natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Based on the free movement of goods, the underlying liberalism was tempered with rules and checks allowing fair competition between industrial firms and social dialogue that was consistent with general principles and practices.
Vid första anblicken var konstruktionen rent liberal och utgick från fritt varuutbyte, men denna liberalism mildrades med regler och kontroller som lyckades åstadkomma en lojal konkurrens mellan industriidkare och en dialog mellan arbetsmarknadens parter som följde både principer och allmän praxis.
The ECSC ensured the harmonious development of supply and output of formerly competitive industrial powers.
EKSG garanterade de gamla konkurrerande industristaterna en harmonisk försörjnings- och produktionsutveckling.
It also encouraged the restructuring of the steel industry and provided retraining and social aid to accompany closures in the coal industry.
Den stimulerade dessutom omstruktureringen av stålsektorn och inom kolsektorn omställningar eller socialt stöd vid företagsnedläggningar.
Last but not least, the visionary nature of the ECSC Treaty must not be forgotten.
Slutligen bör man understryka EKSG-fördragets visionära karaktär, där både forskningen och dess finansiering fanns med från starten, och där grunden lades för ett europeiskt forskningssamarbete som EU:s ledare på toppmötet i Lissabon år 2000 åtog sig att fullfölja.
In promoting research and providing the means to finance it right from the outset, it laid the foundations for the European research area which EU leaders undertook to set up at the Lisbon Summit in 2000, and allowed the European steel industry to survive the most serious structural crisis in its history and become the most competitive and dynamic in the world.
På detta sätt kunde den europeiska stålindustrin också övervinna den värsta strukturkrisen i sin historia och bli den mest konkurrenskraftiga och dynamiska på världsarenan.
The Commission’s aim in publishing this record in the 11 languages of the one-time member countries of the ECSC is to provide the general public with as full and comprehensive a picture as possible of this chapter of history, before Europe turns its sights to new horizons.
Kommissionen vill med denna bredare publikation på de tidigare EKSG-medlemmarnas elva språk att EU-medborgarna skall kunna få en så fullständig och uttömmande bild som möjligt, innan den europeiska integrationen strävar mot nya horisonter.
Introduction Fifty years of European coal and steel
Inledning Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år
Coal, transformed into electricity, the steel used in razor blades and vast steel suspension bridges are a central part of everyday life for Europeans.
Kol, som omvandlas till elektricitet, och stål, som används till allt från rakblad till stora hängbroar, ligger nu som förr till grund för vardagslivet i Europa.
These were the two materials that were brought together to found the first European Community, the European Coal and Steel Community (ECSC).
Dessa båda grundämnen låg också till grund för bildandet av det första europeiska samarbetet, det i Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG).
Coal and steel formed the beginnings of the construction of Europe.
Kol och stål är alltså grundvalen för den europeiska integrationen.
More than 50 years after the ECSC was set up, this study sets out to show what the first Community achieved and brought to Europe, to business and to the steel and coal workers.
Syftet med detta verk som har skrivits mer än femtio år efter EKSG:s grundande är att berätta vad denna den första gemenskapen har gjort och bidragit med: för Europa, för företagen och för de människor som arbetat i kol- och stålindustrin.
The achievements are seen to be significant but contradictory, and they deserve an honest appraisal.
Som vi skall se är resultaten viktiga men motstridiga och förtjänar att granskas utan skygglappar.
Essentially, the ECSC started the process of European unification and brought with it cooperation and peace.
I grunden ligger det faktum att EKSG inledde den europeiska integrationen och ledde till samarbete och fred.
It initiated pioneering and even lifesaving policies in the case of steel.
Den var det första exemplet på en gemensam industripolitik och räddade faktiskt den europeiska stålindustrin.
It introduced innovative social policies and consultation practices; it opened up new fields for fundamental and applied research.
Den införde socialpolitiska åtgärder och helt nya metoder för samråd och öppnade nya områden för grundforskning och tillämpad forskning.
However, it did not meet all its targets: the cartels survived for a long time and European coal declined. The study consists of five chapters, which take both a chronological and thematic approach.
Däremot lyckades den inte uppnå alla sina mål – så t.ex. levde kartellerna kvar länge, och kolindustrin i Europa har gått tillbaka.
The first chapter concerns the history of the Treaty from its signing to its expiry in 2002.
Det första kapitlet skisserar fördragets historia från undertecknandet till dess att det löpte ut 2002.
The subsequent chapters give a broad view of its main activities: setting up the common market, financial policy, social measures and support for research.
De följande kapitlen vill måla upp en bred bild av de främsta verksamhetsområdena: den gemensamma marknaden, finanspolitiken, de sociala åtgärderna, stödet till forskningen.
A brief reminder of the origins of the Treaty: on 9 May 1950, Robert Schuman, French Minister for Foreign Affairs, declared that:
Låt oss börja med en kort tillbakablick på hur det hela började. Den 9 maj 1950 förklarade Robert Schuman, som då var Frankrikes utrikesminister:
‘Europe will not be made all at once, or according to a single plan.
”Ett enat Europa kan inte bli verklighet på en enda gång och inte heller genom en helhetslösning.
It will be built through concrete achievements which first create a de facto solidarity.
Det kommer att bygga på konkreta resultat, varigenom man först skapar en verklig solidaritet.
The coming together of the nations of Europe requires the elimination of the age-old opposition of France and Germany.
Sammanslutningen av Europas nationer kräver att det gamla motsatsförhållande som rått mellan Frankrike och Tyskland undanröjs.
Any action taken must in the first place concern these two countries.
De åtgärder som vidtas måste i första hand avse dessa två länder.
With this aim in view, the French government proposes that action be taken immediately on one limited but decisive point.
Därför föreslår den franska regeringen att åtgärder omedelbart vidtas på en begränsad men avgörande punkt.
It proposes that Franco-German production of coal and steel as a whole be placed under a common High Authority, within the framework of an organisation open to the participation of the other countries of Europe.’
Frankrikes regering föreslår att den fransk-tyska kol- och stålproduktionen underställs en gemensam hög myndighet, inom ramen för en organisation som är öppen för deltagande av övriga europeiska länder.”
The general aims of the Declaration were accepted by the governments of the Federal Republic of Germany, Belgium, Luxembourg, the Netherlands and Italy.
Regeringarna i Västtyskland, Belgien, Luxemburg, Nederländerna och Italien anslöt sig till deklarationens allmänna mål.
One month later, on 20 June 1950, negotiations started on the Treaty of Paris, which was initialled on 19 March 1951.
Förhandlingarna inleddes en månad senare, den 20 juni 1950, och Parisfördraget kunde paraferas, dvs. undertecknas av förhandlingsdeltagarna, den 19 mars 1951.
In early 1952, it was ratified for 50 years.
I början av 1952 ratificerades det av medlemsstaterna för femtio år.
The European Coal and Steel Community was under way, starting a new chapter in the history of Europe.
Så började Europeiska kol- och stålgemenskapen, och därmed vändes ett nytt blad i Europas historia.
The origins of the ECSC are rooted in different times in the past.
Men bildandet av EKSG har en förhistoria som går längre tillbaka.
The new institution partly inherited two centuries of cooperation and conflict in the coal and steel industries located in the industrial heart of Europe.
Delvis sprang den nya institutionen fram ur de olika samarbetsförsöken och konflikterna kring kol- och stålindustrin i Europas industriella hjärtland under tvåhundra år.
This long-standing cooperation chiefly took the form of shared technologies, especially the converter developed by the Englishman, Sidney Thomas, which enabled continental iron ore to be exploited industrially.
De viktigaste av de gamla samarbetsformerna gällde gemensam teknik, särskilt thomasprocessen som utvecklades av engelsmannen Sidney Gilchrist Thomas och som gjorde det möjligt att utnyttja järnmalmen på kontinenten industriellt.
The growth of the steel industry in Europe’s ‘Lotharingia’ was due to the complementarity of supplies of raw materials, especially with Germany, which supplied coke from the Ruhr.
Järnindustrins uppsving i det västeuropeiska ”stålbältet” vilade på att de olika områdena kompletterade varandra i fråga om råvaror, särskilt genom att det tyska Ruhrområdet kunde leverera det koks som behövdes.
There were agreements of varying solidity and durability concerning the management of the markets: sectoral agreements like the one for the railways, and the International Steel Agreement for which E. Mayrisch laid the foundations. However, the agreements
Mer eller mindre hållbara och varaktiga avtal slöts för att reglera marknaderna: branschöverenskommelser som det
7 were limited, less ambitious and less European than the ECSC Treaty.
7 för järnvägen eller Entente Internationale de l’Acier (Internationella stålöverenskommelsen) på initiativ av E. Mayrisch.
The achievements of this great steel-industrialist from Luxembourg did not foreshadow the ECSC.
Den luxemburgske stålmagnaten E. Mayrischs verk kan alltså inte räknas som EKSG:s föregångare.
The complementarities of the European steel industries are only one side of the story, as conflict had reigned for a long time.
Att de europeiska stålindustrierna kompletterade varandra var bara en sida av saken – länge var det konflikterna som dominerade.
Natural resources and heavy industry were among the prizes of war in the Franco-Prussian War, the First World War and, to a lesser extent, the Second World War.
Fransk-preussiska kriget 1870–1871, första världskriget och i mindre grad också andra världskriget handlade delvis om kontroll över naturtillgångarna och den tunga industrin.
Coal and steel, the ownership of factories and their markets formed the core of conflict settlements.
Kolet och stålet, fabrikerna och marknaderna var centrala frågor när konflikterna skulle biläggas.
The ECSC was created in the context of the international situation left by the Second World War: the settlement of the ‘German question’, the cold war and Europe’s place in the new world.
I ett något kortare perspektiv har EKSG uppstått mot bakgrund av världsläget efter andra världskriget: lösandet av ”den tyska frågan” och kalla kriget, Europas plats i en ny värld.
Europe was encouraged to cooperate economically by the United States. When the USA proposed the Marshall Plan in 1947, it contributed to the setting-up of the Organisation for European Economic Cooperation (OEEC).
Förenta staterna uppmuntrade Europa att samarbeta ekonomiskt och bidrog till bildandet av OEEC, Organisationen för europeiskt ekonomiskt samarbete, genom att lägga fram förslaget om Marshallplanen 1947.
American financial aid played a significant part in the economic revival of western Europe, but the US administration was disappointed by the unilateral stances taken by its European partners.
Det ekonomiska stödet från Förenta staterna spelade en viktig roll för Västeuropas ekonomiska pånyttfödelse, men européernas ensidiga handlande gjorde den amerikanska regeringen besviken över sina allierade.
In 1950, the United States was still very keen for Europe to take initiatives and Dean Acheson, the US Secretary of State having been informed in advance of the draft Schuman Declaration, approved its content, with only a few reservations about what he regarded as the insufficiently liberal nature of the document.
Ännu 1950 hoppades Förenta staterna livligt att européerna skulle ta initiativ, och utrikesminister Dean Acheson, som hade blivit orienterad på förhand om utkastet till Schumandeklarationen, stödde innehållet i denna med några enstaka förbehåll som gällde att deklarationen i hans ögon inte var tillräckligt liberal.
The attitudes of the Europeans included some contradictions.
Européernas inställning var motsägelsefull.
The governments were mainly concerned with regaining power, but there was a strong desire for cooperation and even for European construction in a number of political and social circles.
Regeringarna var framför allt angelägna om att återupprätta sin maktställning, men i olika politiska kretsar och i samhällslivet kom starka strävanden mot europeiskt samarbete och t.o.m. en europeisk integration till uttryck.
This was particularly evident in May 1948 at the Hague Conference organised by the European Movement, which resulted in particular in the creation of the Council of Europe in 1949.
Detta blev särskilt tydligt i maj 1948, då Europarörelsen anordnade en konferens i Haag vars främsta resultat var att Europarådet bildades 1949.
The situation was recognised by Jean Monnet.
En som kände dessa stämningar var Jean Monnet, som kom att spela en enastående internationell roll.
This man, with an exceptional international career before him, was, at the time, commissaire général au plan (chief adviser to the French government), a body attached to the French Prime Minister’s office in 1946; he implemented France’s first modernisation and amenities plan.
Han var chef för plankommissariatet, ett organ för långtidsplanering underställt den franska regeringen sedan 1946, och ledde genomförandet av den första franska planen för modernisering och återuppbyggnad.
As early as 1949, he envisaged new forms of European cooperation but he was already aware that the United Kingdom would not follow his lead.
Från 1949 började
Fifty years of European coal and steel
Europeiska kol- och stålgemenskapen femtio år han förespråka nya samarbetsformer i Europa, men visste att Förenade kungariket inte skulle gå in i något sådant.
Whilst it is true that Jean Monnet produced a number of bold concepts in his lifetime, including his 1943 vision of ‘a European metallurgy State’, the project he was hatching in 1949 was a new departure in his European voyage.
Tidigare hade Jean Monnet kläckt många djärva idéer under sitt liv – 1943 föreslog han en ”europeisk stat för metallindustrin” – men det projekt som nu började ta form i hans tankar var ett helt nytt slag av europeiskt samarbete.
He sought the support of Robert Schuman and, with a small team, he drafted the Declaration which the Minister presented.
Han tog kontakt med Robert Schuman och utformade tillsammans med några nära medarbetare den deklaration som utrikesministern lade fram.
The proposal matched the spirit of the times and it was discussed in the press and debated throughout western Europe.
Faktum är att förslaget ”var i tidens anda” och redan hade diskuterats i pressen och i debatter i Västeuropa.
Jean Monnet knew that the Schuman proposal met the concerns and the earlier proposals of Chancellor Konrad Adenauer, who had been informed about the Declaration in advance.
Monnet visste att Schumanförslaget motsvarade tankar och förslag som västtyske förbundskanslern Konrad Adenauer redan hade, och att Adenauer hade blivit informerad på förhand om deklarationen.
It met those concerns so well, in fact, that on 11 May the Frankfurter Allgemeine Zeitung ran the headline ‘Germany had already put forward the proposal’.
Denna motsvarade Adenauers synpunkter så väl att Frankfurter Allgemeine Zeitung den 11 maj kunde sätta rubriken: ”Tyskland har redan lagt fram förslaget”.
The Chancellor, who was endeavouring to rebuild the democratic legitimacy and international presence of his country, was undoubtedly pleased at the prospect of sharing a new dynamic with France.
Kanslern som arbetade på att återupprätta sitt lands demokratiska legitimitet och internationella ställning kunde inte vara annat än nöjd över utsikterna till en ny dynamisk utveckling i samarbete med Frankrike.
He was particularly interested in two of the objectives.
Två frågor var särskilt viktiga för honom.
The reintegration of the Saar into the Federal Republic would remain a major issue until 1955 and was the subject of an exchange of letters when the Treaty of Paris was signed.
Om och på vilket sätt Saarområdet skulle gå tillbaka till Förbundsrepubliken Tyskland (det var vid denna tid ockuperat av Frankrike) var en central fråga ända till 1955, och när Parisfördraget undertecknades gjordes en skriftväxling om detta.
In signing the Treaty, the Chancellor did not recognise the status of the Saar.
När Adenauer undertecknade fördraget erkände han inte Saarområdets ställning.
Nor did the German government wish to dismantle the steel and coal cartels and it would interpret the Treaty differently from France on this point.
Den västtyska regeringen delade inte heller fransmännens önskan om att kol- och stålkartellerna skulle avvecklas, och på denna punkt tolkade man fördraget annorlunda än fransmännen.
Why choose coal and steel as the foundation on which to build economic integration rather than other sectors such as energy and transport?
Varför skulle man välja kol och stål för att få igång en ekonomisk integration och inte andra sektorer som energi och transport?
The authors of the Declaration had indeed considered several options.
Deklarationens författare hade för övrigt lagt fram flera alternativ.
Their eventual choice was taken primarily for symbolic and political reasons.
Faktum är att valet framför allt är symboliskt och politiskt.
In those days, coal was the main form of energy, the basis of all activities. Most trains were steam powered.
Vid denna tid var kolet den viktigaste energiformen, grundvalen för all verksamhet.
Steel was regarded as the foundation of a country’s power.
Det stora flertalet av alla järnvägar trafikerades med ånglok.
The tonnage a country produced was an indicator of its position in the hierarchy of nations.
Stålet betraktades som grundvalen för ett lands makt, och stålproduktionen var en mätare på nationernas inbördes styrka.
It must be remembered that Europe was a major power in these industries.
Man måste komma ihåg att Europa då var ledande inom dessa båda branscher.
Coal and steelworkers in the 1950s accounted overall for some 5 % of the industrial workforce in the Europe of Six, but produced 16 % of world coal output and 20 % of world steel output.
De sex länder som bildade Europeiska ekonomiska gemenskapen EEG stod på femtiotalet för 16 % av världsproduktionen av kol och 20 % av stålproduktionen, även om lönerna inom kol- och stålindustrin i dessa länder bara utgjorde omkring 5 % av hela lönesumman inom industrin.
9 whether real or imagined, with the ‘200 families’ who were said to dominate political life between the two wars.
De mäktiga branschorganisationerna för kol- och stålbranscherna i Frankrike var eller ansågs vara nära förbundna med ”de tvåhundra familjerna”, som i mångas ögon dominerade det politiska livet i landet under mellankrigstiden.
In Germany and elsewhere, the power of the groups (Konzern), the close integration of the coal and steel cartels and their collusion with the Nazi regime were all nasty memories.
De tyska koncernernas makt, den långt drivna integrationen inom kol- och stålkartellerna och deras samarbete med nazistregimen var något man mindes med avsky både i Tyskland och utanför landet.
By placing the two industries under the European banner, the public was being reassured that the future of Europe was a peaceful one.
När man nu ville ställa dessa båda industrigrenar under gemensamt förmyndarskap var det också för att ge medborgarna hopp om en fredlig framtid för Europa.
Last, although very far from least in the sequence of events, there were the short-term constraints.
En sak som inte var oviktig i händelseutvecklingen var slutligen de kortsiktiga behoven.
There was a very severe shortage of coal, which had to be imported at very high prices from the USA.
Det rådde en stor brist på kol, som måste importeras till mycket höga priser från Förenta staterna.
There was huge demand for steel to meet the needs of a continent that was being rebuilt.
Det fanns också ett enormt behov av stål, som behövdes för att bygga upp hela kontinenten på nytt.
However, the experts believed as early as 1949 that the huge ‘steel famine’ would soon end, since immediate needs could be met.
Ändå förutsade experterna redan 1949 att den stora ”stålhungern” snart skulle lägga sig därför att de omedelbara behoven kunde tillgodoses.
Industrialists held meetings to prepare for the reversal of the market. Rumours abounded: the European steel bosses started gearing up for a return to the pre-war steel cartels.
Branschfolk träffades för att försöka beräkna svängningarna på marknaden, och rykten var i svang om att de stora arbetsgivarna i den europeiska stålindustrin förberedde sig för att återupprätta stålkartellerna från före kriget.
The Schuman Plan was therefore designed to give the political authorities the upper hand over economic forces.
Schumans initiativ syftade alltså till att ge den politiska makten övertaget över de ekonomiska krafterna.
The experts and the rumours were wrong: far from collapsing, the European steel market recovered strongly in the summer of 1950.
Det visade sig visserligen att experterna hade tagit fel. Stålmarknaden i Europa försvagades inte utan återhämtade sig mycket kraftigt under sommaren 1950.
But it had been largely unpredictable since it was one of the indirect consequences of the Korean War: US orders were stimulating the world metalworking market.
Det var dock till stor del oförutsebart eftersom det var fråga om indirekta effekter av Koreakriget: de amerikanska beställningarna skapade ett rejält uppsving för metallindustrin världen över.
This economic revival would eventually lead European companies into the era of mass consumption.
Till denna konjunkturuppgång kom senare också ett annat element, nämligen de europeiska samhällenas inträde i masskonsumtionens tidsålder.
The motor vehicle market would absorb undreamt of quantities of steel.
Bilmarknaden slukade otroliga mängder stål.
The rumours were wrong as well.
Ryktena hade också tagit fel.
The good international relations of the steelmakers were a myth.
Stålbaronernas goda internationella sammanhållning var en myt.
The inter-war cartels had in fact never worked very well and, at the start of the 1950s, industrialists were still far from any agreement.
Mellankrigstidens karteller hade aldrig fungerat särdeles väl, och nu i början av 1950 var arbetsgivarna långt ifrån någon ny överenskommelse.
It was about to reach the 11 million tonnes ceiling imposed on it by the occupation authorities. And this would mean that it outstripped French production, which was restricted by outdated plant.
Men för de personer som lade fram Schumanplanen var tillfället väl valt, och den varaktiga marknadsuppgången skulle göra det mycket lättare att genomföra den första gemensamma marknaden.
London which would authorise Germany to exceed the authorised production ceiling.
Mycket snart skulle produktionen nå de elva miljoner ton stål som hade satts som tak av ockupationsmyndigheterna.
The future of the International Authority of the Ruhr, which controlled output in this vital region, was considered.
Frågan om Internationella Ruhrmyndigheten, som kontrollerade produktionen i detta viktiga område, och dess framtid skulle också komma upp.
Its duties were eventually transferred to the ECSC.
Ruhrmyndighetens uppgifter överfördes senare till EKSG.
The Schuman Declaration also stemmed from these calculations.
Schumandeklarationen utgick också från dessa beräkningar, och fler därtill.