their later participation as national citizens.
Det finns även ytterligare aspekter av medborgarskapspolitiken och medborgarskapsförfarandena som påverkar möjligheterna att integreras och delta som nationella medborgare.
Persistently low rates for the acquisition of nationality can be raised by removing certain elements in nationality law that unintentionally create major obstacles discouraging applications from the settled non-national population.
En oföränderligt låg naturaliseringstakt kan ökas genom att avlägsna vissa element i nationell lagstiftning som oavsiktligt skapar stora hinder som avskräcker varaktigt bosatta icke-medborgare från att ansöka om medborgarskap.
EU-wide mappings of national policies on the acquisition of nationality and its links to migration can be found in :
En kartläggning av EU-medlemsstaternas politik för erhållande av medborgarskap och dess kopplingar till invandringen finns i
Residence requirements within the reach of newcomers
Överkomliga krav på vistelse för nyanlända
Two major requirements that determine eligibility for naturalisation are legal habitual residence and a certain number of years’ residence.
Två viktiga krav för att en person ska ha rätt att ansöka om naturalisering är att personen i fråga ska vara varaktigt bosatt i landet och ska ha haft sin hemvist där under ett visst antal år.
The European Convention on Nationality sets a maximum residence period of ten years.
Enligt den europeiska konventionen om medborgarskap är den längsta hemvisttid som får krävas tio år.
This does not take into account state priorities on facilitating immigrant integration.
Därvid tas inte hänsyn till staternas prioritering av att underlätta integrationen av invandrare.
In the context of naturalisation, facilitation, according to the explanatory report of the European Convention on Nationality, can include a reduction of the length of required residence, less stringent language requirements, an easier procedure and lower procedural fees.
I den förklarande rapporten till den europeiska konventionen om medborgarskap anges att naturalisering kan underlättas genom minskade krav på hemvisttid, mindre stränga språkkrav, ett enklare förfarande och lägre avgifter för förfarandet.
Many first generation immigrants acquire genuine and effective links and practical knowledge of the country after just a few years’ residence.
Många första generationens invandrare har skaffat sig verklig och faktisk anknytning samt praktiska kunskaper om landet efter endast några få års vistelse.
They may fulfil conditions for membership and wish to commit to the rights and responsibilities of national citizenship.
De kanske uppfyller villkoren för medlemskap och vill åtnjuta de rättigheter och fullgöra de skyldigheter som nationellt medborgarskap medför.
Immigrants in several countries become eligible to apply for naturalisation around the same period as they become eligible for long-term residence as set down in the EC directive.
I flera länder får invandrare rätt att ansöka om naturalisering ungefär samtidigt som de får permanent uppehållsrätt i enlighet med EU:s direktiv.
They can then choose between becoming a full national citizen or a “civic citizen.”
De kan då välja mellan att bli fullvärdiga nationella medborgare eller ”samhällsmedborgare”.
The eligibility criteria for naturalisation can reflect the fact that ordinary newcomers may be qualified and eager to become national citizens after a few years’ residence.
Kriterierna för rätten att ansöka om naturalisering kan spegla det förhållandet att vanliga nyanlända kan uppfylla kraven för och vara angelägna om att bli nationella medborgare efter att ha bott i ett land några år.
As intended, the reforms of the Belgian Code on Nationality in 1984, 1991, and 2000 were the key factors for facilitating the integration of non-nationals through greater acquisition of nationality.
Avsikten med reformerna av den belgiska medborgarskapslagen åren 1984, 1991 och 2000 var att underlätta integrationen av icke-medborgare genom att göra det lättare att erhålla medborgarskap.
The 2000 reform reduced the legal residence requirement for the discretionary parliamentary procedure from five to three years for ordinary first generation immigrants.
Genom reformen 2000 sänktes det godtyckliga parlamentariska förfarandets krav på laglig vistelse från fem till tre år för vanliga första generationens invandrare.
The 2000 reform also facilitated the unconditional right to nationality by declaration after seven years.
Reformen 2000 underlättade också den villkorslösa rätten till medborgarskap genom avgivande av en försäkran efter sju år.
In the space of ten years, the fraction of the immigrant population without Belgian nationality has fallen from two-thirds in 1995 to about half.
På tio år föll andelen invandrare utan belgiskt medborgarskap från två tredjedelar 1995 till omkring hälften.
Since 2003, acquisition rates have fallen and remained stable at 1997 levels.
Sedan 2003 har naturaliseringstakten sjunkit och ligger nu stadigt på 1997 års nivåer.
As part of a new comprehensive migration strategy, the 1999/2000 Reform of the German citizenship law recognised that the acquisition of nationality was a desirable outcome of Germany’s status as a country of immigration.
Genom reformen 1999–2000 av den tyska medborgarskapslagen erkändes, som en del av en ny övergripande invandringsstrategi, att det med hänsyn till Tysklands status som invandringsland är önskvärt att fler erhåller medborgarskap.
Facilitating the residence requirement from 15 to eight years significantly raised the willingness of foreigners to become Germans.
Kravet på hemvist i landet sänktes från femton till åtta år och detta ökade avsevärt utlänningarnas vilja att bli tyskar.
They are still naturalising more than they ever had before 1998.
Naturaliseringstakten är fortfarande högre än någonsin före 1998.
Greater facilitation for specific groups
Lägre krav för vissa grupper
The shortest required residence period is reserved for first generation groups with specific genuine and effective links that are outlined in the European Convention on Nationality.
Det lägsta kravet på hemvisttid gäller grupper ur första generationen med särskild verklig och faktisk anknytning i den mening som avses i den europeiska konventionen om medborgarskap.
For example, there are various international legal instruments that specify links based on individual needs for protection, such as for recognised refugees, stateless persons and stateless children born on the territory.
Enligt olika internationella rättsliga instrument ska lägre krav gälla t.ex. för personer med personligt behov av skydd, såsom erkända flyktingar, statslösa personer och statslösa barn födda inom landets gränser.
Article 34 of the Refugee Convention provides that States shall facilitate as far as possible the naturalisation of refugees by expediting naturalisation proceedings as far as possible and reducing the charges and costs.
I artikel 34 i flyktingkonventionen föreskrivs att staterna så mycket som möjligt ska underlätta naturaliseringen av flyktingar genom att så mycket som möjligt påskynda naturaliseringsförfarandet och minska avgifterna och kostnaderna.
Numerous EU Member States facilitate naturalisation for refugees and stateless persons.
Många EU-medlemsstater underlättar naturaliseringen för flyktingar och statslösa personer.
After the 2000 Belgian reform, the residence requirement for these groups was lowered to two years.
Genom den belgiska reformen år 2000 sänktes kravet på hemvist för dessa grupper till två år.
In for instance Luxembourg and Ireland, naturalisation procedures meet the need for international protection by further exempting refugees from several material conditions, such as language knowledge.
Inom naturaliseringsförfarandet i t.ex. Luxemburg och Irland uppfylls kravet på internationellt skydd genom att flyktingar undantas från flera materiella krav, såsom språkkunskaper.
In its 2002 Act amending the Citizenship Act, Slovenia responded to international legal standards to relax naturalisation for recognised refugees and stateless persons, among others.
I 2002 års lag om ändring av medborgarskapslagen tog Slovenien hänsyn till internationella rättsliga normer och mildrade kraven för naturalisering för bl.a. erkända flyktingar och statslösa personer.
This reform has led to a decreased dependence on the exceptional procedure and an important increase in the use of the facilitated method.
Reformen har lett till minskad tillämpning av undantagsförfarandet och en avsevärt ökad användning av den förenklade metoden.
Countries often grant the spouses or partners of nationals an independent status in nationality law.
I nationell medborgarskapslagstiftning beviljas makarna eller partnerna till medborgare ofta en självständig ställning.
This gender-sensitive approach ensures the equality of men and women and family unity in nationality.
Denna strategi garanterar jämställdhet mellan kvinnor och män samt att hela familjen kan ha samma medborgarskap.
Spouses of nationals may apply after one year of residence and marriage in Spain or after six months in Italy if the spouse was already a resident.
I Spanien kan makar till medborgare ansöka om medborgarskap när de har vistats i landet och varit gifta i ett år, och i Italien gäller sex månader om maken redan var medborgare när de gifte sig.
The partners or co-habitants of nationals are included in countries like Belgium and Portugal.
I länder som Belgien och Portugal omfattas även partner eller sambor till medborgare.
A few countries still facilitate naturalisation for “preferential” ethnic or national groups, based on historical links with their country.
Ett fåtal länder underlättar fortfarande naturaliseringen för ”prioriterade” etniska eller nationella grupper på grundval av historisk anknytning till landet.
An immigrant’s nationality or ethnic origin may be indicative of certain genuine and effective links (i.e. language knowledge and family ties).
En invandrare kan på grund av sin nationalitet eller sitt etniska ursprung ha viss verklig och faktisk anknytning till landet (dvs. språkkunskaper och familjeband).
But since immigrant flows are globalising, immigrant populations in many European countries are becoming more diverse in terms of ethnic and national origins.
Men allt eftersom invandrarströmmarna globaliseras ökar mångfalden av etniska och nationella ursprung hos invandrarbefolkningen i många europeiska länder.
The integration of these new populations can be facilitated by opening the preferential procedure to immigrants of all nationalities and ethnic origins that meet the underlying conditions.
Integrationen av den nya befolkningen kan underlättas om det förenklade förfarandet öppnas för alla invandrare oavsett nationalitet och etniskt ursprung, förutsatt att de uppfyller de bakomliggande villkoren.
During the period of 1996 to 2005, Portugal’s naturalisation rate was one of the OECD’s lowest, around 0.5% of the foreign-born population.
Under 1996–2005 hade Portugal en av de lägsta naturaliseringstakterna i OECD, dvs. omkring 0,5 % av den utlandsfödda befolkningen.
Large numbers of Moldovans, Romanians, and Chinese diversified its traditionally post-colonial flows.
Invandrare i stort antal från Moldavien, Rumänien och Kina har ändrat de traditionella efterkoloniala invandrarströmmarna.
In fact, Ukrainians are now one of the country’s largest immigrant groups.
Ukrainarna utgör numera en av de största invandrargrupperna i landet.
The 17 April 2006 New nationality law in Portugal aimed to combat the factors that lead to social exclusion, reduce the complexity of procedures for the acquisition of nationality, and promote integration as a new country of immigration.
Syftet med den nya portugisiska medborgarskapslagen av den 17 april 2006 var att motverka de faktorer som leder till social utestängning, förenkla förfarandena för att erhålla medborgarskap och främja integrationen i egenskap av ett nytt invandringsland.
The new Law opened up the shorter residence period once reserved for nationals of Lusophone countries (six years) to all first-generation immigrants who have basic knowledge of Portuguese and a clean criminal record.
Genom den nya lagen öppnades den kortare hemvisttid som tidigare reserverats för medborgare från portugisisktalande länder (sex år) till alla första generationens invandrare som har grundläggande kunskaper i portugisiska och ett rent brottsregister.
The law’s success was largely due to an agreement between the main political parties not to politicise the issue of citizenship.
Lagens framgång beror till stor del på att de största politiska partierna enades om att inte göra politik av frågan.
This consensus led to the law’s unanimous approval in Parliament.
Detta samförstånd ledde till ett enhälligt godkännande av lagen i parlamentet.
Approaching the new generation
En strategi för den nya generationen
Many Member States have taken a generational approach to meeting their integration objectives in nationality law.
Många medlemsstater har antagit en generationsbaserad strategi för att uppfylla integrationsmålen i den nationella lagstiftningen.
The introduction of ius soli for immigrants’ descendents means that birth is the sufficient basic criterion for eligibility for nationality.
Införandet av principen ius soli för invandrarnas efterkommande innebär att det som grundkriterium för att ha rätt till medborgarskap räcker att man är född i landet.
The “citizenship premium” suggests that the benefits of acquiring nationality are greatest for the youngest.
Enligt forskningen om en ”medborgarskapspremie” är fördelarna med att erhålla medborgarskap störst för de yngsta.
The younger a new citizen is, the greater the return on the investment as they will accumulate benefits over a lifetime of personal and professional development.
Ju yngre en ny medborgare är desto större är avkastningen på investeringen, eftersom de kommer att ackumulera nytta under en hel livstid av personlig och yrkesmässig utveckling.
In contrast, the longer a child waits to become a full citizen, the more likely it is that their status as non-national will bring them disadvantages at a formative stage in their development that are difficult to undo at a later stage in life.
Ju längre ett barn väntar med att bli medborgare, desto troligare är det däremot att deras status som icke-medborgare kommer att medföra nackdelar i ett formbart skede av deras utveckling som är svåra att göra ogjorda senare i livet.
The second generation have an automatic right to nationality at birth in traditional countries of immigration like Canada or the United States.
I traditionella invandringsländer som Kanada eller USA har den andra generationen auto- matiskt rätt till medborgarskap vid födseln.
Among the practices identified in EU Member States, a similar right can be claimed either by the third generation, the second generation only some time after birth, and/or only by those born to a legal resident.
I EU varierar praxisen mellan medlemsstaterna och en liknande rätt tillkommer antingen tredje generationen, andra generationen först en viss tid efter födseln och/eller endast dem som är födda av lagligt bosatta invånare.
Through the introduction of ius soli for the first generation’s descendents, the law can play a part in providing equal rights for children born in the country and a better starting position for their school and professional careers.
Införande i lagstiftningen av principen om ius soli för första generationens efterkommande kan bidra till att ge barn födda i landet lika rättigheter och ge dem en bättre start på skol- och yrkeskarriären.
Ireland allows the children of immigrants born in the country to become Irish citizens at birth if their parents have been legal residents for three of the past four years.
I Irland får invandrarbarn som föds i landet bli irländska medborgare vid födseln, om föräldrarna har varit lagligt bosatta i landet under tre av de senaste fyra åren.
There are similar provisions based on parental status in countries like Belgium, Portugal, and the UK.
Liknande bestämmelser som baserar sig på föräldrarnas status finns i länder som Belgien, Portugal och Storbritannien.
All third-generation children become nationals automatically at birth in Belgium, Ireland, the Netherlands, Portugal and, since 1 January 2009, Luxembourg.
I Belgien, Irland, Nederländerna, Portugal och, sedan den 1 januari 2009, Luxemburg blir alla tredje generationens barn automatiskt medborgare vid födseln.
The integration situation of the “1.5 Generation” is also being taken into account in several reforms of nationality law.
Flera länder har, när de har reformerat sin medborgarskapslagstiftning, också beaktat situationen för ”generation 1,5”.
This generation is made up of immigrants’ natural or adopted children arriving on family reunion permits.
Ett skäl till att bevilja medborgarskap är familjesammanhållningen.
One reason for an entitlement to nationality is family unity ; these children automatically become citizens when their parents are accepted for naturalisation.
De här barnen blir automatiskt medborgare när deras föräldrars ansökan om naturalisering godkänns.
Another reason is socialisation ; they can become nationals in their own right after a few years in the education system.
Ett annat skäl är socialisation. De kan bli medborgare genom egna meriter efter några år i utbildningssystemet.
Their parents mostly apply on their behalf, but they also have the right to be heard in nationality decisions that affect them, based on the interpretation of Article 12 of the Convention on the Rights of the Child.
Deras föräldrar ansöker oftast för deras räkning, men de har också, i enlighet med artikel 12 i konventionen om barnets rättigheter, rätt att bli hörda i beslut om medborgarskap som påverkar dem.
In Sweden, after five year’s residence, minor immigrant children become Swedish upon a simple notification by their parents.
I Sverige kan minderåriga invandrarbarn genom en enkel anmälan som görs av föräldrarna bli svenska medborgare efter att ha bott i landet i fem år.