natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The fact that the games in issue are not totally
Bestämmelserna skall endast bedömas mot bakgrund av de nationella myndigheternas målsättningar i den berörda medlemsstaten och
It is for the national court to verify whether, having regard to the specific rules governing its application, the national legislation is genuinely directed to realising the objectives which are capable of justifying it and whether the restrictions which it imposes do not appear disproportionate in the light of those objectives.
Det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera om den nationella lagstiftningen, med hänsyn till dess konkreta tillämpning, verkligen tjänar sådana syften som gör att den skall anses befogad och huruvida de restriktioner som åläggs genom sagda lagstiftning står i proportion till dessa syften.
'The EC Treaty provisions on the freedom to provide services do not preclude national legislation, such as the Italian legislation, which reserves to certain bodies the right to take bets on sporting events if that legislation is in f act justified by social-policy objectives intended to limit the harmful effects of such activities and if the restrictions which it imposes are not disproportionate in relation to those objectives.'
"EG-fÖrdragets bestämmeber om friheten att tillhandahålla tjänster utgör inte hinder för nationell lagstiftning i vilken rätten att bedriva vadhållningsverksamhet avseende sportevenemang förbehålls vissa organisationer, såsom fallet är med den italienska lagstiftningen, om lagstiftningen i fråga verkligen är motiverad av ett socialpolitiskt syfte att begränsa skadeverkningarna av sådan verksamhet och om de restriktioner som därigenom åläggs inte är oproportionerliga iförhållande till detta syfte.'
Advocate General N. Fennelly delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 20 May 1999.
Generaladvokaten N. Fennelly har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 20 maj 1999.
Case C-233/98 Hauptzollamt Neubrandenburg ν Lensing & Brockhausen GmbH Free movement of goods 21 October 1999
Mål C-233/98 Hauptzollamt Neubrandenburg och Lensing & Brockhausen GmbH Fri rörlighet för varor 21 oktober 1999
Preliminary ruling (Community transit — Offence (First Chamber) the Hauptzollamt informed Lensing & Brockhausen that the transit procedure had not been completed. An inquiry notice sent to the office of destination on 3 May 1993 was not answered. When that office also failed to react to a formal letter of 12 October 1994, the Hauptzollamt issued a tax assessment for customs duty and VAT on import on 19 January 1995. By order of 28 April 1998, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Article 36 of Council Regulation (EEC) No 222/77 of 13 December 1976 as amended by Council Regulation (EEC) No 474/90 of 22 February 1990 and of Article Ha of Commission Regulation (EEC) No 1062/87 of 27 March 1987 as amended by Commission Regulation (EEC) No 1429/90 of 29 May 1990.
Den 5 februari 1995 framförde Lensing & Brockhausen klagomål som bevis för att bolaget Ateliers Metalgroup hade mottagit och betalat stålprofilerna. Bundesfinanzhof har genom beslut av den 28 april 1998 ställt två frågor om tolkningen av artikel 36 i rådets förordning (EEG) nr 222/77 av den 13 december 1976 i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 474/90 av den 22 februari 1990 och artikel Ila i kommissionens förordning (EEG) nr 1062/87 av den 27 mars 1987 i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 1429/90 av den 29 maj 1990.
On 5 February 1995 Lensing & Brockhausen objected in order to prove that Ateliers Metalgroup had received and paid for the steel sections. Those questions were raised in proceedings between Lensing & Brockhausen GmbH and the Hauptzollamt (Principal Customs Office) Neubrandenburg concerning the recovery of customs duty and value added tax (VAT). By letter of 6 September 1995 the Belgian authorities confirmed that the consignment had not been produced to the office of destination and reported that Ateliers Metalgroup had stated that the goods in question had been delivered to DVL Industries.
I skrivelse av den 6 september 1995 bekräftade de belgiska myndigheterna att sändningen inte hade uppvisats vid bestämmelsetullkontoret och åberopade en förklaring av bolaget Ateliers Metalgroup enligt vilken varorna i fråga hade levererats till företaget DVL Industries.
By decision of 2 January 1996 the customs duty and VAT on import were reduced to DEM 6 544.90 by the German authorities, the remainder of the objection being rejected.
Frågorna har uppkommit i en tvist mellan bolaget Lensing & Brockhausen GmbH och Hauptzollamt Neubrandenburg beträffande uppbörd av tull och mervärdesskatt. Genom beslut av den 2 januari 1996 sänkte de tyska myndigheterna tullarna och mervärdesskatten för importen till 6 544,90 DEM. I övriga delar avslogs klagomålet.
On 8 July 1992 Lensing & Brockhausen, customs agents, asked the Hauptzollamt to clear a consignment of steel sections from Poland for the external Community transit procedure. The Τ 1 declaration gave as consignee Ateliers Metalgroup de Marcinelle, Belgium, and as office of destination Charleroi, Belgium. The consignment was to be produced by 16 July 1992 at the latest. By letter of 22 January 1993
Lensing & Brockhausen, en tullagentur, deklarerade den 8 juli 1992 hos Hauptzollamt en sändning stålprofiler från Polen för befordran enligt förfarandet för extern gemenskapstransitering. I den så kallade Tldeklarationen uppgavs som mottagare bolaget Ateliers Metalgroup de Marcinelle i Belgien och som bestämmelsetullkontor Charleroi (Belgien). Till stöd för sin talan vid Finanzgericht gjorde Lensing & Brockhausen gällande att varorna hade mottagits av bolaget Ateliers Metalgroup den 9 juli 1992, alltså inom tidsfristen för varornas uppvisande för tullen. Enligt Lensing & Brockhausen tillkom rätten att uppbära tullarna under dessa omständigheter uteslutande den medlemsstat på vars territorium överträdelsen hade fastställts. Det saknade enligt Lensing & Brockhausen alltså betydelse att de belgiska tullmyndigheterna inte kunde driva in denna tull hos mottagarföretaget. Talan bifölls, eftersom Finanzgericht fann att det var de belgiska tullmyndigheternas, och inte de tyska myndigheternas, uppgift att utkräva betalning av tullarna. Den 16 juli 1992 fastställdes som sista dag för uppvisande av varorna för tullen.
Regulation (EEC) No 1214/92 of 21 April 1992, applicable from 1 January 1994.
gällande att villkoren för återbetalning i artikel 36.3 tredje stycket i förordning nr 222/77 inte var uppfyllda.
Under the first paragraph of Article 129 of Regulation No 1214/92, 'carriage' begun, in accordance with the provisions of Regulations No 222/77 and No 1062/87, 'on the last day that precedes the date of application of this Regulation, will be continued after that date under the conditions laid down in those Regulations'.
importtullarna, på grund av preskription, inte längre kan debiteras av den medlemsstat i vilken överträdelsen slutligen skulle fastställas ha begåtts ställde den tolkningsfrågor till domstolen.
been given by Ateliers Metalgroup on 9 July 1992, within the timelimit prescribed for their production.
I artikel 36 i förordning nr 222/77 anges vilken stat som är behörig att uppbära importtull när en överträdelse eller en oegentlighet har begåtts under ett förfarande för gemenskapstransitering.
In those circumstances the right to recover duty belonged exclusively, in its submission, to the Member State on whose territory the offence had been detected; it was thus irrelevant that the Belgian customs authorities had not been able to recover the duty from the consignee.
Om platsen för överträdelsen eller oegentligheten inte kan fastställas, anges i artikel 36.2 och 36.3 ett antal presumtioner för att undvika behörighetskonflikten.
The Finanzgericht gave judgment in favour of Lensing & Brockhausen, holding that it was for the Belgian customs authorities, not the German authorities, to require payment of the duty. The Hauptzollamt appealed on a point of law to the Bundesfinanzhof, arguing in particular that the conditions for a refund under the third subparagraph of Article 36(3) of Regulation No 222/77 were not satisfied.
Bundesfinanzhof är osäker på tolkningen av artikel 36 i förordning nr 222/77 jämförd med artikel Ila i förordning nr 1062/87.
Since it was uncertain as to the inferences to be drawn from failure to comply with the procedure under Article 11a of Regulation No 1062/87, in particular where because of the expiry of the limitation period the duty on import can no longer be levied in the Member State where the offence is eventually proved to have been committed, the Bundesfinanzhof referred several questions to the Court for a preliminary ruling
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 36.3 i förordning nr 222/77, jämförd med artikel 1 la.2 i förordning nr 1062/87, skall tolkas så, att den medlemsstat som avgångskontoret tillhör är behörig att debitera importtullarna endast om den huvudansvarige har underrättats om att han har tre månader på sig för att framlägga bevis för på vilken plats överträdelsen eller oegentligheten verkligen begicks och detta bevis inte har lämnats vid utgången av den tidsfristen.
The purpose of Article 36 of Regulation No 222/77 is to determine the competent State for recovery of duty on entry, where an offence or irregularity has been committed in the course of a Community transit operation.
Den nationella domstolen har i sin begäran om förhandsavgörande fastslagit att avgångskontoret inte för den huvudansvarige har angett den tidsfrist enligt artikel Ila i förordning nr 1062/87 inom vilken bevis kan framläggas antingen för att transiteringen genomförts på ett regelmässigt sätt eller för på vilken plats överträdelsen eller oegentligheten verkligen begicks.
For cases in which the place of the offence or irregularity cannot be established, Article 36(2) and (3) sets out a series of presumptions which enable conflicts of jurisdiction to be avoided.
I artikel 36.3 i förordning nr 222/77 föreskrivs att om försändelsen inte har uppvisats på bestämmelsekontoret och platsen för överträdelsen eller oegentligheten inte kan fastställas, och om inte "inom den fastställda perioden" bevis kan framläggas, antingen för att transiteringen genomförts på ett regelmässigt sätt eller för på vilken plats överträdelsen eller oegentligheten verkligen begicks, skall denna överträdelse eller denna oegentlighet anses ha begåtts i den medlemsstat som avgångskontoret tillhör.
By its first question, the national court essentially asks whether Article 36(3) of Regulation No 222/77 in conjunction with Article lla(2) of Regulation No 1062/87 must be interpreted as meaning that the Member State to which the office of departure belongs may recover duty on import only if it has indicated to the principal that he has three months in which to prove where the offence or irregularity was actually committed and such proof has not been provided within that period.
I artikel lla.2 i förordning nr 1062/87 preciseras att avgångskontorets underrättelse till den huvudansvarige "särskilt [skall] ange den tidsfrist inom vilken bevis antingen för att transiteringen genomförts på ett regelmässigt sätt eller för på vilken plats överträdelsen eller oegentligheten verkligen begicks, kan framläggas för avgångskontoret" samt att "[d]en tidsfristen skall vara tre månader ...".
The Bundesfinanzhof was uncertain as to the interpretation of Article 36 of Regulation No 222/77 in conjunction with Article 11a of Regulation No 1062/87.
Förordning nr 222/77 upphävdes genom artikel 46.1 i rådets förordning (EEG) nr 2726/90 av den 17 september 1999 om gemenskapstransitering.
In the order for reference the Bundesfinanzhof states that the office of departure did not fix, with regard to the principal, the timelimit referred to in Article 11a of Regulation No 1062/87 within which proof could be furnished of the regularity of the transit operation or the place where the offence was actually committed.
Det följer alltså av ordalydelsen i såväl artikel 36.3 i förordning nr 222/77 som artikel lla.2 i förordning nr 1062/87 att det är obligatoriskt att avgångskontoret anger den frist inom vilken den huvudansvarige kan framlägga bevis på platsen för överträdelsen.
Under Article 36(3) of Regulation No 222/77 when the consignment has not been produced at the office of destination and the place of the offence or irregularity cannot be established, that offence or irregularity is deemed to have been committed in the Member State to which the office of departure belongs, unless "within a period to be determined' proof is furnished of the regularity of the transit operation or of the place where the offence or irregularity has actually been committed.
I artikel 129 första stycket i förordning nr 1214/92 föreskrivs att de "transportåtgärder" som påbörjats i enlighet med bestämmelserna i förordning nr 222/77 och förordning nr 1062/87 "senast dagen före ikraftträdandet av denna förordning, skall genomföras enligt bestämmelserna i de nämnda förordningarna".
Article lla(2) of Regulation No 1062/87 prescribes that the office of departure's notification to the principal is to indicate, in particular, the timelimit by which the proof of the regularity of the transit operation or of the place where the offence or iiregularity has actually been committed must be furnished to the
Då den hänskjutande domstolen var osäker på vilka konsekvenser den skulle dra av att förfarandet i artikel Ila i förordning nr 1062/87 inte hade beaktats — särskilt med tanke på att
Regulation No 222/77 was repealed by Article 46(1) of Council Regulation (EEC) No 2726/90 of 17 September 1990 on Community transit and the transit procedure at issue in the main proceedings was commenced in 1992, before the Commission adopted transitional provisions pursuant to Article 46(2) of Regulation No 2726/90 applicable to Community transit operations commenced before 1 January 1993. Such measures were introduced by Commission
Detta utgör ett incitament för den huvudansvarige att inom en tvingande frist lämna de bevisuppgifter som han, i förekommande fall, förfogar över för att snabbt kunna bestämma vilken stat som är behörig att uppbära tullarna
office of departure', and that that 'time-limit [is to] be three months...'.
enligt förutsättningarna i artikel 36.1 och 36.3 i förordning nr 222/77.
It thus follows from the wording of Article 36(3) of Regulation No 222/77 and Article lla(2) of Regulation No 1062/87 that the indication by the office of departure of the timelimit within which proof of the place of the offence may be furnished by the principal is obligatory.
som avgångskontoret tillhör var behörig, med undantag för dem som tagits ut som gemenskapens egna intäkter, återbetalas så snart bevis på denna uppbörd lämnas.
That makes it possible to invite the principal to produce any evidence he may have within a mandatory time-limit, with a view to determining without delay the State with jurisdiction to recover duty under the conditions laid down in Article 36(1) and (3) of Regulation No 222/77.
Det framgår av handlingarna att Lensing & Brockhausen inom nämnda frist har lagt fram bevis på att överträdelsen begicks i Belgien, så att denna medlemsstat i alla händelser slutgiltigt har blivit ensam behörig att uppbära tullarna vid införseln av varorna. Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida artikel 36.3 tredje stycket i förordning nr 222/77 skall tolkas så, att den skall tillämpas i fall då den medlemsstat som avgångskontoret tillhör har indrivit tullarna för varor som hänförts till förfarandet för gemenskapstransitering, utan att ha gett den huvudansvarige någon tidsfrist för att framlägga bevis för på vilken plats överträdelsen eller oegentligheten verkligen begicks — enligt kraven i artikel lla.2 andra stycket i förordning nr 1062/87 — och huruvida de obehörigen indrivna tullarna i så fall endast skall återbetalas om de tullar som den huvudansvarige skall betala har erlagts i den medlemsstat där överträdelsen begicks.
It is implicit from the wording of the third subparagraph of Article 36(3) of Regulation No 222/77 that application of that provision presupposes that the authorities of the Member State to which the office of departure belongs are authorised to recover the duty and other taxes.
Det följer indirekt av ordalydelsen i artikel 36.3 tredje stycket i förordning nr 222/77 att denna bestämmelse endast kan tillämpas om myndigheterna i den medlemsstat som avgångskontoret tillhör har rätt att uppbära tullarna och de andra avgifterna.
From the answer to Question 1 it follows that as the principal had not been notified of the threemonth period referred to in Article lla(2) of Regulation No 1062/87 those authorities could not validly have acquired jurisdiction to levy the duty on the entry of the goods.
Det följer emellertid av svaret på den första frågan att nämnda myndigheter inte kunde bli behöriga att debitera tullarna vid införseln av varorna, eftersom de inte har underrättat den huvudansvarige om den tremånadersfrist som föreskrivs i artikel lla.2 i förordning nr 1062/87.
They cannot therefore oppose the refund of sums which they were not authorised to recover and no distinction should be drawn between duty levied as own resources of the Community and other duties and taxes.
Myndigheterna kan följaktligen inte motsätta sig återbetalningen av belopp som de inte hade rätt att uppbära, och därvid skall för övrigt inte göras någon skillnad mellan de tullar som har debiterats som gemenskapens egna intäkter, å ena sidan, och de andra tullarna och avgifterna, å andra sidan.
Under the third subparagraph of Article 36(3) of Regulation No 222/77, if before the expiry of the period of three years from the date of registration of the Τ 1 declaration the Member State where the offence or irregularity was actually committed is determined, that State acquires jurisdiction to recover the duty and other taxes, apart from those levied as own resources of the Community.
I artikel 36.3 tredje stycket i förordning nr 222/77 föreskrivs att om det före utgången av en tid av tre år från den dag då TI-deklarationen registrerades kan fastställas i vilken medlemsstat överträdelsen eller oegentligheten verkligen begicks, skall den medlemsstaten i enlighet med nationella bestämmelser uppbära tullarna och de andra avgifterna, med undantag för dem som tagits ut som gemenskapens egna intäkter.
In that case, once proof of such recovery is provided, the duty and taxes initially levied on the basis of the presumption that the Member State to which the office of departure belongs has jurisdiction are to be refunded, apart from those levied as own resources of the Community.
I detta fall skall de tullar och andra avgifter som togs ut på grund av presumtionen att den medlemsstat
Article 36(3) of Council Regulation (EEC) No 222/77 of 13 December 1976 on Community transit, as amended by Council Regulation (EEC) No 474/90 of 22 February 1990 with a view to abolishing lodgement of the transit advice note on crossing an internal frontier of the Community, in conjunction with Article lla(2) of Commission Regulation (EEC) No 1062/87 of 27 March 1987 on provisions for the implementation of the Community transit procedure and for certain simplifications of that procedure, as amended by Commission Regulation (EEC) No 1429/90 of 29 May 1990, is to be interpreted as meaning that the Member State to which the office of departure belongs may recover duty on import only if it has indicated to the principal that he has three months in which to prove where the offence or irregularity was actually committed and such proof has not been provided within that period
Artikel 36.3 i rådets förordning (EEG) nr 222/77 av den 13 december 1976 om gemenskapstransitering, i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 474/90 av den 22 februari 1990 för att avskaffa överlämnande av tmnsiteringsintyg vid överskridande av en inre gräns inom gemenskapen, jämförd med artikel lla.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 1062/87 av den 27 mars 1987 om tillämpningsföreskrifter och bestämmelser för att förenkla reglerna om gemenskapstransitering i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 1429/90 av den 29 maj 1990 skall tolkas så, att den medlemsstat som avgångskontoret tillhör är behörig att debitera importtullarna endast om nämnda medlemsstat har underrättat den huvudansvarige om att han har tre månader på sig för att framlägga bevis för på vilken plats överträdeben eller oegentligheten verkligen begicks och detta bevb inte har lämnats vid utgången av den tidsfristen.
The third subparagraph of Article 36(3) of Regulation No 222/77 as amended by Regulation No 474/90 is to be interpreted as not applying to a case in which the Member State to which the office of departure belongs has recovered duty in respect of goods cleared for the Community transit procedure even though the principal has not been set a timelimit for furnishing proof of the place where the offence or irregularity was actually committed, in accordance with Article lla(2) of Regulation No 1062/87 as amended by Regulation No 1429/90, and in such a case the refund of the duty irregularly recovered is not subject to the condition that the duty due from the principal has been paid in the Member State where the offence was committed.'
Artikel 36.3 tredje stycket i förordning nr 222/77, i dess lydelse enligt förordning nr 474/90, skall tolkas så, att den inte skall tillämpas i fall då den medlemsstat som avgångskontoret tillhör har indrivit tullarna för varor som hänförts till förfarandet för gemenskapstransitering utan att ha gett den huvudansvarige någon tidsfrist för att framlägga bevb för på vilken plats överträdeben eller oegentligheten verkligen begicks -enligt kraven i artikel lla.2 andra stycket i förordning nr 1062/87, i dess lydelse enligt förordning nr 1429/90 —, och återbetalningen av de obehörigen indrivna tullarna är i så fall inte beroende av att de tullar som den huvudansvarige skall betala har erlagts i den medlemsstat där överträdeben begicks."
Case C-44/97 Federal Republic of Germany ν Commission of the European Communities Agriculture
Mål C-44/97 Förbundsrepubliken Tyskland mot Europeiska gemenskapernas kommission Jordbruk
— Expenditure disallowed - 1992-1993 financial years)
Vägran att godkänna utgifter
According to the Commission, those deficiencies in the control system constitute infringements of Article 8(1) of Council Regulation (EEC) No 729/90 of 21 April 1970 on the financing of the common agricultural policy as well as Articles 3 and 4 of Commission Regulation (EEC) No 618/90 of 14 March 1990 laying down rules for drawing up the annual inventory of agricultural products in public storage.
Den bristande kontrollen utgör enligt kommissionen ett åsidosättande av artikel 8.1 i rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken samt av artiklarna 3 och 4 i kommissionens förordning (EEG) nr 618/90 av den 14 mars 1990 om bestämmelser för genomförande av den årliga inventeringen av jordbruksprodukter i offentliga lager.