natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission subsequently lodged an appeal, to which the Court of Justice gave favourable consideration, invoking the principle of legal certainty to rule that, where several similar decisions imposing fines had been adopted under a common procedure and where only certain addressees had sought and obtained the annulment of the decisions applying to them, the institution which had adopted these decisions was not required to review, in the light of the grounds for the judgment granting annulment, the legality of non­contested decisions or to assess whether, on the basis of such a review, any fines already paid should be reimbursed.
Domstolen biföll kommissionens överklagande och erinrade om att enligt principen om rättssäkerhet kan inte den institution som till följd av ett gemensamt förfarande har antagit flera liknande individuella bötesbeslut bli skyldig, för det fall endast vissa mottagare har väckt talan mot dessa beslut och vunnit målet, att på begäran av övriga mottagare, mot bakgrund av domskälen i domen om ogiltigförklaring, ompröva lagenligheten av de beslut mot vilka talan inte har väckts och bedöma om de erlagda böterna skall återbetalas till följd av en sådan prövning.
On 28 January, the Court decided that the Netherlands Antilles should not be considered as forming part of the territory of the Com­munity for the purposes of levying a tax such as VAT which is collected when goods are imported into a Member State (').
I en dom av den 28 januari(') beslutade domstolen att Nederländska Antillernas territorium inte kan anses utgöra en del av gemenskapens territorium med avse ende på uttag av omsättningsskatt vid införsel av produkter till en medlemsstat.
The entry into a Member State of goods from the Netherlands Antilles had therefore to be regarded as entry into the Community and VAT could therefore be levied at the point of entry into the Community.
Införseln till en medlemsstat av en vara från Nederländska Antillerna skall kvalificeras som införsel till gemenskapen, vilket gör att omsättningsskatt kan tas ut där införseln sker.
The Court pointed out that the general provisions of the Treaty did not apply to the overseas countries and territories except where there was an explicit reference to this effect in a Community legal instrument.
Domstolen erinrar om att fördragets allmänna bestämmelser inte är tillämpliga på utomeuropeiska länder och territorier (ULT) om det saknas en uttrycklig hänvisning i EG:s rättsakter.
It noted that no provision of Community law explicitly stipulated that the entry into a Member State of goods from the Netherlands Antilles must be regarded as an intra­Community operation for the purposes of applying VAT.
Domstolen konstaterar att det i gemenskapsrätten inte finns någon bestämmelse där det uttryckligen fastslås att införsel till en medlemsstat av en vara från Nederländska Antillerna skall jämställas med handel inom gemenskapen när det gäller mervärdesskatt.
The Court also noted that Article 101 of the sixth OCTs decision provided that products originating in the OCTs and certain products which were in free circulation there were to be admitted into the Community free of customs duties and charges having equivalent effect.
Domstolen konstaterar att det i artikel 101 i sjätte ULT-beslutet föreskrivs att varor med ursprung i utomeuropeiska länder och territorier och vissa andra varor som där omsätts fritt skall kunna importeras till gemenskapen utan tullar och utan avgifter med motsvarande verkan.
The Court stressed, however, that a tax such as the VAT levied on imports did not have the ingredients of a charge having an effect equivalent to customs duties.
En sådan skatt som mervärdesskatt som tas ut vid import av produkter företer emellertid inte de egenskaper som kännetecknar en avgift med motsvarande verkan som importtullar.
On 3 June, the Court ruled that in the absence of full harmoni­sation of the language requirements applicable to information appearing on imported products, Member States could adopt national measures requiring such information to be given in the language of the area in which the products were sold or in another language which might be
Genom en dom av den 3 juni(2) fastställde domstolen att i avsaknad av full ständig harmonisering av de språkkrav som är tillämpliga på de uppgifter som finns på importerade produkter, kan medlemsstaterna vidta nationella åtgärder, som innebär krav på att dessa uppgifter skall vara formulerade på det språk som talas i det område där produkterna säljs eller på ett annat språk som konsumenterna lätt kan förstå, under förutsättning att dessa åtgärder är tillämpliga utan åtskillnad på alla inhemska och importerade produkter och står i proportion till det konsumentskydd som eftersträvas. Dessa nationella åtgärder skall i synnerhet begränsas till uppgifter
3­1999, point 1.8.42.
1-483 och Bull. 31999, punkt 1.8.42).
In particular, such national measures were to apply only to information which the Member State made man­datory and which could not be appropriately conveyed to consumers by means other than translation.
X-2 som medlemsstaten anser skall vara obligatoriska och där inga andra åtgärder än översättning skulle kunna säkerställa att konsumenterna erhåller lämplig information. tion.
On 26 January, the Court held that Community law, and in par­ticular the provisions concerning freedom of movement for workers, could be relied on by a worker against the Member State of which he was a national, where he had resided and been employed in another Member State (2).
Genom en dom av den 26 juni(') fastslår domstolen att en arbetstagare kan åberopa gemenskapsrätten, särskilt bestämmelserna om arbetskraftens fria rörlighet, gentemot den medlemsstat som han är medborgare i, när han har varit bosatt och anställd i en annan medlemsstat.
In this particular case, a Dutch national had worked in the United Kingdom.
I det aktuella fallet hade en nederländsk medborgare arbetat i Förenade kungariket.
On his return to the Netherlands the Dutch authorities had asked him to pay, in respect of the year of his return, social security contributions in excess of the ceilings which the national legislation set for residents, having taken into account, for the calcula­tion of the said contributions, the income which he had earned in the United Kingdom during the year in question and which had not been subject to Dutch income tax.
När han flyttade tillbaka till Nederländerna hade de nederländska myndigheterna krävt att han det år han återvände skulle betala socialförsäkringsavgifter som översteg det tak som enligt den nationella lagstiftningen gäller för landets invånare. Myndigheterna kom fram till detta avgiftsbelopp efter som de hade tagit hänsyn till det aktuella årets inkomster som förvärvats i Förenade kungariket, vilka inte var inkomstskattepliktiga i Nederländerna.
The Court pointed out that any Commu­nity national who, irrespective of his place of residence or his national­ity, had exercised the right to freedom of movement for workers and who had been employed in another Member State fell within the scope of the relevant provisions of Community law.
Domstolen erinrar om att alla medborgare inom gemenskapen, oavsett bosättningsort och nationalitet, som använder sig av rätten till fri rörlighet för arbetstagare och som har förvärvsarbetat i en annan medlemsstat, omfattas av bestämmelserna i gemenskapsrätten.
For example, a Dutch national who complained that he had been placed at a disadvantage because he had worked in another Member State could rely on the rules relating to freedom of movement for workers vis­à­vis the Dutch authorities.
Av detta följer att en nederländsk medborgare som klagar på att han har missgynnats till följd av att han bedrev sin verksamhet i en annan medlemsstat kan åberopa bestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare gentemot de nederländska myndigheterna.
The Court held, moreover, that Article 39 (ex Article 48) of the EC Treaty precluded a Member State from levying, on a worker who had transferred his residence in the course of a year from one Member State to another in order to take up employment there, larger social security contributions than those which would be payable, in simi­lar circumstances, by a worker who had continued to reside throughout the year in the Member State in question, where the non­resident worker was not entitled to additional social benefits.
Domstolen anser slutligen att artikel 39 i EG-fördraget (f.d. artikel 48) utgör hinder för att en medlemsstat skall kunna ta ut högre socialförsäkringsavgifter av en arbetstagare som under loppet av ett år har flyttat från en medlemsstat till en annan, än vad medlemsstaten under samma omständigheter skulle ha tagit ut av en arbetstagare som under hela året varit bosatt i landet i fråga, om inte den första arbetstagaren i övrigt åtnjuter större sociala förmåner.
DECISIONS BY THE COURT OF JUSTICE AND THE COURT OF FIRST INSTANCE
AVGÖRANDEN I DOMSTOLEN OCH FÖRSTAINSTANSRÄTTEN
It found that the requirement whereby such mortgages had to be registered in national currency had the effect of loosening the connection between the debt to be secured, which was payable in the currency of another Mem­ber State, and the mortgage, the value of which could fall below that of the debt as a result of subsequent currency fluctuations.
367 den fordran som säkerheten avser, vilken skall betalas i en annan medlemsstats valuta, och inteckningen, vars värde kan komma att understiga värdet av fordran till följd av senare inträffade växelkursförändringar.
This risk would inevitably render such a mortgage less effective and, consequently, less attractive.
Detta kan endast leda till att sådana säkerheter blir mindre effektiva och därigenom även mindre attraktiva.
National rules of this kind were therefore likely to deter the persons concerned from denominating a debt in the currency of another Member State, thus depriving them of a prerogative which was a com­ponent of the free movement of capital and payments.
En sådan nationell regel kan således komma att leda till att de som berörs av den avskräcks från att uttrycka en fordran i en annan medlemsstats valuta, varigenom de berövas en av de rättigheter som utgör en del av den fria rörligheten för kapital och betalningar.
On 8 July, the Court handed down three judgments (2) reaffirming that actions taken by several undertakings may be the expression of a single complex infringement partly covered by the concept of 'agreement between undertakings' and partly by the concept of 'concerted practice', both of which are prohibited by Article 81 (ex Article 85) of the EC Treaty.
Genom tre domar av den 8 juliC) bekräftar domstolen att en serie beteenden från flera företag kan vara uttryck för en enda och komplex överträdelse som omfat­tas dels av begreppet avtal mellan företag, dels av begreppet samordnat förfarande, som båda förbjuds genom artikel 81 i EG­fördraget (f.d. artikel 85).
The Court pointed out that the term 'concerted practice' within the meaning of Article 81(1) referred to a form of coordination between undertakings who, without having concluded an agreement in the strict sense, knowingly cooperated with each other in practice instead of run­ning the risk of competition.
Domstolen framhåller att begreppet samordnat förfarande, i den mening som avses i artikel 81.1 i EG­fördraget, avser en form av samordning mellan företag som, utan att ha gått så långt att ett avtal i egentlig mening slutits, ändå medvetet byter ut de risker som kon­kurrensen innebär mot ett praktiskt samarbete.
All economic operators must independently determine the policy which they intend to pursue on the common mar­ket.
Varje ekonomisk aktör skall själv­ständigt bestämma vilken politik han vill tillämpa på marknaden.
Although this requirement does not deprive economic operators of the right to adapt themselves intelligently to the existing or anticipated conduct of their competitors, it does, however, strictly preclude any direct or indirect contact between such operators, the object or effect of which is either to influence the conduct on the market of an actual or potential competitor or to disclose to such a competitor the course of conduct which they themselves have decided to adopt or are planning to adopt on the market, where the object or effect of such contact is to create conditions of competition which do not correspond to the normal
Även om detta krav på självständighet inte utesluter att aktörerna har rätt att rationellt anpassa sig till sina konkurrenters konstaterade eller förväntade beteende, är det emellertid helt och hållet uteslutet att det förekommer direkta eller indirekta kontakter mellan sådana aktörer som kan påverka en faktisk eller potentiell konkurrents beteende på marknaden eller att för en sådan konkurrent avslöja det beteende man har beslutat eller som man överväger att själv tillämpa på marknaden, när dessa kontakter syftar till eller resulterar i konkurrensvillkor som inte motsvarar de normala villkoren på marknaden i fråga.
Case C­222/97 Trümmer and Mayer [1999] ECR 1­1661; Bull.
9­1999, punkt 1.8.24). (­) Mål T­14/96, Bretagne Angleterre Irlande (BAI) mot kommissionen (REG 1999, s. 11­123 och Bull. 3­1999, punkt 1.8.41).
In this particular case, provincial and regional bodies had undertaken to purchase a certain number of tickets from a sea-transport company over a three-year period.
GEMENSKAPSRÄTT antal kuponger från ett färjebolag.
The total sum paid by these bodies represented only a small percentage of the company's turnover.
Det totala belopp som dessa myndigheter betalade utgjorde endast en liten del av företagets omsättning.
The Court drew attention to earlier rulings to the effect that government intervention could be regarded as aid and as affecting trade between Member States even if the aid was relatively small in amount and even if the beneficiary was a relatively small company.
Förstainstansrätten erinrar om att enligt fast rättspraxis utesluter inte a priori det förhållandet att ett stöd är av relativt ringa storlek eller att det mottagande företaget är relativt litet att handeln mellan medlemsstaterna kan påverkas.
The Court held that any cultural or social objectives pursued by the government bodies were not a factor in determining whether the arrangements in question could be described as State aid within the meaning of Article 87, the provi­sions of which define aid in terms of its effects rather than its causes or objectives.
Förstainstansrätten påpekar slutligen att de kulturella eller sociala målsättningar som eventuellt har eftersträvats av de offentliga myndigheterna inte är av betydelse när man skall avgöra om de statliga ingripandena utgör stöd i enlighet med artikel 87 i EG-fördraget (f.d. artikel 92).
The Court pointed out, however, that such objectives were taken into consideration by the Commission when, in the exercise of the powers conferred on it by Article 88 (ex Article 93) of the EC Treaty, it kept all systems of aid under constant review, deciding whether measures described as State aid were compatible with the common market and whether they could qualify for one of the exceptions listed in Article 87(2) and (3).
Förstainstansrätten erinrar om att kommissionen tar hänsyn till dessa målsättningar när den i samband med utövandet av sin fortlöpande granskningsrätt enligt artikel 88 i EG-fördraget (f.d. artikel 93) uttalar sig om huruvida en åtgärd som redan har betecknats som statligt stöd är för enlig med den gemensamma marknaden och kontrollerar om denna åtgärd kan omfattas av något av de undantag som föreskrivs i artikel 87.2 och 87.3 i EG-fördraget (f.d. artikel 92).
On 23 November, the Court held that the agreement establishing the World Trade Organisation (WTO) did not have direct effect in the Community legal order and had consequently to be the subject of imple­menting measures (2).
Genom en dom av den 23 november(') bekräftar domstolen principen om att avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen (WTO) inte har någon direkt verkan i gemenskapens rättsordning och därför måste göras till föremål för genomförandeåtgärder.
WTO agreements were not as a rule considered to be standards against which the Court should verify the legality of acts of the Community institutions.
Domstolen fastslår vidare att några av de avtalsslutande parterna, som hör till gemenskapens viktigaste handelspartner, mot bakgrund av innehållet i och syftet med WTO-avtalen har dragit slutsatsen att dessa bestämmelser inte ingår i de normer på grundval av vilka deras domstolar skall kontrollera huruvida deras interna rättsregler är lagliga.
In particular, the Court drew attention to
Bristen på ömsesidighet i detta avseende från gemenskapens handelspartners
Case T-14/96 BAI ν Commission [1999] ECR 11-123; Bull.
(') Mål C-149/96, Portugal mot rådet (REG 1999 och Bull. 12-1999).
DECISIONS BY THE COURT OF JUSTICE AND THE COURT OF FIRST INSTANCE
AVGÖRANDEN Ι DOMSTOLEN OCH FÖRSTAINSTANSRÄTTEN
If the courts of one of the contracting parties held that the stipulations of an agreement concluded with the Community were directly applicable but those of another held that they were not, this would not, in itself or by itself, constitute a lack of reciprocity in the implementation of the agreement.
369 sida med hänsyn till WTO­avtalen, som bygger på "principen om ömsesidighet och ömsesidiga fördelar" och som därvid skiljer sig från avtal som ingåtts av gemenska­pen, riskerar att leda till en obalans vid tillämpningen av WTO­reglerna.
In the Court's view, to hold that the Community courts were directly responsible for ensuring the compliance of Community law with the WTO rules would be to deprive Community legislative and executive bodies of the room for manoeuvre enjoyed by similar Com­munity trading partner bodies.
Domstolen anser att om man förutsätter att gemenskapens domstolar skall ha det direkta ansva­ret för att säkra gemenskapsrättens överensstämmelse med dessa regler, berövas gemenskapens lagstiftande och verkställande organ det spelrum som motsvarande organ har i de länder som är gemenskapens handelspartner.
On 22 April, the Court of Justice drew attention to the fact that except in cases where such powers had been expressly conferred on the Commission, the latter was not empowered to give guarantees regarding the compatibility with Community law of a particular form of conduct and did not in any case have the power to authorise conduct contrary to Community law(').
Genom en dom av den 22 april(') påpekar domstolen att kommissionen, förutom i de fall där den uttryckligen har tillerkänts sådan behörighet, inte kan ställa garantier för att ett visst beteende är förenligt med gemenskapsrätten, och den är i alla händelser inte behörig att godkänna beteenden som strider mot gemenskapsrät­ten.
A Member State could not therefore rely on any guarantees given by the Commission in order to evade its obligations under Community law.
En medlemsstat kan således inte stödja sig på garantier som eventuellt utfärdats av kommissionen för att undandra sig skyldigheter som åligger den enligt gemen­skapsrätten.
On 1 June, the Court ruled that the provisions of a directive can have direct effect in the legal system of a Member State even if, by reason of the legal basis of the directive, Member States have the option
Genom en dom av den 1 juni(2) fastslår domstolen att ett direktiv kan få direkt effekt för en medlemsstats rättsordning, även om medlemsstaterna enligt direktivets rättsliga grund har möjlighet att begära undantag från att genomföra direktivet om de anser det nödvändigt.
COMMUNITY' LAW of asking the Commission for a derogation from the implementation of the directive if they consider this necessary ('). The general potential of a directive to have direct effect does not therefore depend on its legal basis but solely on its intrinsic characteristics, that is to say on whether its provisions are clearly unconditional and sufficiently precise.
Huruvida ett direktiv i allmänhet kan ha direkt effekt är nämligen inte alls beroende av dess rättsliga grund utan enbart av att det har de väsentliga kännetecknen, dvs. då bestämmelserna i ett direktiv med avse­ende på innehållet framstår som ovillkorliga och tillräckligt precisa.
In this particular case, the Court found that the provisions of a directive adopted on the basis of Article 100a (now, after amendment, Article 95) of the EC Treaty could have direct effect even if the Member States had the option of asking for a derogation under Article 100a(4).
I det aktuella fallet anser domstolen att bestämmelserna i ett direktiv, vars rättsliga grund är arti­kel 95 (f.d. artikel 100a) i EG­fördraget, kan ha direkt effekt, även om medlemssta­terna enligt punkt 4 i denna bestämmelse har möjlighet att begära undantag från att genomföra direktivet.
The Court added that where the deadline for transposai into national law had expired, the direct effect of a directive was not affected by a notification from a Member State seeking confirmation of provisions of national law derogating from the directive, even where the Commission failed to respond to such notification.
Domstolen tillägger också att den direkta effekten av ett direk­tiv vars frist för införlivande har löpt ut inte påverkas av att en medlemsstat anmäler nationella bestämmelser som avviker från direktivet för att få dem bekräftade, inte ens om kommissionen inte har reagerat på en sådan anmälan.
On 14 October, the Court of First Instance held that a draft reasoned opinion which the Commission had refused to make available to an individual was a preparatory document drawn up by the Com mission in the course of irregularity proceedings which were still at the inspection and investigation stage (2).
I en dom av den 14 oktober(3) fann förstainstansrätten att ett utkast till moti­verat yttrande, som kommissionen vägrat en medborgare tillgång till, utgjorde en förberedande handling som utarbetats av kommissionen som ett led i ett fördrags­brottsförfarande, som ännu befann sig i undersökningsfasen.
It found that, for the purposes of applying Decision
(') Mål C­340/96, kommissionen mot Förenade kungariket (REG 1999, s. 1­2023).
Case C-319/97 Kortas 11999] ECR; Bull.
(2) Mål C­319/97, Antoine Kortas (REG 1999 och Bull. 9­1999, punkt 1.8.22).
Case T-309/97 The Bavarian Lager Company v Commission 11999] ECR; Bull. 12-1999.
(5) Mål T­309/97, The Bavarian Lager Company Ltd mot kommissionen (REG 1999 och Bull. 12­1999).
DECISIONS BY THE COURT OF JUSTICE AND THE COURT OF FIRST INSTANCE
Förstainstansrätten anser därför att kommissionen var i sin fulla rätt att vägra allmänheten tillgång till handlingen i fråga.
The Court stated that even if the applicant's request were judged to indicate quite clearly to the Commission that the information sought was to be found in the Council decisions concerning the asso­ciation of OCTs with the Community, the provisions of Decision 94/90/ ECSC, EC, Euratom could still not be interpreted as covering, under the term 'document', all the acts of the institutions listed in Article 249 (ex Article 189) of the EC Treaty and published in the Official Journal.
Förstainstansrätten preciserade att även om det i begäran kan anses vara tillräckligt tydligt angivet för kom missionen att den upplysning som begärts finns i rådets beslut om utomeuropeiska länders och territoriers associering med gemenskapen, kan bestämmelserna i beslut 94/90/EKSG, EG, Euratom inte tolkas så, att begreppet handling i dessa skulle omfatta alla akter som antagits av institutionerna på det sätt som avses i artikel 249 (f.d. artikel 189) i EG-fördraget, och offentliggjorts i EGT.
The aim of the decision was not to require the Commission to provide the public with access to documents that had been published in the Official Journal already and were therefore accessible.
Syftet med beslut 94/90/EKSG, EG, Euratom är inte att handlingar som redan är offentliga eftersom de offentliggjorts i EGT skall göras tillgängliga för allmänheten genom att man inför en rätt till tillgång till handlingar vilken kan hävdas gentemot kommissionen.
Common agricultural policy — Environment
Gemensam jordbrukspolitik/miljö