natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Where an international agreement enabled a Member State to adopt a measure which appeared contrary to Community law but did not oblige it to do so, the Member State should refrain from adopting any such measure.
Slutligen kan också, enligt domstolens mening, förmågan att garantera försörjningen av ett läkemedel ingå i de kriterier som skall beaktas enligt artikel 25 i direktiv 77/62/EEG3om offentlig upphandling av förnödenheter.
Lastly, the Court held that the need for reliable supplies of a medicine could also be a criterion for consideration under Ar­ticle 25 of Directive 77/62/EEC on public supply contracts,' but that it would have to be clearly specified as such for award purposes.
Dock krävs att detta kriterium klart anges som ett kriterium som måste uppfyllas för att ett anbud skall accepteras.
On 15 June4the Commission clarified the concept of 'rules govern­ing sales methods' for certain products, first introduced in Keck and Mith-
I en dom av den 15 juni4specificerade domstolen begreppet klausuler om inskränkningar i försäljningen av vissa varor, som hade aktualiserats i målen Keck och Mithouard\ Domen avser talan som väckts för att få fastställt att den mekiska
See also the quarterly analysis of judgments in the Bulletin of lhe European Union — Bull.
Se även kvartalskrönikan om rättspraxis i Europeiska unionens bulletin - Bull.
4-1995, points 1.8.30 to 1.8.37; Bull.
4-1995. punkt 1.8.30. till punkl 1.8.37.; Bull.
6-1995, points 1.8.58 to 1.8.65; Bull.
6-1995. punkt 1.8.58. till punkl 1.8.65.; Bull. 9-1995. punkl 1.8.43. lili punkt 1.8.50.; Bull. 12-1995. Mill C-324/93. The Queen mol Secretary of Stale for the Home Department. Ex Parte: Evans Medical Ltd and Macfarlan Smith Ltd. Bull. 4-1995. punkt 1.8.3.3.
Case C-391/92, Commission ν Greece: Bull.
Mäl C-.39I/92. kommissionen mot Grekland. Bull. 6-1995. punkt 1.8.58.
The question was whether the Greek legislation constituted rules governing sales methods (consumers had to go to a particular place to buy baby milk) or a measure affecting the access of goods to the relevant market (producers had to rely on pharmacists for the distribution of their products).
Frågan uppstod om en sådan bestämmelse bör betraktas som en klausul om inskränkningar i försäljningen (i och med att konsumenterna tvingas bege sig till ett särskilt försäljningsställe för att köpa modersmjölksersättning) eller som en åtgärd som påverkar varornas tillträde till den berörda marknaden (i och med alt producenterna nödvändigtvis måste vända sig till apoteken för att distribuera sina produkter).
The Court held that the Greek legislation constituted rules governing sales methods since it was not concerned with the characteristics of the products themselves.
Domstolen ansåg att den ifrågavarande grekiska bestämmelsen tillhör kategorin "klausuler om inskränkningar i försäljningen", eftersom bestämmelserna inte gäller egenskaperna hos produkterna i sig.
Following the line taken in Keck and Mithouard, the Court went on to consider whether these rules were discriminatory in law or in fact.
Enligt samma rättspraxisförfarande som i målen Keek och Mithouard undersökte domstolen sedan om denna inskränkande försäljningsklausul är rättsligt eller faktiskt diskriminerande.
It concluded that since the legislation was applicable to all products irrespec­tive of their origin it was not discriminatory.
Den fastslog att åtgärden i fråga avsåg alla de berörda produkterna, oavsett deras ursprung, och att den därför inte är diskriminerande.
Discrimination could not arise from the mere circumstance (described by the Court as purely factual and incidental) that Greece did not itself produce any processed milk for infants.
Diskriminering kan nämligen inte följa av endast det faktum att republiken Grekland inte själv producerar förädlad modersmjölksersättning, en omständighet som rätten betecknade som rent faktisk och tillfällig.
On 11 August2the Court ruled for the first time on whether a pe­cuniary charge not levied by a Member State but arising from a contract between individuals was compatible with Articles 9 and 12 of the EC Treaty.
I en dom meddelad den 11 augusti ' uttalade sig domstolen för första gången om frågan huruvida en avgift som inte inkasserats av en stat utan som härrör från ett avtal mellan privatpersoner är förenlig med artiklarna 9 och 12 i EG-fördraget.
The charge at issue was intended to cover the expenses borne by a private firm, under a contract concluded with its customers, in respect of the tasks performed by the customs and veterinary authorities as providers of public services.
Tvisten gällde en "gränsövergångsavgift" avsedd att kompensera ett privat företag som hade påtagit sig kostnader i samband med att tull- och veterinärmyndigheterna fullgjort sina uppgifter som statliga myndigheter och som härrörde från ett avtal mellan etl privat företag och dess kunder.
The Court first of all upheld the established principle that it would constitute a charge having equivalent effect if businesses engaged in intraCommunity trade were obliged to cover the costs of inspections and admin­istrative formalities carried out by customs offices.
Domstolen grundade sig på den vedertagna principen att det faktum att man i samband med handel inom gemenskapen låter de ekonomiska aktörerna betala kostnaderna för kontroller och administrativa formaliteter som utförs av tullkontor utgör en "avgift med motsvarande verkan".
It held that the nature of the measure requiring traders to pay part of the operating costs of customs services was immaterial.
Den fastslog att arten av den handling vari en ekonomisk aktör påförs en del av tullmyndigheternas driftskostnader var ointressant.
Whether the pecuniary charge was borne by the trader by virtue of a unilateral measure adopted by the authorities or, as in the present case, as a result of a series of private contracts, it still arose di­rectly or indirectly from the failure of the Member State concerned to fulfil its financial obligations under Articles 9 and 12.
Oavsett om avgiften påförs aktören i kraft av en unilateral handling utfärdad av myndigheterna eller genom en rad privata avtal, som i det aktuella fallet, har den fortfarande direkt eller indirekt samband med den berörda medlemsstatens åsidosättande av de finansiella skyldigheter som åvilar den i kraft av artiklarna 9 och 12.
Legislation on direct tax normally makes a distinction between the taxing of residents and that of non-residents, who are taxed only on that part of their income which is received in the country concerned but are sometimes refused certain benefits relating, for example, to family circum-
I medlemsstaternas lagstiftning om direkta skatter görs normalt en distinktion mellan beskattning av valutainlänningar och beskattning av valutautlänningar. De senare beskallas bara för den del av inkomsten de har uppburit i det berörda landet, där de dock ofta inte beviljas vissa förmåner som har samband med till exempel
Cascs C-267/91 and C-268/91 _BAR_1993_BAR_ ECR 1-6097 (Judgment given on 24 November 1993) Case C-16/94 Edouard Dubois et fils and Others ν Garonor Exploitation: Bull.
Mål C-16/94. Edouard Dubois el fils SA, General Cargo Services S.A. mot Garonor Exploitation SA, Bull. 9-1995. punkt 1.8.44.
COMMUNITY LAW stances.
GEMENSKAPENS LAGSTIFTNING deras familjesituation.
In proceedings between a Belgian national, who lived with his fam­ily in Belgium but worked in Germany, and the German tax authorities, fundamental questions were raised as to the limits which the rules on the free movement of workers place on the application of national income tax.
I en tvist mellan en belgisk medborgare, som bodde med sin familj i Belgien men arbetade i Tyskland, och den tyska skatteförvaltningen togs grundläggande frågor upp rörande i vad mån bestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare begränsar tillämpningen av nationell inkomstlagstiftning.
On 14 February1the Court of Justice found that, although direct taxation did not as such fall within the purview of the Community, the powers re­tained by the Member States must nevertheless be exercised consistently with Community law, and in particular with the rules governing the free movement of workers, which require the abolition of any discrimination based on nationality between workers from a Member State.
Domstolen fastslår i sitt avgörande av den 14 februari' for det första att frågan om direkta skatter inte i sig faller inom gemenskapens behörighetsområde men att med lemsstaterna, när de utövar sina befogenheter, skall iaktta gemenskapsrätten, och framfor allt bestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare, där ju grundprincipen är att all diskriminering av medlemsstaternas arbetstagare grundad på nationalitet skall undanröjas.
The Court had consistently held that the rules on equal treatment prohibited not only overt discrimination but also any form of concealed discrimination which was based on different criteria but had the same effect.
Enligt stående rättspraxis förbjuder reglerna om likabehandling inte bara direkt diskriminering utan också alla former av förtäckt diskriminering som, även om andra distinktionskriterier tillämpas, i praktiken leder till samma resultat.
In the case in question, the Court held that tax laws under which a distinction was drawn on the basis of residence (in that non­residents were denied certain benefits granted to residents) were liable to operate mainly to the detriment of nationals of other Member States: in the majority of cases non­residents are foreigners.
Domstolen anser att en skattelagstiftning som innehåller en distinktion grundad på kriteriet skatterättslig hemvist, såtillvida att den inte medger valutautlänningar vissa förmåner som beviljas valutainlänningarna. riskerar att vara till för fång för medborgare i övriga medlemsstater; valutautlänningarna är ju nämligen oftast inte medborgare i staten i fråga.
Tax benefits granted only to residents of a Member State could constitute indirect discrimination by reason of nationality, but only where different rules were applied to comparable situations or the same rule was applied to different situations.
Rätten vidhåller därför att "skatteförmåner som av en medlemsstat förbehålls endast dess valutainlänningar kan utgöra indirekt diskriminering grundad på nationalitet". Dock föreligger diskriminering endast då olika regler tillämpas på likartade förhållanden eller då samma regel tillämpas på olika förhållanden.
Where direct taxes are concerned, as the situations of residents and non­residents are not, as a rule, comparable, the Court found that the provisions on the free movement of workers did not in principle preclude the application of national rules under which a non­resident work­ing as an employed person in a Member State was taxed more heavily on his income than a resident in the same employment.
Men, konstaterar domstolen, "i fråga om direkta skatter är valutainlänningarnas situation och valutautlänningarnas situation i regel inte likartade", och följaktligen hindrar bestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare i princip inte att en medlemsstat tillämpar lagar som inkomstbeskattar en i denna stat för värvsarbetande valutautlänning hårdare än en valutainlänning som har samma typ av arbete.
The position was dif­ferent, however, in cases where the non­resident received no significant in­come in the State of his residence and obtained the major part of his taxable income from an activity performed in the State of employment.
Det förhåller sig dock annorlunda om valutautlänningen inte uppbär någon signifikativ lön i sin hemstat och får största delen av sin beskattningsbara inkomst från förvärvsarbete i anställningsstaten.
The Court held that in such cases there was no objective difference which could justify different treatment: in the case of a non­resident who received the major part of his income and almost all his family income in a Member State other than that of his residence, discrimination arose from the fact that his personal and family circumstances were not taken into account either in the State of residence or in the State of employment.
Domstolen anser att det i ett sådant fall inte finns någon objektiv skillnad ägnad att motivera särbehandling; i och med att det är fråga om en valutautlänning som i en annan medlemsstat än sin hemstat uppbär huvuddelen av sina inkomster och så gott som samtliga familjens inkomster, består diskrimineringen i att denna valutautlännings och hans familjs situation inte beaktas vare sig i anställningsstaten eller i hemstaten.
Consequently, the provisions gov­erning the free movement of workers precluded the State of employment from withholding from non­residents the tax relief which it granted to resi­dents under the same circumstances.
I en sådan situation hindrar följaktligen bestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare att anställningsstaten vägrar medge de skatteförmåner den beviljar valutainlänning arna.
DECISIONS BY THE COURT OF JUSTICE AND THF COURT OF FIRST INSTANCE
DOMSTOLENS OCH FÖRSTAINSTANSRÄTTENS RÄTTSPRAXIS
On the expiry of his twoyear contract with a Belgian club, Mr Bosman, a player of Belgian nationality, tried to conclude a contract with a French club.
Ingen klubb ville träffa avtal om övergång till det priset.
The Court held that Article 48 of the EC Treaty applied to the collective rules adopted by private sports associations since the exercise of sport as an economic activity was covered by Community law.
Domstolen anser att artikel 48 i EG-fördraget är tillämplig på kollektiva bestämmelser utfärdade av privata idrottsförbund, i och med att idrottsutövande som utgör ekonomisk verksamhet faller under gemenskapsrätten.
It also held that by pre venting or deterring nationals of a Member State from leaving their country of origin the transfer rules constituted an obstacle to the free movement of workers and that the arguments put forward to justify such an obstacle were inadmissible.
Den anser vidare att övergångsreglerna, i den mån de hindrar eller avhåller en medborgare i en medlemsstat från att lämna sitt hemland, utgör hinder för den fria rörligheten för arbetstagare. Domstolen anser slutligen alt de argument som framlagts för att motivera nämnda hinder för den fria rörligheten inte kan godtas.
In particular, the rules governing transfers were unlikely to maintain a financial and sporting balance in the football sector since they did not prevent the richest clubs from obtaining the services of the best players on the market.
Övergångsreglerna är framför allt inte ägnade att upprätthålla ekonomisk och idrottslig balans inom fotbollen, eftersom de inte hindrar de rikaste klubbarna från att skaffa sig de bästa spelarna på marknaden.
Nor were the rules in question likely to provide en couragement and financing for clubs training young players, particularly the smaller clubs, since there was no guarantee that they would collect such fees and since the amount of the fees bore no relation to the costs actually in curred.
Reglerna i fråga är inte heller lämpade att främja och finansiera verksamheten i de klubbar som svarar för utbildning av unga spelare och framför allt de mindre klubbarna, i och med alt utsikterna att få ersättning är osäkra och ersättningens storlek inte är kopplad till klubbens faktiska kostnader.
The said encouragement and financing could be provided by other means which did not impede the free movement of workers.
Vidare kan de båda ifrågavarande syftena uppnås med andra metoder som inte hindrar den fria rörligheten för arbetstagare.
The Court's judgment did not apply, however, to players being transferred from one club to another within the Member State of which they were nationals or to relations between clubs in Member States of the Community and those in nonmember countries.
Det bör noteras att domen inte äger tillämpning på det fall där en spelare övergår från en klubb till en annan inom den medlemsstat där han är medborgare, och att den inte gäller förbindelserna mellan klubbarna i gemenskapens medlemsstater och klubbarna i tredje land.
The Court also held that under Article 48 no rules could require clubs to field, for a given match, only a limited number of professional players who were nationals of other Member States. For the same reasons as mentioned above, the Court rejected the arguments put forward to justify such rules.
Domstolen anser även att artikel 48 hindrar tillämpning av regler som ålägger klubbarna att vid matcherna bara ställa upp ett begränsat antal professionella spelare som är med borgare i andra medlemsstater, och av samma skäl som anförts ovan godtar den inte de framförda motiveringarna.
On the other hand, the nationality requirement was justified in the case of matches between the national teams of different countries.
Däremot är nationalitetsklausulen berättigad vid matcher mellan de olika ländernas landslag.
Lastly, it held that since the two sets of rules in question were incompatible with Article 48, there was no need for an interpretation of Articles 85 and 86.
Eftersom båda reglerna i fråga strider mot artikel 48, anser domstolen att det inte finns anledning att uttala sig om tolkningen av artiklarna 85 och 86.
Case C-415/93 Bosman: Bull. 12-1995.
Mål C-384/93. Alpine investments BV mol Minisier van Financiën. Bull. 51995. punkl 1.8.59.
COMMUNITY LAW completed or in progress could not be reimbursed unless judicial proceed­ings had been initiated before the date of the judgment.
GEMENSKAPENS LAGSTIFTNING är förenlig med artikel 59 i EG-fördraget.
The Court had to rule whether this prohibition, as applied to telephone calls to clients resi­dent in other Member States, was compatible with Article 59.
Frågan till domstolen var om detta av en stat införda förbud, som också gäller telefonsamtal till kunder bosatta i de övriga medlemsstaterna, var förenligt med artikel 59 i EG-fördraget.
The Court found that such a restriction was indeed covered by Article 59 but that in this particular case it was justified by the need to uphold the reputation of the financial sector.
För första gången fastslår domstolen att en sådan inskränkning faller under artikel 59 i EG-fördraget, men att den i det aktuella fallet är motiverad av intresset att behålla den ifrågavarande (finansiella) sektorns goda anseende.
The Court noted that, although the prohibition applied to the offer of services rather than the services themselves, this did not pre­clude the application of Article 59, which did not require that there be a specific recipient for the services in the first place.
Rätten konstaterade först att det faktum att förbudet rör erbjudandet om en tjänst och inte tjänsten i sig inte hindrade tillämpning av artikel 59 i EG-fördraget, eftersom förekomsten av en bestämd avnämare av tjänster inte kan göras till ett villkor för tillämpningen av denna artikel.
A prohibition of this kind was likely to restrict the freedom to provide cross-frontier services because it deprived traders of a rapid and direct means of advertising and contacting potential customers in other Member States.
Vidare kan ett sådant förbud utgöra en inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster över gränserna, eftersom den berövar de berörda aktörerna en snabb och direkt metod att göra reklam för sin tjänst och ta kontakt med potentiella kunder som befinner sig i andra medlemsstater.
The interesting aspect of the Court's judgment is the possible justification for such a measure.
Det intressanta i domen rör de möjliga motiveringarna bakom åtgärden.
In the first place the Court held that the protection of consumers in other Member States was not in itself a matter for the Dutch authorities and could not therefore provide grounds for restricting the freedom to provide services.
Domstolen ansåg till att börja med att konsumentskyddet på de övriga medlemsstaternas territorium inte som sådant åligger de nederländska myndigheterna och att det följaktligen inte kan motivera en inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster.
On the other hand, the Court acknowledged that safeguarding the financial sec­tor's reputation might constitute an imperative reason for action in the pub­lic interest and might justify restrictions on the freedom to provide financial services.
Däremot godtog domstolen att behovet av att upprätthålla finanssektorns goda anseende kan utgöra ett tvingande skäl av allmänt intresse som skulle kunna motivera inskränkningar i friheten att tillhandahålla finansiella tjänster.
The Court pointed out that individuals, generally caught unawares, were not in a position to ascertain the risks attached to the deals they were offered or to compare the quality and price of the caller's services with competitors' offers.
Domstolen understryker att privatpersonen, som i allmänhet blir helt överrumplad, inte har möjlighet att vare sig informera sig om riskerna i samband med de transaktioner han/hon erbjuds eller jämföra kvaliteten och priset på den uppringandes tjänster med konkurrenternas erbjudanden.
Moreover, the Member State from which the calls were made was in the best position to regulate cold calling.
Vidare är det den medlemsstat varifrån telefon samtalet rings som är bäst lämpad att lagstifta om "cold calling".
The Court also held that the Dutch prohibition on cold calling was proportionate to the aim pursued, in that it simply prevented the providers of financial services from contacting potential clients without their prior written consent but did not prevent them from contacting existing clients.
Domstolen ansåg också att förbudet mot detta förfarande i den nederländska lagstiftningen var anpassat till det uppställda målet, i synnerhet som det bara hindrar dem som tillhandahåller finansiella tjänster från att kontakta potentiella kunder utan att dessförinnan ha inhämtat deras skriftliga medgivande men inte att kontakta existerande kunder.
Case C-384/93 Alpine investments ν Minister van hinanden: Bull.
Förenade målen C-358/93 och C-416/93. brottmål mol Bordessa med liera. Bull. 4-1995. punkt 1.8.31.
DECISIONS BY THE COURT OF JUSTICE AND TI IF COURT OF FIRST INSTANCE
DOMSTOLENS OCH FÖRSTAINSTANSRÄTTENS RÄTTSPRAXIS
On 23 February1the Court held that, although Article 4 of Directive 88/361/EEC allowed Member States to take all requisite measures to prevent infringements of their laws and regulations, it precluded national legislation making the export of coins, banknotes or bearer cheques conditional on a prior authorization which would have a suspensory effect on such exports.
445 även om artikel 4 i direktiv 88/36I/EEG ger rätt att vidta nödvändiga åtgärder för att förhindra brott mot lagar och förordningar, förbjuder direktivet att man för export av mynt, sedlar eller innehavarcheckar kräver ett föregående tillstånd, vilket ju skulle ha försenat exporten.
On the other hand, the Directive did permit Member States to make the exports in question subject to a prior declaration, which need not be a mere formality.
Däremot medger direktivet att medlemsstaterna kräver en före gående exportanmälan, varvid det räcker med en vanlig formell anmälan.
The Court stated that such a declaration could be required prior to the ex port transaction so that the national authorities could exercise effective supervision in order to prevent infringements of their laws and regulations, and that appropriate penalties could be imposed.
Domstolen understryker nämligen att en sådan anmälan får krävas före utförseln för att möjlig göra för de nationella myndigheterna att utöva effektiv kontroll för att stävja brott mot statens lagar och förordningar, samt att åsidosättande av anmälningsplikten får straffbeläggas.
The Court also held that the relevant provisions of Directive 88/361/EEC had direct effect, since the requirement that Member States should abolish all restrictions on move ments of capital was precise and unconditional and did not require a specific implementing measure.
Vidare förklarade domstolen att de ifrågavarande bestämmelserna i direktiv 88/361/EEG hade direkt effekt, eftersom den skyldighet som ålagts med lemsstaterna att undanröja alla inskränkningar i kapitalrörelserna formuleras klart och förbehållslöst och att dess tillämpning inte kräver några särskilda åtgärder.