natgillin/translations-raw huggingface dataset:
an exemption from capital tax for shareholdings in companies established in nonmember countries (capital tax relief for international groups), also provided for by German legislation.
För det första motiverade Finanzamt sitt beslut att neka bolagen befrielse från tysk skatt på den utdelning som Saint-Gobain ZN hade erhållit från USA och Schweiz med att de dubbelbeskattningsavtal med föreskrifter om en sådan befrielse som Förbundsrepubliken Tyskland slutit med dessa länder i syfte att undvika dubbelbeskattning förbehåller tyska bolag och bolag som är oinskränkt skattskyldiga i Tyskland sådan befrielse.
According to settled caselaw, Article 52 of the Treaty constitutes a fundamental provision which has been directly applicable in the Member States since the end of the transitional period.
Mot denna bakgrund beslutade Finanzgericht Köln att vilandeförklara målet och ställa frågor till EG-domstolen.
Saint-Gobain ZN is challenging before the Finanzgericht the refusal of the Finanzamt to grant it three tax concessions designed to prevent dividends which are received in Germany by companies with shareholdings in foreign companies and which have already been taxed abroad from being taxed again in Germany.
För bolagens vidkommande är det i detta sammanhang viktigt att framhålla att sätet, i den mening som angivits ovan, tjänar till att fastställa deras anknytning till en stats rättsordning, på samma sätt som nationaliteten när det gäller fysiska personer.
First, the Finanzamt refused to grant an exemption from German corporation tax for the dividends received by Saint-Gobain ZN from the United States of America and Switzerland on the
Den nationella domstolen har ställt de tre frågorna, som skall prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artiklarna 52 och 58 i fördraget utgör hinder mot att inte bevilja ett fast driftställe i Tyskland, som tillhör ett bolag med begränsat ansvar som har sitt säte i en annan medlemsstat (nedan kallat utländskt bolag), vissa
The freedom of establishment includes, pursuant to Article 58 of the Treaty, the right of companies or firms formed in accordance with the laws of a Member State and having their
De bolag som är oinskränkt skattskyldiga i Tyskland är enligt tysk rätt bolag som skattemässigt anses ha hemvist i Tyskland, det vill säga bolag som har sitt säte eller sin ledning i Tyskland.
As far as companies or firms are concerned, their corporate seat, in the sense expressed above, serves to determine, like nationality for natural persons, their connection to a Member State's legal order.
Detta begränsar den frihet att välja lämplig juridisk form för verksamhet i en annan medlemsstat som artikel 52 första stycket andra meningen i fördraget uttryckligen tillerkänner ekonomiska aktörer.
In those circumstances, the refusal to grant the tax concessions in question to the permanent establishments in Germany of non-resident companies makes it less attractive for those companies to have intercorporate holdings through German branches, since under German law and double-taxation treaties the tax concessions in question can only be granted to German subsidiaries which, as legal persons, are subject to unlimited tax liability, which thus restricts the freedom to choose the most appropriate legal form for the pursuit of activities in another Member State, which the second sentence of the first paragraph of Article 52 of the Treaty expressly confers on economic operators.
som inte har hemvist i Tyskland och är grundat på kriteriet att bolagets säte är avgörande för att bestämma vilka skatteregler som i Tyskland skall tillämpas på andelar i bolag med begränsat ansvar som är etablerade i andra stater än Förbundsrepubliken Tyskland och på utdelning som härrör från sådana andelar.
The difference in treatment to which branches of non-resident companies are subject in comparison with resident companies as well as the restriction of the freedom to choose the form of secondary establishment must be regarded as constituting a single composite infringement of Articles 52 and 58 of the Treaty.
Den särbehandling som filialer till utländska bolag erhåller jämfört med inhemska bolag och inskränkningen i friheten att välja vilken form som ett underordnat driftställe skall ha skall betraktas som en enda överträdelse av artiklarna 52 och 58 i fördraget.
The refusal to grant the tax concessions in uestion therefore affects in principle companies not resident in Germany and is based on the criterion of the company's corporate seat in determining the tax rules applying in Germany to shareholdings in companies limited by shares established in States other than the Federal Republic of Germany and to dividends from such shareholdings.
Det åligger den nationella domstolen att i det mål som den handlägger undersöka om beslutet att neka fasta driftställen som tillhör franska bolag koncernförmåner vid förmögenhetsbeskattning innebär att deras situation är mindre fördelaktig än situationen för tyska dotterbolag till franska bolag.
It must be observed that the difference in tax treatment between resident companies and branches cannot, however, be justified by other advantages which branches enjoy in comparison with resident companies and which, according to the German Government, will compensate for the disadvantages of not being allowed the tax concessions in question.
Domstolen konstaterar emellertid att skillnaden i behandling i skattehänseende mellan inhemska bolag och filialer inte kan motiveras av andra fördelar som filialerna påstås ha jämfört med de inhemska bolagen och som enligt den tyska regeringen skulle uppväga de nackdelar som beslutet att neka de ifrågavarande skatteförmånerna medför.
Even if such advantages exist, they cannot justify breach of the obligation laid down in Article 52 of the Treaty to accord the same domestic treatment concerning the tax concessions in question.
Även om det antas att sådana fördelar finns, kan de inte motivera att skyldigheten i artikel 52 i fördraget, att tillämpa principen om nationell behandling i fråga om de aktuella skatteförmånerna, åsidosätts.
It is for the Finanzgericht to determine, in the case before it, whether the refusal to grant capital tax exemption for international groups to the permanent establishments of French companies puts them in a situation less favourable than that of German subsidiaries of French companies.
Under dessa omständigheter medför beslutet att neka fasta driftställen i Tyskland som tillhör utländska bolag de aktuella skatteförmånerna att det blir mindre intressant för de sistnämnda bolagen att äga koncernandelar genom tyska filialer, eftersom tysk lag och dubbelbeskattningsavtal innebär att de aktuella skattelättnaderna endast kan komma i fråga för tyska dotterbolag som i egenskap av juridiska
'Article 52 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 43 EC) and Article 58 of the EC Treaty (now Article 48 EC) preclude the exclusion of a permanent establishment in Germany of a company limited by shares having its seat in another Member State from enjoyment, on the same conditions as those applicable to companies limited by shares having their seat in Germany, of tax concessions taking the form of:
"Artikel 52 i EG-fördraget (nu artikel 43 EG i ändrad lydelse) och artikel 58 i EG-fördraget (nu artikel 48 EG) utgör hinder mot att inte bevilja ett fast driftställe i Tyskland, som tillhör ett bolag med begränsat ansvar som har sitt säte i en annan medlemsstat, vissa skatteförmåner under samma förutsättningar som gäller för bolag med begränsat ansvar som har säte i Tyskland.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 2 March 1999.
Generaladvokaten J. Mischo har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 2 mars 1999.
Not available
Förslag till avgörande
Case C-378/97 Florus Ariel Wijsenbeek Freedom of movement for persons
Han föreslog att domstolen skulle ge ett negativt svar:
Preliminary ruling (Freedom of movement for persons — Right of citizens of the European Union to move and reside freely — Border controls — National legislation requiring persons coming from another Member State to present a passport) (Full Court) passport and establish his Netherlands nationality when entering the Netherlands.
Artiklarna 52 och 58 i EG-fördraget utgör hinder mot att inte bevilja ett fast driftställe i Tyskland, som tillhör ett bolag med begränsat ansvar som har sitt säte i en annan medlemsstat, en koncernförmån ("Schachtelprivileg") vid förmögenhetsbeskattning, under samma förutsättningar som gäller för bolag med begränsat ansvar som har säte i Tyskland.
Procedure in the main proceedings
Mål C-378/97 Florus Ariël Wijsenbeek Fri rörlighet för personer
By judgment of 30 October 1997, the Arrondissementsrechtbank (District Court), Rotterdam referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Articles 7a and 8a of the EC Treaty (now, after amendment, Articles 14 EC and 18 EC).
Förhandsavgörande "Fri rörlighet för personer — Rätten för Europeiska unionens medborgare att fritt röra sig och uppehålla sig — Gränskontroller — Nationella bestämmelser enligt vilka personer som kommer från en annan medlemsstat är skyldiga att visa upp pass" (Domstolen i plenum)
Mr Wijsenbeek, a Dutch national, is accused of having refused, when entering the Netherlands through Rotterdam airport on 17 December 1993, to present and hand over his passport to the national police officer responsible for border controls and to establish his nationality by other means, in breach of Article 25 of the Order.
Arrondissementsrechtbank te Rotterdam har genom beslut av den 30 oktober 1997 ställt två frågor om tolkningen av artiklarna 7a och 8a i EG-fördraget (nu artiklarna 14 EG och 18 EG i ändrade lydelser).
The two questions were raised in criminal proceedings brought against Florus Ariel Wijsenbeek for refusing, in breach of the applicable Netherlands legislation, to present his
Frågorna har uppkommit i ett brottmål där Florus Ariel Wijsenbeek är åtalad för att vid inresa i Nederländerna ha vägrat att visa upp sitt pass och att styrka sitt nederländska medborgarskap i strid med gällande nederländsk lagstiftning.
Mr Wijsenbeek denies that he has committed an offence.
Florus Ariel Wijsenbeek har bestritt att han skulle ha begått något brott.
He maintains that at Rotterdam airport where he disembarked from a scheduled flight from Strasbourg there are only scheduled flights from and to other Member States and that Article 25 of the Order is contrary to Articles 7a and 8a of the Treaty.
Han har gjort gällande att Rotterdams flygplats, dit han anlände med ett reguljärflyg från Strasbourg, endast har reguljärflyg till och från andra medlemsstater och att artikel 25 i förordningen strider mot artiklarna 7a och 8a i fördraget.
According to Article 8a(2) of the Treaty, the Council may adopt provisions with a view to facilitating the exercise of those rights.
Enligt artikel 8a.2 i fördraget kan rådet anta bestämmelser i syfte att underlätta utövandet av dessa rättigheter.
By judgment of 8 May 1995 the Kantonrechter (Magistrate) ordered Mr Wijsenbeek to pay a fine of NLG 65 or to serve one day's imprisonment, for infringement of Article 25 of the Order.
Utnyttjandet av dessa rättigheter förutsätter därför att den berörda personen kan styrka sitt medborgarskap i en medlemsstat.
However, the exercise of those rights presupposes that the person concerned is able to establish that he or she has the nationality of a Member State.
Kantonrechter dömde den 8 maj 1995 Florus Ariel Wijsenbeek till böter om 65 HFL alternativt fängelse i en dag för överträdelse av artikel 25 i förordningen.
Mr Wijsenbeek appealed against that decision to theArrondissementsrechtbank, Rotterdam, which decided to stay proceedings and to refer several questions to the Court for a preliminary ruling.
Florus Ariel Wijsenbeek överklagade denna dom till Arrondissementsrechtbank te Rotterdam, som beslutade att vilandeförklara målet för att ställa frågorna till EG-domstolen.
By its questions, the national court asks essentially whether Article 7a or Article 8a of the Treaty prohibits a Member State from requiring a person, whether or not a citizen of the European Union, under threat of criminal penalties, to establish his nationality when entering the territory of that Member State by an internal Community frontier.
Den nationella domstolen har ställt frågorna för att få klarhet i huruvida artikel 7a eller artikel 8a i fördraget förbjuder en medlemsstat att vid äventyr av straffrättsliga påföljder kräva att en person, vare sig denne är medborgare i Europeiska unionen eller inte, skall styrka sin nationalitet vid inresa i medlemsstaten över en inre gräns i gemenskapen.
At the time of the events in question in the main proceedings, there were no common rules or harmonised laws of the Member States on, in particular, controls at external frontiers and immigration, visa and asylum policy.
Det är således tillräckligt att konstatera att vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet fanns det inga gemensamma regler eller harmoniserade lagstiftningar i medlemsstaterna om bland annat kontroller vid de yttre gränserna, invandringspolitik, visum och asyl.
Consequently, even if, under Article 7a or Article 8a of the Treaty, nationals of the Member States did have an unconditional right to move freely within the territory of the Member States, the Member States retained the right to carry out identity checks at the internal frontiers of the Community, requiring persons to present a valid identity card or passport, as provided for by Directives 68/360, 73/148, 90/364, 90/365 and 93/96, in order to be able to establish whether the person concerned is a national of a Member State, thus having the right to move freely within the territory of the Member States, or a national of a nonmember country, not having that right.
Även om medlemsstaternas medborgare, enligt artikel 7a eller artikel 8a i fördraget, hade en ovillkorlig rätt att fritt röra sig inom medlemsstaterna, hade följaktligen medlemsstaterna fortfarande rätt att göra identitetskontroller vid gemenskapens inre gränser och därvid kräva att berörda personer visade upp ett giltigt identitetskort eller pass, i enlighet med direktiven 68/360, 73/148, 90/364, 90/365 och 93/96, för att kunna fastställa om vederbörande var medborgare i en medlemsstat och därmed hade rätt att fritt röra sig inom medlemsstaterna eller var en medborgare i tredje land som saknade denna rättighet.
The Court observes that the first paragraph of Article 7a of the Treaty provides that the Community is to adopt measures with the aim of progressively establishing the internal market before 31 December 1992, in accordance with the provisions of the Treaty cited in that provision.
Domstolen erinrar om att det i artikel 7a första stycket i fördraget föreskrivs att gemenskapen skall besluta om åtgärder i syfte att gradvis upprätta den inre marknaden före den 31 december 1992 i enlighet med de bestämmelser i fördraget som nämns i artikeln.
Under the second paragraph of Article 7a, the internal market is to comprise an area without internal frontiers in which the free movement of goods, persons, services and capital is ensured in accordance with the provisions of the Treaty.
Enligt artikel 7a andra stycket skall den inre marknaden omfatta ett område utan inre gränser där fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital säkerställs i enlighet med bestämmelserna i fördraget.
In the absence of Community rules governing the matter, the Member States remain competent to impose penalties for breach of such an obligation, provided that the penalties applicable are comparable to those which apply to similar national infringements.
I avsaknad av gemenskapsregler på området har medlemsstaterna fortfarande behörighet att föreskriva påföljder för åsidosättande av en sådan skyldighet, förutsatt att påföljderna är jämförbara med dem som föreskrivs för liknande nationella överträdelser.
However, Member States may not lay down a penalty so disproportionate as to create an obstacle to the free movement of persons, such as a term of imprisonment.
Medlemsstaterna får inte föreskriva oproportionerliga påföljder som utgör ett hinder för den fria rörligheten för personer, såsom till exempel fängelsestraff.
The same considerations apply as regards breach of the obligation to present an identity card or a passport upon entry into the territory of a Member State.
Samma överväganden gäller vid åsidosättande av skyldigheten att visa upp ett identitetskort eller pass vid inresa i en medlemsstat.
That article cannot be interpreted as meaning that, in the absence of measures adopted by the Council before 31 December 1992 requiring the Member States to abolish controls of persons at the internal frontiers of the Community, that obligation automatically arises from expiry of that period.
Artikeln kan inte tolkas så, att denna skyldighet uppkommer automatiskt, om rådet inte före den 31 december 1992 har antagit några
'As Community law stood at the time of the events in question in the main proceedings, neither Article 7a nor Article 8a of the EC Treaty (now, after amendment, Articles 14 EC and 18 EC) precluded a Member State from requiring a person, whether or not a citizen of the European Union, under threat of criminal penalties, to establish his nationality upon his entry into the territory of that Member State by an internal frontier of the Community, provided that the penalties applicable are comparable to those which apply to similar national infringements and are not disproportionate, thus creating an obstacle to the free movement of persons.'
"På det stadium som gemenskapsrätten befann sig vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet vid den nationella domstolen utgjorde varken artikel 7a eller artikel 8a i EG-fördraget (nu artiklarna 14 EG och 18 EG i ändrade lydelser) hinder för en medlemsstat att vid äventyr av straffrättsliga påföljder kräva att en person, vare sig denne var medborgare i Europeiska unionen eller inte, skulle styrka sin nationalitet vid inresa i medlemsstaten över en inre gräns i gemenskapen, förutsatt att påföljderna var jämförbara med dem som föreskrevs för liknande nationella överträdelser och inte var oproportionerliga och därmed utgjorde ett hinder för den fria rörligheten för personer."
Advocate General G. Cosmas delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 16 March 1999.
Generaladvokaten G. Cosmas har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 16 mars 1999.
Case C-362/98 Commission of the European Communities ν Italian Republic Social policy
Mål C-362/98 Europeiska gemenskapernas kommission mot Republiken Italien Socialpolitik
Failure to transpose Directive
"Fördragsbrott — Underlåtenhet att införliva direktiv 9371031EG' (första avdelningen)
The Commission sent Italy a reasoned opinion by
Domstolen har beslutat följande dom:
Declares that, by failing to adopt within the prescribed period the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 93/103/EC of 23 November 1993 concerning the minimum, safety and health requirements for work on board fishing vessels (thirteenth individual Directive within the meaning of Article 16(1) of Directive 89/391/EEC), the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Article 13(1) thereof;
"1) Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 13.1 i rådets direktiv 93/103/EG av den 23 november 1993 om minimikrav avseende säkerhet och haka för arbete ombord på fiskefartyg (trettonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG), genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the First Chamber on 1 July 1999.
Generaladvokaten J. Mischo har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför första avdelningen den 1 juli 1999.
'(1) declare that, by failing to adopt and/or by not communicating to the Commission the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 93/103/EC of 23 November 1993 concerning the minimum safety and health requirements for work on board fishing vessels (thirteenth individual Directive within the meaning of Article 16(1) of Directive 89/391/EEC), the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under that directive;
1) fastställa att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 93/103/EG av den 23 november 1993 om minimikrav avseende säkerhet och hälsa för arbete ombord på fiskefartyg (trettonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG), genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv och/eller genom att underlåta att underrätta kommissionen om detta, samt
(2) order the Italian Republic to pay the costs.'
2) förplikta Republiken Italien att ersätta rättegångskostnaderna
Case C-392/96 Commission of the European Communities ν Ireland
Mål C-392/96 Europeiska gemenskapernas kommission mot Irland Miljö och konsumentskydd
No 349 of 1989) (hereinafter 'S.I. No 349 of 1989'); and the Local Government (Planning and Development) Regulations, 1990 (S.I. No 25 of 1990) (hereinafter 'S.I. No 25 of 1990').
Kommissionen har anmärkt att Irland på ett felaktigt sätt har införlivat artikel 4.2 och bilaga 2, punkterna 1 b, 1 d och 2 a, samt artiklarna 2.3, 5 och 7 i direktivet.
However, since the Commission took the view that this new legislation still did not produce a correct transposition of the Directive, it sent Ireland a further letter of formal notice on 7 November 1991.
Efter det att det motiverade yttrandet sändes har ytterligare skriftväxling skett i samband med klagomål avseende vissa av de grupper av projekt som avses i förevarande talan, nämligen klagomål nr Ρ 95/4724 avseende nyplantering av skog på Pettigo Plateau samt klagomål nr Ρ 95/4219 avseende utvinning av torv, särskilt på utvinningsområdet Clonfinane Bog.
Ireland replied that the provisions of the Directive were, in practice, complied with.
Huruvida artikel 4.2 i direktivet samt bilaga 2, punkterna 1 b, 1 d och 2 a har åsidosatts
The Commission alleges that Ireland has incorrectly transposed Article 4(2) of the Directive and points 1(b) and (d) and 2(a) of Annex II thereto, as well as Articles 2(3), 5 and
Eftersom kommissionen ansåg att Irland inte hade införlivat direktivet på ett korrekt sätt, sände den en första formell underrättelse den 13 oktober 1989, i vilken den påtalade såväl att artiklarna 2 och 4 inte hade införlivats på fullödigt sätt med avseende på de projekt som avses i bilagorna 1 och 2 som att artiklarna 5—9 inte hade införlivats.
On 28 April 1993 the Commission, dissatisfied with that reply, sent Ireland a reasoned opinion.
Som svar på den formella underrättelsen meddelade Irland två normativa rättsakter:
Under Article 12(1) of the Directive, the Member States had to take the measures necessary to comply with the Directive within three years of its notification.
Det skall påpekas att det administrativa förfarandets syfte är att ge den berörda staten möjlighet att dels fullgöra sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten, dels göra gällande sina grunder för försvar mot anmärkningar framställda av kommissionen.
As the Directive was notified on 3 July 1985, that period expired on 3 July 1988.
Ansökan kan således inte grundas på andra klagomål än dem som anges i det motiverade yttrandet.
It then sent, by letter of 7 December 1994, the text of the Local Government (Planning and Development) Regulations 1994 and last, by letter of 7 May 1996, the text of the European Communities (Environmental Impact Assessment) (Amendment) Regulations, 19% (S.I. No 101 of 1996) (hereinafter 'S.I. No 101 of 1996').
Eftersom kommissionen ansåg att inte heller denna nya lagstiftning säkerställde ett korrekt införlivande av direktivet, sände den en ny formell underrättelse till Irland den 7 november 1991.