natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The specific arrangements prescribed by the Austrian Government were inadequate given that the Regulation only requires a limited guarantee both in terms of the amount of cover and the basis on which that cover is calculated.
Artikel 7 i direktivet innebär en skyldighet att uppnå resultatet att paketresenärerna får rätt till säkerheten avseende återbetalning av erlagda belopp och hemtransport i händelse av researrangörens konkurs.
The sixth question
Under dessa förhållanden bortfaller inte medlemsstatens skadeståndsansvar för överträdelse av artikel 7 i direktivet på grund av att researrangören gör sig skyldig till oförsiktigt beteende eller att det inträffar osedvanliga och oförutsebara händelser.
By its sixth question the national court is essentially asking whether, where there is a direct causal link between the conduct of the State which has only partially transposed the directive and the loss or damage suffered by individuals, that causal link might not render that State liable if it shows that there was imprudent conduct on the part of the travel organiser or that exceptional or unforeseeable events occurred.
De konkreta former som föreskrivits av den österrikiska regeringen är otillräckliga, eftersom förordningen enbart kräver en begränsad säkerhet såväl vad beträffar belopp som beräkningsgrund.
The national court found that there was a direct causal link between the conduct of the Member State which had failed to transpose the Directive
På grund av systemets, struktur förefaller således inte sådana händelser kunna beaktas inom den berörda ekonomiska sektorn som en betydande ökning av antalet beställningar i förhållande till antingen omsättningen under föregående år eller till den uppskattade omsättningen.
A Member State which acceded to the European Union on 1 January 1995 has not properly transposed Article 7 of Directive 90/314 if it has adopted legislation which protects travellers who have booked package travel after 1 January 1995 but limits that protection to trips with a departure date of 1 May 1995 or later.
bestämmelser som skyddar de resenärer som har beställt paketresor efter den 1 januari 1995, när skyddet är begränsat till att enbart gälla resor med avresa tidigast den 1 maj 1995.
Transposition of Article 7 of Directive 90/314 in a way that limits the protection prescribed by that provision to trips with a departure date four months or more after the expiry of the period prescribed for transposing the directive constitutes a sufficiently serious breach of Community law, even where the Member State has implemented aü the other provisions of the directive.
Ett införlivande av artikel 7 i direktiv 90/314 som begränsar det skydd som föreskrivs i denna bestämmelse till att enbart gälla resor vars avresedatum är fastställt till tidigast fyra månader efter fristen för införlivande av direktivet utgör en tillräckligt klar överträdelse av gemenskapsrätten, även om medlemsstaten har genomfört alla de andra bestämmelserna i direktivet.
Article 7 of Directive 90/314 has not been properly transposed where national legislation does no more than require, for the coverage of the risk, a contract of insurance or a bank guarantee under which the amount of cover provided must be no less titan 5% of the organiser's turnover during the corresponding quarter of the previous calendar year, and which requires an organiser just starting up in business to base the amount of cover on his estimated turnover from his intended business as a travel organiser and does not take account of any increase in the organiser's turnover in the current year.
4) Artikel 7 i direktiv 90/314 har inte införlivats på ett riktigt sätt när det i nationella bestämmelser avseende risktäckning endast föreskrivs att ett försäkringsavtal skall ingås eller att en bankgaranti skall ställas för ett belopp som skall motsvara minst 5 procent av omsättningen i arrangörens verksamhet under motsvarande kvartal föregående kalenderår och det enligt dessa bestämmelser krävs att en arrangör som påbörjar sin verksamhet skall utgå frän en uppskattning av den planerade verksamhetens omsättning, varvid det inte beaktas att omsättningen kan öka under innevarande kalenderår och det inte heller ßreskrivs att medlemsstaterna skall kontrollera att de nödvändiga säkerheterna ställs.
Once a direct causal link has been established, a Member State's liability for breach of Article 7 of Directive 90/314 cannot be precluded by imprudent conduct on the part of the travel organiser or by the occurrence of exceptional or unforeseeable events.'
Om det fastställs att det föreligger ett direkt orsakssamband är medlemsstatens skadeståndsansvar för åsidosättande av artikel 7 i direktiv 90/314 inte uteslutet på grund av oförsiktigt beteende av researrangören eller att osedvanliga och oförutsebara händelser inträffar.'
Advocate General A Saggio delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 25 June 1998.
Generaladvokaten A. Saggio har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför Domstolen i plenum den 25 juni 1998.
He proposed that the Court answer the questions referred as follows:
På grundval av samtliga föregående överväganden föreslår jag alltså att domstolen svarar på de av Landesgericht Linz ställda frågorna på följande sätt:
•1) The protection afforded by Article 7 of Council Directive 90/314/EEC of 13 June 1990 on package travel, package holidays and package tours extends to travel for which the principal contracting party must only pay
*1) Det skydd som åsyftas i artikel 7 i rådets direktiv 90/314/EEG av den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang omfattar även resor för vilka huvudkontrahenten skall betala, a) om han reser ensam, förutom flygplatsskatt (skatt på avresa till utlandet), tillägg för enkelrum, eller b) om han åtföljs av åtminstone en annan person som betalar full avgift, endast flygplatsskatt (skatt på avresa till utlandet).
(a) (b) the airport security tax (departure tax) and a single room supplement, if he travels alone, or the airport security tax (departure tax), if he travels with one or more accompanying persons paying the full price.
Resor av denna typ omfattas av direktivets tillämpningsområde även då de erbjuds av en medlemsstats tidningar med stora upplagor uteslutande till förmån för deras prenumeranter, inom ramen för en vilseledande annonskampanj.
Such travel falls within the Directive's scope of application even when it is offered by the large circulation daily newspapers of a Member State exclusively to their subscribers as part of a misleading advertising campaign.
Artikel 7 i direktivet förhindrar att en medlemsstat vid dess genomförande föreskriver att konsumenternas rättigheter enligt denna säkerställs endast beträffande resor som beställts före den 1 januari 1995 och för vilka avresa hade fastställts till ett senare datum än den 1 maj 1995.
The failure to transpose a single article of the Directive (Article 7) within the prescribed time-limit constitutes, in and of itself, a serious and clear breach of Community law such as to give individuals a right to compensation where they have suffered economic loss because of the breach.
Det faktum att enbart artikel 7 i direktivet inte har införlivats inom den föreskrivna fristen utgör i sig en allvarlig och uppenbar överträdelse av gemenskapsrätten som ger rätt till skadestånd för enskilda som har lidit ekonomisk skada på grund av denna överträdelse.
The objective pursued by Article 7 of the Directive is only achieved where consumers of package travel services can obtain the full refund of money paid over, irrespective of the actual implementing measures adopted by the national legislature.
Målsättningen enligt artikel 7 i direktivet uppnås endast när konsumenten av paketresor erhåller fullständig återbetalning av erlagda belopp, oberoende av de åtgärder som den nationelle lagstiftaren verkligen har vidtagit vid genomförandet.
There is a causal nexus between late or incomplete transposition of Article 7 of the Directive and any loss or damage caused to the consumer, even where there is imprudent conduct on the part of the travel organiser or an exceptional increase in risk.'
Det finns ett orsakssamband mellan det försenade eller ofullständiga införlivandet av artikel 7 i direktivet och en skada som konsumenten lidit, även vid ett oförsiktigt beteende från researrangörens sida eller vid en utomordentlig riskökning."
Case C-321/97 Ulla-Brith Andersson and Susanne Wåkerås-Andersson v Svenska staten (Swedish State) External relations
Mål C-321/97 Ulla-Brith Andersson och Susanne Wåkerås-Andersson mot Svenska staten Yttre förbindelser
Preliminary ruling (Article 234 EC (ex-Article 177) — EEA Agreement — Jurisdiction of the Court of Justice — Accession to the European Union - Directive 80/987¡EEC — Liability of a State) (Full Court)
Förhandsavgörande "Artikel 234 EG (f.d. artikel 177) — EES-avtalet — Domstolens behörighet — Anslutning till Europeiska unionen — Direktiv 80/987/EEG — Statens skadeståndsansvar" (Domstolen i plenum) bolaget, tillika enda styrelseledamot, var Ulla-Brith Anderssons son, och Susanne Wåkerås-Anderssons make, Per-Arne Andersson.
By order of 15 September 1997, the Stockholms Tingsrätten (Stockholm District Court) referred to the Court for a preliminary ruling three questions concerning the interpretation of Article 6 of the Agreement on the European Economic Area (hereinafter 'the EEA Agreement') and of Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980.
Stockholms tingsrätt har genom beslut av den 15 september 1997 ställt tre frågor om tolkningen av artikel 6 i Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (svensk version, SÖ 1993:24; nedan kallat EES-avtalet) och rådets direktiv 80/987/EEG av den 20 oktober 1980.
Ulla-Brith Andersson and Susanne Wåkerås-Andersson were employees of the company Kinna Installationsbyrå when the company was declared insolvent on 17 November 1994.
I bolagets konkurs beslutade konkursförvaltaren, enligt 7 § lönegarantilagen, jämförd med 12 § sista stycket förmånsrättslagen, att avslå kärandenas begäran om ersättning ur lönegarantin, på grund av att de var närstående till Per-Arne Andersson.
Per-Arne Andersson, the son of Ulla-Brith Andersson and the spouse of Susanne Wåkerås-Andersson, was the company's sole owner and its sole director.
Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Ulla-Brith Andersson och Susanne Wåkerås-Andersson och svenska staten, där de förstnämnda har väckt talan om skadeståndsansvar för svenska staten på grund av att denna inte på ett korrekt sätt har införlivat direktiv 80/987 — vilket det hänvisas till i punkt 24 i bilaga XVIII till EES-avtalet - med svensk rätt.
The receiver refused to allow the plaintiffs in the main action payment of wages under the guarantee on the ground that they were related to Per-Arne Andersson, relying on Article 7 of the Lönegarantilag and the last paragraph of Article 12 of the Förmånsrättslag.
Ulla-Brith Andersson och Susanne Wåkerås-Andersson var anställda i Aktiebolaget Kinna Installationsbyrå när bolaget den 17 november 1994 försattes i konkurs. Ensam ägare till
The questions arose in the course of an action brought by Ulla-Brith Andersson and Susanne Wåkerås-Andersson against Svenska Staten (the Swedish State), who, they claim, is liable for incorrectly transposing Directive 80/987, to which reference is made in point 24 of Annex XVIII to the EEA Agreement.
Som grund för sin talan har kärandena anfört att svenska staten, i enlighet med de rättsprinciper som EG-domstolen har slagit fast i bland annat dom av den 19 november 1991 i de förenade
The Court has no jurisdiction to reply to the first question.
Med hänsyn till svaret på den första frågan saknas anledning att besvara den andra frågan.
The plaintiffs thereupon brought an action against the Swedish State before the Stockholms Tingsrätten seeking payment of damages in the amount of SEK 60 152 and SEK 32 732 respectively, together with interest at the legal rate.
målen C-6/90 och C-9/90, Francovich m.fl., volym 11, vilka är tillämpliga inom ramen för EES-avtalet jämlikt artikel 6 i EES-avtalet, skall utge skadestånd på grund av att de har åsamkats skada med anledning av att direktiv 80/987 inte införlivats med svensk rätt på ett korrekt sätt.
In view of the reply to the first question there is no need to reply to the second.
Den första tolkningsfrågan
They maintain that in accordance with the principles of law recognised by the Court of Justice inter alia in Joined Cases C-6/90 and C9/90 Francovich and Others [1991] ECR 1-5357, applicable in the context of the EEA Agreement by virtue of Article 6 thereof, the Swedish State should be ordered to compensate them for the damage they have suffered owing to the incorrect transposition of Directive 80/987.
Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida enskilda, efter en EFTA-stats anslutning till Europeiska unionen, vid de nationella domstolarna kan göra gällande rättigheter som de åtnjuter direkt enligt direktiv 80/987 och om denna stat kan bli skadeståndsansvarig för den skada som enskilda har vållats genom att nämnda direktiv inte har införlivats på ett korrekt sätt när de omständigheter som målet rör har inträffat före anslutningen.
The third question asks in essence whether, on the accession to the European Union of an EFTA State, individuals may rely before the national courts and tribunals of that new Member State on rights which they derive directly from Directive 80/987 and whether that State may be liable for damage to such individuals caused by failure to transpose the directive correctly when the facts at issue in the main proceedings occurred prior to the date of accession.
Eftersom någon annan dag för införlivande av direktiv 80/987 inte har angivits i anslutningsakten, skall det anses att det direktivet skulle ha införlivats senast dagen för de nya medlemsstaternas anslutning.
The first question asks in essence whether under the EEA Agreement an EFTA State which has subsequently become a Member State of the European Union can be liable for damage caused to individuals by failure to transpose Directive 80/987 correctly into national law, in accordance with the principles of law laid down inter alia in Francovich and Others.
Ett avtal som har ingåtts av rådet enligt artiklarna 228 i EG-fördraget (nu artikel 300 EG i ändrad lydelse) och 310 EG (f.d. artikel 238), vad gemenskapen beträffar, är en rättsakt som beslutats av en av gemenskapens institutioner enligt vad som avses i artikel 234 första stycket b EG, att bestämmelserna i ett sådant avtal från och med dagen för avtalets ikraftträdande utgör en integrerad del av gemenskapens rättsordning och att domstolen inom ramen för denna rättsordning är behörig att meddela förhandsavgörande om tolkningen av detta avtal.
The question raises the issue whether Directive 80/987 may be relied upon and whether a State may be held liable solely by virtue of Community law and not on the basis of the EEA Agreement as such.
Denna behörighet att, med stöd av artikel 234 EG, tolka EES-avtalet gäller emellertid endast gemenskapen, varför domstolen inte är behörig att uttala sig om tolkningen av nämnda avtal vad avser dess tillämpning i EFTA-staterna.
Since no tüne-limit for transposing Directive 80/987 was provided for in the Act of Accession, the directive should have been transposed in the new Member States by the date of accession.
Två omständigheter måste föreligga för att direktiv 80/987 skall tillämpas.
An agreement concluded by the Council under Article 228 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 300 EC) and Article 310 EC (ex Article 238) is, as far as the Community is concerned, an act of one of the institutions of the Community within the meaning of indent (b) of the first paragraph of Article 234 EC, that as from its entry into force the provisions of such an agreement form an integral part of the Community legal system and that, within the framework of that system, the Court has jurisdiction to give preliminary rulings concerning the interpretation of such an agreement
För det första skall en ansökan om inledande av ett förfarande för kollektiv reglering av fordringar ha inlämnats till behörig nationell myndighet, och för det andra skall det antingen ha fattats beslut om att inleda förfarandet eller ha fastställts att företaget har upphört, för det fall att tillgångarna är otillräckliga.
For Directive 80/987 to apply, two events must have occurred: first, a request for proceedings to be opened to satisfy collectively the claims of creditors must have been lodged with the competent national authority and, secondly, there must have been either a decision to open those proceedings, or a finding that the business has been closed down where the available assets are insufficient It is the occurrence of those two events which is a condition precedent for the guarantee provided for in the directive.
Dessa två omständigheter utgör en förutsättning för att den i direktivet föreskrivna garantin skall inträda.
However, that jurisdiction to interpret the EEA Agreement under Article 234 EC applies solely with regard to the Community, the Court has no jurisdiction to rule on the interpretation of that agreement as regards its application in the EFTA States.
I förevarande mål har domstolen ombetts att direkt ta ställning till vilka följder EES-avtalet har i den hänskjutande domstolens inhemska rättsordning vad avser en tidpunkt som ligger före anslutningen.
In this case, 'the Court has been asked to rule directly on the effects of the EEA Agreement, within the national legal system of which the
Domstolen konstaterar att den inte är behörig att besvara den första frågan.
In view of the fact that in the main case those two events occurred prior to the accession of the Kingdom of Sweden to the European Union, since the last of them, that is to say the
Med hänsyn till att dessa två omständigheter i målet vid den nationella domstolen har inträffat före Konungariket Sveriges anslutning till Europeiska unionen, emedan den senaste av dem, konkursbeslutet, inträffade den 17 november 1994, kan enskilda inte åberopa bestämmelserna i direktiv 80/987.
The Court has no jurisdiction to reply to the first question.
Ί) Domstolen är inte behörig att besvara den första frågan.
Community law does not enable individuais to rely before the courts or tribunals of a European Free Trade Area State which has acceded to the European Union on rights derived directly from Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980 on the approximation of the laws of the Member States relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer, or for that State to be held liable for damage causea to them by failure to transpose the directive correctly, where the events which give rise to the operation of the guarantee provided f or in the directive occurred prior to the date of accession.'
Gemenskapsrätten innebär inte att enskilda, efter att en stat som har varit medlem av Europeiska frihandehsammanslutningen har anslutit sig till Europeiska unionen, vid de nationella domstolarna i den nya medlemsstaten kan göra gällande rättigheter som de direkt grundarpå rådets direktiv 80/987/EEG av den 20 oktober 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagare vid arbetsgivarens insolvens eller att denna stat kan bli skadeståndsansvarig för den skada dessa har vållats genom att nämnda direktiv har införlivats på ett felaktigt sätt, när de omständigheter som utgör en förutsättning för att den i direktivet föreskrivna garantin skall inträda har ägt rum före anslutningen.'
Preliminary ruling (Goods contained in travellers' personal luggage — Travellers arriving from nonmember countries — Duty-free allowances — Prohibition on imports linked to minimum period spent abroad) (Fifth Chamber) and Council Directive 69/169/EEC of 28 May 1969.
Förhandsavgörande "Varor som ingår i resenärers personliga bagage ~ Resenärer som kommer från ett tredje land - Tull- och skattebefrielse — Förbud mot införsel av alkoholhaltiga drycker som är knutet till en minimilängd på utlandsvistelsen" (femte avdelningen)
5 November 1997, the Helsingin Käräjäoikeus (Helsinki District Court) referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Council Regulation (EEC) No 918/83 of 28 March 1983
Helsingfors tingsrätt har genom beslut av den 5 november 1997 ställt tre frågor om tolkningen av rådets förordning (EEG) nr 918/83 av den 28 mars 1983 och av rådets direktiv 69/169/EEG av den 28 maj 1969.
Those questions were raised in criminal proceedings brought against Mr Heinonen for an
Republiken Finland intar sedan länge en restriktiv hållning i sin alkoholpolitik.
— sales in the shops of the Finnish alcohol monopoly company declined significantly,
Försäljningen i de finska affärer som innehar monopol på försäljningen av alkohol hade minskat betydligt.
— the Republic of Finland lost tax revenue estimated at about FIM 400 million.
Republiken Finland hade gått miste om ungefär 400 miljoner FIM i förlorade skatteintäkter.
Article 8(1) of the Decree, as amended with effect from 1 May 1996, provides:
Ändringen av alkohollagen motiverades på följande sätt i förarbetena:
On 14 June 1997 Mr Heinonen, who resides in Finland, sailed from Helsinki to Tallinn (Estonia).
Sami Heinonen, som är bosatt i Finland, gick den 14 juni 1997 i Helsingfors ombord på ett reguljärt fartyg till Tallinn (Estland).
He sailed back the same day, after a voyage of less than 20 hours.
Han återvände sjövägen samma dag, efter en resa som varat mindre än 20 timmar.
'A person resident in Finland who arrives in the country, otherwise than by air transport, from outside the European Economic Area and whose journey has lasted for 20 hours at most may not import alcoholic drinks.'
Priserna på alkoholhaltiga drycker var mycket högre i Finland än i grannländer som Ryssland och Estland.
A routine customs check carried out on Mr Heinonen's return revealed him to be in possession of nineteen 0.33 Utre cans of beer.
Vid sin hemkomst genomgick Sami Heinonen en rutinkontroll i tullen, varvid det upptäcktes att han innehade 19 ölburkar om 0,33 liter vardera.
The customs authorities issued a notice ordering him to pay a fine for smuggling a mildly alcoholic substance into Finland and ordering that substance to be confiscated.
Tulltjänstemännen upprättade ett protokoll, ådömde honom böter för olaglig import av en svagt alkoholhaltig vara till Finland och förordnade om beslag av sagda vara.
— the price of alcoholic drinks is much higher in Finland than in neighbouring countries such as Russia or Estonia;
Tillämpningen av gemenskapsbestämmelserna om varuimport av resande från tredje land orsakade Finland allvarliga problem av social karaktär samt i fråga om hälsa och allmän ordning.
— the application of Community legislation relating to imports by travellers from third countries caused significant social, health and public-order problems in Finland;
Under perioden hade antalet resande som medförde alkoholhaltiga drycker och tobaksvaror från Ryssland ökat i sådan utsträckning att det hade blivit svårare för nyttotrafik och gränsarbetare att ta sig över gränsen.
On 16 Jun 1997 Mr Heinonen sent a letter to the Public Prosecutor contesting that notice.
Genom skrivelse av den 16 juni 1997 till allmänna åklagaren bestred Sami Heinonen protokollet.
The Prosecutor thereupon referred the matter to the Helsingin Käräjäoikeus, which he requested to convia Mr Heinonen.
Åklagaren beslutade därvid att väcka talan mot Sami Heinonen vid Helsingfors tingsrätt och yrkade att denne skulle dömas för olaglig import av alkoholhaltiga drycker.
The latter maintained that his conduct was not liable to criminal penalties since he was authorised under Community law to import freely at least the quantity of beer in question.
Vid tingsrätten gjorde den tilltalade gällande att hans handling inte kunde straffsanktioneras, eftersom gemenskapsrätten gav honom rätt att fritt importera åtminstone den mängd öl som var aktuell.
— specialist duty-free alcohol and tobacco shops were established in the Russian border zone;
I de ryska gränsområdena hade skattefria affärer med specialisering på alkoholhaltiga drycker och tobaksvaror etablerats.