natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Even the Flemish government, which is undoubtedly leaning towards independence, acknowledges that cooperation across administrative boundaries is still of great importance (Ministerie van de Vlaamse Gemeenschap 1993).
Till och med den flamländska regeringen, som inte kan förneka en viss önskan om självständighet, erkänner att samarbete över styrelsegränsema fortfarande är av stor betydelse (Ministeriet för den flamländska regeringen, 1993).
Cooperative federal tendencies rely significantly on the arts of accommodation and arrangement that have long typified Belgian administration; but cooperation is also enshrined in the law.
Kooperativ-federala tendenser är till stor del kopplade till den anpassningsförmåga och pragmatism som sedan länge präglar belgisk administration. Det finns dessutom en juridisk grand för principen om samarbete.
The earlier conflict-ridden institutional framework of the consultation committee and court of arbitration has been abandoned.
Man har lämnat det gamla konfliktfyllda institutionella systemet med samrådskommitté och arbitragedomstol.
The principle of federal loyalty is laid down in Article 107 of the Constitution.
Principen om federal lojalitet fastställs i artikel 107 i grundlagen.
This calls, for instance, for cooperation and consultation in order to monitor the integration of different policies.
I artikeln föreskrivs till exempel samarbete och samråd för att säkerställa en enhetlig politik.
Cooperation agreements are one facet of this.
Samarbetsavtalen är ett uttryck fór detta.
Administrative bodies that have authority over the same field have a statutory duty to consult with
Olika förvaltningsorgan som har befogenheter inom samma område har en skyldighet att förhandla med varandra.
each other. If any conflicts of interest still arise, the Senate is the body empowered to decide on a solution.
Skulle det ändå uppstå intressekonflikter är det senaten som har behörighet att lösa dessa.
Sovereignty in the Belgian federation is now spread over three political levels: central government, the regions, and the communities.
I det federala Belgien är självstyret fördelat mellan de tre politiska nivåerna: centralstaten, regionerna och gemenskaperna.
There are three linguistic communities: the French-speaking, Dutch-speaking, and Germanspeaking communities.
Det finns tre spåkgemenskaper: den franskspråkiga, den nederländskspråkiga och den tysk språkiga.
These are responsible for cultural policy, welfare policy and health policy.
Dessa gemenskaper ansvarar för kulturella och så kallade personrelaterade frågor, till exempel hälsovårdspolitik.
The communities are empowered to pass laws and have their own government.
Gemenskaperna har lagstiftningsbefogenheter och egna regeringar.
There are also three regions: the Flemish region, the Walloon region, and the Brussels Capital region.
De finns även tre regioner; den flamländska regionen, den vallonska regionen och huvudstadsregionen Bryssel.
All three regions have their own parliament with authority to pass laws and their own government.
De tre regionerna har sina egna parlament med lagstiftningsbefogenheter, samt egna regeringar.
The regional institutions have authority over a number of 'territorial' issues.
Regionerna ansvarar för en rad så kallade markrelaterade frågor.
The regions and communities came into being in response to the different political priorities in the North and South.
Regionerna och gemenskaperna inrättades som svar på de olika politiska prioriteringar som dominerade i norra respektive södra delen av landet.
The communities were conceived as a way of meeting Flemish demands for self-government; the regions as an answer to French-speakers' demands for more economic autonomy.
Gemenskaperna bildades för att uppfylla de flamländska kravet på självstyre, och regionerna som svar på de franskspråkigas önskan om större ekonomiskt oberoende.
As mentioned above, there is no hierarchy between the three constituents of the Belgian federation (central government, regions, and communities).
Som redan nämnts finns det inget hierarkiskt förhållande mellan den belgiska statens tre delar, centralstaten, regionerna och gemenskaperna.
The national government exists not above, but alongside the regions and the communities.
Den nationella regeringen är inte över ordnad utan befinner sig på samma nivå som regionerna och gemenskaperna.
The three pillars of the Belgian federation are subject to parliamentary democracy.
De tre pelarna i den belgiska federala staten bygger på principen om parlamentarisk demokrati.
Not only the central government, but also the communities and regions have their own legislative and executive bodies.
Såväl centralstaten som gemenskaperna och regionerna har egna lagstiftande och verkställande organ.
At federal level, legislative power is exercised by the head of state and the two elected houses of parliament.
På federal nivå utövas den lagstiftande makten av statschefen och av den folkvalda tvåkammarriksdagen.
Federal legislative authority operates through a controlled bicameral system and is exercised by the House of Representatives (Lower House) and Senate (Upper House) jointly with the King.
Den federala lagstiftande makten bygger på ett tvåkammarsystem och utövas av representantkammaren och senaten i samarbete med kungen.
The distribution of duties between the House and the Senate is based on the following basic ideas:
Fördelningen av uppgifter mellan kammaren och senaten bygger på följande grandidéer:
The Lower House has 150 members, who are directly elected every four years.
Representantkammaren består av 150 parlamentsledamöter som väljs i direkta val vart fjärde år.
The Senate has seventy-one members, of whom forty are directly elected.
Senaten utgörs av 71 ledamöter, varav 40 väljs i direkta val.
The Flemish Council and the French Community Council each send ten members to the Senate, the Council of the Germanspeaking Community sends one member.
Det flamländska rådet och det franskspråkiga gemenskapsrådet skickar vardera 10 av sina ledamöter till senaten, medan det tyska gemenskapsrådet skickar en.
The other ten senators are coopted.
De övriga tio senatorerna väljs in genom indirekta val.
The executive authority consists of the federal ministers, who are responsible to the Lower House and the Monarch, who cannot be held responsible to anyone.
Den verkställande makten utgörs av de federala ministrarna som är ansvariga inför representantkammaren och statschefen, som inte kan ställas till svars för politiska beslut.
Given political realities, the primacy of the legislator has shifted towards a de facto ascendancy of the executive authority.
Den lagstiftande maktens dominerande ställning har på grand av den politiska situationen fått ge vika genom att den verkställande makten i praktiken har fatt ökade befogenheter.
Draft laws initiated by the executive authority take precedence over draft laws initiated by the legislature.
Propositioner från den verkställande makten ställer lagförslag från den lagstiftande makten i skuggan.
Amendments have no chance of being adopted, because of existing parliamentary majorities (De Ridder 1994).
Ändringsförslag blir inte antagna på grand av den etablerade majoriteten i parlamentet (De Ridder, 1994).
Obviously, not everything has changed in the Belgian system with the advent of federalism.
Federaliseringen förändrade naturligtvis inte allt i det belgiska systemet.
Belgium can still be described as a hereditary, constitutional, and parliamentary monarchy.
Belgien är fortfarande en ärftlig konstitutionell och parlamentarisk monarki.
The monarchy is regulated and limited by the Constitution.
Monarkin fastställs i grundlagen och är begränsad.
The King possesses no powers other than those specifically vested in him by the Constitution and special legislation.
Kungen har ingen annan makt än den som uttryckligen fastställs i grundlagen och andra särskilda lagar.
The monarchy is thus also anchored in the parliamentary democracy.
Monarkin är således förankrad i den parlamentariska demokratin.
The King cannot act on his own in his capacity as head of state.
I egenskap av statschef kan kungen aldrig fatta egna politiska beslut.
Every act or position with political repercussions must be endorsed by the minister (or by the whole government), who is answerable for it to the Lower House.
Varje handling eller ställningstagande som kan få politiska följder måste stödjas av den behörige ministem (eller av hela regeringen) som är ansvarig inför representantkammaren.
The substance and significance of the King's role have declined in the course of political history.
Kungens befogenheter och ställning har försvagats under den politiska historiens gång.
Nowadays the monarchy exercises influence rather than authority.
I dag kännetecknas kungens uppgifter mer av möjligheten att påverka beslut än av maktutövning.
This influence is exerted mainly through confidential discussions between the King and his ministers.
Det är främst under de hemliga samtalen med ministrarna som kungen har möjlighet att påverka beslut.
The ministers inform the King and advise him.
Ministrarna informerar kungen och rådfrågar honom.
The king advises, exhorts, and warns.
Kungen ger ministrarna råd, uppmanar och informerar dem.
Occasionally the monarch acts as a linkman between the parliamentary majority and the opposition, and between the different communities and regions.
Utöver denna uppgift fungerar kungen ibland som förbindelselänk mellan den parlamentariska majoriteten och oppositionen, samt mellan de olika gemenskaperna och regionerna.
Finally, the King carries out ceremonial duties and is the symbol of Belgian sovereignty (De Ridder 1994).
Slutligen utför kungen protokollära uppgifter och är en symbol för den belgiska suveräniteten (De Ridder, 1994).
2.2 Political Institutions
Politiska institutioner
In addition to the abovementioned institutions, several other sustained patterns of behaviour have had a fundamental influence on Belgian politics.
Utöver ovanstående institutioner kan nämnas ytterligare ett par bestående faktorer som i stor utsträckning påverkar den belgiska politiken.
In the terminology of Lijphart (who drew a basic distinction between consensus democracies and Westminster-style democracies) Belgian democracy can clearly be described as a consensus democracy (Lijphart 1984).
Enligt Lijpharts terminologi (Lijphart gör en distinkt åtskillnad mellan samförståndsdemokrati och Westminsterdemokrati) kan den belgiska demokratin karaktäriseras som en tydlig samförståndsdemokrati (Lijphart, 1984).
This consensus democracy has grown out of - and is a response to - the multiple and sometimes deep divisions that have riven the country. These divisions have been
Samförståndsdemokratin har vuxit fram ur, och som reaktion på, de många och ibland djupa skiljelinjerna som kännetecknar landet.
institutionalized in society.
Dessa skiljelinjer har institutionaliserats i samhället.
They have taken shape in separate worlds or 'pillars': a Catholic or Christian-democratic pillar, a socialist pillar, and a liberal pillar.
De har tagit sig uttryck i olika pelare: en katolsk eller kristdemokratisk, en socialistisk och en liberal.
In addition, there are further divisions between Dutch-speakers and French-speakers.
Utöver dessa finns naturligtvis skiljelinjerna mellan den nederländskspråkiga och den franskspråkiga befolkningen.
Belgium is a fragmented country that has survived as a democracy because of this tradition of consensus democracy.
Belgien är ett uppdelat land som har överlevt som demokrati just på grund av traditionen med samförståndsdemokrati.
Through federation, Belgium has in fact been pushed even further towards what Lijphart (in 1984) described as the ideal model of consensus democracy.
Genom federaliseringen har Belgien tagit ytterligare ett steg i riktning mot den idealtyp av samförståndsdemokrati som Lijphart beskrev (1984).
Federation, the spreading of power and power-sharing were seen by Lijphart as important 'symptoms' of a consensus-driven decisionmaking system.
Lijphart betraktade federalisering, maktspridning och maktdelning som "symptom" på samförståndsdemokratins besluts process.
One could object that in the Belgian federation, power-sharing is, as far as possible, 'organized out of existence': sharing out the goods seems to be a more important principle of power-sharing.
Som en invändning mot detta skulle man kunna hävda att maktdelning i det federala Belgien i mycket stor utsträckning har "organiserats bort"; principen om bodelning
However, it has already been demonstrated that cooperation across administrative boundaries is still a central feature of Belgian government.
verkar vara viktigare än maktdelning. Som tidigare påpekats kännetecknas den belgiska förvaltningen fortfarande i hög grad av samarbete mellan de olika styrelseskikten.
The combination of a greater spreading of power and indissoluble solidarity ensures that the consensual political culture of Belgium survives.
Kombinationen av en ökad maktspridning och oupplöslig samhörighet gör att systemet med samförståndspolitik lever vidare.
'Fixing', the art of concluding (creative) ad hoc agreements, is highly esteemed in the Belgian political system.
Konsten att hastigt fatta kreativa beslut värderas högt i det belgiska politiska systemet.
And in practice, 'fixing' goes hand in hand with a large dose of pragmatism.
Denna förmåga hänger i praktiken i stor omfattning samman med pragmatism.
The contrast between Belgium and the Netherlands is particularly marked on this last point.
Här skiljer sig Belgien mycket från Nederländerna.
The former Belgian prime minister, Wilfried Martens, is quoted as saying that "The Dutch are more rational.
Belgiens förre premiärminister Wilfried Martens kommenterade förhållandet på följande vis: "Nederländarna är mer rationella.
First they make notes, then they get down to business.
Ni antecknar först vad ni ska säga, sedan diskuterar ni.
The Flemish are more emotional and spontaneous.
Flamländarna är mer emotionella och spontana.
We go and negotiate first and then we put something down on paper" (Donkers 1996).
Vi förhandlar först, sedan sätter vi oss ner och skriver" (Donkers, 1996).
Planners and other professional problem-solvers play a more important role in the Netherlands than in Flanders, where political fixers are more predominant.
Planläggare och andra professionella problemlösare spelar en viktigare roll i Nederländerna än i Flandern, där det snarare är de politiska pragmatikema som fyller den funktionen.
The cobbling-together of a workable arrangement is generally considered to be more important that adhering to previously determined standards and principles.
Att komma på en praktisk och genomförbar lösning anses i allmänhet viktigare än att ansluta sig till redan fastställda normer och principer.
Political dexterity is at least as important as analytical skills in a country where political decisions have from time immemorial been taken in 'conclaves' of political and administrative elites.
Politisk skicklighet är minst lika viktig som politisk-analytisk kunskap i ett land där den politiska beslutsprocessen sedan länge äger ram i grupperingar bestående av politiska och sociala eliter.
The state structure seems like a labyrinth to political and administrative outsiders. This impression has not diminished since Belgium became a federation.
För politiska och sociala outsiders kan statsstrukturen liknas vid en labyrint; en bild som inte förändrades efter federaliseringen.
Political and administrative insiders, on the other hand, have no such difficulty.
Politiska och sociala insiders klarar sig dock påfallande bra.
Personal contacts create the Ariadne's thread that enables them to find their way through the 'Belgian labyrinth' (Van Istendael 1993).
Med hjälp av sina personliga kontakter spinner de en ariadnetråd som hjälper dem att hitta rätt i den "belgiska labyrinten" (Van Istendael, 1993).
Clientelism is now under pressure, though it still has considerable influence in Belgian political dealings, whether as a basis for marketing or as a line of action.
Systemet som bygger på "politiska tjänster och gentjänster" är för närvarande föremål för häftig kritik, men har och kommer även i fortsättningen att ha stort inflytande på det politiska agerandet i Belgien, antingen som grand för att avsätta någon eller som rättesnöre.
Clientelism has long been an important feature of Belgian political culture.
Belgiens politiska kultur bygger sedan länge i stor utsträckning på systemet med politiska tjänster och gentjänster.
The services that politicians provide are, in principle, free and have no strings attached, but that does not stop politicians hoping that their 'clients' will give them something in return, such as a preferential vote.
De tjänster politikerna tillhandahåller är i princip gratis och oegennyttiga, men det hindrar inte att politikerna hoppas att deras "klienter" kommer att göra dem en gentjänst, till exempel genom att rösta på dem.
In the run-up to elections, politicians send out letters in which they remind their 'clients' of the services they have provided and ask for their vote.
Inför valen skickar politikerna brev där de påminner varje "klient" om de tjänster de gjort dem och uppmanar dem att rösta på dem.
Electoral research shows that at least four out of ten voters who have used the services of a politician actually do give a preferential vote to that politician.
Undersökningar visar att minst fyra av tio väljare som bett en kandidat om en tjänst också verkligen röstar på kandidaten i fråga.
Hence, the political exchange of a preferential vote for a service is a reality, although it is not a reflex (De Winter 1994: 428-30).
Att tjänster utbytes mot röster är alltså ett faktum, även om det inte sker automatiskt (De Winter, 1994: s.428-430).
Even if clientelism does not always deliver the desired preferential vote, it can be a useful exercise for politicians, as it is often a source for them of information about issues of concern to citizens.
Även om tillhandahållandet av tjänster inte alltid leder till en röst, kan det för politikern vara en värdefull investering. På så sätt kan han eller hon nämligen få information om vilken typ av problem medborgarna har.
Research also indicates that services have a very positive psychological impact.
Dessutom framgår det av undersökningar att tillhandahållande av tjänster har en mycket positiv psykologisk verkan.
There are many disadvantages in clientelism.
Det finns otaliga nackdelar med systemet.
The link between the citizen and the politician becomes more and more a customer-service provider relationship. As a result, the ideological link between the two disappears.
Förhållandet mellan medborgarna och politikerna liknar i allt större utsträckning det mellan kund och tillhandahållare av tjänster.
This creates a dependency situation between politician and citizen (De Winter 1994: 528-30).
Detta har till följd att det ideologisk-programmatiska bandet mellan de två rubbas och ett beroendeförhållande uppstår mellan politiker och medborgare (De Winter, 1994: s. 528530).
Clientelism entails a risk of a separate system being set up for case treatment, whereby cases supported by politicians get faster, better treatment than those that have to go through the normal administrative channels.
Man fruktar att det på grund av dessa politiska tjänster och gentjänster kommer att uppstå en separat handläggningsprocedur vid sidan av den ordinarie proceduren, där ärenden som far stöd av politiker behandlas snabbare och bättre än ärenden som måste genomgå det vanliga administrativa förfarandet.
Because of their overblown concern for the interests of individual citizens, public representatives have too little time to think up general solutions and formulate legislation for the greater good.
Eftersom parlamentsledamöter ägnar enskilda medborgares behov så stor uppmärksamhet får de inte tid över att utveckla allmänna lösningar och omsätta dessa i lagstiftning, vilket skulle gynna fler människor.
Closely linked to the practice of clientelism is that of political appointments.
Systemet med politiska tjänster och gentjänster hänger i stor utsträckning samman med utnämningen till politiska poster.
A political appointment can be effective as a service or as a reward for a service.
Sådana utnämningar kan tjäna både som tjänst och gentjänst.
For some time it seems that the political will is growing to drastically curtail this practice (De Winter 1994: 428-30).
Sedan en tid tillbaka har den politiska viljan att begränsa detta utbyte av tjänster tilltagit (De Winter, 1994: s. 428-430).
'Particratic' tendencies in the Belgian system are often described as problematic.
De tendenser till partivälde som kommer till uttryck i det belgiska systemet beskrivs ofta i negativa termer.
However, the practice of partisanship also has features that are more positive.
Det finns dock även positiva aspekter.
For example, as a small country, Belgium has largely avoided becoming a hostage to decisionmaking by a 'fourth estate' bureaucracy.
Belgien är till exempel ett av de få länder där beslutsprocessen är något så när överskådlig.
One of the reasons for this is the party politicisation of the civil service and especially the existence of powerful ministerial staffs.
En anledning till detta är att byråkratin inte betraktas som en "fjärde makt", vilket i sin tur har att göra med partipolitiseringen av förvaltningen och i synnerhet förekomsten av kraftfulla minister kabinett (Dewachter, 1993: s. 239-240).
Earlier in this text the image of the 'Belgian labyrinth' was evoked.
Tidigare skissade vi bilden av den "belgiska labyrinten".
Another popular image used to describe the decisionmaking culture in Belgium is that of the pyramid of power.
En annan populär bild som illustrerar den belgiska beslutsprocessen är maktpyramiden.
Dewachter and Das have conducted research into the Belgian political elite.
Wilfried Dewachter och Erwin Das har forskat kring den belgiska politiska eliten.
A written survey was used to identify the major decisionmakers in six policy areas during the period 1988-90 and the significance of twenty political positions in the entire political decisionmaking process in Belgium.
I en skriftlig undersökning har man lyckats kartlägga de mest betydelsefulla beslutsfattarna från sex politikområden under perioden 1988-1990 samt betydelsen av tjugo politiska poster inom den politiska beslutsprocessen i Belgien.
The findings were summed up as follows: "Instead of institutions and bodies that stand alongside one another, inequalities appear in the share out of decisionmaking and in power, hierarchical relationships, involving individuals and positions" (Dewachter and Das 1991).
Resultatet kan sammanfattas så här: "Institutioner och organ, som torde vara likvärdiga, visar sig snarare kännetecknas av snedfördelningar i beslutsfattande och makt samt hierarkiska förhållanden både med hänsyn till personer och poster" (Dewachter och Das, 1991).
In practice, the Belgian set-up suffers relatively little interference from awkward citizens or otherwise competitive forces.
Den belgiska regeringen har relativt lite besvär med medborgare söm sätter sig på tvären eller konkurrerande maktgrupperingar.
In this relatively elitist political structure, the government is a rather 'elusive' phenomenon.
Inom den relativt elitistiska politiska strukturen framstår regeringen som ett ganska "ogripbart" fenomen.
"The government is like a slippery eel that always slips out of the net.
"Regeringen är som en hal ål som ständigt glider ur nätet. Beslutsprocessen är näst intill okontrollerbar" (Dewachter, 1995, s. 353-356).
The communities and regions, which sprang from the constitutional reforms, are the constituent parts of the federal Belgian state established in 1993.
Gemenskaperna och regionerna, som uppstod till följd av statsreformerna utgör sedan 1993 de konstituerade delama i den federala staten Belgien.