natgillin/translations-raw huggingface dataset:
• these were created under the mantle of the Ministry of Enterprise and Employment as locally controlled companies; • but the ministry exercises greater control over them;
• bolagen bildades under överinseende av rrdnisteriet för näringslivs­ och handelsfrågor samt arbetsmarknadsfrågor i form av lokalt styrda företag, • ministeriets tillsyn av dem är strängare,
• the board must include representatives from local authorities (which is not the case with the ABPs or LEADER groups).
• företrädare för lokala myndigheter måste sitta i styrelsen (detta gäller inte för grupper som sorterar under ABP eller Leader).
Operational Programme for Local Urban and Rural Development (1994-9) and County Strategy Groups (CSGs)
Operativt program för lokal stads- och landsbygdsutveckling (1994-1999) och County Strategy Groups (CSG, kommunala strategigrupper)
• Operational Programme co-funded by the European Commission and the Irish government; • creation of county strategy groups (CSGs) as instruments of coordination and consisting of chairs of the CEB's, ABP's, LEADER companies, County Tourism Committees, county managers, and, perhaps eventually, elected local councillors; • appointment of a Minister for Local Development who is also responsible for European Affairs.
• Operativt program som samfinansieras av Europeiska kommissionen och irländska regeringen. • County Strategy Groups (CSG, kommunala strategigrupper) inrättades som samordningsinstrament och består av ordförandena för County Enterprise Boards (CEB, kommunala företagsstyrelser), för företag som ingår i ABP- och Leader-program, för County Tourism Committees (kommunala turistaäringskommittéer) samt grevskapets ledande tjänsteman och kanske, längre fram, folkvalda kommunfullmäktige. • En minister för lokal utveckling som också ansvarar för EU-frågor tillsattes.
Local government in Ireland has been traditionally very weak with local authorities exercising few functions, with a limited financial base, and a low level of democratic legitimacy of elected councillors.
Det kommunala självstyret på Irland har traditionellt varit mycket svagt i och med att de lokala myndigheterna ålagts ett fåtal uppgifter, haft begränsade ekonomiska resurser och valda kommunfullmäktige med svag demokratisk legitimitet.
Ireland has been highly centralized and local government subordinated to the central government.
Irland har varit ytterst centralstyrt och de kommunala myndigheterna har underordnats den centrala regeringen.
Political culture at the local level has also tended to be clientelistic, and local politics was largely a conduit by which national politicians could have a local base and channel funds or resources to their clients.
Den politiska kulturen på lokal nivå har dessutom tenderat att vara mottagarinriktad och den kommunala politiken utgjorde i stor utsträckning endast en lokal bas för nationella politiker och en kanal för dem genom vilken de kunde fördela fondmedel eller resurser bland sina anhängare.
However, the past ten years have seen a transformation of Irish society, the economy, the development of a new political culture, and a new self-confidence on the part of Irish people.
Under de senaste tio åren har dock det irländska samhället och den irländska ekonomin förändrats; en ny politisk kultur har utvecklats och irländarnas självförtroende har stärkts.
A new policy making style, based on the partnership approach, has been highly successful at the national level and is being applied now, with the encouragement of central government, at the local level.
Ett nytt sätt att utarbeta utvecklingsstrategier, baserat på partnerskapsidén, som fått goda resultat på nationell nivå, tillämpas nu med regeringens stöd på lokal nivå.
There has been a growth of communitydevelopment organizations, called area-based partnerships, and also of groups involved in the EU LEADER initiative, which have quite successfully applied the partnership approach to local community development.
Det har växt fram organisationer för lokal samhällsutveckling, area based partnerships (lokalt förankrade partaerskap), samt grupper som är engagerade i EU:s Leader-projekt och med framgång tillämpat partnerskapsidén inom lokal samhällsutveckling.
However, these new groups have developed outside the traditional localauthority system and have not involved local councillors very much.
Dessa nya grupper har dock bildats utanför det traditionella kommunala förvaltningssystemet och kornmunfullmäktigeledamöter har sällan deltagit.
The Irish government wishes to change this and to integrate the two streams in such a way as to enhance representative democracy at the local level.
Den irländska regeringen vill ändra på detta genom att föra ihop de två inriktningarna för att därigenom stärka den representativa demokratin på lokal nivå.
It has embodied these aspirations in a legislative programme that promises to effect real localgovernment reform for the first time in decades.
Regeringen har omsatt dessa intentioner i ett lagstiftningsprogram som ser ut att kunna leda till en verklig omdaning av det lokala styressättet för första gången på flera årtionden.
HISTORY AND CONCEPT OF DEMOCRACY IN ITALY
DET DEMOKRATISKA SYSTEMETS BAKGRUND OCH UPPBYGGNAD
Italy was a relative newcomer to the club of nation states in the nineteenth century, being created only between 1860 and 1870 as a union of many 'Italies': the economically developed North with its great cities and political traditions close to those of northern Europe; the backward South characterized by a feudal-type system of great landowners and non-politicised peasants with traditions of patronage and clientelism; and the Centre, once dominated by the Papal States and, like the South, with little experience of liberal constitutional democracy.
Italien var en relativt ny medlem i nationalstatemas klubb på 1800-talet, eftersom Italien bildades först mellan 1860 och 1870 som en union av många "Italien": det var den ekonomiskt utvecklade norra delen med sina stora städer och politiska traditioner, närbesläktade med de politiska traditionerna i Nordeuropa, den underutvecklade södern som kännetecknades av ett feodalt system med stora godsägare och politiskt omedvetna bönder med beskyddar- och skyddslingstraditioner, samt den centrala delen som en gång dominerades av påvestaten och som i likhet med södern hade föga erfarenhet av liberal konstitutionell demokrati.
The Piedmontese elites who created the new state saw as their primary task to weld these very different territories and societies into a single territorial unit.
Eliten från Piemonte som bildade den nya staten såg som sin främsta uppgift att svetsa samman dessa så olika områden och samhällen till en enda territoriell enhet.
Only a very small percentage of the population of Italy spoke the Italian language while the majority spoke dialects that were mutually incomprehensible (Putnam, Leonardi, andNanetti 1993: 18).
Endast en mycket liten procent av den italienska befolkningen talade italienska, majoriteten talade dialekter som var och en var obegriplig för utomstående (Putnam, Leonardi ochNanetti, 1993:18).
The political regime chosen for the new Italy was a monarchy with a centralized state administration modelled on the French Jacobin state.
Det politiska styre som valts fór det nya Italien var en monarki med en centraliserad statsförvaltning med den franska jakobinska staten som förebild.
In the debate leading up to unification, some public figures, such as Cattaneo and other figures of the Risorgimento, had advocated a federal design for the new state.
I debatten som ledde fram till enandet hade vissa offentliga personer som Cattaneo och andra förgrundsgestalter i il Risorgimento förespråkat en federal utformning av den nya staten.
However, an alliance of Piedmontese industrial and political elites and of the great landowners of the South thought that federalism would encourage the centrifugal tendencies of the new Italy while Jacobinism would better hold the different parts together.
En allians mellan industrimän och höga politiker från Piemonte och de stora godsägarna från södern ansåg emellertid att feudalism skulle uppmuntra det nya Italiens tendenser till uppsplittring och att jakobinismen bättre skulle hålla samman de olika delama.
This uncomfortable alliance between North and South gave rise to the major political, social, and economic problem of Italy since its foundation: the glaring disparities between the North (including the Centre), which, in terms of economic development and democratic practice, is relatively modernized and developed, and the South, which is more backward economically and whose social and political system is marked by clientelism and institutional incapacity (Putnam, Leonardi, and Nanetti 1993).
Denna obekväma allians mellan norr och söder gav upphov till de stora politiska, sociala och ekonomiska problem som Italien haft alltsedan landet grundades: de bjärta kontrasterna mellan nord (inklusive de centrala delama) som när det gäller ekonomisk utveckling och demokrati är relativt moderniserad och utvecklad, och syd som är mer ekonomiskt eftersatt och vars sociala och politiska system utmärks av beskyddarsystem och institutionell oförmåga (Putnam, Leonardi och Nanetti, 1993).
The crucial problem in the South was the failure of a new entrepreneurial middle class to emerge.
Det avgörande problemet i söder var att det inte uppstod en ny medelklass av företagare.
This allowed the state to become omnipresent as a substitute.
Detta gjorde det möjligt för staten att bli allestädes närvarande som ett substitut.
This overbearing state was used by the southern elites to protect themselves in a situation of acute social conflict and to use the already existing divisions in southern cities to establish their hegemony.
Denna starka statsmakt utnyttjades av eliten i södern för att skydda dem själva i en akut social konfliktsituation och de upprättade sin hegemoni genom att utnyttja redan befintliga splittringar i söderns städer.
This eventually
Detta ledde så småningom till samarbete med maffian och mer splittring (Davis, 1996).
The Italian state went through three historical experiences each of which profoundly affected the nature of its democratic system: (i) unification, (H) Fascism, and (iii) resistance and reconstruction (Hine 1993).
Den italienska staten genomgick tre historiska skeden, som vart och ett starkt påverkade dess demokratiska system: (1) enandet, (2) fascismen, (3) motståndsrörelse och åter uppbyggnad (Hine, 1993).
At the.time of unification (1860-70), and in the subsequent period of Liberal Italy (until the Fascist period that began in 1922), democratic practice in the form of political parties and parliamentary politics was very rudimentary.
Vid tiden för enandet (1860-1870), och under den efterföljande liberala perioden (fram till fascistperioden som började 1922), tillämpades demokrati i form av politiska partier och parlamentariska förfaranden endast mycket blygsamt.
The country continued to be divided along North-South lines, with the state lacking legitimacy for the southern peasants, but also along secular-religious lines as the Catholic Church at first refused to recognize the new state.
Landet fortsatte att vara delat längs en nord-sydlig gräns, med en stat som saknade giltighet för bönderna i södern, men det fanns också en uppdelning i en sekulariserad och en religiös linje, eftersom katolska kyrkan först vägrade att erkänna den nya staten.
Liberal Italy was ill-equipped to cope with the arrival of mass politics and was opposed by the three most important political movements that emerged during this period: socialism, clericalism, and nationalism (Hine 1993).
Det liberala Italien var illa rastat att hantera masspolitikens ankomst och fick som motståndare de tre viktigaste politiska rörelser som uppstod under denna period: socialism, klerikalism och nationalism (Hine 1993).
In 1912 manhood suffrage with a system of proportional representation was adopted, and this gave a voice and a power to these movements thus threatening the Liberal rulers.
1912 fick männen rösträtt och ett system med proportionell representation antogs och detta gav en röst och makt till dessa rörelser som på så sätt hotade de liberala härskarna.
Unable to control the political and social unrest after the First World War, the Liberal leaders asked Mussolini to assume the office of prime minister.
Oförmögna att kontrollera den politiska och sociala oron efter första världskriget bad de liberala ledarna Mussolini att bli prermärminister.
He soon dismantled the liberal-democratic state and installed the Fascist state.
Han avvecklade snart den demokratiska staten och inrättade en fasciststat.
This, however, was far from totalitarian, but rather 'a shambling, inefficient, inordinately corrupt and multi-centred state bureaucracy' (Hine 1993: 20).
Det var dock långt ifrån en totalitär stat utan snarare en ostrukturerad, ineffektiv, omåttligt korrumperad och multicentrerad statsapparat (Hine, 1993:20).
The reconstruction of the Italian state that took place immediately after the Second World War was carried out by the Committee of National Liberation (CNL), which consisted of six parties of which four would survive into the contemporary period. These were the Christian Democrats (DC) and the Italian Liberal Party (PLI) on the centre-right of the political spectrum and, on the left, the Socialists (PSI) and the Communists (PCI).
Den italienska statens återbildande som skedde omedelbart efter andra världskriget utfördes av den nationella befrielsekommittén (CNL) som bestod av sex partier av vilka fyra skulle komma att bestå till våra dagar Det var kristdemokraterna (DC), italienska liberala partiet (PLI) till mitten och höger på den politiska skalan och till vänster socialisterna (PSI) och kommunisterna (PCI).
These parties were responsible for restoring democracy after the Second World War when the monarchy was abolished in a referendum and a new Constitution adopted in 1948 that turned Italy into a republic.
Dessa partier stod fór demokratins återinförande efter andra världskriget när monarkin avskaffades genom en folkomröstaing och en ny författning antogs 1948 som gjorde Italien till republik.
In constitutional terms Italy is a liberal democracy, like other western states, while economically it is one of the advanced industrial societies.
Författningsmässigt är Italien en liberal demokrati, som andra länder i västvärlden, och ekonomiskt sett är det ett framstående industriland.
However, the nature of Italy's political institutions and of its economic features is rather different from other western democracies and has a number of special characteristics.
Italiens politiska institutioner och dess ekonomiska situation skiljer sig emellertid från andra demokratier i väst och har ett antal speciella kännetecken.
1.2 Democracy at the Subnational Level: Regional and Local
Demokratin på lokal och regional nivå
Despite the creation of an Italian nation state that is now over one hundred years old, Italians remain more attached to, and identify more fully with, the local rather than the national level.
Trots att en italiensk nationalstat bildades för mer än etthundra år sedan är italienarna fortfarande mer fästa vid - och identifierar sig mer med - den lokala nivån än med den nationella.
However, there is no specific tradition of democracy at the local level that is different from what occurs at the national.
Det finns dock inte någon specifik demokratisk tradition på lokal nivå som skiljer sig från vad som sker på nationell nivå.
Both levels have tended to be dominated by the parties even if the provincial and regional party
Båda nivåerna har dominerats av partierna även om partiorganisationerna på provins- och regionnivå tenderat att agera mer självständigt.
organizations have tended to behave in an autonomous manner. Centrallocal relations in Italy have been conflictual, with the central state showing a great reluctance to cede extensive powers to the subnational levels of government (Dente 1985).
Kontakterna mellan den centrala och lokala nivån i Italien har varit konfliktfyllda, med en centralstat som visar stor ovilja att överlåta långtgående maktbefogenheter till de lokala och regionala nivåerna (Dente 1985).
A somewhat distinctive style of politics has developed at the regional level at least in the regions of the North and Centre, after the 'ordinary' regions were established in 1970 (Putnam, Leonardi, andNanetti 1993).
En något säregen politisk stil har utvecklats på regional nivå, åtminstone i regionerna i norra och centrala delama, efter det att de "vanliga" regionerna inrättades 1970 (Putnam, Leonardi och Nanetti, 1993).
Italy is a parliamentary democracy that, until 1993-4, used a system of proportional representation for its elections.
Italien är en parlamentarisk demokrati som fram till 1993-1994 tillämpade ett system med proportionell representation i valen.
In comparison with other European states, the legislature is relatively powerful vis-à-vis the executive, thanks to the powerful role of parties in the system (Hine 1993).
I jämförelse med andra europeiska stater är den lagstiftande makten relativt stark i förhållande till den verkställande, tack vare partiemas starka roll i systemet (Hine, 1993).
The parliament is based on bicameralism with the Senate and the Chamber of Deputies performing identical functions (ibid.).
Parlamentet bygger på ett tvåkammarsystem med senaten och deputeradekammaren som har identiska funktioner.
However, the parliament is constrained by the judiciary, the constitutional court, and the use of referendums by the electorate.
Parlamentet är dock underordnat rättsväsendet, författningsdomstolen samt folkomröstningar.
Referendums may be used to repeal both constitutional and ordinary legislation and have been used forty-five times since 1974 (Donovan 1998).
Folkomröstningar kan användas för att avskaffa såväl konstitutionella som vanliga lagar och har använts 45 gånger sedan 1974 (Donovan, 1998).
2.2 The Regional and Local Levels
De regionala och lokala nivåerna
The position and powers of regional and local government (the provinces and the municipalities) are entrenched in the Constitution (Arts. 114-33) and not simply by legislation.
De regionala och lokala förvaltningsnivåernas (provinsemas och kommunemas) ställning och maktbefogenheter finns inskrivna i författningen (artiklarna 114-133) och är alltså inte enbart stadgade i vanlig lag.
This means they cannot be abolished or altered except through constitutional change, which must follow strict rules.
Det innebär att de inte kan avskaffas eller ändras annat än genom författamgsändringar som måste följa strikta regler.
However, the constitutional description of regional and local powers does not exactly correspond with the realities, especially since the financial relations are not laid out in constitutional form.
Den författaingsmässiga beskrivningen av regionala och lokala maktbefogenheter svarar emellertid inte exakt mot verkligheten, i synnerhet som de finansiella relationerna inte är förankrade i författningen.
Important reforms of local government were passed in 1990 and 1993 (see below).
Viktiga reformer av det lokala styret genomfördes 1990 och 1993 (se nedan).
The 1948 Constitution provided for the setting up of regions as 'autonomous territorial bodies with their own powers and functions' (Art. 115). The Constitution distinguished between the fifteen 'ordinary' regions and five regions with special statutes: Sicily, Sardinia, Trentino-Alto Adige (South Tyrol), Val d'Aosta, and Friuli-Venezia Giulia.
1948 års författning föreskrev inrättandet av regioner som autonoma territoriella enheter med egna maktbefogenheter och funktioner (art. 115).
Four of the special regions came into existence immediately in 1948, while Friuli-Venezia Giulia was set up only in 1964.
Fyra av de särskilda regionerna kom till med detsamma 1948 medan Friuli-Venezia Giulia inrättades först 1964.
Austrian government (Lapidoth 1996)1.
Trentino-Alto Adiges ställning har förändrats med tiden på grand av protester från den tysktalande rninoriteten som stöddes av den österrikiska regeringen (Lapidoth, 1996)'.
The fifteen ordinary regions only began functioning after direct elections in 19702, as a result of political pressure from the left, which had been excluded from power and which saw regional government as an arena where it could exercise influence (Putnam, Leonardi, and Nanetti 1993).
De 15 vanliga regionerna började fungera först efter direkta val 19702, efter politiska påtryckningar från vänstern som hade utestängts från makten och såg det regionala styret som en plattform där man kunde utöva inflytande (Putnam, Leonardi och Nanetti, 1993).
Nevertheless, despite their late start and the, especially financial, limitations imposed by the central state and the party system, the regions, especially those in the North and the Centre, have managed to acquire an important position in the Italian politicoadministrative landscape (Putnam, Leonardi, and Nanetti 1993).
Men regionerna - särskilt i de norra och centrala delama - har trots den sena starten och nedskärningar, i synnerhet av finansiell art, som ålagts dem av centralstaten och partisystemet, lyckats få en viktig ställning på den förvaltaingspolitiska arenan i Italien (Putnam m.fl., 1993).
They are represented in national policymaking through the Conferenza permanente stato-regioni.
De medverkar i utformningen av politiken på nationell nivå genom La conferenza permanente stato-regioni.
Regions are organized along the same lines as central government.
Regionerna är organiserade enligt samma mönster som centralregeringen.
Each region has an Assembly that, until 1995, was elected every five years by proportional representation (PR).
Varje region har en församling som till 1995 valdes vart femte år med proportionell representation (PR).
After 1995 a new electoral system based on a combination of PR and a 'bonus' system to encourage the formation of majorities was adopted.
Efter 1995 antogs ett nytt valsystem baserat på en kombination av PR och ett "bonussystem" för att främja majoritetsbildningar.
The Assembly passes regional legislation and elects an giunta (executive) consisting of a president and assessori (ministers) to implement the legislation.
Församlingen antar lagar och utser ett verkställande organ (giunta) bestående av en ordförande och assessori (ung. landstingsråd, o.a.) för att verkställa lagarna.
A number of committees cover different policy sectors3.
Ett antal kommittéer täcker olika politiska sektorer3.
The province dates from the Piedmontese state and is the equivalent of the French département, performing a similar role as the basic unit of field administration.
Provinsen härstammar från den piemontesiska staten, motsvarar det franska departementet och har en liknande roll som grundenhet inom förvaltningen.
It has a giunta (council) elected (since 1993) by a system based on a combination of proportional representation and a 'bonus' system and a president elected by means of a double-ballot system.
Den har ett råd (giunta) som väljs (sedan 1993) via ett system som bygger på en kombination av proportionell representation och ett bonussystem och en ordförande som väljs genom ett slutet omröstaingsförfarande i två omgångar. Provinsen har få funktioner och på 80-talet var det tal om avskaffa den.
However, there has been a tendency for regional governments to devolve some policy functions to the provinces (Hine 1993).
Regionala styren har dock tenderat att överlåta vissa politiska funktioner till provinserna (Hine, 1993).
The comune (municipality) has a directly elected council whose members vary between fifteen and eighty in number, and an giunta comunale (executive) whose members are known as assessori.
Kommunen (comune) har ett råd som väljs genom direkta val, antalet ledamöter varierar mellan 15 och 80, samt ett verkställande organ (giunta comunale) vars medlemmar kallas assessori.
Assessori head particular departments.
Dessa är chefer för särskilda departement.
The sindaco (mayor) heads both the council and the giunta.
Borgmästaren (sindaco) är ordförande både i rådet och i giuntan.