natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The impetus for initiating reform did not come from the government or parliament, but instead from an Electoral Referendum Movement that, in two referendums (1991 and 1993) succeeded in changing the electoral system in such a way as to reduce the element of proportionality (Pasquino 1997: 44).
Den drivande kraften bakom reformen kom inte från regeringen eller parlamentet utan från en folkomröstaingsrörelse angående valsystemet, som i två folkomröstningar (1991 och 1993) lyckades förändra valsystemet så att inslaget av proportionalitet minskades (Pasquino, 1997: 44).
This has had the effect of creating two large political blocs of the left and the right that might alternate in the exercise of government, rather than the previous system of the same parties exercising power in an endless variety of coalitions while permanently excluding the left and the extreme right.
Detta ledde till att två stora politiska block bildades till vänster och höger vilka kan alternera i regeringsställning, i stället för det tidigare systemet där samma partier innehade makten i en ändlös variation av koalitioner som permanent utestängde vänstern och extremhögern.
However, while the old party system has been largely destroyed and the partitocrazia will not reappear, its replacement with a more adequate system of democracy has so far largely eluded the decisionmakers in the government, and the crisis of the system continues to lurch onwards: 'the Italian transition is still mid-stream and all its political actors and institutions are under stress' (Pasquino 1997: 51).
Medan det gamla partisystemet till stora delar har utplånats, har införandet av ett mer välfungerande demokratiskt system hittills till stora delar gäckat beslutsfattarna i regeringen och krisen i systemet är ännu inte avvärjd: den italienska omvandlingen har fortfarande bara nått halvvägs och alla politiska aktörer och institutioner är pressade (Pasquino, 1997: 51).
4.2 Central-Local Relations and Strengthening Local Democracy in the 1990s
Relationerna mellan centrala och lokala nivåer - forstärkning av den lokala demokratin under 90talet
The territorial question is at the heart of these developments in the Italian political system.
Den lokala och regionala frågan är central fór utvecklingen av det italienska politiska systemet.
First, the challenge from the Northern League has called into question the North-South relationship that is the very foundation of the Italian state.
För det första har utmaningen från Lega Nord ifrågasatt kopplingen nord-syd, som är själva grundvalen för den italienska staten.
Many of the grassroots movements of reform originated at the local and regional level: the leagues in the North (especially in the regions of Piedmont, Lombardy, and Veneto), La Rete in the South.
Många av gräsrotsrörelserna för en reform uppstod på lokal och regional nivå. "Legorna" i norr (särskilt i Piemonte, Lombardiet och Veneto) och La Rete (Nätet) i södern.
Second, the constitutional overhaul of the Italian political system also involves changes at the regional and local levels, the kind of changes depending on whether the overhaul consists in strengthening the regional level, a federal or a confederal approach.
För det andra innebär den grundlagsmässiga översynen av det italienska politiska systemet också forändringar på lokal och regional nivå, och vilken förändring det blir beror på om översynen går ut på att stärka den regionala nivån eller om man tänker sig någon form av federation.
It is more likely that change will occur along regionalist rather than along federal lines, at least according to the wishes of the electorate mentioned above and of the political parties (Dente 1997: 182).
Det är troligare att förändringen sker efter en regionalistisk linje än en federal, åtminstone om man skall gå efter ovannämnda önskemål från väljamas och de politiska partiemas sida (Dente, 1997: 182).
In 1993, Law 81 introduced a system of direct election of mayors and of the presidents of the provincial councils in two rounds of voting, with only the first two candidates going to the second ballot.
1993 infördes genom lag 81 ett system med direktval av borgmästare och ordförande i provinsråden i två röstomgångar, där endast de två första kandidaterna går vidare till andra omgången.
The members of the executive are appointed directly by the mayor (Dente 1997: 184).
Ledamöterna i det verkställande organet utses direkt av borgmästaren (Dente, 1997:184).
In effect, this means that the leadership of these levels of local government has ceased to be so dependent on the political parties and the position of mayor especially has been strengthened.
Detta innebär i praktiken att ledarskapen på dessa nivåer av lokalt styre inte längre är så beroende av de politiska partierna, och i synnerhet borgmästarens ställning har stärkts.
The result of these changes was a complete renewal of municipal politicians after 1993, with the election of mayors completely new to politics (as in Turin, Genoa, Trieste, and Bari) or different from the usual politicians (as in Venice, Rome, Palermo, and Catania) (Dente 1997).
Resultatet av dessa förändringar blev en total förnyelse bland kommunalpolitikerna efter 1993, med val av borgmästare som aldrig tidigare sysslat med politik (som i Turin, Genua, Trieste och Bari) eller skilde sig från de vanliga politikerna (som i Venedig, Rom, Palermo och Catania) (Dente, 1997).
Many of these new leaders were re-elected in 1997.
Många av dessa nya ledare omvaldes 1997.
Italy is a founder member of the European Community and has generally tended to be one of the states whose citizens are most favourable to European integration (Desideri and Santantonio 1996).
Italien är ett av länderna som grundade Europeiska gemenskapen och har generellt tillhört de stater vars medborgare är mest positiva till europeisk integration (Desideri och Santantonio, 1996).
However, relations with the European institutions and with other member states have tended to pass by the Ministry of Foreign Affairs.
Kontakterna med de europeiska institutionema och med andra medlemsstater har dock tenderat att gå via utrikesdepartementet.
The Constitutional Court adopted an extremely restrictive definition of what constituted 'international relations', and, as a. result, there was little development of direct contacts between subnational levels of government with Brussels or with other subnational authorities.
Författningsdomstolen antog en extremt restriktiv definition av begreppet "internationella relationer" som ledde till att direktkontakterna mellan de lokala och regionala styrena och Bryssel eller andra lokala och regionala myndigheter utvecklades föga.
In general, the Italian regions remained within their national boundaries (ibid.).
De italienska regionerna höll sig i allmänhet inom de nationella gränserna (samma källa).
This began to change in the 1990s, under pressure from the regions, and the constitutional court defined international relations as involving cases where the state's 'external power' was exercised (principally through signing of treaties).
En förändring började ske under 90-talet, efter påtryckningar från regionerna, och författningsdomstolen omdefinierade internationella relationer till att omfatta fall där statens extema makt utövades (främst genom undertecknade av avtal).
After this, regions could engage in 'promotional activities abroad' and 'activities merely of international significance' (ibid.).
Därefter kunde regionerna ägna sig åt att främja utländska verksamheter och verksamheter av enbart internationell betydelse (samma källa).
This allowed regions to engage more fully at the EC level.
Detta gjorde det möjligt fór regionerna att engagera sig helhjärtat på europeisk nivå.
In a presidential decree of 31 March 1994, a distinction was made between international relations and activities within the EC.
I ett presidentdekret av den 31 mars 1994 gjordes en distinktion mellan internationella relationer och verksamheter inom EG.
With regard to the latter, regions can establish direct relations without requiring the approval of the government.
I det sistnämnda fallet kan regionerna upprätta direkta förbindelser utan att begära tillstånd från regeringen.
This is also formalized by the participation of Italian subnational
Detta har också formaliserais av italienska lokala och regionala myndigheters deltagande i Regionkommittén.
The subcommittee of the Bicameral Constitutional Commission dealing with the reform of the state (see above 4.1) presented a set of proposals to parliament, which were accepted on 30 April 1998.
Underkommittén i grandlagskommittén med representanter från båda kamrama som sysslar med reformen av staten (se ovan punkt 4.1) lade fram en rad förslag fór parlamentet vilka antogs den 30 april 1998.
These proposals were as follows:
Det var följande:
• the Republic will now consist of local authorities, provinces, metropolitan cities (that is of at least one million inhabitants)4, regions, and the state;
Republiken kommer nu att bestå av lokala myndigheter, provinser, storstäder (d.v.s. minst 1 miljon invånare^, regioner samt staten.
• the fifteen ordinary regions can acquire special-region status by negotiation with parliament following regional referendums, and the institutional 'model' for each region need not be uniform; • the state retains exclusive legislative competence in the following ten areas (but will specify the legislative framework in twelve others): * foreign policy, international relations and immigration;
De femton vanliga regionerna kan få en speciell regionstatus genom förhandlingar med parlamentet efter regionala folkomröstningar och den institutionella "modellen" behöver inte vara enhetlig för alla regioner
• the regional elections of 2000 will see the direct election of regional presidents, which conforms to the trend toward directly elected executive authorities;
Staten behåller den exklusiva rätten att lagstifta inom följande 10 områden (men kommer att specificera de juridiska ramarna inom 12 andra):
• the Senate will be elected on a regional basis and, when a regional council falls, with early elections, there will also be an election for the relevant Senate constituency.
Senaten kommer att väljas på regional basis och när ett regionalt råd avsätts och man måste tidigarelägga valen, skall man också ha val till den relevanta senatsvalkretsen.
These proposals are subject to referendum.
Dessa förslag är föremål för folkomröstaing.
In effect, they transform the nature of the Italian state into something similar to the Spanish autonomic state, which seems to have influenced the proposal to allow ordinary regions to achieve special status following a referendum in the region.
Genom dessa förvandlas den italienska delstaten till något liknande den spanska autonoma staten, som tycks ha varit en förebild vid utarbetandet av förslaget att låta vanliga regioner få en speciell status efter en folkomröstaing i regionen.
Although Italy shares with other western states similar institutions of liberal democracy, the exercise of democracy in this country has taken a particular form.
Trots att Italien har samma liberala demokratiska institutioner som andra västländer, har utövandet av demokrati tagit sig ett särskilt uttryck i detta land.
This is largely a consequence of the continuing existence of the North-South divide and the development of the party system known as the partitocrazia.
Detta beror till stora delar på den fortsatta delningen av norr och söder och utvecklingen av ett partisystem grundat på de politiska partiemas dominans.
In the 1990s the Italian political system entered into a state of crisis with ordinary Italians rejecting the national party system.
Under 90talet hamnade det italienska politiska systemet i ett krisläge när gemene man förkastade det nationella partisystemet.
There were popular movements that rejected the party state and changes instituted in the system through a series of referendums which changed the national and subnational electoral systems and the mode of financing of parties.
Det fanns folkrörelser som förkastade partistaten och förändringar infördes i systemet genom en rad folkomröstningar som ändrade det nationella och det lokala/regionala valsystemet och
By the mid-1990s the old party system had collapsed but without a fully consolidated new system being put in its place.
I mitten av 90talet hade det gamla partisystemet brutit samman utan att man fått något helt konsoliderat nytt system i dess ställe.
Italy might be said, therefore, to be still in the midst of a regime transition, the outcome of which is still unclear.
Man kan säga att Italien fortfarande be(inner sig mitt i ett systemskifte, vars utgång fortfarande är oviss.
These aspects of the Italian democratic system have also affected subnational government.
Dessa aspekter av det italienska demokratiska systemet har också påverkat de lokala och regionala instanserna.
Provincial and municipal government have tended to be dominated by the party system and centralization remains strong.
Provins- och kommunförvaltaingama har tenderat att domineras av partisystemet och centraliseringen är fortfarande stark.
The regional system, although guaranteed by the 1948 Constitution, was applied in a gradual and piecemeal manner and, with the exception of some of the regions of the North and Centre, has tended to follow the same pattern as the national system.
Det regionala systemet - trots att det säkerställdes genom 1948 års författning -tillämpades långsamt och stegvis och har, med undantag för några regioner i de norra och centrala delama, tenderat att följa samma mönster som det nationella systemet.
Research has indicated that some of these regions were able to develop a different style of politics, although many of the regional leaders were also caught up in the anticorruption drive of the 1980s and 1990s.
Undersökningar har visat att vissa av dessa regioner lyckades utveckla en annorlunda politikinriktaing, men många av de regionala ledarna blev också gripna under antikorruptionskampanjen under 80- och 90-talet.
Law 59/97, passed in March 1997, provided, among other things, for the delegation of a number of administrative functions to the regions and the local authorities.
Lag 59/97 som antogs i mars 1997 stipulerar bl.a. att ett antal administrativa funktioner skall delegeras till regionerna och lokala myndigheter.
The law emanating from the Bicameral Constitutional Commission on the reform of the state does advance a kind of 'federal' solution.
Den lag som härrör från två-kammar-kommittén, som behandlar reformen av staten, innebär en sorts "federal" lösning.
Nevertheless, this reform could be seen as a strengthening of the regionalist system rather than the inauguration of a truly federal system.
Denna reform kan dock mer ses som en förstärkning av det regionala systemet än införandet av ett verkligt federalt system.
The central government still retains control over many policy areas that are the responsibility of subfederai authorities in other federal systems.
Den centrala regeringen har fortfarande kontroll över många politiska områden som regionala och kommunala myndigheter ansvarar för i andra federala system.
The second significant reform is the direct election of mayors, which has led to what has been dubbed 'the mayors' movement'.
Det andra betydande reformen är att borgmästarna väljs genom direkta val, vilket har lett till vad som kallas borgmästarrörelsen.
THE CONTEXT OF SUBNATIONAL DEMOCRACY
DET DEMOKRATISKA SYSTEMETS BAKGRUND OCH UPPBYGGNAD
Luxembourg is a unitary state with a single legislative chamber and a single tier of subnational, ("commune") government (consisting of 118 municipalities).
Luxemburg är en enhetsstat med en enda lagstiftande kammare och en enda underordnad, dvs. kommunal, förvaltningsnivå (bestående av 118 kommuner).
Below, subnational/commune democracy in Luxembourg is described in the context of the central-state structure.
Här nedan beskrivs lokal/kommunal demokrati i Luxemburg inom centralstatens struktur.
In 1815, at the Congress of Vienna, the territories of present-day Belgium and Luxembourg were united with the Kingdom of the Netherlands in order to create a buffer state against France.
Vid Wienkongressen 1815 införlivades de områden som i dag utgör Belgien och Luxemburg med kungadömet Nederländerna för att skapa en buffertstat mot Frankrike.
Belgium gained independence in 1830.
Belgien blev självständigt 1830.
Luxembourg became independent nine years later, even though the personal union between Luxembourg and the Dutch crown ended only in 1890.
Luxemburg blev oberoende nio år senare, även om personalunionen mellan Luxemburg och den nederländska kronan upphörde först 1890.
In that year the Dutch King William in died without leaving a male heir and succession passed to the present Luxembourg dynasty.
Samma år avled den nederländske kungen Wilhelm ΓΠ utan att efterlämna någon manlig arvinge, och tronföljden övertogs av den nuvarande luxemburgska dynastin.
This furthered the eastward orientation of Luxembourg, which had been boosted earlier by the inclusion of Luxembourg in the German Zollverein (Customs Union) in 1842, which lasted until 1918.
Därmed ökade Luxemburgs orientering mot öster, som tidigare hade förstärkts genom att landet 1842 införlivades i den tyska tullunionen (Zollverein) som varade till 1918.
Notwithstanding the unmistakable eastward orientation, Luxembourg has always made an effort to create and strengthen economic and political ties in all directions.
Trots sin tydliga orientering österut har Luxemburg alltid strävat efter att skapa och stärka ekonomiska och politiska band i alla riktningar.
Luxembourg has joined an economic and monetary union with Belgium and institutionalised its relations with the Netherlands and Belgium under the Benelux treaty.
Landet har ingått ekonomisk och monetär union med Belgien och institutionaliserat sina förbindelser med Nederländerna och Belgien genom Benelux­fördraget.
It has wholeheartedly supported cooperation with other European countries in the context of the European integration process.
Luxemburg har helhjärtat stött samarbete med övriga europeiska länder i samband med den europeiska integrationsprocessen.
Luxembourg covers only 2,586 square kilometers and has only approximately 415,000 inhabitants (Statec 1996).
Luxemburg täcker en yta av endast 2 586 kvadratkilometer och har bara ca 415 000 invånare (Statec, 1996).
Thus, local/regional democracy in Luxembourg can only be understood in terms of central government. Central government in Luxembourg is after all in many ways close to local and regional government.
Den lokala/regionala demokratin i Luxemburg kan således bara förstås i ljuset av centralstyret, eftersom centralstyret i Luxemburg på många sätt ligger nära det lokala och regionala styret.
Luxembourg is a representative democracy as well as a constitutional monarchy.
Luxemburg är en representativ demokrati och en konstitutionell monarki.
The role played by the Grand Duke is not purely ceremonial.
Den roll som storhertigen av Luxemburg spelar är mer än bara en strikt ceremoniell sådan. Storhertigen är statschef.
Together with the government he forms the constitutional arm of the executive.
Tillsammans med regeringen utgör han det konstitutionella organet inom den verkställande makten.
All of the Grand Duke's governmental acts
Inom gränserna för den representativa demokratin har storhertigen ett ganska omfattande handlmgsutrymme.
Within the limits set by representative democracy, the Grand Duke has substantial room for manoeuvre. He has the right of initiative in legislative matters, and no bill can be enacted and become binding unless he signifies his assent to it and orders it to be promulgated and carried into effect (Thill and Frieden 1993: 453).
Han har rätt att ta initiativ i lagstiftningsfrågor och inget lagförslag kan antas eller bli bindande utan hans samtycke eller order att det skall offentliggöras eller träda i kraft (Thill & Frieden, 1993: 453). Enligt författningen har han högst tre månader på sig att sanktionera ett lagförslag efter att det gått till slutlig omröstning i deputeradekammaren.
In practice, he only chooses the prime minister, who in turn selects the other members.
I praktiken utser han enbart prermärministern, som i sin tur tillsätter övriga regeringsmedlemmar.
Constitutionally speaking, the Grand Duke is the most prominent figure in the Luxembourg government, but in fact it is the prime minister.
Konstitutionellt är storhertigen den mest framträdande personen inom den luxemburgska staten, men i praktiken är det prermärministern som är centralfiguren.
The other members of government must enjoy the confidence of the Grand Duke, but also, as could be expected in a parliamentary democracy, of the Chamber of Deputies.
De övriga medlemmarna i regeringen måste inte bara åtnjuta storhertigens förtroende utan också deputerade kammarens, vilket är naturligt i en parlamentarisk demokrati.
In theory, the Grand Duke can dissolve government at any moment, but in practice he only dissolves government when it ceases to enjoy parliamentary support.
I teorin kan storhertigen när som helst upplösa regeringen, men i praktiken sker detta endast när denna inte längre har parlamentariskt stöd.
The backbone of almost all governing coalitions since 1915 has been the Chrëstlech-Sozial Vollekspartei (PCS, Christian Social Party), with other members alternating from the Parti Démocratique (Liberal Party) to the Parti Ouvrier Socialiste (Socialist Party).
Ryggraden i samtliga regeringskoalitioner sedan 1915 har varit det kristdemokratiska partiet (Chrëstlech-Sozial Vollekspartei).
Exceptions to the rule are the years 1925-6 and 1974-9 (Thill and Frieden 1993: 458-63).
Övriga koalitionsmedlemmar har omväxlande kommit från liberalerna (Parti Démocratique) och socialisterna (Parti Ouvrier Socialiste), med undantag för åren 1925-1926 och 1974-1979 (Thill och Frieden, 1993: 458^163).
The Chamber, like the Grand Duke, has the right of initiative in legislative matters.
Liksom storhertigen har deputeradekammaren rätt att ta initiativ i lagstiftningsfrågor.
The Constitution gives the Chamber of Deputies certain powers in financial matters and vests it with the right to supervise the acts of the government.
Enligt konstitutionen har deputeradekammaren viss makt i finansiella frågor och har också rätt att övervaka regeringsbeslut.
In international affairs, the consent of the Chamber is required before any treaty can come into effect on the territory of the Grand Duchy.
När det gäller internationella frågor lcrävs deputeradekammarens samtycke för att ett fördrag skall bli giltigt på storhertigdömets territorium.
Seats in the Chamber of Deputies are allocated by proportional representation and the principle of the smallest electoral quota.
Mandaten i deputeradekammaren fördelas enligt reglerna för proportionell representation och principen om minsta mandatkvot. Landet är indelat i fyra valdistrikt.
The number of deputies is determined by the Constitution, which prescribes sixty deputies:
Antalet deputerade är enligt konstitutionen 60:
• • nine from the North; seven from the East.
23 från södra Luxemburg 21 från centrala Luxemburg 9 från norra Luxemburg 7 från östra Luxemburg
Each Luxembourg voter has as many votes as there are deputies to be elected in his constituency.
Varje luxemburgare har lika många röster som antalet deputerade som skall väljas i dennes valkrets.
The vote can be cast either under the party-list system or on a name basis.
Man kan antingen rösta enligt partilistesystemet eller på person.
The elector who votes under the party-list system may not cast any other vote under pain of voiding his ballot paper, unless the chosen list comprises a smaller number of candidates than the number of deputies to be elected in the given constituency.
Väljare som röstar enligt partilistesystemet får inte, med risk för att förlora sin röstsedel, lägga
Electors who vote on a name basis may select their candidates from the same list or from different lists, but must take care not to cast more votes than there are seats available (Majerus and Goerens 1995: 24-5).
ytterligare en röst, såvida inte den lista de valt innehåller färre kandidater än antalet deputerade som skall väljas i valkretsen.