natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(2) Community law does not preclude a Member State from setting off, pursuant to national rules, an amount due to the beneficiary of aid under a Community measure against outstanding debts to a Member State, provided that those national rules do not render impossible the enjoyment of the Community-law right in question or hinder the functioning of the system established by the Community measure, and are not applied in a discriminatory fashion;
Gemenskapsrätten hindrar inte att en medlemsstat med stöd av nationella regler avräknar förfallna skulder till en medlemsstat från ett belopp som skall utbetalas till en stödmottagare i enlighet med en gemenskapsrättsakt, förutsatt att de nationella reglerna i fråga inte gör det omöjligt att utnyttja den ifrågavarande rätten som följer av gemenskapsrätten eller hindrar funktionen av det system som har inrättats genom gemenskapsrättsakten och inte tillämpas på ett diskriminerande sätt.
(3) The setting off by a Member State, pursuant to national rules, of compensatory payments under Regulation No 1765/92 against outstanding fiscal debts to the Member State does not render impossible the enjoyment of rights under that Regulation or hinder the functioning of the system established by it;
En medlemssats avräkning enligt nationella regler av skatteskulder till medlemsstaten från kompensationsbetalningar enligt förordning nr 1765/92, gör det inte omöjligt att utnyttja rättigheter enligt förordningen och hindrar inte funktionen av det system som har införts genom förordningen.
(4) The answer given at point (3) is not affected by the fact that the amount of aid is paid in advance by the Member State, which has only a claim to be reimbursed for the aid paid out, provided that the rules of Community law on payment are satisfied, and which must itself defray the expenditure involved in the administration of the system established by Regulation No 1765/92;
Svaret i den tredje punkten påverkas inte av det förhållandet att stödbeloppet utbetalas i förskott av medlemsstaten, som endast har rätt att få ersättning för det utbetalade stödet om gemenskapsrättens regler om utbetalningar har följts och som själv skall stå för kostnaderna för administrationen av det system som har införts genom förordning nr 1765/92.
(5) The answer given at point (3) is not affected by the existence of national rules which require, as a condition for effecting set-off, that there be reciprocity between the debtor under the principal claim and the creditor under the counterclaim;
Svaret i den tredje punkten påverkas inte av att det finns nationella regler, enligt vilka det är ett villkor för avräkning att det föreligger ömsesidighet mellan gäldenären med avseende på huvudfordran och borgenären med avseende på motfordran.
(6) The answer given at point (3) is not affected by the legal basis for the outstanding debt to the State against which setoff is to be effected nor, in particular, by the fact that part of the sum to be set off constitutes part of the Community's own resources;
Svaret i den tredje punkten påverkas inte av vilken den rättsliga grunden är för den förfallna skuld till staten som skall avräknas, och särskilt inte av den omständigheten att en del av det belopp från vilket avräkning skall ske ingår i gemenskapens egna medel.
(7) It is for the national court to determine whether national subventions, which are subjected, in practice, to setoff in an amount not exceeding 20% of the sum involved, are comparable to compensatory payments under Regulation No 1765/92, for the purpose of establishing whether the national rules on setoff are applied in a discriminatory fashion.
Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra om nationella bidrag, som i praxis är föremål för avräkning om högst 20 procent av det ifrågavarande beloppet, är jämförbara med kompensationsbetalningar enligt förordning nr 1765/92, för att bedöma om de nationella reglerna om avräkning tillämpas på ett diskriminerande sätt.
It is, equally, for the national court to determine, for the same purpose, whether compensatory payments under that Regulation are comparable to certain other types of payment in respect of which setoff is restricted on social grounds;
Det ankommer likaledes på den nationella domstolen att i samma syfte avgöra om kompensationsbetalningar enligt denna förordning är jämförbara med vissa andra former av betalningar, med avseende på vilka möjligheten till avräkning är begränsad på grund av sociala hänsyn.
(8) It is contrary to Community law for the disbursement of compensatory payments under Regulation No 1765/92 to be delayed in order to permit an investigation of whether the State has outstanding claims against the beneficiary in respect of which it wishes to effect a set-off.
Det strider mot gemenskapsrätten att innehålla utbetalningar av kompensationsbetalningar enligt förordning nr 1765/92 för att det skall kunna undersökas om staten har förfallna fordringar på stödmottagaren som den vill avräkna."
Case C-3/96 Commission of the European Communities ν Kingdom of the Netherlands Environment and consumers
Mål C-3/96 Europeiska gemenskapernas kommission mot Konungariket Nederländerna Miljö och konsumentskydd
By application lodged at the Court Registry on 5 January 1996 the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing sufficiently to designate special protection areas within the meaning of Article 4(1) of Council Directive 79/409/EEC of 2 April 1979 (hereinafter 'the Directive'), the Kingdom of the Netherlands had failed to fulfil its obligations under that directive and Articles 5 and 189 of the EC Treaty.
Europeiska gemenskapernas kommission har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 5 januari 19%, väckt talan om fastställelse av att Konungariket Nederländerna har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 (nedan kallat direktivet) och artiklarna 5 och 189 i EG-fördraget, genom att inte vidta tillräckliga åtgärder för att avsätta särskilda skyddsområden i den mening som avses i artikel 4.1 i nämnda direktiv.
Admissibility that the Commission raised for the first time the complaint concerning the insufficient total area and quality of the areas classified as special protection areas ('SPAs'), as well as the specific complaints concerning the failure to classify the Friesian IJsselmeer coast and the Hooge Platen on the Western Scheldt, so preventing the defendant State from reacting at the prelitigation stage.
invänt mot att den sammanlagda storleken och karaktären på de områden som klassificerats som särskilda skyddsområden (nedan kallade SSO) var otillräckliga samt mot underlåtenheten att klassificera den frisiska delen av Usselmeerkusten och Hooge Piaten på västra Schelden, vilket hindrat svarandestaten från att gå i svaromål under det administrativa förfarandet.
The same is true as regards the complaint that freshwater lakes and marshes and moorland were classified as SPAs only to a very limited extent.
Detsamma gäller invändningen om att sötvattensjöar och träskmarker samt hedar endast klassificerats som SSO i begränsad omfattning.
Those complaints are therefore inadmissible.
Dessa invändningar skulle således inte kunna prövas i sak.
The Netherlands Government submits, that it was at the stage of its application to the Court
Den nederländska regeringen har anfört att kommissionen, för första gången i ansökan, har
As to the Commission's complaint that the SPAs classified by the Kingdom of the Netherlands were qualitatively insufficient, and more
Kommissionen har gjort en anmärkning om att de områden som Konungariket Nederländerna klassificerat som SSO inte var tillräckligt lämpade och har förtydligat detta genom att påstå att sötvattensjöar och träskmarker samt
survival and reproduction of the species mentioned in Annex I, the objective of creating a coherent network of SPAs, referred to in Article 4(3) of the Directive, might not be achieved.
åsyftas i artikel 4.3 i direktivet riskera att inte kunna uppnås om medlemsstaterna kunde undslippa skyldigheten att klassificera SSO då de ansåg att andra skyddsåtgärder var tillräckliga för att säkerställa överlevnaden och fortplantningen för de arter som förekommer i bilaga I.
Second, it must be pointed out that the economic requirements mentioned in Article 2 of the Directive may not be taken into account when selecting an SPA and defining its boundaries.
En medlemsstat har vidare inte rätt att beakta de ekonomiska krav som nämns i artikel 2 i direktivet vid valet och avgränsningen av ett särskilt skyddsområde.
specifically that freshwater lakes and marshes and moorland have been classified as SPAs only to a limited extent, it must be stated that while, in order to comply with Article 4(1), Member States must classify as SPAs sufficient territories, in terms of quantity and quality, to ensure conservation of the species listed in Annex I, it does not follow that a complaint that a Member State has not classified sufficient SPAs from the point of view of that provision necessarily covers the qualitative aspect of the obligation in question.
hedar endast klassificerats som SSO i begränsad omfattning. Det skall i detta hänseende fastslås att, även om det är riktigt att medlemsstaterna, för att rätta sig efter artikel 4.1, som SSO skall klassificera ett tillräckligt stort antal lämpliga områden för att säkerställa bevarandet av de arter som förekommer i bilaga I, det inte nödvändigtvis följer härav att anmärkningen om att en medlemsstat inte i tillräcklig mån har klassificerat SSO enligt bestämmelsen omfattar en lämplighetsbedömning av den ifrågavarande skyldigheten.
Moreover, while the Member States have a certain margin of discretion in the choice of SPAs, the classification of those areas is nevertheless subject to certain ornithological criteria determined by the Directive.
Även om medlemsstaterna har ett visst utrymme för skönsmässig bedömning i fråga om valet av SSO, skall klassificeringen av dessa ske i enlighet med vissa ornitologiska kriterier som fastställs i direktivet.
It appears that in the course of the prelitigation stage the Commission based its complaint against the Kingdom of the Netherlands on the alleged insufficient number and size of the territories classified as SPAs by that State, in other words a quantitative insufficiency.
Det förefaller således som om kommissionen, under det administrativa förfarandet, till stöd för sin anmärkning mot Konungariket Nederländerna har anfört att medlemsstaten inte klassificerat ett tillräckligt stort antal områden av tillräcklig storlek som SSO, vilket utgör en brist i kvantitativt hänseende.
By contrast, the alleged qualitative insufficiency of the SPAs classified by that State was raised for the first time in the present case when the contentious procedure was initiated.
Däremot gjordes anmärkningen att medlemsstaten inte hade klassificerat tillräckligt kvalitativt lämpade områden som SSO första gången då domstolsförfarandet inleddes.
The action must therefore inadmissible in this respect.
Talan skall följaktligen avvisas i denna del.
It follows that the Member States' margin of discretion in choosing the most suitable territories for classification as SPAs does not concern the appropriateness of classifying as SPAs the territories which appear the most suitable according to ornithological criteria, but only the application of those criteria for identifying the most suitable territories for conservation of the species listed in Annex I to the Directive.
Av detta följer att medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning vid val av de områden som är mest lämpade för klassificering som SSO inte avser möjligheten att som SSO klassificera områden som förefaller vara de mest lämpade enligt ornitologiska kriterier utan enbart avser tillämpningen av dessa kriterier vid avsättandet av de områden som är mest lämpade för bevarandet av de arter som förekommer i bilaga I till direktivet.
Consequently, Member States are obliged to classify as SPAs all the sites which, applying ornithological criteria, appear to be the most suitable for conservation of the species in question.
Medlemsstaterna är följaktligen skyldiga att som SSO klassificera varje område som med tillämpning av ornitologiska kriterier förefaller vara det mest lämpade för bevarandet av de ifrågavarande arterna.
It must first be observed that, contrary to the contention of the Kingdom of the Netherlands, Article 4(1) of the Directive requires Member States to classify as SPAs the most suitable territories in number and size for the conservation of the species mentioned in Annex I, an obligation which it is not possible to avoid by adopting other special conservation methods.
I motsats till vad Konungariket Nederländerna anfört åläggs medlemsstaterna genom artikel 4.1 en skyldighet att som SSO klassificera de områden som vad gäller antal och storlek är mest lämpade för bevarande av de arter som förekommer i bilaga I. Det är inte möjligt att kringgå denna skyldighet genom att vidta andra särskilda åtgärder för bevarande.
Thus where it appears that a Member State has classified as SPAs sites the number and total area of which are manifestly less than the number and total area of the sites considered to be the most suitable for conservation of the species in question, it will be possible to find that that Member State has failed to fulfil its obligation under Article 4(1) of the Directive.
Då det framgår att en medlemsstat som SSO har klassificerat områden som sammanlagt till antal och storlek uppenbart understiger de områden som anses mest lämpade för bevarandet av de ifrågavarande arterna, kan det fastslås att denna medlemsstat har åsidosatt den skyldighet som åvilar den enligt artikel 4.1 i direktivet.
It follows from that provision, as interpreted by the Court, that if such species occur on the territory of a Member State, it is obliged to define inter alia SPAs for them.
Det framgår av bestämmelsen, såsom den tolkas av domstolen, att en medlemsstat är skyldig att avsätta bland annat SSO, då det på dess territorium förekommer sådana arter.
Besides, as the Advocate General points out, if Member States could escape the obligation to classify SPAs if they considered that other special conservation measures were sufficient to ensure
Som generaladvokaten för övrigt anför i punkt 33 i sitt förslag till avgörande skulle syftet med att upprätta en sådan sammanhängande helhet som
Consequently, the Netherlands Government's argument that the Commission must establish, territory by territory, specific infringements of that provision cannot be accepted.
Konungariket Nederländernas inställning att kommissionen skulle vara tvungen att för varje område fastställa att bestämmelsen har åsidosatts kan således inte godtas.
Orders the Kingdom of the Netherlands to pay the costs;
Konungariket Nederländerna skatt ersätta rättegångskostnaderna.
Orders the Federal Republic of Germany to bear its own costs.'
Förbundsrepubliken Tyskland skatt bära sin kostnad"
Advocate General N. Fennellv delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 9 October 1997.
Generaladvokaten N. Fennellv har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför Domstolen i plenum den 9 oktober 1997.
He recommended to the Court that it:
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen skall:
(1) Declare that, by failing to classify a sufficient number and area of special protection areas in accordance with Article 4(1) of Council Directive 79/409/EEC of 2 April 1979 on the conservation of wild birds, the Kingdom of the Netherlands has failed to comply with its obligations under the EC Treaty,
"1) Fastställa att konungariket Nederländerna har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget genom att underlåta att klassificera särskilda skyddsområden av tillräcklig storlek och antal i enlighet med artikel 4.1 i rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar.
(2) Order the Kingdom of the Netherlands to pay the costs.
Förplikta Konungariket Nederländerna att ersätta rättegångskostnaderna.'
Case C-351/96 Drouot assurances SA ν Consolidated metallurgical industries (CMI industrial sites) e.a.
Mål C-351/96
Judgments Convention/Enforcement of judgments
Konvention om domstols behörighet och verkställighet av avgöranden
Convention of 25 October 1982 on the Accession of the Hellenic Republic (hereinafter 'the Convention').
"Brysselkonventionen — Tolkning av artikel 21 — Lis alibipendens — Uttrycket 'samma parter1 — Försäkringsbolag och dess försäkringstagare"
By order of 8 October 1996, received at the Court on 25 October 1996, the Cour de Cassation (Court of Cassation), France, referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Article 21 of that Convention, as amended by the Convention of 9 October 1978 on the Accession of the Kingdom of Denmark, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and the
(femte avdelningen) konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks, Irlands och Förenade konungarikets Storbritannien och Nordirland tillträde och enligt konventionen av den
That question was raised in proceedings brought by Drouot Assurances SA, a company incorporated under French law (hereinafter 'Drouot'), against Consolidated Metallurgical Industries (CMI Industrial Sites, hereinafter
Cour de cassation har genom beslut av den 8 oktober 1996, som inkom till domstolen den 25 oktober samma år ställt en fråga om tolkningen av artikel 21 i konventionen av den 27 september 1968, i dess lydelse enligt
1990 against Mr Walbrecq and Mr Velghe before the Arrondissementsrechtbank (District Court), Rotterdam.
Vid den franska domstolen framställde CMI och Protea emellertid en invändning om litispendens, som grundades på att de den 31 augusti 1990 vid Arrondissementsrechtbank te Rotterdam hade inlett en rättegång mot Walbrecq och Velghe.
On 11 March 1992 the Tribunal de Commerce, Paris, rejected the plea of lis alibi pendens.
Invändningen om litispendens ogillades av Tribunal de Paris den 11 mars 1992.
'CMI') and Protea Assurance (hereinafter Trotea'), companies incorporated under South African law, and Groupement d'Intérêt Économique (GIE) Réunion Européenne (hereinafter 'GIE Réunion1), on the subject of the cost of refloating a barge known as the 'Sequana' which foundered in the inland waters of the Netherlands on 4 August 1989.
Denna fråga har uppkommit i en tvist mellan å ena sidan Drouot assurances SA (nedan kallat Drouot), ett bolag bildat enligt fransk rätt, och å andra sidan Consolidated metallurgical industries (CMI industrial sites, nedan kallat CMI), Protea assurance (nedan kallat Protea), bolag bildade enligt sydafrikansk rätt, samt groupement d'intérêt économique (GIE) Réunion européenne (nedan kallad GIE Réunion), angående bärgningskostnaderna för fartyget Sequana som sjönk i Nederländernas inre vatten den 4 augusti 1989.
CMI, Protea and GIE Réunion then appealed to the Cour d'Appel (Court of Appeal), Paris.
I en dom av den 29 april 1994 godtog Cour d'appel de Paris invändningen om litispendens.
Article 21 of the Convention provides:
I artikel 21 i konventionen föreskrivs följande:
Drouot then appealed to the Cour de Cassation.
Det var mot denna bakgrund som Drouot överklagade nämnda dom till Cour de cassation.
'Where proceedings involving the same cause of action and between the same parties are brought in the courts of different Contracting States, any court other than the court first seised shall of its own motion decline jurisdiction in favour of that court.
"Om talan väcks vid domstolar i olika konventionsstater rörande samma sak och målen gäller samma parter, skall varje domstol utom den vid vilken talan först väckts självmant avvisa talan till förmån för den domstolen.
A court which would be required to decline jurisdiction may stay its proceedings if the jurisdiction of the other court is contested.'
Den domstol som skall avvisa talan får låta handläggningen av målet vila, om den andra domstolens behörighet bestrids."
The Cour de Cassation, taking the view that the appeal before it raised a difficulty concerning the interpretation of Article 21 of the Convention, decided to stay proceedings and refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Eftersom Cour de cassation ansåg att det överklagande som hade hänskjutits till den gav upphov till frågor om hur artikel 21 i konventionen skulle tolkas, beslutade den att förklara målet vilande och att ställa en fråga till domstolen.
According to consistent case-law, the terms used in Article 21 of the Convention in order to determine whether a situation of lis pendens arises must be regarded as independent.
Enligt en fast rättspraxis skall de uttryck som i artikel 21 i konventionen används för att fastställa om det rör sig om ett fall av litispendens betraktas som fristående.
In 1989 CMI arranged with a Mr Velghe to transport on the Sequana a cargo of ferrochromium.
År 1989 uppdrog CMI åt en person vid namn Velghe att ombord på Sequana transportera en last ferrokrom.
At the time of these events, the Sequana belonged to a Mr Walbrecq and was chartered by Mr Velghe.
Sequana ägdes, vid tidpunkten för omständigheterna i målet, av en person vid namn Walbrecq, och fartyget befraktades av Velghe.
However, at the hearing the Court was informed that, according to CMI and Protea, following the death of Mr Walbrecq in 1981, Mr Velghe had become the owner of the Sequana and that, at the material time, the vessel was chartered by another company.
Vid sammanträdet informerades domstolen dock om att enligt CMI och Protea hade äganderätten till Sequana, efter Walbrecqs bortgång år 1981, övergått till Velghe, och fartyget befraktades, vid tidpunkten för omständigheterna i målet, av ett annat bolag.
On 4 August 1989 the Sequana foundered in the inland waters of the Netherlands.
Den 4 augusti 1989 sjönk Sequana i Nederländernas inre vatten.
Drouot, the insurer of the hull of the vessel, had it refloated at its own expense, thereby enabling CMI's cargo to be salvaged.
Drouot, som hade tillhandahållit en kaskoförsäkring för fartyget, bärgade fartyget på egen bekostnad, vilket innebar att CMI:s last kunde räddas.
In the 'Tatty' judgment of 6 December 1994, the Court stressed that Article 21, together with Article 22 on related actions, is contained in Section 8 of Title II of the Convention, a section intended, in the interests of the proper administration of justice within the Community, to prevent parallel proceedings before the courts of different Contracting States and to avoid conflicts between decisions which might result therefrom.
I domen av den 6 december 1994 i det ovannämnda målet Tatry, har domstolen dessutom understrukit att artikel 21 i konventionen, jämte artikel 22 om mål som har samband med varandra, förekommer i avsnitt 8 i avdelning II i konventionen, som har till syfte att, för en riktig rättskipning inom gemenskapen, undvika parallella förfaranden som pågår vid domstolar i olika konventionsstater och de motsägelser som detta skulle kunna leda till.
Those rules are therefore designed to preclude, in so far as is possible, the possibility of a situation arising such as that referred to in Article 27(3), that is to say the non-recognition of a judgment on account of its irreconcilability with a judgment given in a dispute between the same parties in the State in which recognition is sought.
Dessa bestämmelser har således till syfte att i största möjliga mån förhindra att det uppstår en sådan situation som avses i artikel 27.3, det vill säga att en dom inte erkänns om den är oförenlig med en dom som har meddelats i en tvist mellan samma parter i den stat där domen görs gällande.
In that same judgment, the Court held that, in the light of the wording of Article 21 of the Convention and the objective set out above, that article must be understood as requiring, as a condition of the obligation of the second court seised to decline jurisdiction, that the parties to the two actions be identical.
I samma dom ansåg domstolen att artikel 21, med hänsyn till sin lydelse och sitt syfte, som det har redogjorts för ovan, skall förstas på så sätt att det krävs att parterna i de båda förfarandena