natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Unlike Britain, which underwent rapid industrialisation in the nineteenth century, most of Ireland (with the exception of the north-east comer around Belfast) remained rural and agricultural.
I motsats till Storbritannien som på 1800-talet genomgick en snabb industrialisering förblev Irland (med undantag av det nordöstra hörnet runt Belfast) lantligt och jordbruksinriktat.
The majority of Irish land-dwellers were small tenant farmers who were penalized if they improved their holdings.
Flertalet av de irländare som var bosatta på landet arrenderade små områden och straffades om de genomförde förbättringar av sina arrenden.
These farmers lived in great insecurity; and there were several famines in the country, the most serious being in 1845-52 when about one million people died and another million emigrated (Lyons 1971).
Tillvaron var mycket osäker för dessa jordbrukare och svält drabbade landet flera gånger. Den allvarligaste svältkatastrofen inträffade 1845-1852 när cirka en miljon människor dog och ytterligare en miljon utvandrade (Lyons, 1971).
These events had enormous consequences for the political development of the island and led to an intense conflict about the issue of land ownership and its reform.
Dessa händelser fick oerhörda följder för öns politiska utveckling och ledde till en intensiv konflikt vad gäller jordägandet och hur det skulle reformeras.
Related to this was the problem of religion: the small minority who possessed the bulk of the land were the Protestant Anglo-Irish gentry, while those who possessed little land or none at all were mostly Catholic.
Religionsfrågan hängde samman med detta - den lilla minoritet som ägde merparten av marken var protestantisk anglo-irisk lågadel, medan de som endast ägde lite jord eller ingen alls i huvudsak var katoliker.
Furthermore, Catholics were penalized in a number of ways until the middle of the nineteenth century.
Katolikerna missgynnades på många andra sätt ända fram till mitten av 1800talet.
Even though these penalties were lifted by the Emancipation Act of 1832, power still lay in the hands of the Protestant ruling classes supported by the considerable numbers of Protestant tenant farmers in the North of Ireland.
Även om dessa orättvisor togs bort i och med emancipationslagen ("Emancipation Act") 1832 låg makten fortfarande kvar hos de protestantiska styrande klasserna som hade stöd av ett betydande antal protestantiska arrendebönder i norra Irland.
In this situation, the Catholic Church and the small Catholic middle class assumed important roles as the leaders of the people.
I detta läge påtog sig katolska kyrkan och en liten katolsk medelklass en viktig roll som folkets ledare.
Indeed, the Catholic clergy were largely drawn from this class.
De katolska prästerna kom faktiskt till stor del från denna klass.
The conflict over land and religion became bound up with another cleavage: nationality.
Konflikten om land och religion byggdes på med ytterligare en åtskiljande faktor, nationalitet.
Most Catholics were nationalists of one kind or another who sought to change Ireland's relationship with Great Britain, either through greater autonomy (Home Rule) within the UK or through complete independence (Republicanism).
De flesta katoliker var nationalister av ett eller annat slag som försökte förändra Irlands förhållande till Storbritannien, antingen genom ökad autonomi ("Home Rule") inom Förenade kungariket eller genom fullständig självständighet (republicanism).
Although many of the leaders of Irish nationalism were Protestant aristocrats, most Protestants, especially in the North, were unionists; that is they opposed any change and wished to remain within the United Kingdom.
Även om många av ledarna för den irländska nationalismen var protestantiska aristokrater, var flertalet protestanter unionister, särskilt i norr, dvs. de motsatte sig förändring överhuvudtaget och ville förbli inom Förenade kungariket.
Although class was not absent from these conflicts, it was not a primary issue and both communities within Ireland tended to form interclass alliances.
Även om klassfrågan ingick i dessa konflikter, var det inte någon huvudfråga och Irlands båda religiösa gemenskaper tenderade att bilda klassövergripande allianser.
Thus, nineteenth century Ireland experienced intense conflict around three issues: land, religion, and nationality; while in Great Britain the basic political cleavages were much more related to social class.
I 1800-talets Irland rådde alltså stark oenighet om tre frågor, nämligen jord, religion och nationalitet, medan de grundläggande politiska skiljelinjerna i Storbritannien mer hängde samman med samhällsklass.
They also led to continual political unrest and violence on a scale much greater than in Great Britain.
Denna oenighet ledde även till ständig politisk oro och till våld i mycket större omfattning än i Storbritannien.
The conflicts involving the Nationalists, Unionists, and the British led to the partition of the island following the Anglo-Irish Treaty of 1921.
Dessa konflikter, där nationalister, unionister och britter var inblandade, ledde till att landet delades efter det anglo-iriska fördraget ("Anglo-Irish Treaty") 1921.
This led to a division in nationalist ranks and a Civil War in the South (1921-3) fought between those who supported and those who rejected the Treaty settlement.
Följden blev splittring i de nationalistiska leden och ett inbördeskrig i söder (1921-1923) som utkämpades mellan dem som stödde fördraget och dem som var emot det.
It is this conflict that has dominated, at least until very recently, the politics of Ireland with the two major
Denna konflikt har, åtminstone fram till alldeles nyligen, dominerat politiken i Irland med de två största partierna (FiannaFáil och Fine Gael) som arvtagare till de stridande partema i konflikten.
1.2 Democracy at the Subnational Level
Demokratin på lokal och regional nivå
What is important is that in the latter half of the nineteenth century, when democratic institutions were being set up, the cleavages concerning land, religion, and nationality became fixed, as it were, and continued to dominate the political life of the island and to condition the nature of democracy itself throughout the twentieth century.
Det viktiga är att oenigheten rörande jord, religion och nationalitet så att säga permanentades i slutet av 1800-talet när de demokratiska institutionerna inrättades. De fortsatte att dominera det politiska livet på ön och att betinga demokratins utveckling under 1900-talet.
They have done so in a number of ways.
Det har varit fallet i många avseenden.
First, most Irish Catholics became alienated from the political system and distrusted the central government, whether in London or in Dublin.
Till att börja med alienerades de flesta irländska katoliker från det politiska systemet och de misstrodde den centrala regeringen oavsett om den fanns i London eller i Dublin.
Irish MPs, the majority of them Nationalists, did sit in the Westminster Parliament, but felt impotent to influence affairs in Ireland.
nationalister, satt i parlamentet i Westminster men kände sig oförmögna att påverka olika frågor i Irland.
With the democratization of local government in the 1890s, the latter became a base from which to build either nationalism (in the Catholic parts of Ireland) or unionism (in the Protestant parts).
När det lokala styret demokratiserades under 1890-talet blev det en grundval för att bygga vidare med antingen nationalism (i de katolska delama av Irland) eller unionism (i de protestantiska delama). En annan viktig följd var den höga graden av centralisering i Irland.
Because of the quasi-colonial nature of Ireland's relationship with Britain and the continual unrest throughout the island, Dublin Castle, the centre of Irish administration, became the focus for a system of control over the entire island.
Irlands halvkoloniala förhållande till Storbritannien och den fortsatta oron på hela ön gjorde att Dublin Castle, den irländska förvaltningens centrum, blev centram i ett system för att kontrollera hela ön.
This was reinforced by the political violence that accompanied the foundation of the new state when the government in power felt it had to impose a system of strict control over the country.
Det förstärktes av det politiska våld som ägde rum samtidigt som den nya staten grundades när den regering som satt vid makten kände att den måste införa ett strängt kontrollsystem för landet.
Finally, the rural character of much of Ireland encouraged a system of patronage or clientelism especially at local government level.
Den lantliga karaktär som stora delar av Irland uppvisade främjade särskilt på lokal styresnivå ett system av beskyddare och passiva mottagare ("patronage and clientelism").
In fact, it could be argued that this system was necessary given the weakness of Irish democracy at the level of Dublin and the distance of these rural communities from Westminster.
Det kan hävdas att detta system var nödvändigt med tanke på den irländska demokratins svaghet på nationell nivå och på avståndet från dessa landsbygdskommuner till Westminster.
It was also necessary given the chronic insecurity, whether caused by economic reasons or by political violence, that was endemic in the countryside.
Det behövdes även på grund av den ständiga osäkerhet som rådde på landsbygden, antingen det nu hade ekonomiska orsaker eller berodde på politiskt våld.
Ireland is a parliamentary democracy that follows the Westminster pattern, although, unlike the United Kingdom, it has a written Constitution.
Irland är en parlamentarisk demokrati som följer Westminsters mönster även om landet, till skillnad mot Förenade kungariket, har en skriven grundlag.
Elections take place to the Dåil (Lower House of Parliament) at least once every five years.
Val till Dåil (deputeradekammaren i parlamentet) äger rum minst vart femte år.
There are other elections: the president is elected every seven years, elections to the European Parliament every five years, and referendums on amendments to the Constitution.
Det hålls även andra val: Vart sjunde år är det presidentval och vart femte år är det val till Europaparlamentet. Folkomröstningar hålls om grundlagsändringar.
Elections to local authorities are held at the discretion of central government, but never less than five years apart and the interval can be as great as nine1.
Val till lokala organ hålls när landets regering så bestämmer, men det skall vara minst fem år mellan varje val och det får gå maximalt nio år1.
The electoral system is proportional representation by means of a single transferable vote (PR-STV).
Det proportionella valsystemet med en enda överförbar röst används ("PR-STV").
All resident Irish citizens over 18 are entitled to vote
Alla irländska medborgare över 18 som är bosatta i Irland har rätt att rösta i samtliga dessa val.
in all of these elections. Britain and Ireland have had a Common Travel Area since the foundation of the Irish state, and British citizens resident in Ireland may vote atDåil, European, and local elections (as Irish citizens may so vote in Britain).
Storbritannien och Irland har utgjort en passunion ("Common Travel Area") sedan den Irländska fristaten grundades och brittiska medborgare som är bosatta i Irland får rösta i val till Dåil och Europaparlamentet och i lokalval (irländska medborgare får rösta på motsvarande sätt i Storbritannien).
EU citizens may vote at European and local elections and all residents, regardless of citizenship, may vote at local elections.
EU-medborgare får rösta i val till Europaparlamentet och i lokalval, och samtliga i landet bosatta, oavsett medborgarskap, får rösta i lokalval.
There are sixty members in the Seanad (Upper House of Parliament).
Parlamentets andra kammare, Séanad, har 60 medlemmar.
Eleven are nominated directly by the incoming prime minister, six are elected to represent the universities, while the remaining forty-three are elected on a restricted franchise that mainly consists of the 883 county and city councillors in the state.
Av dessa nomineras elva direkt av den tillträdande prermänninistem, sex väljs som företrädare för universiteten, medan de återstående 43 väljs av en valmanskår som främst består av landets 883 "county councillors" och "city councillors".
The basis of political organization at the local level and important reference points of identity for Irish citizens are the twenty-six counties.
Landets 26 counties är grundvalen för den politiska organisationen på lokal nivå och viktiga referenspunkter för de irländska medborgarnas identitet.
These thirty-four authorities have the same powers and form the core of the local administrative system (Coyle 1996).
Dessa 34 myndigheter har samma behörighet och utgör kärnan i det lokala förvaltningssystemet (Coyle, 1996).
There is, however, no uniform system of subcounty administration and different systems exist in different parts of the country: there are five borough corporations, forty-nine urban district councils, and twenty-six boards of town commissioners.
Det finns emellertid inte något enhetligt system för förvaltningen under county-nivå, utan man har olika system i olika delar av landet. Det finns 5 "borough corporations", 49 "urban district councils" och 26 "boards of town commissioners".
TABLE 7.1. Subnational government in Ireland
TABELL 7.1: Styrande organ på kommunal och regional nivå i Irland
Membership
Antal ledamöter
2.2.1 Functions and Finances of the CCs and CBCs
County Councils och County Borough Corporations - uppgifter och finansiering
Functions that are carried out by local authorities in other European countries, even in a (until recently) highly centralized country like the United Kingdom, such as education, police, and social welfare, are the responsibility of central departments in Ireland, with the exception of some minor contributions by local
Vissa uppgifter som i andra europeiska länder utförs av lokala myndigheter, till och med i ett (till helt nyligen) så centraliserat land som Förenade kungariket, t.ex. utbildning, polis och socialtjänst, ligger i Irland hos centrala ministerier, med undantag för några mindre bidrag från de lokala myndighetemas sida.
authorities. In 1980 and 1990, Ireland ranked lowest among the twelve EU countries for the level of local government spending as a percentage of national output (DoE 1996a).
1980 och 1990 låg Irland på sista plats bland de tolv EU-ländema när det gäller kommunalförvaltningens utgifter i procent av nationell BNP (DoE 1996a).
Local authorities are responsible only for functions that fall into two basic categories: (/) planning and development, and (ii) environmental management and control (Coyle 1996).
Lokala myndigheter ansvarar endast för uppgifter som faller inom någon av kategorierna planering och utveckling eller miljöförvaltning och miljötillsyn (Coyle, 1996).
These cover: housing and building, road transportation and safety, water supply and sewerage, development incentives and controls, environmental protection, recreation and amenity, and miscellaneous services.
Detta omfattar boende och byggande, vägtransporter och säkerhet, vattenförsörjning och avlopp, utvecklingsincitament och -kontroll, miljöskydd, rekreation och fritid, samt diverse tjänster.
Irish local authorities have a very weak financial base.
Irlands lokala myndigheter har en mycket svag position ekonomiskt.
Almost all of capital spending (35 per cent of the total) is funded by state grants and is spent on roads, water and sanitary-services facilities, and much of the housing-construction programme.
Nästan samtliga kapitalutgifter (35 % av de totala) finansieras genom statsbidrag och satsas på vägar, vattenförsörjning och anläggningar för hälsovård, samt en stor del av programmet för bostadsbyggande.
Current expenditure (65 per cent of the total) has traditionally been financed from state grants, local rates, fees, charges, rents, and services provided by the local authorities.
Löpande utgifter (65 % av totalbeloppet) har traditionellt täckts av statsbidrag, lokala taxor och avgifter, samt avgifter, hyror och tjänster från de lokala myndigheterna.
The financing of Irish local government has been controversial since the abolition of household rates in 1978, made following a commitment given in a national election campaign.
Finansieringen av den irländska kommunalförvaltningen har varit kontroversiell sedan hushållens kommunala avgifter avskaffades 1978 enligt ett löfte som avgetts i en nationell valkampanj.
Attempts by local authorities to make good the deficiency by levying charges for household water supply met with resistance and threatened political upsets in the large cities.
De lokala myndighetemas försök att kompensera underskottet genom att ta ut avgifter på vattenförsörjningen till hushållen väckte motstånd
In 1996 these charges were also abolished, and a new system was set up whereby local motor tax revenues previously directed to the national exchequer would now be made available for local spending.
1996 avskaffades även dessa avgifter och ett nytt system inrättades enligt vilket lokal uppbörd av fordonsskatter som tidigare gick till statskassan nu får användas för lokala utgifter.
This was boosted in March 1998 with the announcement that a dedicated slice of national revenue (index-linked) in addition to the revenue from motor taxation would be made available for distribution to the local authorities.
Detta förstärktes i mars 1998 när det offentliggjordes att, utöver fordonsskatterna, en viss (indexkopplad) del av statens skatteintäkter skulle avsättas för att fördelas till de lokala myndigheterna.
This promises a buoyant and predictable supply of funds albeit a highly centralized one.
Förhoppningsvis blir därmed den mängd ekonomiska medel som ställs till förfogande både större och mer förutsägbar, även om centraliseringen består.
The only discretionary local funding sources are rates on commercial premises and a miscellany of charges for services.
De enda finansieringskällor som kommunen kan använda sig av efter eget gottfinnande är avgifter för hyresfastigheter och avgifter för diverse tjänster.
Despite the limited political and policymaking role of Irish local authorities, the political parties and the electorate take local elections very seriously.
Trots att de irländska lokala myndigheterna spelar en så begränsad roll när det gäller att genomföra och utarbeta politiken tar både de lokala partierna och väljarna väldigt allvarligt på de lokala valen.
There is something of a paradox here in that the tendency of central government to delay local elections never provokes a public outcry, despite the seriousness with which they are taken.
Det är något av en paradox att centralregeringens tendens att fördröja lokalval aldrig vållar offentliga protester trots att valen tas på så stort allvar.
Elections are usually held midway through the life of the Dåil and are often seen as tests of the government's popularity.
Vanligtvis hålls valen när halva mandattiden i Dåil förflutit och de ses ofta som ett popularitetstest för regeringen.
Furthermore, county councillors, although they have a weak democratic base in the councils and despite the truncated nature of their functions, serve as conduits between the locality and the centre2.
Dessutom fungerar "county councillors", trots att de har svag demokratisk grund i "the councils" och att deras uppgifter är så stympade, som en förbindelselänk mellan den lokala nivån och centrum2.
There is also a small number of non-party councillors.
Det finns även ett litet antal ickepartibundna "councillors".
Electoral turnout is quite high and stood at 55.7 per cent in the last local elections for the larger authorities (councils and county borough councils) held in 19913
Valdeltagandet är ganska högt och uppgick till 55,7 % i de senaste lokalvalen till de större myndigheterna ("councils" och "county borough councils") som hölls 19913 (Donnelly, 1992).
South (41.4 per cent), Dun Laoghaire (42.1 per cent), Dublin Fingal (48.8 per cent)—in Kildare (48.5 per cent), and Galway Corporation (49 per cent).
Valdeltagandet var högst i Leitrim (79,4 %) och Roscommon (73 %), och lägst i Dublinområdet - Dublin South (41,4 %), Dun Laoighaire (42,1 %), Dublin Fingal (48,8 %) - i Kildare (48,5 %) och Galway Corporation (49 %).
All the others were above 50 per cent (ibid.).
På alla andra ställen var valdeltagandet högre än 50 % (samma källa).
These results are important as they show that, while local elections are taken seriously in the rural parts of Ireland, there is a certain amount of disaffection in the urban areas, especially in the Dublin area.
Dessa resultat är viktiga, eftersom de visar att lokalval tas på allvar på landsbygden i Irland, men att man i städerna, särskilt i Dublinområdet, möter en mer negativ inställning.
No. of seats changed
Förändring
% change
Förändring i i% antalet
%of votes
Antal mandat
No. of seats
%av rösterna
No. of candidates
Antal kandidater
The results of the last two elections, held in 1985 and 1991 (Table 7.2), show that local politics reflects party politics at the national level and is dominated by the two big parties, Fianna Fail and Fine Gael, but with the former holding a predominant position in terms of the percentage of the vote and the number of seats.
Resultaten från de senaste två valen 1985 och 1991 (tabell 7.2) visar att lokalpolitiken återspeglar partipolitiken på nationell nivå och domineras av de två stora partierna, Fianna Fail och Fine Gail. Fianna Fail är starkast både med avseende på röster och mandat.
The Labour Party is the third party at this level.
Labour är tredje största parti på denna nivå.
The two main parties both lost seats and dropped in percentage points, but this is largely explained by the appearance of a new party, the Progressive Democrats, formed in 1985, as a result of a split from Fianna Fail.
De två största partierna har tappat mandat och röster procentuellt, men det kan förklaras av att ett nytt parti, Progressive Democrats, bildades 1985 genom en splittring av Fianna Fail.
The largest category of councillors elected in 1991 were farmers (18 per cent) followed by Teachta Dála (TDs, members of parliament—12 per cent), teachers (10.5 per cent), and business persons (7.8 per cent); there were very few workers or employees.
Bland de councillors som valdes 1991 utgjorde jordbrukarna största kategorin (18 %), därefter parlamentsledamöter (Teachta Dala) (12%), lärare (10,5%) och folk från näringslivet (7,8 %).
1985, a 39 per cent increase (Donnelly 1992).
Merparten councillors är män, men ökningen av antalet valda kvinnor i valen 1991 var anmärkningsvärd - 103 jämfört med 74 år 1985, dvs. en ökning med 39 % (Donnelly, 1992).
Dublin councils have the largest proportion of women councillors: Dublin South (30.8 per cent), Dublin Fingal (29.2 per cent), and Dun Laoghaire (28.6 per cent) (ibid.).
Den största andelen kvinnliga councillors återfinns i Dublin councils - Dublin South (30,8 %), Dublin Fingal (29,2 %) och Dun Laoghaire (28,6 %) (samma källa).
2.4 The 'Regional ' Level: Údarás na Gaeltachta and the Shannon Development Authority
Den "regionala" nivån: Udarås na Gaeltachta och Shannons utvecklings myndighet
There is no level of regional government in Ireland although a regional level of administration has been in existence since 1994 (see below).
I Irland finns ingen regional styresnivå, även om en regional förvaltningsnivå finns sedan 1994 (se nedan).
The Irish language community in Ireland has its own authority, Údarás na Gaeltachta, which exists to promote economic development as well as community, cultural, and languagedevelopment activities.
Det gaeliskspråkiga samfundet i Irland har sin egen myndighet Udarås na Gaeltachta som har uppgifterna att främja ekonomisk utveckling och verksamhet för språk gemenskapen, kulturverksamhet och språkutbildning.
This does not cover a single region, but represents the various Irish-language communities dispersed throughout the country4.
Detta organ omfattar inte endast en region utan företräder de olika språkliga grupper som finns utspridda runt om i landet4.