natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It was only in the wake of the Austro-Hungarian settlement, which in 1867 divided the Habsburg Empire into two parts enjoying equal rights (Austria and Hungary), and the introduction of a constitutional system in the same year that the powers of the Länder were once again gradually increased, enabling them to become real federal states rather than clusters of local authorities (Brauneder and Lachmayer 1987).
Först efter den s.k. österrikisk-ungerska kompromissen (Ausgleich) 1867 som delade upp Habsburgriket i två likställda monarkier - kejsarriket Österrike och kungadömet Ungem -och införandet av ett konstitutionellt styrelseskick samma år började de enskilda statemas befogenheter sakta att växa, och de förändrades gradvis från att fungera som kommunalförbund till att bli verkliga delstater (Brauneder/Lachmayer, 1987).
The collapse of the Austro-Hungarian Empire and the establishment of a democratic republic led to the reintroduction of federalism into an Austrian state that by now had developed a tradition of central government.
Efter det österrikisk-ungerska kejsardömets sammanbrott och den demokratiska republikens grundande återinfördes federalismen i Österrike, som under tiden präglats av centrala förvaltningstraditioner.
In Germany, on the other hand, the existence of independent Länder with their own administrative structures helped Prussia to establish a German Reich, bringing together the core German states.
I Tyskland var det däremot existensen av självständiga stater med egna förvaltningar som möjliggjorde rikets enande enligt den lilltyska linje som Preussen drev.
This difference in the history of the political systems of Austria and Germany remains important to the present day.
Denna skillnad i de politiska institutionemas historia är av betydelse även i dag.
1.2.2 Local Government
1.2.2 Kommunerna
Local selfgovernment, in the current sense of the term, has a long history in Austria. It goes back to the medieval 'free cities' and the revolution of 1848.
Det nuvarande kommunala självstyret i Österrike har en lång tradition som dels går tillbaka till de medeltida "fria städerna", dels till den borgerliga revolutionen 1848.
Local self-government gradually gained the upper hand over attempts to restore authoritarian government in the nineteenth century.
Detta självstyre hävdade sig under 1800-talet steg för steg gentemot överhetsstatens restaurationsförsök.
The present-day Austrian local authorities/municipalities were set up on the basis of a Provisional Local Government Act of 1849.
De moderna österrikiska kommunerna bygger på den provisoriska kommunallagen från 1849.
However, self-government was not introduced effectively until after the establishment of the constitutional monarchy (1860-1), under which a Local Government Act was adopted in 1862.
Rätten till självstyre förverkligades dock först genom kommunallagen av år 1862 sedan den konstitutionella monarkin införts ( 1860/61 ).
statutory cities).
Kommunerna, som är enhetligt organiserade, ges rätten till självstyre.
Such entities obtained additional powers and generally became the leading administrative authorities.
Städer och kommuner som är särskilt betydande kan få en särskild stadga och bli så kallade Statutarstädte.
A distinction should be drawn between: (a) the areas in which local authorities have autonomous powers, that is those areas in which, under a blanket provision, they have the right to act; and (b) areas in which local authorities exercise powers delegated by central government and act on its behalf.
Det innebär att de får utökade befogenheter och att de fungerar som första instans av statliga myndigheter. Man skiljer i princip mellan kommunemas egna kompetensområde där de genom en generalklausul ges rätten att finna och verkställa uppgifter, samt ett delegerat kompetensområde där kommunerna fungerar som statliga hjälporgan.
Local government bodies comprise the Gemeinderat (district council, elected by a direct ballot), the Gemeindevorstand (district administrative board, consisting of members of several district councils), and the Bürgermeister (mayor, the sole person to have decisionmaking powers).
De verkställande organen är Gemeinderat, ett fullmäktige direktvalt genom rösträtt grundad på förmögenhet eller samhällsställning, samt Gemeindevorstand, en kommunstyrelse bestående av flera kommunalråd och borgmästaren. Denne var den ende som hade rätt att fatta beslut.
The mayor is responsible for implementing the delegated powers; hence, he is both answerable to and subject to the directions of central government.
Han hade hand om det delegerade kompetensområdet, där han var bunden av direktiv från de statliga myndigheterna och ansvarig inför dem.
From the final quarter of the nineteenth century onwards, the political importance of local authorities increased considerably as a result of economic development and immigration.
Genom den ekonomiska utvecklingen, och inflyttningen i kommuner som gynnades av den, ökade kommunemas politiska betydelse kraftigt redan under 1800­talets sista del.
In particular the capital cities of the Länder and local authorities, situated in the most important industrial areas and at key intersections between traffic routes, set about establishing effective administrations for various services (gas and electricity supply, sewage, road building, education, etc.).
Det var framför allt delstatemas huvudstäder och kommunerna med de viktigaste industrierna och trafikknutpunkterna som byggde upp en funktionsduglig förvaltning för olika tjänster (gas­och elförsöqning, avloppssystem, vägbyggnad, skolväsen m.m.).
Universal suffrage was not introduced in local authority elections until the democratic republic was set up in 1918.
Den allmänna och lika rösträtten infördes i kommunerna först 1918 av den demokratiska republiken.
Vienna became a Land, in addition to being the state capital, and developed into the most important bastion of 'municipal socialism' of the interwar period.
Huvudstaden Wien, som samtidigt blivit en delstat, utvecklades då till mellankrigstidens förmodligen mest betydelsefulla fäste för "kommunalsocialismen".
Vienna was particularly well known for its extensive and imaginative schemes for building low-cost housing as part of a more general plan for social reform. This scheme was financed, inter alia, by an aggressive tax policy regarding house-ownership and the consumption of luxury goods.
Staden var framför allt känd för sitt omfattande och fantasifulla sociala bostadsbyggande som ingick i ett större socialt reformprogram, finansierat genom höga skatter på fastigheter och lyxkonsumtion.
Workers' militias sprung to the defence of 'Red Vienna' when it faced the abolition of democracy in 1934.
Det "röda Wien" försvarades av arbetarmilis mot avskaffandet av den demokratiska ordningen år 1934.
2.1 The National Level
2.1 Förbundsnivån
The Austrian National Assembly and the parliaments of the Länder and local authorities are, in principle, all elected through a system of proportional representation.
Det österrikiska förbundsparlamentet, nationalrådet, liksom delstatemas parlament och kommunernas försarnlingar väljs genom proportionella val.
In 1992 the electoral law regarding national elections was amended to include provisions to promote the election of candidates in their own right.
På förbundsnivå kompletterades valsystemet år 1992 med inslag av personval.
The Austrian system does not involve dual voting for directly elected candidates and political parties, which generally favours the smaller political parties.
I det österrikiska systemet finns ingen dubbel röstning - på kandidater och på parti - som normalt skulle gynna mindre partier.
Instead, provision has been made for part of the overall number of MPs to be elected in forty-three, relatively small constituencies.
I stället väljs en del av ledamöterna i 43 relativt små valkretsar.
The distortion of the system of proportional representation by these small constituencies is cancelled out at two subsequent stages in the electoral process.
Deras ringa storlek leder till en skevhet i proportionaliteten som upphävs i två senare steg i processen.
Political parties need to obtain 4 per cent of the overall number of votes cast in the national elections before they may be awarded any of the 183 seats in parliament, which is elected for a four-year term of office (Pelinka 1997).
För att kunna delta i fördelningen av de 183 mandaten på fyra år måste man ha fått 4 % av det totala antalet röster (Pelinka, 1997).
The Austrian Bundesregierung (federal government) is a collegiate body that takes action on the basis of unanimous decisions and is answerable to the Nationalrat (National Assembly).
Bundesregierung (förbundsregeringen) fattar beslut kollegialt med krav på enhällighet och är ansvarig inför Nationalrat (nationalrådet). Detta kan med enkel majoritet uttala misstroende mot förbundskanslern eller någon annan regeringsledamot, vilket leder till att denne avsätts av förbundspresidenten.
The federal chancellor has only very general powers and is not able to give instructions to members of the cabinet.
Förbundskanslern har endast mycket allmänt formulerade befogenheter att ange riktlinjer och har ingen befogenhet att ge rrunistrama
The chancellor's political strength derives rather from the fact that he is generally the leader of the political party with the largest number of seats in the assembly.
direktiv. Hans politiska styrka bygger i stället på att han normalt leder det parti som har flest mandat.
In these cases the legislative procedure in the National Assembly is preceded by a prior-appraisal procedure in which a bill proposed by a ministry is discussed by the other federal ministers, the Land governments, the associations representing the economic interests of the social partners, and other interest groups particularly concerned with the proposal.
Innan parlamentet fattar beslut om en lag äger en granskningsprocess rum där lagförslag från ett ministerium diskuteras av de övriga ministerierna, av delstatsregeringarna, av intresseorganisationer för arbetsmarknadens parter och av andra särskilt berörda intresseorganisationer.
It is only after the Ministerrat (council of ministers) has unanimously endorsed the proposal—if necessary in an amended form—that the National Assembly starts the legislative process.
Först när Ministerrat (ministerrådet) efter eventuella ändringar har godkänt regeringens förslag enhälligt engageras nationalrådet i den egentliga lagstiftningsprocessen.
Proposals for legislation made by the National Assembly itself constitute an exception to this rule.
Ett undantag är parlamentets egna lagstiftningsinitiativ.
Such proposals may be put forward by at least eight MPs, one of the parliamentary committees, or one of the Land parliaments; these proposals are not subject to the above-mentioned, extensive, prior-appraisal procedure.
De kan läggas fram av minst åtta ledamöter, ett av parlamentets utskott eller av förbundsrådet, den kammare som väljs av delstatemas parlament. Dessa förslag är inte underkastade den omständliga granskningsprocessen.
In practice, this method is used by the opposition to enhance its political profile or by MPs from the governing party/parties in the case of a lack of time.
I praktiken används detta medel av oppositionen för att profilera sig politiskt eller av regeringspartiemas ledamöter när de arbetar under tidspress.
In the period 1990-4 some 46 per cent of legislation was either passed unanimously or at least with the approval of the three largest parliamentary parties (SPÖ, ÖVP, and FPÖ).
Under perioden 1990-94 antogs sammanlagt 46 % av lagförslagen i nationalrådet enhälligt eller med stöd av åtminstone de tre största fraktionerna i parlamentet (SPÖ, ÖVP och FPÖ).
• tasks for which the federal government has exclusive powers of legislation and implementation (Art. 10);
Uppgifter där de lagstiftande och verkställande befogenheterna endast ligger på förbundsnivå (artikel 10 B-VG).
• tasks for which the Länder have responsibility for legislation and implementation (Art. 15); • tasks for which the federal government has legislative powers, but for which the Länder have responsibility for implementation (Art. 11); • and finally, tasks for which the federal government has responsibility for framework legislation and the Länder have responsibility for implementing legislation and application (Art. 12).
Uppgifter där de lagstiftande och verkställande befogenheterna ligger på delstatsnivå (artikel 15 B-VG) Uppgifter som regleras av lagar på förbundsnivå men som verkställs av delstaterna (artikel 11 B-VG). Uppgifter där ramlagar stiftas på förbundsnivån och delstaterna utfärdar tillämpningsföreskrifter samt verkställer uppgifterna (artikel 12 B-VG).
The federal government plays the dominant role in the division of overall powers between the various administrative levels.
I den totala ansvarsfördelningen mellan de statliga nivåerna i Österrike är det den centrala statsmakten som har den dominerande ställningen.
It has sole legislative and implementing powers regarding most of the important government tasks.
För majoriteten av statens viktigare uppgifter har denna ensam de lagstiftande och verkställande befogenheterna.
The powers of government are particularly evident in economic and social legislation.
Detta är särskilt utpräglat beträffande ekonomi och sociala frågor.
The federal government has sole responsibility for jurisdiction and for administrative procedures.
Frågor som rör rättsväsendet och förvaltningsförfaranden beslutas uteslutande centralt.
It has the power to issue framework laws in areas such as the administration of the Länder, hospitals, and parts of the system of social protection (such as care provisions for mothers, children, and young people).
Den centrala statsmakten kan utfärda ramlagar för t.ex. delstatemas förvaltningsorganisation, för sjukvården, för vissa sociala frågor (t.ex. mödravård, barnomsorg och ungdomsfrågor).
In these areas, the Länder have the power to introduce implementing legislation and to apply the laws.
Det åligger sedan delstaterna att utfärda tiuämpningsföreskrifter och verkställa uppgifterna på dessa områden.
The dominant position of the federal government is, however, tempered by a system of 'indirect federal administration': extensive federal responsibilities regarding the implementation of legislation are carried out by Land bodies or by authorities that are answerable to the Länder.
Centralmaktens dominerande ställning uppvägs dock av att omfattande uppgifter som skall verkställas centralt utförs av delstatsorgan och myndigheter underställda delstaterna genom "indirekt förvaltning".
As a result of this allocation of responsibility and in the light of the powers regarding specific fields, there are many ways of framing a broad range of administrative procedures.
Denna befogenhetsfördelning och den kompetens i sakfrågor som finns på handläggarnivå skapar stora möjligheter att utforma ett brett spektrum av befogenheter inom förvaltningen.
Article 15 of the constitution defines all areas for which competence does not rest with the federal government as the responsibility of the Länder (Article 15 of the constitution).
Alla frågor som inte ligger på förbundsnivå läggs genom artikel 15 i författningen på delstaterna.
However, this does not greatly detract from the real dominance of the federal government in the legislative field.
Detta minskar dock inte i någon större utsträckning centralmaktens faktiska dominans inom lagstiftningen.
The Länder have exclusive legislative and implementation powers in fields such as local inspection of safety provisions, locally organized events, hunting and fishing, sports, and local medical and rescue services.
Områden där endast delstaterna har lagstiftande och verkställande befogenheter är den lokala polisen, tillståndsgivning för offentliga sammankomster, jakt och fiske, idrott samt sjukvård och räddningstjänst.
A number of other fields—such as building matters, spatial planning, and the protection of nature and the environment—come under the responsibility of the Länder in so far as competence has not been awarded to the federal government under other provisions.
Andra områden som byggnadsfrågoi, fysisk planering, natur- eller miljöskydd hör till delstatemas befogenheter, såvida de inte har lagts på förbundsnivån genom andra föreskrifter.
The federal government has sole responsibility for public finance.
Inom Österrikes offentliga finansväsen är det endast förbundsnivån som har befogenhet att besluta i behörighetsfrågor.
Here too the Länder and local government bodies are subordinate to the federal government.
Även här är delstaterna och kommunerna underordnade centralmakten.
The division of federal tax revenues between central government and the Länder is determined by federal legislation.
Det är lagar på förbundsnivå som reglerar fördelningen av de nationella skattema mellan centralmakten och delstaterna.
A federal law determines which tax revenues accrue wholly or partly to the central government.
Dessa lagar bestämmer alltså vilka skatter som i sin helhet eller delvis tillfaller centralmakten respektive delstaterna.
The Länder are entitled to levy taxes, by virtue of Land legislation, for the benefit of themselves and local government bodies only in cases where equivalent taxes have not already been introduced under federal legislation.
Genom egna lagar kan delstaterna alltså uppbära skatter för sig och för kommunerna endast om motsvarande beskattning inte redan sker på grundval av centralmaktens lagar.
The federal government is entitled to introduce legislation regarding any kind of taxation.
Denna har å sin sida befogenhet att lagstifta om alla skatteslag.
Both the number of and the revenues from taxes deriving from Land legislation fall well behind that of federal taxes.
De skatter som uppbärs av delstaterna är betydligt färre och ger betydligt mindre intäkter än skattema på förbundsnivå.
The overall system of public finance has enjoyed stability over many decades; this is mainly due to an effective, internal financial compensation system.
Att det offentliga finanssystemet ändå har varit stabilt i flera årtionden beror i huvudsak på ett fungerande fmansutiämningssystem inom delstaterna.
Specific federal laws, of limited time duration, are introduced to allocate particular taxes and tax revenues ('primary' financial compensation).
De olika skatteslagen och deras intäkter delas upp genom enkla lagar på förbundsnivå som gäller för begränsad tid ("primär" finansutjamning).
A system of 'secondary' compensation consists essentially of intergovernmental financial transfers.
Efter denna inträder en "sekundär" utjämning som i huvudsak består av mellanstatliga transfereringar.
Finally, the compensation system is backed up by 'grey' financial compensation arrangements, parts of which are arranged by private companies; these arrangements serve to iron out inequalities between the Länder.
Systemet kompletteras och skevheter mellan delstaterna jämnas ut av en så kallad tyst eller informell finansutjämning som delvis sker inom de verksamheter som bedrivs av privata entreprenörer.
The adoption of laws governing financial compensation arrangements are preceded by intensive negotiations between the various tiers of administration—though this is not a legal requirement; in the course of these negotiations, account is taken primarily of the past financial requirements of the various levels of administration.
Innan lagarna om finansutjämning fastställs, äger intensiva förhandlingar ram (utan rättsliga underlag) mellan de olika adrninistrativa nivåerna. Man har hittills i de flesta fall tagit hänsyn till de olika nivåemas ekonomiska behov.
These regular negotiations on the allocation of federal tax revenues have enabled the Länder to regain some of the influence withheld from them by the constitution (Kostelka and Unkart 1977).
Vid dessa återkommande diskussioner om uppdelningen av de federala skattema tar delstaterna tillbaka en del av det inflytande som författningen undanhåller dem (Kostelka/Unkart 1977).
From a constitutional-law standpoint, the federal system adopted by Austria is rather weaker than in other countries.
I författningen är den österrikiska federalismen relativt svagt utvecklad i jämförelse med andra länder.
This fact is demonstrated by the way in which the parliament representing the various Länder at national level (the Bundesrat, Federal Assembly) is organized; compared with the equivalent body in Germany, the Austrian Federal Assembly has only limited powers.
Detta visar sig också i utformningen av delstatemas kammare, förbundsrådet (der Bundesrat), som i jämförelse med sin motsvarighet i Tyskland endast har begränsade befogenheter.
Its main power consists of the right to issue a temporary veto against draft legislation passed by the National Assembly.
Dess huvudsakliga funktion är att den kan inlägga veto, dock endast uppskjutande, mot lagförslag från nationalrådet.
Since 1984 the Federal Assembly has been given limited powers to ratify constitutional laws and constitutional provisions set out in federal laws, which would lead to a reduction in the powers of the Länder to issue and implement laws.
Sedan 1984 har den en begränsad samrådsrätt i fråga om grundlagar och i fråga om grundlagsbestämmelser i vanliga förbundslagar, som skulle leda till en inskränkning av delstatemas lagstiftande eller verkställande kompetens.
The Länder have asked the federal government to increase the powers of the Federal Assembly.
Delstaterna kräver att centralmakten uppvärderar och förstärker förbundsrådet.
The members of the Federal Assembly are elected by the members of the Land parliaments and serve for the duration of their mandate as Land MPs.
Ledamöterna i förbundsrådet väljs av delstatsparlamenten i enlighet med de politiska styrkeförhållandena efter delstatsvalen och för samma mandatperiod som gäller för dem själva.
Membership
Antalet ledamöter i
The federal president determines the number of members of the Federal Assembly on the basis of the national censuses, the last of which was carried out in 1993.
förbundsrådet fastställs av förbundspresidenten efter resultatet av folkräkningarna (senast 1993).
The largest of the Länder has twelve seats in the Federal Assembly; the other Länder have a smaller number of seats depending on their respective population sizes, but a minimum of three seats.
Den största delstaten representeras av 12 ledamöter. De övriga har färre i proportion till invånarantalet, men minst tre.
The second largest party in each of the respective Land parliaments is entitled to at least one seat in the Federal Assembly.
Det näst största partiet i respektive delstatsparlament har rätt till minst ett mandat.
The Federal Assembly currently has sixty-four members, comprising: twenty-six members representing the Austrian Conservative Party (ÖVP), twentyfour members representing the Social Democratic Party (SPÖ), and fourteen members representing the Austrian Freedom Party (FPÖ).
För närvarande består förbundsrådet av 64 ledamöter. Av dessa kommer 26 från Österrikes konservativa parti (ÖVP), 24 från socialdemokratiska partiet (SPÖ) och 14 från österrikiska frihetspartiet (FPÖ).
The nine federal Länder in Austria are governed on the basis of the parliamentary system.
De nio österrikiska delstaterna är organiserade enligt parlamentariska principer.
Each Land has a directly elected Landtag (parliament); in the case of Vienna, the Land parliament also acts as a municipal council.
Ett direktvalt delstatsparlament (Landtag) - som i Wien också fungerar som kommun fullmäktige (Gemeinderat) - väljer regeringschef (delstatspresident; Landeshauptmann) och övriga regeringsledamöter (Landesräte).
Each Land parliament elects a head of government {Landeshauptmann, first minister of the Land) and the other members of the Land government (the Land ministers).
Regeringschefen och regeringsledamöterna är också politiskt ansvariga inför delstatsparlamenten.
The first minister and the other ministers are politically answerable to the Land parliament.
Regeringschefen intar en framskjuten position i delstatsregeringen eftersom han eller hon har befogenheten att företräda den utåt och är ansvarig för delegerade statliga förvaltningsuppgifter.