natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Case T-110/96 Dominique-François Bareth ν Committee of the Regions Staff Regulations of Officials
Mål C-361/95 23 Europeiska gemenskapernas kommission mot Konungariket Spanien Fri rörlighet för personer
Case C-263/96 26 Commission of the European Communities ν Kingdom of Belgium Approximation of laws
Mål T-217/95 37 Lucia Passera mot Europeiska gemenskapernas kommission Tjänsteföreskrifterna
Case T-208/96 37 Eberhard Eiselt ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
Mål C-384/95 Landboden-Agrardienste GmbH & Co. KG mot Finanzamt Calau Skatterätt Mål T-225/95 37 Fotini Chiou mot Europeiska gemenskapernas kommission Tjänsteföreskrifterna
Case T-121/95 37 European Fertilizer Manufacturers Association (EFMA) ν Council of the European Union Commercial policy
Mål C-263/96 27 Europeiska gemenskapernas kommission mot Konungariket Belgien Tillnärmning av lagstinning
Court of First Instance
Mål T-121/95
Case T-57/96 Livio Costantini ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
Mål T-90/95 Walter Gill mot Europeiska gemenskapernas kommission Tjänsteföreskrifterna
Case T-178/94 42 Asociación Telefónica de Mutualistas (ATM) ν Commission of the European Communities State aid
Mål T-19/97 Claude Richter mot Europeiska gemenskapernas kommission Tjänsteföreskrifterna
Case T-159/95 Luigia Dricot and 29 Other Applicants ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
Mål T-222/95 Antonio Angelini mot Europeiska gemenskapernas kommission Tjänsteföreskrifterna
Case T-142/95 Jean-Louis Delvaux ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
Mål T-178/94 43 Asociación Telefónica de Mutualistas (ATM) mot Europeiska gemenskapernas kommission Statligt stöd
Case C-264/% Imperial Chemical Industries ν Colmer (Her Majesty's Inspector of Taxes)
Mål C-275/9« Anne Kuusijärvi mot Riksförsäkringsverket
Preliminary ruling (Inward processing relief arrangements — Special arrangements for milk sector Extension of the time-limit for export) (Fourth Chamber)
Förhandsavgörande "Förfarande för aktiv förädling — Särskilt förfarande för produkter inom mjölksektom — Förlängning av exportfristen" (fjärde avdelningen) av Eru Portuguesa, som åberopade force majeure, vid två tillfällen av tullmyndigheten.
The time-limit for re-export, set by the authorization at six months, was twice extended by the Customs Authority at the request of Eru Portuguesa on the ground oíforce majeure.
Supremo Tribunal Administrativo har genom beslut av den 10 juli 1996 ställt två frågor om tolkningen av artikel 14.2 i rådets förordning (EEG) nr 1999/85 av den 16 juli 1985 (nedan kallad grundförordningen) och artiklarna 27 och 28 i rådets förordning (EEG) nr 3677/86, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 2281/88 av den 25 juli 1988.
By order of 10 July 1996 the Supremo Tribunal Administrativo (Portuguese Supreme Administrative Court) referred to the Court two questions on the interpretation of Article 14(2) of Council Regulation (EEC) No 1999/85 of 16 July 1985 (hereinafter the 'basic regulation') and Articles 27 and 28 of Council Regulation (EEC) No 3677/86 of 24 November 1986 as amended by Commission Regulation (EEC) No 2281/88 of 25 July 1988.
Eru Portuguesa begärde den 21 juni 1989 att generaldirektören för tullen med tillämpning av artikel 27 i förordning nr 3677/86 skulle bevilja det en ny förlängning av fristen för resten av varan som bolaget uppskattade till ungefär 30 ton antingen som en del av den slutliga produkten för export eller att det åtminstone med tillämpning av artikel 18.4 i grundförordningen skulle tillåtas att återexportera varan i det skick den befann sig i.
The questions were raised in proceedings between Fábrica de Queijo Eni Portuguesa Ld.a
Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Fábrica de Queijo Eru Portuguesa Ld.a(nedan kallat Eru Portuguesa) och Alfândega de Lisboa (nedan kallad tullmyndigheten) på grund av en begäran om förlängning av fristen för återexport av varor som omfattades av förfarandet för aktiv förädling.
On 21 June 1989 Eru Portuguesa applied to the Director General of Customs for a further extension of the timelimit, pursuant to Article 27 of Regulation No 3677/86, in order for the remainder of the goods, which it specified as amounting to some 30 tonnes, to be incorporated in the final product for export, or at least for the company to be authorized under Article 18(4) of the basic regulation to re-export those goods 'in the unaltered state'.
Underdirektören för tullen avslog denna begäran bland annat på grund av att det i artikel 28 i förordning nr 3677/86, i dess lydelse enligt förordning nr 2281/88, föreskrivs att en frist för återexport inte får överstiga fyra månader.
('Eni Portuguesa') and Alfândega de Lisboa ('the Customs Authority1) relating to an application for an extension of the time-limit for re-exporting goods which had been placed under inward processing relief arrangements.
Efter att ha konstaterat att denna bestämmelse var tillämplig från och med den 26 juli 1988 slöt sig underdirektören för tullen till att de två förlängningar av fristen som tidigare hade beviljats Eru Portuguesa redan hade getts i strid med artikel 28 i förordning nr 3677/86.
During March 1988 Eru Portuguesa imported from New Zealand 108 tonnes of butter under the inward processing relief arrangements on the basis of an authorization of 11 March 1988 issued by the Customs Authority.
Eru Portuguesa importerade under mars 1988 enligt förfarandet för aktiv förädling 8 ton smör som härrörde från Nya Zeeland med stöd av ett tillstånd av den 11 mars 1988 som hade beviljats av tullmyndigheten.
Under the terms of that authorization, the compensating product to be exported was processed cheese, in the manufacture of which the imported butter was to be used as the principal raw material.
Enligt detta tillstånd skulle den förädlingsprodukt som skulle exporteras utgöras av smältost i vars framställning bland annat det importerade smöret skulle användas som råvara.
The Deputy Director General of Customs rejected that application on the ground, in particular, that Article 28 of Regulation No 3677/86, as amended by Regulation No 2281/88, provides, that the time-limit for re-export may not exceed four months.
Den hänskjutande domstolen vill genom dessa frågor i huvudsak få klarhet i om artikel 28 i förordning nr 3677/86 skall tolkas så, att de
Noting that the provision was applicable from 26 July 1988, the Deputy Director General of Customs concluded that the two extensions of the time-limit previously allowed to Eru Portuguesa had in fact been granted in breach of Article 28 of Regulation No 3677/86.
Fristen för återexport, som i tillståndet hade fastställts till sex månader, förlängdes på begäran
By its questions the national court asks essentially whether Article 28 of Regulation No 3677/86 must be interpreted as meaning that the time-limits prescribed therein may not be extended or that they may be extended pursuant to Article 27 of that regulation and Article 14(2) of the basic regulation.
frister som fastställs i den inte kan förlängas eller om sådana tvister tvärtom kan förlängas med tillämpning av artikel 14.2 i grundförordningen.
The terms employed in Article 28 of Regulation No 3677/86, as amended by Regulation No 2281/88, clearly show that, for agricultural products, the time-limits are specific and may not be extended.
Det skall i detta avseende konstateras att det av de uttryck som används i artikel 28 i förordning nr 3677/86, i dess lydelse enligt förordning nr 2281/88 klart framgår att fristerna för jordbruksprodukter är särskilda och inte får förlängas.
As regards the principles of the protection of legitimate expectations and legal certainty, it should be stated that as from 1 January 1987, the date on which the basic regulation took effect and Regulation No 3677/86 entered into force, the time-limit of six months generally applicable to agricultural products could not be extended and as from 26 July 1988, the date on which Regulation No 2281/88 entered into force, nor could the time-limit of four months applicable to milk products.
Vad gäller principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhet skall det påpekas att den sedan 1 januari 1987 — som är den dag då grundförordningen började gälla och förordning nr 3677/86 trädde i kraft - på jordbruksprodukter allmänt tillämpliga fristen på sex månader samt den sedan den 26 juli 1988 — som är den dag då förordning nr 2281/88 trädde i kraft - på mjölkprodukter tillämpliga fristen på fyra månader inte kunde förlängas.
Consequently, the two extensions of the time-limit for re-export allowed to Eru Portuguesa in 1988 and 1989 were wrongly granted.
De två förlängningar av fristen för återexport som Eru Portuguesa fick åren 1988 och 1989 hade följaktligen redan beviljats rättsstridigt.
Such an interpretation of Article 28 of Regulation No 3677/86 is, moreover, consistent with the objective pursued by that regulation and the basic regulation, which is to make application of the inward processing relief arrangements to agricultural products more difficult because of the particular problems raised by the functioning of the common market in those products.
En sådan tolkning av artikel 28 i förordning nr 3677/86 är dessutom förenlig med dess och grundförordningens målsättning som är att försvåra tillämpningen av förfarandet för aktiv förädling av jordbruksprodukter på grund av de särskilda svårigheterna för funktionen av gemenskapsmarknaden för dessa produkter.
That being so, it need merely be held that a trader is not entitled to expect that, when he has benefited from decisions of a national authority that do not comply with a clear and unequivocal rule of Community law, the same authority will adopt a further decision in breach of Community law.
Det är under dessa omständigheter tillräckligt att konstatera att en ekonomisk aktör — efter att ha dragit fördel av beslut av en nationell myndighet vilka inte var förenliga med en klar och otvetydig gemenskapsrättslig regel — inte med fog kan förvänta sig att samma myndighet skall fatta ett nytt beslut i strid med gemenskapsrätten.
It follows that that objective would be undermined if the specific time-limits referred to
Av detta följer att en sådan målsättning skulle äventyras, om de särskilda frister som avses i artikel 28 i förordning nr 3677/86 kunde förlängas av de nationella tullmyndigheterna.
•Article 28 of Council Regulation (EEC) No 3677/86 of 24 November 1986 laying down provisions for the implementation of Regulation (EEC) No 1999/85 on inward processing relief arrangements, as amended by Commission Regulation (EEC) No 2281/88 of 25 July 1988, must be interpreted as meaning that the time-limits for re-export laid down therein may not be extended.'
"Artikel 28 i rådets förordning (EEG) nr 3677/86 av den 24 november 1986 om antagande av vissa tillämpningsföreskrifter för ßrordning (EEG) nr 1999/85 om aktiv förädling, i dess lydelse enligt kommissionens ßrordning (EEG) nr 2281/88 av den 25 juli 1988, skall tolkas så, att de frister för återexport som fastställs där inte kan förlängas."
Advocate General P. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Fourth Chamber on 17 September 1997.
Generaladvokaten D. Ruiz-Jarabo Colomer har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför fjärde avdelningen den 17 september 1997.
He proposed that the Court reply as follows:
Han föreslog att domstolen skulle avge följande svar:
'Article 28 of Council Regulation (EEC) No 3677/86 of 24 November 1986 laying down provisions for the implementation of Regulation (EEC) No 1999/85 on inward processing relief arrangements must be interpreted as meaning that the maximum time-limit of six months for settling the inward processing relief arrangements, in the case of agricultural products subject to the export refund system, may not be extended and may not be prolonged by application of the general provision concerning extension of time laiddown in Article 27 of that regulation.'
"Artikel 28 i rådets förordning av den 24 november 1986 om antagande av vissa tillämpningsföreskrifter för rådets förordning nr 1999/85 om aktiv förädling skall förstås så, att när det rör sig om jordbruksprodukter som omfattas av exportbidragssystemet kan maximifristen om sex månader för att avsluta förfarandet för aktiv förädling inte förlängas, och förlängning kan inte ske med stöd av den allmänna bestämmelsen om förlängning i artikel 27 i denna förordning."
Preliminary ruling (Company law — First Directive 68/151 /EEC — Scope — Representation of a company — Conflict of interests — Lack of authority of a director to enter into a binding transaction on behalf of the company) (Sixth Chamber) were appointed, on a proposal from Stichting Nieuwegein.
Förhandsavgörande "Bolagsrätt — Första direktivet 68/151/EEG — Tillämpningsområde — Företrädande av bolag — Intressekonflikt — Ställföreträdares bristande behörighet att binda bolaget" (sjätte avdelningen)
By judgment of 22 March 1996 the Hoge Raad der Nederlanden (Supreme Court of the Netherlands) referred three questions to the Court concerning the interpretation of Article 9(1) of the First Council Directive 68/151/EEC of 9 March 1968 (hereinafter 'the First Directive').
Hoge Raad der Nederlanden har genom beslut av den 22 mars 1996 begärt ett förhandsavgörande angående tre frågor om tolkningen av artikel 9.1 i rådets första direktiv 68/151/EEG av den 9 mars 1968 (nedan kallat första direktivet.
On 11 December 1989, Rabobank concluded another agreement concerning the offsetting of debit balances against credit balances.
Den 11 december 1989 slöt Rabobank ett nytt avtal om kvittning mellan debet- och kreditsaldon.
Mediasafe was represented by HDG, its sole director.
Mediasafe företräddes därvid av HDG, som utgjorde dess enda företrädare.
Under that agreement all the companies in the HDG group, including Mediasafe, declared themselves jointly and severally liable for their debts to Rabobank.
Genom detta avtal förklarade sig samtliga bolag i HDG-koncernen, däribland Mediasafe, solidariskt ansvariga gentemot Rabobank för sina skulder.
On 22 May 1990, Mediasafe was declared bankrupt.
Den 22 maj 1990 försattes Mediasafe i konkurs.
Mr Minderhoud was appointed receiver of the company.
Erik Aarnoud Minderhoud utnämndes till konkursförvaltare för bolaget.
Those questions were raised in proceedings brought by the Coöperatieve Rabobank 'Vecht en Plassengebied' BA (hereinafter 'Rabobank'), financier of the holding company Holland Data Groep BV (hereinafter 'HDG'), of five of its operating companies and of Mediasafe BV (hereinafter 'Mediasafe'), against the receiver of Mediasafe on the subject of his challenge to the validity of an agreement to offset debit balances against credit balances, entered into between HDG, the five companies and Mediasafe on the one hand, and Rabobank on the other.
Genom skrivelse av den 5 juni 1990 underrättade Rabobank konkursförvaltaren om att banken avsåg att med tillämpning av avtalet av den 11 december 1989 kvitta debet mot kredit på de konton som tillhörde de andra bolagen i HDG och för vilka Mediasafe var solidariskt ansvarigt.
By letter of 5 June 1990, Rabobank informed the receiver that, in accordance with the agreement of 11 December 1989 it proposed to offset credit balances against debit balances of the current accounts of the other companies in HDG in respect of which Mediasafe was joint and several co-debtor.
Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Coöperatieve Rabobank "Vecht en Plassengebied" B.A (nedan kallad Rabobank), som var kreditgivare till holdingbolaget Holland Data Groep B.V.(nedan kallat HDG), till fem av dess rörelsedrivande dotterbolag och till Mediasafe BV (nedan kallat Mediasafe), och konkursförvaltaren för Mediasafe med anledning av att denne hade ifrågasatt giltigheten av ett avtal om kvittning mellan debet- och kreditsaldon, vilket hade slutits mellan HDG, de fem bolagen och Mediasafe å den ena sidan och Rabobank å den andra sidan.
By judgment of 31 July 1990, HDG and its five other operating companies were declared bankrupt.
Genom dom av den 31 juli 1990 försattes HDG och de fem andra rörelsedrivande bolagen i konkurs.
It appears from the order for reference that on 23 October 1989 Rabobank concluded an agreement with HDG and the five operating companies concerning the calculation of interest on joint accounts and the offsetting of debit balances against credit balances under which the companies were to be jointly and severally liable to Rabobank.
Av beslutet om hanskjutande framgår att Rabobank den 23 oktober 1989 slöt ett avtal med de fem rörelsedrivande bolagen angående beräkning av ränta på de gemensamma kontona och om kvittning mellan debet- och kreditsaldon, enligt vilket bolagen var solidariskt ansvariga gentemot Rabobank.
On 21 November 1989, HDG and Stichting Nieuwegein (Nieuwegein Foundation) set up Mediasafe, in which HDG held 99 shares and Stichting Nieuwegein 1 share.
Den 21 november 1989 bildade HDG och Stichting Nieuwegein bolaget Mediasafe i vilket HDG innehade 99 andelar och Stichting Nieuwegein 1 andel.
HDG was appointed sole director and two commissioners
HDG utnämndes till enda företrädare för bolaget, och två styrelseledamöter utnämndes på förslag av Stichting Nieuwegein.
The receiver sought payment from Rabobank of the difference between Mediasafe's credit balance before and after this offsetting operation.
Konkursförvaltaren begärde att Rabobank skulle betala skillnaden mellan Mediasafes positiva saldo före och efter kvittningen.
He argued that the agreement to offset balances of 11 December 1989 could not be given effect because there was a conflict of interests within the meaning of Articles 12(3) and (4) of
Enligt konkursförvaltaren var kvittningsavtalet av den 11 december 1989 inte giltigt, eftersom det mellan HDG — som i egenskap av enda företrädare hade slutit dessa avtal (bland annat) i Mediasafes namn — och Mediasafe förelåg en intressekonflikt enligt artiklarna 12.3 och 12.4 i Mediasafes bolagsordning jämförda med artikel 2:256 i den nederländska civillagen. Till följd
Consequently, HDG had no authority to represent Mediasafe when the agreement was concluded.
härav hade HDG enligt konkursförvaltaren inte rätt att företräda Mediasafe när detta avtal slöts.
The first paragraph of Article 9(1) of the First Directive provides that acts done by the organs of the company are to be binding upon it even if those acts are not within the objects of the company, unless such acts exceed the powers that the law confers or allows to be conferred on those organs.
åtgärder även om åtgärderna inte omfattas av föremålet för bolagets verksamhet, under förutsättning att åtgärderna inte ligger utanför den rätt att företräda bolaget som lagen tillerkänner bolagsorganen eller tillåter att dessa tillerkänns.
Before the Hoge Raad der Nederlanden, Rabobank argued that a conflict of interests within the meaning of Article 2:256 of the Civil Code could only exist in the case of an instrument concluded between a company and its director.
Rabobank gjorde vid Hoge Raad der Nederlanden gällande att en intressekonflikt enligt artikel 2:256 i civillagen kan föreligga endast om ett avtal ingås mellan ett bolag och dess ställföreträdare.
The Hoge Raad rejected that argument, thus recognizing the applicability of that provision to situations in which there was an indirect conflict of interests.
Hoge Raad godtog inte detta argument Samma domstol ansåg emellertid att det kan strida mot artikel 9 i första direktivet att ett företag åberopar artikel 2:256 i civillagen gentemot tredje man.
However, it questions whether for a company to rely on Article 2:256 of the Civil Code as against a third party might not be incompatible with Article 9 of the First Directive.
Det skall emellertid framhållas att det såväl av bestämmelsens lydelse som av dess systematik framgår att den avser gränserna för de olika bolagsorganens lagstadgade rätt att företräda bolaget Den avser således inte att samordna de nationella lagregler som är tillämpliga i fall då en medlem i ett sådant organ på grund av sina personliga förhållanden befinner sig i intressekonflikt med det bolag som han företräder.
However, it is clear from both the wording and the subject-matter of that article that it concerns the limits on a company's powers as allocated by law to the various organs of the company and is not intended to coordinate the national laws applicable where a member of an organ finds himself in a conflict of interests with the company represented because of his personal circumstances.
Det skall påpekas att första direktivet syftar till att samordna de säkerhetsåtgärder som krävs i medlemsstaterna av sådana aktiebolag och andra bolag med begränsat ansvar som avses i artikel 1, detta särskilt i syfte att skydda tredje mans intressen.
The purpose of the First Directive, it must be noted, is to coordinate the safeguards required by Member States of the types of limited liability company listed in Article 1, for the purpose of protecting the interests of, inter alia, third parties.
Avsnitt II i första direktivet innehåller därför bestämmelser om att ogi11ighetsgrunderna när det gäller förpliktelser i bolagets namn skall begränsas så mycket som möjligt, såsom framgår av femte övervägandet i sagda direktiv.
Moreover, the rules governing enforceability to be derived from this provision relate to the powers which the law, to which third parties can refer, grants or allows to be granted to the company organ, and not to the question whether a third party was aware of a conflict of interests or could not have been unaware of it in the circumstances of the case.
Den möjlighet att göra avtalet gällande som följer av ovannämnda bestämmelse avser dessutom den rätt att företräda bolaget som lagen tillerkänner bolagsorgan eller tillåter att dessa tillerkänns och som tredje man kan få kännedom om. Bestämmelsen gäller inte frågan huruvida tredje man hade kännedom om eller med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet inte kunde vara omedveten om att en intressekonflikt förelåg.
To that end, Section II of the First Directive lays down provisions which restrict to the greatest
Det bör erinras om att artikel 9.1 första stycket i första direktivet föreskriver att ett bolag förpliktas mot tredje man genom bolagsorganens
'The rules governing the enforceability as against third parties of acts done by members of company organs in circumstances where there is a conflict of interests with the company fall outside the normative framework of the First Council Directive 68/151/EEC of 9 March 1968 on coordination of safeguards which, for the protection of the interests of members and others, are required by Member States of companies within the meaning of the second paragraph of Article 58 of the Treaty, with a view to making such safeguards equivalent throughout the Community, and are matters for the national legislature '
"Möjligheten att gentemot tredje man göra gällande rättsverkan av åtgärder som medlemmar i bolagsorganen har vidtagit i en situation då det fanns en intressekonflikt mellan dem och det bolag som deßreträdde regleras inte av rådets första direktiv 68/151/EEG av den 9 mars 1968 om samordning av de skyddsåtgärder som krävs i medlemsstaterna av de i artikel 58 andra stycket ißrdraget avsedda bolagen i bolagsmännens och tredje mans intressen i syfte att göra skyddsåtgärderna likvärdiga inom gemenskapen utan faller inom den nationella lagstiftarens behörighet"
Advocate General A La Pergola delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 12 March 1997.
Generaladvokaten A La Pergola har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför sjätte avdelningen den 12 mars 1997.
'Artide 9 of Directive 68/151/EEC does not apply to the rules governing the enforceability as against third parties of acts done by company organs in circumstances where there is a conflict of interests with the company.'
"Artikel 9 i direktiv 68/151/EEG gäller inte möjligheten att mot tredje man göra gällande åtgärder som ett bolagsorgan har vidtagit i en situation då intressekonflikt förelåg med det företrädda bolaget"
Case C-316/96 Commission of the European Communities ν Italian Republic
Mål C-316/96 Europeiska gemenskapernas kommission mot Republiken Italien Jordbruk
93/54/EEQ
93/113/EG och