natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, they are more concerned that services be provided than with the government level that provides them.
De sade sig dock vara mer intresserade av att tjänsterna tillhandahålls än av vilken regeringsnivå som tillhandahåller dem.
Furthermore, despite the limited nature of the regional dimension of the reform, there has been a very positive attitude towards the regions, increasing as time has gone on(Percheron 1992).
regionala dimensionen i reformen, och den har blivit än positivare (Percheron, 1992).
These opinions were true of all social categories, political orientations, and residential situations (from small communes to the Parisian conglomeration).
Dessa åsikter fanns i alla samhällskategorier, i alla politiska läger, oavsett bostadsort (från små kommuner till Paris storstadsområden).
When asked why they place such confidence in the region, respondents answered that it is not because of regional identity (only 12 per cent thought this), but because they viewed the region in functional terms.
På frågan om varför de hade så stor tilltro till regionen svarade de tillfrågade att det inte var den regionala identiteten (12 %) utan regionens funktionella karaktär.
For some, generally those from lower social and educational backgrounds, it was an extra source of state subsidies.
För vissa, i allmänhet med sämre sociokulturell bakgrund, är regionen ännu en källa till statligt stöd.
For those of higher social and educational background, it was viewed favourably because of its European dimension (ibid.).
Personer med högre sociokulturell nivå ser positivt på den på grund av dess europeiska dimension (samma källa).
However, this positive attitude toward the region does not mean that French people wish the departments to disappear. On the contrary.
Den positiva inställningen till regionerna betyder emellertid inte att fransmännen vill att departementen skall försvinna.
Seventy-eight per cent wish to maintain the status quo in this regard (ibid.).
Tvärtom, 78 % önskar bevara ett status quo i det avseendet (samma källa).
On the other hand, 65 per cent are in favour of amalgamating the communes.
65 % är för en sammanslagning av kommunerna.
There seems to be, however, a certain amount of confusion in French people's minds with regard to the region.
Det tycks dock råda en viss förvirring hos fransmännen vad gäller regionen.
An opinion poll conducted in 1997 showed that 54 per cent of those polled thought there were too many levels of government.
En opinionsundersökning som gjordes 1997 visade att 54 % av de tillfrågade ansåg att det fanns för många förvaltningsnivåer.
When asked a further question as to which level ought to be removed, 38 per cent thought it should be the region, 32 per cent the department, 15 per cent the commune, and 15 per cent did not know (Le Monde, 27 February 1997).
På frågan om vilken nivå man skulle avskaffa ansåg 38 % att det borde vara regionen, 32 % departementet, 15 % kommunen och 15 % hade ingen åsikt (Le Monde, 27 februari 1997).
In this same poll, respondents were asked to judge which centre of decisionmaking was most important today and which would be the most important in twenty years time.
I samma undersökning ombads de tillfrågade att säga vilken beslutsnivå som de ansåg viktigast i dag och vilken som skulle vara viktigast om 20 år.
With regard to the current most important centre, 44 per cent thought it was the state, 30 per cent thought it was Europe, and 21 per cent local authorities.
44 % ansåg att staten var den viktigaste beslutsnivån idag, 30 % Europa och 21 % kommunerna.
Sixty-eight per cent of the population think that, in twenty years time, it will be Europe, 15 per cent the state, and 7 per cent local authorities.
68 % trodde att Europa skulle vara viktigast om 20 år, 15 % staten och 7 % kommunerna.
3.3.2 Attitudes towards Local Politicians
3.3.2 Inställningen till de lokala politikerna
Fifty-five per cent of French people think that decentralization has enhanced the role of local politicians, 7 per cent think it has reduced it, while 28 per cent think it has left it unchanged (Le Monde, 27 February 1997).
55 % av fransmännen anser att decentraliseringen har accentuerat de lokala politikemas roll, 7 % anser att den minskat deras roll, medan 28 % anser att den inte har ändrats (Le Monde, se ovan).
Forty-eight per cent thought it had had a positive effect on the effectiveness of local politicians, while 13 per cent thought it had not.
48 % är övertygade om att decentraliseringen haft en positiv effekt på de lokala politikemas effektivitet, medan 13 % inte anser det.
When asked which of their politicians they trusted most, a huge majority (68 per cent) chose the mayor.
På frågan om vilken politiker som de har störst förtroende för, svarar en mycket stor majoritet (68 %) borgmästaren.
The prefect came next (26 per cent), followed by the deputy (23 per cent), the president of the conseil général (23 per cent), the president of the conseil régional (16 per cent), the senator (6 per cent), while only 6 per cent trusted none of these (ibid.).
Sedan kommer prefekten (26 %), följd av deputeraden (23 %), ordföranden för departementsrådet (conseil général) (23 %), ordföranden för regionrådet (16 %) och senatom (6 %), medan endast 6 % inte har förtroende för någon av dessa (se ovan).
There was generally a positive attitude toward local politicians, although a slight majority (51 per cent) thought they were not close to the people.
Inställningen till de lokala politikerna är i allmänhet positiv, även om en liten majoritet (51 %) anser att de inte finns nära folket.
A majority (50 per cent) also felt that local bureaucrats were competent.
Majoriteten (50%) anser också att de lokala tjänstemännen är kompetenta.
France is one of the founding members of the European Community and, with Germany, has been the driving force behind European integration.
Frankrike är en av grundarna av den Europejska gemenskapen och har tillsammans med Tyskland varit den drivande kraften bakom den europeiska integrationen.
However, this has been principally the prerogative of the central state and, in particular, of the president of the Republic who works also with the prime minister.
Detta har dock främst varit förbehållet centralstaten och i synnerhet presidenten, i samarbete med
This is true even within the field of EU regional policy, where the Délégation à l'aménagement du territoire et à l'action régionale (DATAR) has been more important than the regions in drawing up and implementing the Community Support Frameworks (CFS).
Det gäller även inom EU:s regionalpolitik, där DATAR (Délégation à l'aménagement du territoire et de l'action régionale) har spelat en större roll än regionerna i utarbetandet och genomförandet av EU: s stödramar.
Nevertheless, decentralization has given the French regions an opportunity to act on the European level, while the notion of a 'Europe of the Regions' has provided further justification for this (Delcamp 1992; Mazey 1995).
Decentraliseringen har dock gett de franska regionerna möjlighet att agera på europeisk nivå, vilket ytterligare bekräftats av begreppet "Regionemas Europa" (Mazey, 1995, Delcamp, 1992).
First, French regions, like other European regions, have established offices in Brussels that act as information-gathering centres.
För det första har de franska regionerna, liksom övriga europeiska regioner, inrättat byråer i Bryssel som fungerar som centra för insamling av information.
Second, a number of regions have established cross-border associations.
För det andra har vissa regioner bildat gränsöverskridande sammanslutningar.
Third, French regions are members of, and indeed, sometimes are the driving forces behind interregional associations such as the Conference of Peripheral Maritime Regions (including the Atlantic Arc and the Latin Arc) and the Assembly of European Regions.
För det tredje är de franska regionerna medlemmar, och ibland drivande krafter, i interregionala sammanslutningar, som Konferensen för perifera regioner och havsregioner (där "atlantiska bågen" och "latinska bågen" ingår) och Europeiska regioners förbund.
Within this context of extraterritorial activity, Rhône-Alpes is a part of the Four Motors group (see above, 2.2.3).
När det gäller gränsöverskridande verksamhet kan nämnas att region Rhône-Alpes ingår i gruppen "Fyra drivkrafter" (se punkt 2.2.3 ovan).
Finally, French local politicians have been active in the Committee of the Regions, whose first president was Jacques Blanc, the president of the Languedoc-Rousillon region.
Slutligen är också de lokala franska politikerna verksamma inom Regionkommittén, vars förste ordförande var Jacques Blanc, PR (UDF), regionpresident i regionen Languedoc-Roussillon.
The close result in France of the referendum on the Treaty on European Union shows there is still a certain apprehension with regard to European integration.
Det mycket jämna resultatet vid folkomröstningen om Maastrichtfordraget i Frankrike visar att det alltjämt finns en viss rädsla vad gäller den europeiska integrationen.
Nevertheless, the results of the opinion poll quoted above (3.3.1) show that most French people think that Europeanisation is inevitable.
Resultatet av ovannämnda opinionsundersökning (3.3.1) visar dock att de flesta fransmän anser att europeiseringen är oundviklig.
The task and opportunity, therefore, is to ensure that it strengthens democratic governance at the regional and local levels rather than the inverse.
Det gäller därför att säkerställa att den stärker det demokratiska styret på regional och lokal nivå och inte tvärtom.
In many ways it remains an affair of the political elites, including the local elites who are clearly using Europe as a means of consolidating their hold on local society.
Detta förblir dock i olika avseenden elitpolitikernas sak, de lokala inbegripna, vilka klart och tydligt utnyttjar Europa för att stärka sitt inflytandet över det lokala samhället.
Nevertheless, the growing importance of Europe has widened the horizons of French citizens beyond the 'Hexagon' and opened them up to other political experiences.
Europas ökande betydelse har dock vidgat de franska medborgarnas vyer bortom "hexagonen", det sexkantiga hemlandet, och öppnat dem för andra politiska tankegångar.
4.2 Socio-Economie and Demographic Changes
So cio ekonomiska och demografiska förändringar
France has undergone a dramatic transformation since the Second World War.
Frankrike har genomgått en dramatisk förändring efter andra världskriget.
At the end of the Second World War it was still a country with a large population engaged in agriculture and where traditional social values still dominated life, even in the towns.
I slutet av andra världskriget var en stor del av befolkningen fortfarande sysselsatt inom jordbruket och traditionella samhällsvärderingar var förhärskande, till och med i städerna.
Since then, there has been a massive exodus from the countryside and a corresponding growth in the towns and cities. However, France still retains the political and administrative system inherited from the nineteenth century with the addition of the new regions.
Alltsedan dess har det skett en enorm flykt från landsbygden med en motsvarande ökning i städerna, men Frankrike har fortfarande kvar det politiska och administrativa system som det ärvde från 1800-talet och till vilket nya regioner tillkommit.
Basically, the large number of communes and the size of the departments do not correspond with the changed socioeconomic and demographic realities.
Det stora antalet kommuner och departementens storlek motsvarar inte den nya socioekonomiska och demografiska verkligheten.
The vast majority of the communes are too small to be viable, while the existence of both the department and the region means there is probably one layer of government too much.
Flertalet kommuner är alltför små för att vara livskraftiga, samtidigt som förekomsten av både departement och region gör att det förmodligen finns en förvaltningsnivå för mycket.
There is clearly a need for a rationalization of this system.
Detta system behöver uppenbarligen rationaliseras.
The profound attachment of French people to their commune has made this difficult.
Att fransmännen är så djupt fästa vid sin kommun gör det inte lättare.
However, beginning in the 1950s, there have been some attempts at voluntary amalgamation of communes, using a variety of arrangements (Mabileau 1997)11.
frivilliga sammanslagningar av kommunerna genom olika arrangemang (Mabileau, 1997)11.
4.3 Strengthening Local Democracy in the 1980s and 1990s
Stärkandet av den lokala demokratin under 80- och 90talet
It might be remarked that this aim has been largely achieved.
Man skulle kunna säga att denna målsättning till stora delar har förverkligats.
However, it is less evident that it has brought the people closer to the state in the sense that they are no less administrés rather than active and participatory citizens.
Det är dock mindre säkert att den har fört medborgarna närmare staten, eftersom dessa fortfarande snarare är "undersåtar" än medborgare som aktivt deltar i det offentliga livet.
According to Mabileau (1997), the attempt to achieve true local democracy (that is participatory rather than representative democracy) by decentralization has been diluted by the introduction of other less-radical approaches. These include the search for transparence ('openness'), better communications, allowing citizens easier access to local government, institutionalizing negotiation and concertation,
Enligt Mabileau (1997) försvagades försöket att förverkliga en sann lokal demokrati (d.v.s. en demokrati byggd på medverkan i stället för representation) via decentraliseringen genom införande av andra mindre radikala strategier som "öppenhet", bättre kommunikationer, lättare tillgång för medborgarna till de lokala myndigheterna, institutionaliseringen av förhandlingar och samråd, opinionsundersökningar, återskapande av en lokal medvetenhet.
opinion surveys, rebuilding local citizenship. The 1992 Act on 'the territorial administration of the Republic' contained a chapter on 'local democracy' and the Pasqua Act of 1995 attempted to involve citizens more fully in the form of popular initiatives with regard to planning questions.
Lagen från 1992 óm republikens territoriella förvaltning innehåller ett kapitel om "lokal demokrati" och med Pasqua-lagen från 1995 försökte man involvera medborgarna mer tack vare folkligt förankrade initiativ rörande planeringsfrågor.
However, the attempt to build a participatory democracy in France, as elsewhere, has foundered on the rock of massive citizen indifference.
Trots detta misslyckades försöket att skapa en demokrati byggd på medverkan i Frankrike, liksom på annat håll, på grund av medborgarnas stora likgiltighet.
France has inherited from the nineteenth century a political system whose chief feature was its highly centralized character.
Frankrike övertog ett politiskt system från 1800-talet som främst kännetecknades av en stark centralisering.
Democracy was seen in abstract terms as involving the exercise of one's citizenship, which was interpreted in an abstract manner as the exercise of certain rights and the possibility of voting in elections.
Demokratin sågs abstrakt som utövande av ett medborgarskap, tolkat på ett abstrakt sätt som utnyttjande av vissa rättigheter och möjligheten att rösta i val.
The state dominated everything, and local societies were seen as the recipients of state administration rather than as autonomous self-governing communities as in the Anglo-Saxon and Germanic traditions, even if French people remain profoundly attached to their locality and are reluctant to see the communal system reformed.
Staten var allsmäktig och lokalsamhället betraktades snarare som mottagare av statens förvaltning än självständiga och självstyrande enheter, som i anglosaxisk och germansk tradition, även om fransmännen är djupt fästa vid sitt samhälle och avogt inställda till en reform av det kommunala systemet.
In the 1980s the position of the state changed with the decentralization laws that caused a profound upheaval of the French politico-administration system.
Under 80-talet ändrade staten förhållningssätt i och med decentraliseringslagarna som medförde en genomgripande förändring av det franska förvaltningspolitiska systemet.
The state is no longer the omnipresent and omnipotent state of the past, but is more fragmented and dispersed.
Staten var inte längre den allsmäktiga och allestädes närvarande staten som i forna dagar, utan mer uppsplittrad och utspridd.
There has been a real transfer of power to local governments, and regions have been enhanced.
Det skedde en verklig överflyttning av makten till de lokala förvaltningarna och regionerna stärktes.
The nature of policymaking has also changed from a vertical and hierarchical approach to one that is more characterized by horizontal networks of decisionmakers operating across administrative boundaries.
Den politiska processens karaktär förändrades också.
However, although decentralization is viewed positively by French citizens, it has not made it easier for them to participate in decisionmaking, which still remains the affair of either central or local elites.
Den gick från ett vertikalt och hierarkiskt system till ett som mer kännetecknades av horisontella nät av beslutsfattare som agerar över de administrativa gränserna. Även om decentraliseringen ses positivt av de franska
2 Previously they existed as établissements publics, whereas, following the 1982 reforms, they are now collectivités territoriales with the same juridical status as the départements and the communes.
Interkommunala intresseföreningar (SIVOM) inrättades 1959, stadsområden (1959) och landsbygdsområden (1970), stadsgemenskaper i storstäderna (1966), kommungemenskaper och stadsgemenskaper infördes genom lagen 1992 om Republikens områdesförvaltning.
3 It administers the common grounds (le domaine communal); decides on public works; creates and organises public services, including compulsory primary education; and is responsible for town and country planning and building permits (Duhamel 1993).
Pasqua-lagen från 1995 införde begreppet "en regional organisation på basis av nationstanken" för utarbetandet av de lokala utvecklingsprogrammen.
Communes were best suited to decisionmaking with regard to rural development (36%), local economic activity (37%), or housing (58%).
medborgarna har den dock inte underlättat deras deltagande i beslutsfattandet, som fortfarande är en fråga för den centrala eller lokala eliten.
The Pasqua law of 1995 introduced 'an organization of territory based on the notion of the pays' to devise local development plans.
Med andra ord, systemet med notables har förblivit intakt.
THE HISTORY AND CONCEPT OF DEMOCRACY IN IRELAND
DET DEMOKRATISKA SYSTEMETS BAKGRUND OCH UPPBYGGNAD
The entire island of Ireland, consisting of thirty-two counties, used to form part of the United Kingdom of Great Britain and Ireland, and constituted one of its four nations.
Hela den ö som utgör Irland och som består av 32 counties (grevskap), var förr en del av Förenade kungariket Storbritannien och Nordirland, och utgjorde en av dess fyra nationer.
In 1921, after a long campaign for Home Rule in the nineteenth century and a War of Independence between 1916 and 1920, the island was partitioned.
1921 delades ön efter en lång kamp för självbestämmande (Home Rule) under 1800-talet och ett krig för självständighet mellan 1916 och 1920.
Six of the nine northern counties of Ulster became Northern Ireland and remained within the United Kingdom.
Sex av nio counties i Ulster i norr blev Nordirland och stannade kvar inom Förenade kungariket.
The other twenty-six became independent as the Irish Free State within the British Commonwealth.
Övriga 26 blev självständiga som Irländska fristaten inom Brittiska samväldet.
In 1949 the Free State declared itself a Republic and left the Commonwealth.
1949 utropade sig fristaten till republik och lämnade samväldet.
It is this history of being part of the United Kingdom and then separating from it to form an independent state that has shaped the institutions and political culture of modern Ireland.
Denna bakgrund, att ha utgjort en del av Förenade kungariket och sedan frigjort sig därifrån för att bilda en oberoende stat, har format det moderna Irlands institutioner och politiska kultur.
Although Ireland has developed a distinctive political culture of its own, its political and administrative institutions have their origins in the period before independence.
Även om Irland har utvecklat sin egen särpräglade politiska kultur har de politiska och administrativa institutionerna sitt ursprung i tiden före självständigheten.
There was an Irish Parliament for the entire island in the eighteenth century, in which the Protestant minority were represented.
På 1700-talet fanns det ett irländskt parlament för hela ön där den protestantiska minoriteten var representerad.
This was abolished in 1800 and the Act of Union was subsequently passed in 1801, the founding date of the 'first' United Kingdom.
Detta parlament avskaffades 1800 och därefter antogs unionslagen ("Act of Union") 1801 - årtalet när det "första" Förenade kungariket grundades.
Ireland was then administered from Dublin Castle in a quasi-colonial manner.
Irland administrerades sedan från Dublin Castle mer eller mindre som en koloni.
Throughout the nineteenth century, the pattern of democratization was the same as in the rest of the UK: a series of Victorian legislative acts, culminating in the 1898 Local Government (Ireland) Act, resulted in a twotier structure of authorities elected on a wide franchise.
Demokratiseringsmönstret var under 1800-talet detsamma som i resten av Förenade kungariket, nämligen en rad viktorianska rättsakter som kulminerade i 1898 års Local Government (Ireland) Act (lagen om det lokala styret - Irland) som resulterade i en struktur på två nivåer av myndigheter som röstats fram med relativt heltäckande rösträtt.
The upper tier consisted of county-level authorities in the form of county councils and county boroughs (cities).
Den övre nivån bestod av myndigheter på county-nivå i form av county boroughs (de största städerna) och county councils (återstoden av landet).
The second tier consisted of rural district councils and, in the smaller towns, non-rating town commissioners.
Den andra nivån bestod av rural district councils (landsbygdsområden) och, i mindre städer, kommunala organ med mer begränsade uppgifter (town commissions).
These acts were passed by the British Parliament at Westminster and, until the Local Government Act 1991, formed the legislative basis for Irish local government.
Dessa lagar antogs av det brittiska parlamentet i Westminster och utgjorde, fram till Local Government Act (lagen om det lokala styret) 1991, den rättsliga granden för det lokala styret i Irland.
Although Ireland, unlike the UK, has a written Constitution, local government follows the British approach and has a statutory (that is based on Acts of Parliament) rather than a constitutional basis (that is based on a written constitution).
Trots att Irland, till skillnad mot Förenade kungariket, har en skriven grundlag, följer det lokala styret det brittiska exemplet och är lagreglerat (dvs. baserat på lagar som antas av parlamentet), snarare än konstitutionellt baserat (dvs. baserat på en skriven författning).
The same ultra vires rule applied to Irish local government as it does to British local government: the Oreachtais ( the Irish Parliament) defines the areas of competence of local government that did not possess a general competence.
För det irländska lokala styret gällde samma "ultra vires"bestämmelse som för det brittiska lokala styret, dvs. Oreachtais (det irländska parlamentet) fastställde behörighetsområdena för de lokala styresorgan som inte hade allmän behörighet.
A number of features differentiate the history and understanding of democracy in Ireland from that in Great Britain.
Irlands historia och demokratiuppfattning skiljer sig på många sätt från motsvarande i Storbritannien.