natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Coproduction in social housing—The cooperative social-housing policy, which has developed in Luxembourg over more than ten years, can be put in the category of 'best practice'.
Samproduktion av kommunala bostäder - Programmet för samarbete när det gäller kommunala bostäder, som har utvecklats i Luxemburg under mer än tio år, tillhör kategorin "framgångsrika exempel".
Under this policy, Luxembourg municipalities together with national organizations have 'co-produced' many new housing projects, which are generally of a high quality.
Inom detta program har luxemburgska kommuner tillsammans med nationella organisationer "samproducerat" många nya bostadsprojekt, som över lag är av hög kvalitet
Interactive planning in rural areas—A strong trend towards coproductive relationships between governmental organizations and citizens in urban areas and neighbourhoods—such as those identified in Belgium and the Netherlands—cannot be discerned in Luxembourg.
Interaktiv planering i landsbygdsområden - En stark tendens mot samarbete mellan styrande organ och medborgarna i stadsområden och bostadskvarter ­ liknande den som kan märkas i Belgien och Nederländerna ­ finns inte i Luxemburg.
The notion of coproduction is more influential in rural areas, where local authorities, in the context of the EU LEADER programme, try to develop rural programmes in cooperation and dialogue with the rural population.
Begreppet samproduktion är mer utbrett på landsbygden, där kommuner inom EU:s Leader­program försöker utveckla landsbygdsprogram i samarbete och dialog med landsbygdsbefolkningen.
Interactive programming is specifically required by the LEADER programme.
Interaktiv programplanering är ett särskilt krav i Leader­programmet.
THE CONTEXT OF SUBNATIONAL DEMOCRACY
FÖRUTSÄTTNINGARNA FÖR DEN LOKALA OCH REGIONALA DEMOKRATIN
Towns and municipalities have played a key role in the formation of the state in the Netherlands.
Regioner och städer har spelat en viktig roll i statsbildningens historia i Nederländerna.
Within the wider association of the Holy Roman Empire, towns and municipalities enjoyed more or less autonomous status.
Redan under det heliga romarriket var regioner och städer mer eller mindre självständiga.
Under the Burgundians and Spanish Hapsburgs, there were various attempts at centralization, but they were ultimately unsuccessful.
Under burgundiskt och spanskt­habsburgskt styre gjordes en del försök att centralisera systemet, dock utan större framgång.
In the years after 1568, towns and municipalities in the northern Netherlands became increasingly independent from Spanish-Hapsburg rule.
Från 1568 avlägsnades städer och regioner i de norra delama av lågländerna (motsvarar Nederländerna i dag, o.a.) alltmer från det centrala spansk­habsburgska styret. 1588 utropades republiken Förenade Nederländerna (Republiek der Zeven Verenigde Provinciën).
Sovereignty lay with the provinces, defacto and de jure.
Suveräniteten låg hos provinserna.
The provinces in their turn were highly dependent on local administrations, especially in the western provinces.
Provinserna var i sin tur mycket beroende av lokala myndigheter, i synnerhet i de västra provinserna.
The governing culture of the republic was one of improvisation, horizontal consultation between partners who were very dependent upon each other.
Republikens administrativa system byggde på improvisation, på horisontella överläggningar mellan parter som i stor utsträckning var beroende av varandra.
Both 'priest' and 'merchant' were influential in this political culture.
Inom politiken hade både prästen och köpmannen stort inflytande.
Cooperation between the public and private sectors was tried very successfully in the Republic.
Med stor framgång experimenterade man med samarbete mellan den privata och offentliga sektorn.
Communes were the lowest level of the administrative structure, which showed unmistakable hierarchical traits.
Kommuner utgjorde det understa skiktet i en styrelsestruktur som uppvisade uppenbara hierarkiska drag.
It was less easy to reform the administrative culture than the administrative system.
Styrelsesättet lät sig inte påverkas lika lätt som styrelsestrukturen.
Diffusion of power, power-sharing, decentralization, improvisation: even the Napoleonic system could not eliminate these administrative concepts.
Maktspridning, niaktdelning, decentralisering, improvisation var begrepp som det napoleonska styret inte utan vidare kunde skjuta åt sidan (Hendriks och Toonen, 1998).
Under the kingdom that was built on the foundations of the Batavian-French system, there was little change at first in interadministrative relations.
Under det förenade kungariket Nederländerna, som byggde på batavisk­franska principer, förändrades inledningsvis inte mycket i styrelseskicket.
The kingdom was a unitary state with a relatively decentralized administrative culture still, but it had structurally acquired hierarchical features under the influence of the French model.
Kungariket var en enhetsstat med ett administrativt system som fortfarande var relativt decentraliserat, men med en styrelsestraktur som under inflytande av den franska modellen hade fått hierarkiska drag.
The authorities were able to resist reform for a long time, until in 1848, the year of international revolutions, King William II rather suddenly decided to commission a new Constitution.
Under lång tid lyckades de behöriga myndigheterna förhindra reformer, tills kung Vilhelm Π, det internationella revolutionsåret 1848, plötsligt beslöt att man skulle utarbeta en ny författning.
The task was entrusted to the liberal politician J. R. Thorbecke, whose political and constitutional work of 184851 had a crucial impact on Dutch government and on the role and position of its local
Den som fick i uppdrag att göra detta var den liberale politikern Johan Rudolf Thorbecke, vars politiska och konstitutionella arbete under åren 1848­1851 var av stor betydelse för den nationella förvaltningen i Nederländerna, samt för de lokala och regionala myndighetemas ställning och inflytande.
1.2 Subnational Government and the Thorbeckean Constitution
Lokala och regionala myndigheter och Thorbecke-författningen
With his Constitution (1848), Provinces Act (1850), and Municipalities Act (1851), Thorbecke provided the structure to which the Dutch system of government more or less still corresponds today. This structure is generally classified as a 'decentralized unitary state'.
Den liberale statsmannen Thorbecke har med sin författning från 1848, provinslag från 1850 och kommunlag från 1851 dragit upp ramen för den nederländska förvaltningen som i stort gäller än i dag och som vanligtvis beskrivs som decentraliserad enhetsstat.
The unitary nature of this type of state is not based on central government, but on agreement between the three active components of the state (central government, provinces, and local authorities).
Enheten i denna typ av stat är inte grundad på centralt styre, utan på en överensstämmelse mellan statens tre aktiva delar (stat, provins, kommun).
The tradition of decentralization and power distribution that characterized the old Republic of the Seven United Provinces was preserved in Thorbecke's constitution (Breunese 1982).
I sin författning behöll Thorbecke den decentralisering och maktspridning som kännetecknade den gamla republiken Förenade Nederländerna (Breunese, 1982).
In his basic constitutional plan for Dutch government, Thorbecke endeavoured to create an 'association of mutually restricting bodies designed to work freely together'.
Med sin statsrättsliga grundplan för den nederländska inrikesförvaltningen strävade Thorbecke efter att skapa en "sammanslutning av ömsesidigt begränsande organ som frivilligt arbetar tillsammans".
Under this constitution, local and provincial authorities have broad, general powers to deal with matters of local concern.
Enligt Thorbecke-författningen har lokala och provinsiella myndigheter breda och allmänna befogenheter att besluta i alla frågor som är av lokalt intresse.
There is no question of compartmentalized administrative arrangements in the Netherlands, as, for example, in the United Kingdom.
I motsats till i Storbritannien, till exempel, är det i Nederländerna inte tal om en kvantitativt fastställd budget för provinser och kommuner.
The open administrative systems of provinces and local authorities are subject only to deficit ceilings.
De öppna budgetsystemen för provinser och kommuner är endast beroende av underskottsgränser.
As long as local and provincial authorities take account of legislation passed by higher authorities, they are free to do and allow anything that they consider necessary and useful.
Så länge lokala och provinsiella myndigheter respekterar bestämmelser från högre myndigheter, kan de göra vad de anser viktigt och nödvändigt.
Thorbecke resisted the view that the independence of local government should be associated with protecting and isolating one authority from the other.
Thorbecke motsatte sig uppfattningen att självständighet för lokala och regionala myndigheter är detsamma som att den ena myndigheten avskärmar och isolerar sig från den andra.
His system is typified by the circumscribed independence of 'higher' and 'lower' authorities.
Hans system kännetecknas just av en sorts bunden självständighet för "högre" och "lägre" myndigheter.
Local authorities' freedom lies in their right of initiative within the system of interadministrative relations.
Kommunemas frihet ligger i rätten att lägga fram initiativ inom ett system av förbindelser mellan olika förvaltningsnivåer.
In Thorbecke's scheme, the actual power of local authorities is balanced by the constitutional power of regulatory authorities (Boersema 1949; Toonen 1987).
Enligt Thorbeckes plan vägs kommunemas egentliga makt upp av tillsynsmyndigheters statsrättsliga makt (Boersema, 1949; Toonen, 1987).
Under the influence of the German historical school of law, Thorbecke included in his unitary-state model features that manifestly belong to an organicgovernment model.
Under påverkan av den tyska historiska rättsskolan införde Thorbecke i sin enhetsstatsmodell element som alldeles uppenbart passade ihop med ett integrerat statskoncept.
He established open administrative arrangements for local, provincial, and national authorities, which were thus accorded partly overlapping and mutually limiting remits.
Thorbecke införde en öppen budget för lokala, provinsiella och nationella myndigheter, som därigenom fick uppgifter som delvis överlappade och ömsesidigt begränsade varandra.
Regional government in the Netherlands is often a matter of cogovernment.
Regionalt styre i Nederländerna är ofta en fråga om samrådsstyre.
The value placed on consensus gives considerable leverage to each power-sharing partner, which can provide incentives to seek creative solutions that satisfy all parties, but may also lead to frustrating deadlocks.
Eftersom enhällighet värderas så högt får de enskilda partema i samrådsstyre en enorm makt att förhindra att beslut fattas. Detta kan å ena sidan uppmuntra till att söka kreativa lösningar som alla parter är nöjda med, men kan å andra sidan också leda till frustrerande dödlägen.
The 'joint decision trap' that Scharpf has described in Germany also applies to the Netherlands.
Problemet med att fatta gemensamma beslut (joint decision trap), som Tyskland hade svårigheter med enligt Scharpf, är något även Nederländerna har att tampas med.
The permanent search for consensus produces a pattern of intensive interactions where each of the three tiers of government has relative advantages
Den ständiga strävan efter att komma överens skapar ett mönster av intensiv växelverkan, vilket kan vara både positivt och negativt för de tre styrelseskikten.
And national authorities can act as a final arbitrator of conflicts, while preferring to reach agreements with provinces and local authorities rather than to impose their will on them (Rieken and Baaijens 1986).
tvinga dem att följa beslut som fattats av de nationella myndigheterna (Rieken och Baaijens, 1986).
The political scientist Lijphart distinguishes between two models of democracy, which he breaks down into different institutional dimensions.
Statsvetaren Lijphart skiljer mellan två typer av demokrati som han förklarar ur olika institutionella perspektiv.
The first is the Westminster model of democracy, which in its purest form is found in the United Kingdom (before devolution).
Den första modellen är Westminstermodellen som i sin renaste form återfanns i Storbritannien (före regionaliseringen).
The second is the consensus model of democracy, which is clearly inspired by Lijpharts earlier search for 'constitutional democracy' in the Netherlands.
Den andra modellen är konsensusmodellen, som tydligt inspirerats av Lijpharts tidigare forskning kring "samförståndsdemokrati" (consociational democracy) i Nederländerna.
The former model is hallmarked by concentration and centralization of power, and the second by power-sharing and decentralization.
Den första modellen kännetecknas av maktkoncentration och maktcentralisering, den andra av maktdelning och maktspridning.
Lijphart and other authors who assume that there is a continuum between the Westminster model and the consensus model generally situate the political system of the Netherlands at the most consensual end of the continuum (cf., for example, Anderson and Guilory 1997).
I undersökningar som genomförts av Lijphart och andra som utgår ifrån en skala mellan Westminstermodellen och consensusmodellen, placeras det nederländska systemet vanligtvis så långt mot consensus-sidan som möjligt (se t.ex. Anderson och Guilory, 1997).
This is partly a case of formal institutions expressing democratic relations, and even more a case of informal institutions expressing democratic norms and values.
Det hänger delvis samman med förekomsten av offentliga institutioner, som är ett uttryck för demokratiska förhållanden.
The formal institutions that determine the national system can be outlined quite briefly.
De formella mstitutionerna som reglerar det nationella systemet kan illustreras ganska lätt.
The Netherlands has a party and voting system without thresholds and with equal representation.
Nederländerna har ett parti- och valsystem utan spärrar som grundar sig på proportionalitet.
In a country like the Netherlands that is pluralistic socially and culturally, this produces a fragmented, pluralistic party system dominated by more than just one consideration—in contrast with the United Kingdom, for example, where the socioeconomic dimension determines everything.
I ett socialt och kulturellt pluralistiskt land som Nederländerna leder det till ett uppsplittrat och pluralistiskt partilandskap där mer än en dimension är dominerande - till skillnad från i Storbritannien, där den socioekonomiska dimensionen är dominerande.
Unlike the United Kingdom, the parliamentary majority is not the prevailing force in national government.
I motsats till i Storbritannien är en majoritet i parlamentet inte tillräcklig fór att beslut skall gå igenom i det nationella styrelsesystemet.
The system of government is protected by the Constitution: any political player or group that wishes to change to the established system must succeed in amending the constitution, which always requires a qualified political majority of twothirds of the Members of Parliament.
De nationella styrelseförhållandena skyddas av den konstitutionella lagstiftningen: Innan en politisk aktör eller grupp kan genomföra institutionella förändringar måste författningen ändras. För detta krävs alltid en kvalificerad majoritet på två tredjedelar av parlamentsledamötemas röster.
In addition, both houses of Parliament—upper and lower—must agree.
Dessutom måste båda kamrama i parlamentet (Staten Generaal) - första och andra kammaren - godkänna förslaget.
This partly explains why there have been only incremental changes to the decentralized unitary state designed by Thorbecke since 1848.
Detta är en av förklaringarna till att endast gradvisa förändringar av Thorbeckes decentraliserade enhetsstat har kunnat genomföras sedan 1841.
Power-sharing has remained an important feature of national government.
Maktspridning har fortsatt att vara ett viktigt inslag i den nationella förvaltningen.
It is virtually impossible for one party to accede to power in the Netherlands.
I Nederländerna är det i det närmaste omöjligt att ett parti får regeringsmakten.
The political set up ensures that power is usually exercised by a coalition of parties.
Det politiska systemet är utformat så att makten vanligtvis utövas av en koalition av partier.
However, the government is not fused with Parliament.
Regeringen är dock inte knuten till parlamentet.
between government and Parliament is in theory dualistic.
Förhållandet mellan regering och parlament är dualistiskt i teorin.
Although this is less the case in practice, dualism is certainly more institutionalized at the national level than at the local level.
Trots att förhållandet i praktiken är mindre dualistiskt än i teorin, är dualism ändå mer regelfäst på nationell nivå än på lokal nivå.
The two houses of the Dutch Parliament are less well attuned to each other than the two houses in Germany, but more so than the two houses in the United States.
De två kamrama i det nederländska parlamentet är mindre jämspelta än de två kamrama i Förbundsrepubliken Tyskland, men mer än de två kamrama i Storbritannien.
The lower house is the more important of the two and is directly elected.
Den andra kammaren som väljs i direkta val är den viktigaste av de två.
The upper house is elected indirectly via the twelve provinces.
val i de tolv provinserna.
However, the link with the provinces is weak; in Germany the link between the Länder and the Bundesrat is much stronger.
Bandet mellan regeringen och provinserna är däremot svagt; i Tyskland är bandet mellan delstaterna och Bundesrat betydligt starkare.
In respect of formal institutions, the Dutch system is designed to be relatively, but not excessively, consensual.
Vad gäller offentliga institutioner är det nederländska systemet relativt, men inte extremt, inriktat på samförståndspolitik.
Thus the Netherlands is a unitary state, not a federation (in which there is a formal principle of power-sharing between tiers of government).
Nederländerna är till exempel en enhetsstat och inte en federation (där principen om maktspridning över de olika styrelseskikten har lagstiftats).
It is above all the informal instruments of government, whose origins must often be traced back many centuries, that gives the Netherlands its place among the most consensual democracies.
Det är framför allt förekomsten av informella förvaltaingsinstitutioner som är anledningen till att Nederländerna befinner sig bland de mest consensusinriktade demokratierna.
The administrative culture of the republic was one of improvisation, and today its style of government is still described in terms of the 'three Cs': consultation, consensus, and compromise (Duyvendak 1998).
Även i dag karaktäriseras det nederländska styrelseskicket av konsultation, konsensus och kompromiss (på nederländska: de tre C:na: consultatie, consensus, compromis) (Duyvendak, 1998).
The three Cs permeate every level of the Dutch system.
De tre C:na genomsyrar hela det nederländska systemet.
They are evident in the (neo-)corporatist economic system that is based on formal cooperation between employers, employees, and government.
De kommer till uttryck i den (neo)korporatistiska samrådsekonomin som bygger på ett regelfäst samarbete mellan arbetsgivare, arbetstagare och myndigheter.
They are also evident in local politics, where joint policymaking and interactive planning are the modern equivalents of persuasion and consultation during the time of the Republic of the Seven United Provinces. The Dutch government system is based on a culture of dialogue.
De kommer dessutom till uttryck i lokalpolitiken där en gemensam uppläggning av politiken och en interaktiv planläggning är dagens motsvarigheter till Förenade nederländemas strategier som byggde på övertalning och gemensamma förhandlingar.
It is a system of discussion and meetings (Van Vree 1994).
Den nationella styrelsetraditionen bygger på en dialogkultur, ett system som grundar sig på överläggningar och sammanträden (van Vree, 1994).
W. Frijhoff, a Professor of Modern History, remarked on this subject in an interview: 'In fact, nobody is in charge here, everybody is in charge, and that must be said in every possible way'.
W. Frijhoff, professor i modem historia, kommenterar systemet i en intervju: "Egentligen är ingen chef här, alla är ansvariga, och det måste sägas på alla möjliga olika sätt".
Frijhoff referred to the typical Dutch culture of dialogue, which certainly dates back twelve generations and proved its worth above all during the life of the republic: 'The Dutch republic had an ill-defined structure.
Frijhoff talar om en typisk nederländsk dialogtradition som går tillbaka minst tolv generationer och som framför allt vann sina sporrar under republiktiden. "Den nederländska republiken hade en vag struktur.
Power was exercised at local level, by the town councils and the states and regions.
Makten låg på lokal nivå, hos stadsfullmäktige, provinserna och regionerna.
The States General were just an offshoot of this system, and this still has an effect today'.
Den nederländska riksdagen var enbart en utlöpare av detta system, vilket kommer till uttryck än i dag."
Where culturally determined traditions and mores are concerned, it is interesting to compare the Netherlands with Belgium.
Vad gäller de kulturellt betingade styrelsetraditionerna och vanorna är det intressant att jämföra Nederländerna med Belgien.
On the one hand, the Netherlands has many similarities with Belgium, which is also a consensus democracy, even more so since fédéralisation; on the other hand, substantial differences can be observed between Belgium and the Netherlands with respect to models of citizenship.
Å ena sidan har Nederländerna mycket gemensamt med Belgien, som också tillhör konsensusdemokratierna - mer än någonsin sedan landet blev en federation. Å andra sidan skiljer länderna sig mycket från varandra i fråga om medborgarnas förhållningsmönster.
This has to do with the difference between the Latin and northern (political) cultures.
Detta hänger samman med skillnaderna mellan den latinska och den nordliga (politiska) kulturen.
According to Hofstede's research (1991), the Netherlands clearly fits the northern model, whereas Belgium is much closer to the Latin model.
Undersökningar av Hofstede (1991) visar att Nederländerna tydligt passar in i det nordliga kulturmönstret, medan Belgien i mycket högre utsträckning lutar mot det latinska kulturmönstret.
The Latin model is hallmarked by remote and often distrustful relations between government and citizens.
Det latinska kulturmönstret kännetecknas av ett reserverat och ofta misstroget förhållande mellan stat och invånare.
In the Netherlands the northern cultural model is manifest in the so-called 'high-tolerance' and 'high-trust'
Begreppen myndigheter och stat har inte heller den negativa klang som de har i Belgien.
2.2 The Subnational Level
Lokal och regional nivå
In the constitutional set-up, as it has developed since Thorbecke's drafting of the constitution, local authorities have an open administrative remit, subject to certain conditions.
I enlighet med den konstitutionella lagstiftningen, som utarbetades efter Thorbeckes författaingshandlingar, har kommunerna en villkorligt öppen budget.
They are free to develop activities that they consider important for the well-being and welfare of the local community, but this freedom is not unlimited: it is a conditional freedom (Toonen 1991).
Kommunen har rätt att utföra verksamheter som den anser vara viktiga för den lokala gemenskapens välbefinnande och välfärd, men denna frihet är begränsad. Det är fråga om en bunden frihet (Toonen, 1991).
Localgovernment activities must not conflict with rules and requirements set by higher tiers of government.
De lokala myndighetemas verksamhet får inte strida mot regler och intressen från högre ort.