natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The continuation of regional, historical charter-based, or special civil law in certain regions is directly accepted by Article 149.1.8 of the Constitution, under which the 'conservation, amendment, and development' of such law may be established as an exclusive power of the relevant autonomous regions (Navarre, Catalonia, etc.) by their statutes.
Rätten att behålla en traditionell regional eller särskild civilrätt i flera regioner är direkt fastställd i artikel 149.1.8 i konstitutionen, vilket innebär att autonomistadgorna får ange att dessa regioner (Navarra, Katalonien m.fl.) ensamma har rätt att "bevara, ändra eller utöka den".
The First Additional Provision (by which the Constitution safeguards and complies with the historic rights of the regional privileges or charters) underpins the Basque Country's and Navarre's differing financial and tax system.
Den första tilläggsbestämmelsen (varigenom konstitutionen skyddar och respekterar regionemas rättstraditioner) bildar underlag fór det speciella finans- och skattesystemet i Baskien och Navarra.
The economic and tax arrangements of the Canary Islands are also given special treatment in the Constitution.
Även Kanarieöarnas finans- och skattesystem beaktas särskilt i konstitutionen.
Finally, there are certain issues of outstanding political importance that fall within the remit of
Slutligen har några regioner ensamma rätt att besluta på vissa politiskt särskilt viktiga områden, till exempel rätten att upprätta en egen polis i Baskien, Galicien, Navarra och Katalonien.
These special features of some autonomous communities are generally known as 'differentiating factors'; their immense political importance stems first from the fact that they closely reflect the underlying causes of the respective popular demands for autonomy and second that they impact upon a wide range of areas of responsibility.
Dessa särdrag i vissa regioner kallas på spanska "hechos diferenciales" och deras mycket påtagliga politiska betydelse beror på att de i hög grad avspeglar de bakomliggande orsakerna till att regionemas befolkning krävde självstyre och på att de far konsekvenser på en lång rad områden.
In Catalonia, for example, the language is the principal issue historically justifying the claim for autonomy.
I till exempel Katalonien har språket historiskt sett varit den viktigaste drivkraften bakom kravet på självstyre.
It is a vital element in the Catalan people's sense of identity, and it affects the way the Catalan authorities discharge their functions in areas like education, culture, public administration, etc.
Språket utgör en central beståndsdel i det katalanska folkets identitet och självbild och det påverkar många katalanska ansvarsområden som utbildning, kultur, offentlig förvaltning osv..
It even has an impact on central-state responsibilities such as justice, since individuals are entitled to speak Catalan in court.
Det påverkar också centralstatens ansvarsområden, till exempel rättsväsendet, eftersom katalanerna har möjlighet att tala katalanska i domstolarna.
Summary of differentiating factors
Översikt över regionernas särdrag
Language
Civilrätt
In short, the autonomous communities share some features with other European federal systems—although this term is never used—to the extent that they are ultimately regulated by an autonomy statute, they possess powers that cannot be altered by law, they have institutions that answer only to the directives of their own electorates (with no hierarchical obligations towards the central government), they are financed through an objective system that cannot be tampered with, and their disputes with the government are resolved by the, central, Constitutional Court.
De har befogenheter som ingen lag kan ändra, institutioner som bara kan påverkas av de regionala valresultaten (utan något som helst hierarkiskt förhållande till centralregeringen). De har ett eget finansieringssystem och löser sina tvister med staten genom en central instans som författningsdomstolen.
Furthermore, some autonomous communities have special faculties that are incorporated as 'differentiating factors', which set them apart from the traditional equality of states and Länder in European federal systems.
Men dessutom har några autonoma regioner speciella rättigheter som bygger på deras respektive traditioner, vilket innebär att de avviker från den traditionella likställdheten mellan delstater i federala stater i Europa.
The Constitution also triggered decisive changes at the local level, essentially by introducing elections for the membership of all localgovernment bodies, by removing the political controls that central-state bodies exercised over their local counterparts, and by certain forms of safeguard for their autonomy, even in the face of laws.
Författningen innebar också djupgående förändringar på lokal nivå, främst genom in­förandet av lokalval på alla lokala styrelsenivåer, avskaffande av de statliga organens politiska kontroll över de lokala och genom vissa garanter för autonomi, även i förhållande till lagar.
However, local authorities have had something of a 'Cinderella' role in contrast with the strong development of the autonomous communities, and many of their longstanding problems remain unresolved.
De lokala myndigheterna har dock spelat en biroll jämfört med de autonoma regionerna med deras starka utveckling, och många av deras traditionella problem är fortfarande olösta.
This is clearly illustrated by comparing the growth of economic resources at the two levels (Table 5.3).
En framgår klart om man jämför de båda instansemas ekonomiska resurser (tabell 5.3).
The main local body is certainly the municipality, which is the first tier at which the popular will is expressed as well as a public administration responsible for providing services.
Den viktigaste lokala instansen är tveklöst kommunen, som är den nivå invånarna i första hand kommer i kontakt med och som utgör den offentliga förvaltning som ansvarar för att tillhandahålla tjänster.
Its governing body, the ayuntamiento (municipal council), consists of councillors directly elected by the local population, also under the D'Hondt proportional system, and of the mayor, who is in turn elected by the councillors.
Kommunens ledande organ, kommunfullmäktige, består av leda möter som väljs direkt av invånarna, också med d'Hondts proportionella valmetod, och borgmästaren, som i sin tur väljs av fullmäktigeledamöterna.
In some cases, there are also an executive committee and other sectoral committees.
I vissa fall finns det också förvaltningsnämnder och sektorskommittéer.
The traditional intermediate link is the province, covering a number of municipalities and having a governing body, the Diputación, which is indirectly elected from among municipal councillors.
Den traditionella mellannivån är provinsen, som består av en ansamling kommuner och har ett styrelseorgan, provinsrådet (la Diputación), som väljs indirekt bland kommun fullmäktiges ledamöter.
This tier does not, however, exist in the single-province autonomous communities (Asturias, Cantabria, La Rioja, Navarre, and Madrid), in the islands, which each have an individual governing council (called Consejos in the Balearios and Cabildos in the Canaries), or in the Basque Country, where each of the three provinces is organized as a Historic Territory with its own highly robust institutions and resources.
Sådana råd finns dock inte i autonoma regioner som bara har en provins (Asturien, Kantabrien, Rioja, Navarra och Madrid).
The basic problem of municipalities in Spain lies in their geographic fragmentation and their highly diverse circumstances, which do not easily fit under a single set of rules and arrangements. It is worth recalling that there are more than
De finns inte heller på Balearema och Kanarieöarna som har styrelseorgan på varje enskild ö (Consejos på Balearema och Cabildos på Kanarieöarna), eller i Baskien där var och en av de tre provinserna är organiserade som ett Historiskt Territorium med sina egna mycket starka institutioner och resurser.
8,000 municipalities in Spain, 86 per cent of which have less than 5,000 inhabitants and account for only 16 per cent of the total population.
Det finns över 8 000 kommuner, varav 86 % har färre än 5 000 invånare och totalt endast svarar för 16 % av landets befolkning.
At the other end of the spectrum, 42 per cent of the population is concentrated in only 54 municipalities with populations of more than 100,000.
Denna andra extremen är att 42 % av befolkningen är koncentrerad till endast 54 kommuner med fler än 100 000 invånarna.
Such diversity results in glaring inequalities between municipalities in terms of provision of services and localgovernment efficiency.
Denna mångfald innebär att kommunerna har mycket olika möjligheter att tillhandahålla tjänster och garantera en effektiv lokal förvaltning.
Number of municipalities by population band and by autonomous community, with Ceuta andMelilla
TABELL 5.4 Antal kommuner efter befolkningsstorlek och per autonom region, inklusive Ceuta och Melilla
Community
Befolkning
Source: Directorate-General for the Legal Structure, Ministry for Public Administration
Källa: Generaldirektoratet för juridiska frågor, ministeriet för offentlig förvaltning.
In Spain, local authorities' organization, responsibilities, funding, etc. are regulated partly by the central state, partly by the autonomous communities.
Regleringen av de lokala myndigheterna, det vill säga deras organisation, befogenheter, finansiering osv., är i Spanien fördelad mellan staten och de autonoma regionerna på så sätt att den förstnämnda utformar ramlagarna (lag 7/1985 om reglering av den lokala förvaltningen), och de sistnämnda kan utforma sekundärlagstiftning samtidigt som de har reglerings- och genomförandebefogenheter.
The central state may adopt framework legislation (Law 7/1985 regulating the bases of local government), and the autonomous community may adopt secondary
Denna mångfald avspeglas på olika mellannivåer (bl.a. i provinser och distrikt), men i mindre utsträckning på kommunal nivå.
legislation as well as holding the relevant regulatory and management powers.
Nationella och regionala politiska partier
2.4 Nationwide and Autonomous Community-Based Political Parties
Det har funnits två stora partier till höger respektive vänster i Spanien sedan demokratin infördes.
There have been two major parties on the right and the left in Spain since the inception of democracy (first, Unión de Centro Democrático (UCD, Union of the Democratic Centre) and PSOE; subsequently PSOE and Partido Popular (PP, Popular Party)), as well as the smaller Partido Comunista de España (Communist Party of Spain), which, in recent years, has combined with other forces of the Left to make up the current Izquierda Unida (United Left).
Först Unión de Centro Democrático (UCD, Förenade centerunionen) och socialistpartiet PSOE; därefter PSOE och Partido Popular (PP, Folkpartiet)) samt det mindre Partido Comunista de España (Spanska kommunistpartiet), som de senaste åren har gått samman med andra vänsterkrafter och bildat Izquierda Unida (Förenade vänstern).
A small party—the Centro Democrático y Social (Democratic and Social Centre), founded by Suárez after the break-up of the UCD—was on the scene for a few years.
Under några få år fanns det också ett litet parti, Centro Democrático y Social (Demokratiska och sociala centerpartiet), som bildades av Suårez efter UCD:s splittring.
Political parties represented in the congress of deputies (1996 results)
Politiska partier representerade i kongressen 1996 års valresultat (% av rösterna)
These parties have equivalents in other European countries.
Dessa partier har motsvarigheter i andra länder i Europa.
The main distinguishing feature of the Spanish party system, however, is the presence of political parties who operate only in the autonomous communities and do not extend beyond them (although certain Basque parties are represented to some degree in Navarre).
Det mest utmärkande för det spanska partisystemet är dock att det finns politiska partier som endast är aktiva inom den egna autonoma regionen (några baskiska partier är också i viss mån representerade i Navarra).
Most of these parties are nationalist or regionalist, in the sense that over and above any other ideological aspect, their declared primary aim is to defend the interests and political standing of their respective autonomous communities (in order to avoid frequent repetition of the expression 'nationalist and regionalist parties', and because there are numerous differences between them, the more neutral term 'autonomous-community-based parties' (ACBPs) will generally be used henceforth). The ACBPs' importance stems initially from their strength within the
De flesta av dessa partier är nationalistiska eller regionalistiska i den bemärkelsen att deras främsta mål, som är överordnat andra ideologiska mål, är att försvara den egna regionens intressen och politiska ställning.
Convergencia i Unió (CiU, Convergence and Union) and the Partido Nacionalista Vasco (PNV, Basque Nationalist Party) have headed their respective regional governments ever since the first elections in 1980.
Convergencia i Unió (CiU, Sammanhållning och enighet) och Partido Nacionalista Vasco (PNV, Baskiska nationalistpartiet) har innehaft presidentämbetet i Katalonien respektive Baskien sedan de första valen 1980.
More recent parties are now achieving comparable scores.
Några partier som bildats senare uppvisar liknande valresultat.
The Coalición Canaria (CC, Canary Island Coalition) has been in government for more than five years, holding the presidency since before the latest elections, although it now rules in a coalition with the Popular Party.
Coalición Canaria (CC) satt i regeringsställning och innehade presidentposten redan före de senaste valen, men regerar i dag i koalition med det nationella Folkpartiet.
The Bloque Nacionalista Galego (BNG, Galician Nationalist Bloc) has been the main opposition party since the 1997 elections, overtaking the PSOE.
I Galicien blev Bloque Nacionalista Galega (BNG, Galiciska nationalistblocket) det största oppositionspartiet, större än PSOE, efter valen 1997.
The Partido Aragonés Regionalista (PAR, Aragonese Regionalist Party) took the presidency of its region in 1987 and is now a junior party in a government headed by the Popular Party.
Partido Aragonés Regionalista (PAR, Aragoniens regionalistiska parti) fick presidentposten i Aragonien 1987 och ingår i dag på nytt i regeringen, som leds av Folkpartiet. Unión del Pueblo Navarro (UPN, Folkets enighet i Navarra), som samarbetar med Folkpartiet, är det största partiet i Navarra.
Other, smaller parties play an important role in their autonomous communities, either because larger parties need them in order to form a government or because, despite their small size, they can tip the balance in electing presidents or ensuring absolute majorities within the autonomous community.
Dessutom finns andra, mindre partier som spelar en framträdande roll i sin region, antingen för att större partier behöver dem för att bilda regering eller för att de trots sin ringa storlek har en vågmästarroll vid valet av regionpresident eller för att uppnå absolut majoritet i regionen.
More parties than might be expected are in this position.
Fler partier befinner sig i denna ställning än vad man i allmänhet antar.
Table 5.6 describes the main ACBPs on the basis of the last regional election results.
De viktigaste regionala partierna efter de senaste regionalvalen är följande:
TABLE 5.6. Principal autonomous-community-basedparties (percentages of votes obtained in the 1995 regional elections)
TABELL 5.6 De viktigaste regionala partierna (i % av rösterna i de senaste regionalvalen 1995, om inget annat anges)
Party (% votes)
Parti (% röster)
Ï996 1994 c 1997 Notes: Bold: ACBP in regional government.
Not: Partier som ingår i regionens regering med fet stil.
The ACBPs do not only contest autonomous-community elections, but regularly stand for national and European parliamentary elections.
De regionala partierna ställer inte bara upp i regionalvalen utan regelbundet också i de nationella parlamentsvalen och Europaparlamentsvalen.
Some ACBPs have a significant presence in the Cortes, being assisted by the territorial concentration of votes.
I de nationella parlamentsvalen har några regionala partier uppnått betydande resultat, vilka också gynnas av den regionala koncentrationen av rösterna.
The number of seats won in the Congress of Deputies by the ACBPs in the 1996 elections are set out in Table 5.7.
De regionala partier som är representerade i kongressen efter 1996 års val har följande antal mandat:
No. seats
Antal mandat
Using their presence in the Congress of Deputies, the CiU, PNV, and CC have played an important role in central government, by pledging their votes to the socialist and Popular Party governments (1993-6 and 1996 to present, respectively) and holding the balance of power at national level.
Med dessa mandat i kongressen har CiU, PNV och CC spelat en viktig roll i centralregeringen, genom att dels ha röstat fram socialistregeringar (1993-1996), dels Folkpartiet 1996 och därmed haft en vågmästarroll på nationell nivå.
2.5 Autonomous-Community Developments and the Major Themes for Discussion in Recent Years
De autonoma regionernas utveckling och de senaste årens stora debatter
The initial difference in the powers of the two groups of autonomous communities, the higher tier and the lower tier, was seen by some as a reflection of historical and political differences, summed up in the 'nationalities and regions' dichotomy of Article 2 of the Constitution.
Att de två grupperna av autonoma regioner inledningsvis fick olika befogenhetsnivåer, en högre respektive en lägre, ansågs av några regioner vara ett uttryck för deras historiska och politiska skillnader, något som avspeglades i den dubbla beteckningen "nationaliteter och regioner" i artikel 2 i författningen.
However, this did not apply to the seven autonomous
Detta gällde dock inte de sju regionerna i den första gruppen, och det föreföll mer rimligt att tänka sig att den andra gruppens svagare befogenheter bara gällde under en "inkörningsperiod" och att de skulle kunna utökas i författningen efter de första fem åren av självstyre.
At the end of the 1980s some autonomous communities (Castile-Leon, the Balearics, etc.) did indeed begin to call for reform of their statutes to give them greater powers.
Castilla-Léon och Balearema) att kräva en reform av sina autonomistadgor för att få fler befogenheter.
In the end, the argument over extending their remit was settled by a series of new autonomy pacts between the Socialist Government and the Popular Party in February 1992.
Debatten om befogenhetsutökningen löstes slutligen i februari 1992 med flera nya autonomiavtal mellan socialistregeringen och Folkpartiet (PP).
Organic Law 9/1992 on the transfer of powers to autonomous communities provided a rapid solution, with ten more autonomy statutes being reformed in the same way in 1994 (the Canary Islands' statute was adopted two years later).
Ramlagen 9/1992 om över föring av befogenheter till autonoma regeringar utgjorde en snabb lösning, och 1994 reformerades på samma sätt tio autonomistadgor för att ge utrymme för de nya befogenheterna (Kanarieöarnas stadga antogs två år senare).
Without going into details, all the statutes may now be said to contain equivalent substantial powers, except for the health sector, due to the management and financial problems it raises.
Rent allmänt kan man säga att samtliga autonomistadgor i dag innefattar en motsvarande nivå av grundläggande befogenheter förutom inom hälso- och sjukvårdssektorn, på grund av svårigheten att förvalta och finansiera denna sektor.
With this one exception, the autonomous communities' powers in areas directly affecting citizens are identical for practical purposes.
Med undantag för denna sektor har således regionerna praktiskt taget samma befogenheter på områden som påverkar alla deras invånare.
In contrast, the most important differences of substance lie in the specific historical, legal, -$nd linguistic aspects of some autonomous communities, and these do not apply across the board.
De viktigaste och verkligt kvalitativa skillnaderna, däremot, beror på de speciella historiska, rättsliga och språkliga särdrag som finns i några regioner och som inte kan göras allmänna.
The first set of powers, which are applicable to all, may therefore be described as substantial, while the second set might be termed 'specific' or inherent to the 'differentiating factors'.
Därför kan man beteckna de förstnämnda, de som kan göras allmänna, som grundläggande befogenheter och de sistnämnda som specifika befogenheter som bygger på regionala särdrag.
The reaction of many nationalist parties to this 'levelling-up' has been to demand further powers.
Många nationalistiska partier har dock reagerat på denna "nivellering" mellan regionerna och krävt fler befogenheter.
In 1998 in particular, and following Euzkadi ta Azkatasuma's (ETA's) ceasefire declaration, a series of proposals for major political reforms (including the right to self-determination, the creation of a confederation, etc.) has generated debate at a level such that it is hard to predict what direction the autonomy arrangements will eventually take, or to predict the final balance between what makes the autonomous communities similar and what makes them different.
Under 1998, efter Euzkadi ta Azkatasumas (ETA:s) beslut om vapenvila, har en rad förslag om stora politiska reformer (däribland självbestämmanderätt, bildandet av en konfederation) utlöstes en så omfattande debatt att det är svårt att förutse hur autonomisystemet kommer att utvecklas och hur balansen mellan de autonoma regionemas likheter och skillnader till sist kommer att se ut.
3.1 Critiques of Regional and Local Democracy
Kritik mot regional och lokal demokrati
The serious problem of excessively small municipalities—86 per cent of Spain's 8,000 municipalities have populations of less than 5,000—is a practical barrier to any general or sectoral policy that is strongly decentralized and based on local administration.
Det redan nämnda allvarliga problemet att kommunerna är uppsplittrade i små enheter -86 % av de spanska kommunerna har färre än 5 000 invånare - förhindrar i praktiken en starkt decentraliserad allmän politik eller sektorspolitik som bygger på den lokala förvaltningen.
The result is strong centralization within the autonomous communities.
Resultatet är en stark centralisering inom de autonoma regionerna.
A policy of encouraging mergers or groupings of municipalities, or even of compulsorily redrawing the municipal map, is indeed a primary duty of the autonomous communities, but to date they have simply offered mild encouragement for setting up voluntary joint associations.
Just dessa har det främsta ansvaret för att underlätta kommunsammanslagningar, eller att bidra till att rita om den kommunala kartan, men hittills har de begränsat sig till att försiktigt uppmuntra bildandet av frivilliga sammanslutningar.
Structures at the tier above municipalities are relatively undefined.
Instanserna på en nivå över kommunerna är relativt odefinierade.
Some autonomous communities clearly support the role of the provinces, while others seek to empty them of any real substance and prefer to back other institutions instead, such as districts in the case of Catalonia.
I vissa autonoma regioner stöder man tydligt provinserna medan man i andra försöker tömma dem på innehåll och i stället stärka andra institutioner, till exempel distrikten (comarcas) i Katalonien.
The result is a general tendency to view the provincial, or equivalent, level as a support measure for municipalities, providing assistance and cooperation and filling gaps in their services, but on a scale that varies widely from region to region.
Tendensen är att provinserna, eller motsvarande nivå, i allmänhet betraktas som ett stöd för kommunerna och att de har i uppgift att bistå och träda in där kommunerna brister, men betydelsen av deras insatser varierar kraftigt mellan regionerna.