natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It drew attention to the fact that Article 37 of the EC Treaty did not require national monopolies having a commer­cial character to be abolished but required them to be adjusted in such a way as to ensure that no discrimination was made between nationals of Member States as regards the conditions under which goods were procured and marketed.
Domstolen erin­rade om att artikel 37 i EG-fördraget inte kräver att statliga handelsmonopol skall avskaffas, utan bara att de skall anpassas så att medlemsstater­nas medborgare inte diskrimineras i fråga om anskaffnings- och saluföringsvillkor.
Hav­ing examined the product selection and promo­tion system and the organisation of the distribu­tion network, the Court concluded that the Swedish monopoly on retail sales of alcoholic beverages was not contrary to Article 37 of the EC Treaty.
Domstolen utredde monopolets urval, marknadsföring och distribution och drog sedan slutsatsen att det svenska detaljhandelsmonopolet för alkohol­drycker inte strider mot artikel 37 i EG-fördraget.
Application for annulment; prerogatives of Par­liament; Article 169 of the Act of Accession of Sweden, Norway, Austria and Finland.
Artikel 169 i anslutningsakten för Sverige, Norge, Österrike och Finland.
References: Act of Accession of Sweden, Norway, Austria and Finland: OJ C 241, 29.8.1994; OJ LI, 1.1.1995; Bull.
Referenser: Anslutningsakten för Sverige, Norge. Österrike och Finland — EGT C 241, 29.8.1994, EGT L 1, 1.1.1995 och Bull.
6­1994, point 1.3.15 Council Decision 95/184/EC: OJ L 120, 31.5.1995; Bull.
6-1994. punkt 1.3.15 Rådets beslut 95/184/EG — EGT L 120, 31.5.1995 och Bull. 5-1995, punkt 1.3.135
The Court defined the scope of Article 169 of the Act of Accession, which provides that the
I denna dom preciserade domstolen räckvidden för artikel 169 i anslutningsakten, som ger rådet
Secondly, the Court held that the Swedish do­mestic provisions allowing only traders holding a production licence or a wholesale licence to import alcoholic beverages constituted an obsta­cle to the importation of alcoholic beverages from other Member States, which was precluded by Article 30 of the EC Treaty.
För det andra ansåg domstolen att de svenska bestämmelserna om att enbart aktörer med till­verknings- eller partihandelstillstånd får impor­tera alkoholdrycker utgör ett sådant hinder mot import av alkoholdrycker från andra medlems­stater som är förbjudet enligt artikel 30 i EG-fördraget.
The Court thus reaffirmed its established case­law whereby all trading rules which may directly or indirectly, actually or potentially, hinder intra­Community trade constitute measures having an effect equivalent to quantitative restrictions.
Därigenom befäste domstolen sin rättspraxis enligt vilken alla handelsregler som
Council may adapt, in view of the accession of new Member States, the acts which it has adopted, where such adaptations are necessary and have not been provided for in the Act of Accession itself.
Rättsfall från domstolen och förstainstansrätten rätt att ändra antagna rättsakter med anledning av de nya medlemsstaternas anslutning såvitt nödvändiga ändringar inte gjorts i själva anslut­ningsakten.
fewer than the 12 plenary sessions required by the Edinburgh decision on the location of its seat, had failed to abide by a political compro­mise which was binding on it and had exceeded the powers of internal organisation which the Court acknowledged to be conferred on it by Article 142 of the EC Treaty.
ligen planerades i Edinburghbeslutet om Europaparlamentets säte, samt att parlamentet överskridit sin behörighet att organisera det egna arbetet som domstolen givit parlamentet med artikel 142 i EG-fördraget som grund.
In this particular case the Court rejected Parlia­ment's application for the annulment of Council Decision 95/184/EC, which had been adopted on the basis of Article 169 of the Act of Accession after the Treaty of Accession had entered into force.
I detta fall ogillade domstolen parlamentets talan om ogiltigförklaring av rådets beslut 95/184/EG, som fattades på grundval av artikel 169 i anslut­ningsakten efter det att anslutningsfördraget trätt i kraft.
The Court found in France's favour, noting that, by virtue of Articles 77 of the ECSC Treaty, 216 of the EC Treaty and 189 of the EAEC Treaty, the seat of the institutions was to be determined by common accord of the governments of the Member States.
Domstolen biföll talan och betonade att med­lemsstaternas regeringar gemensamt skall fast­ställa institutionernas säten enligt artikel 77 i EKSG-fördraget, artikel 216 i EG-fördraget och artikel 189 i Euratomfördraget.
In the Court's opinion, the exer­cise of this competence, which involved not only the right but also the obligation to deter­mine the location of Parliament's seat, also implied the power to specify the activities which must take place there.
Rätten ansåg att detta inte bara innebär en rättighet utan även en skyldighet att dels fastställa sätet, dels precisera vilken verksamhet som skall bedrivas där.
The Court held that the Act of Accession did not place any restriction on the use of Article 169 after the entry into force of the Treaty of Acces­sion, but merely authorised its use before that date.
Rätten ansåg att artikel 169 i anslutningsakten utan hinder får tillämpas efter det att anslut­ningsfördraget trätt i kraft, även om den även får tillämpas innan dess.
It pointed out that Article 2(3) of the Treaty of Accession enabled the Community institutions to adopt before accession certain measures referred to in Article 169 of the Act of Accession.
Domstolen erinrade om att gemenskapens institutioner enligt artikel 2.3 i anslutningsfördraget har rätt att före anslutning besluta om sådana åtgärder som avses i artikel 169 i anslutningsakten.
On the other hand, amendments made to Community acts on the basis of Article 169 could be no more than simple adjustments made within a reasonable time after the entry into force of the Treaty of Accession, as was the case in this instance.
Domstolen preciserade dock att artikel 169 i anslutningsfördraget bara ger rätt att ändra gemenskapens rättsakter i begränsad omfattning och i rimlig tid efter det att anslutningsfördraget trätt i kraft, som i det aktuella fallet.
The Court held that Parliament must respect the competence of the Member States to determine the seat of the institutions and that the Member States, in exercising that competence, must ensure that their decisions did not stand in the way of the proper functioning of the institution concerned.
Rätten ansåg vidare att parlamentet måste följa medlemsstaternas beslut om institutionernas säte, men att medlemsstaterna skall se till att deras beslut inte gör det svårt för institutionen att fungera väl.
Although it was true that the Edin­burgh decision placed certain constraints on Par­liament as regards the organisation of its work, those constraints were inherent in the need to determine its seat while maintaining several places of work for the institution.
Domstolen konstaterade sam­tidigt att Edinburghbeslutet visserligen i någon mån begränsar parlamentets möjlighet att orga­nisera det egna arbetet, men att begränsningarna följer av att parlamentet måste ha ett fastställt säte och samtidigt arbeta på flera olika platser.
Case C-409/95 Marschall ν Nordrhein-Westfalen, Court judgment 11 November 1997 (Full Court).
Domstolens dom av den 11 november 1997 (sammanträde i plenum).
The Court also pointed out that recourse to Arti­cle 169 of the Act of Accession could some­times mean retroactive measures.
Rätten underströk också att artikel 169 i anslut­ningsakten ibland kan ha retroaktiv effekt.
However, al­though the principle of legal certainty would generally require that the validity of a Commu­nity act should not commence on a date prior to the publication of such act, exceptions could be made if the objective pursued so required and if the legitimate expectations of the parties con­cerned were duly protected.
Rätts­säkerhetsprincipen hindrar vanligen att en gemenskapsrättsakt blir gällande innan den pub­licerats, men undantag kan tillåtas om det efter­strävade målet så kräver och de berördas berätti­gade förväntningar iakttas på vederbörligt sätt.
Equal treatment of men and women; equally qualified male and female candidates; priority for female candidates; saving clause; compli­ance with European rules.
Likabehandling av kvinnor och män.
Lastly, the Court made the point that the said Article 169 could be used as a basis for the amendment of acts adopted jointly by the Coun­cil and Parliament.
Likvärdiga meriter hos sökande av olika kön. Förtur för sökande kvinnor. Undantagsregel.
References: Council Directive 76/207/EEC: OJ 14.2.1976; Bull.
Referenser: Rådets direktiv 76/207/EEG — EGT L 39, 14.2.1976 och Bull. 2-1976, punkt 2210
The Court annulled the vote of the European Parliament of 20 September 1995 adopting the calendar of part-sessions for 1996 and providing for 11 plenary sessions in Strasbourg instead of 12.
Genom denna dom ogiltigförklarade domstolen parlamentets beslut av den 20 september 1995, som fastställde en sammanträdeskalender med bara elva plenarsammanträden i Strasbourg i stället för tolv under år 1996.
France had sought the annulment of this vote on the grounds that Parliament, by providing for
Frankrike väckte talan om ogiltigförklaring av beslutet, med motiveringen att parlamentet brutit mot en för parlamentet bindande politisk kom­promiss genom att minska antalet plenarsam­manträden jämfört med de tolv som ursprung­
The Court held that Directive 76/207/EEC on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment enabled a Member State to intro­duce national rules providing that women are to be given priority for promotion in cases where the male and female candidates are equally qual­ified, on condition that such national rules con-
Rättsfallet gäller en bestämmelse i Land Nord-rhein-Westfalen om att kvinnor med likvärdig meritering skall få förtur vid befordran till tjäns­ter inom vissa verksamhetsområden när färre kvinnor än män är anställda på sådana tjänster,
tain a 'saving clause' to the effect that a man may be promoted instead of a women if reasons specific to an individual male candidate tilt the balance in his favour.
Rättsfall från domstolen och förstainstansrätten om det inte på grund av omständigheter som sammanhänger med en annan sökandes person finns övervägande skäl att välja denne.
A new draft was then presented to the committee, although it was not submitted for­mally for approval. On 17 December 1993 the Commission finally adopted the original draft without resubmitting it to the committee.
17 december 1993 antog kommissionen det ursprungliga förslaget och gav det retroaktiv verkan utan att lägga fram det för kommittén på nytt.
The Court acknowledged that, even where male and female candidates were equally qualified, male candidates tended to be promoted in pref­erence to female candidates, largely as a result of certain prejudices and stereotyped ideas con­cerning the role and capacities of women in working life and the fear that women would interrupt their careers more frequently because of household and family duties.
Domstolen noterade att arbetsgivare brukar befordra män före kvinnor även då sökandena har likvärdiga meriter, på grund av fördomar och stereotypa föreställningar om kvinnorollen eller kvinnors kapacitet i arbetslivet, eller av rädsla för att kvinnor skall göra avbrott i karriä­ren oftare på grund av uppgifter i hemmet och familjen.
The validity of the Commission regulation was contested on the grounds that the original draft had been withdrawn and that the text adopted was different in substance from the first draft in that it had retroactive effect.
Saken gällde om den förordning som kom­missionen slutligen antog är giltig.
The draft finally adopted should therefore have been submitted to the committee.
Argumenten var dels att det ursprungliga förslaget till kom­mittén hade dragits tillbaka, dels att den text som antogs väsentligt skiljer sig från det ursprungliga förslaget eftersom den fick retro­aktiv verkan, och att den därför borde ha förelagts kommittén på nytt.
The Court held that the management committee procedure had been properly observed by the Commission.
Rätten ansåg att kommissionen följt ningskommittéförfarandet.
The Court recalled that in Kalanke it had held that a national rule entailed discrimination on grounds of sex and was therefore at odds with Community law if it automatically gave priority for promotion to female candidates who pos­sessed qualifications equivalent to those of their male competitors in sectors where women were outnumbered by men at the level of the post in question.
Domstolen erinrade om att rätten i målet Kalanke slagit fast att nationella bestämmelser utgör könsdiskriminering om de automatiskt ger kvinnor med likvärdig meritering förtur till befordran på områden där de är underrepresenterade.
In this particular case, however, the Court noted that the North Rhine-Westphalia legislation included a saving clause whereby women were not to be given priority for promotion if reasons specific to an individual male candidate tilted the balance in his favour.
Rätten betonade att lagstiftningen i Land Nord-rhein-Westfalen innehåller en undantagsregel om att kvinnliga sökande inte skall få förtur till befordran om det finns "omständigheter som sammanhänger med en manlig sökandes person som ger övervägande skäl att välja denne".
The Court concluded that such a clause pre­vented absolute and unconditional priority being given to women and that, consequently, the national rules in question were compatible with Directive 76/207/EEC, provided the criteria applied were not such as to discriminate against female candidates.
Rätten drog slutsatsen att undantagsregeln gör att kvinnor inte ovillkorligen har förtur och att de nationella bestämmelserna därför inte strider mot direktiv 76/207/EEG, såvitt de kriterier som används inte heller diskriminerar kvinnliga sökande.
It noted that the Commission had not in fact withdrawn the draft originally submitted to the committee.
Rätten slog fast att kommissionen inte dragit tillbaka sitt ursprungliga förslag till kommittén.
Exploring the possibilities for a compromise could not be interpreted as the im­plicit withdrawal of the original text.
Det faktum att man undersöker möjliga kompro­misslösningar bör enligt rätten inte tolkas som att det ursprungliga förslaget underförstått dras tillbaka.
To rule otherwise would make it more difficult to reach compromises which might resolve the problems facing certain delegations, since the Commis­sion could no longer take the risk of delaying adoption of a draft once it had been approved.
Ett annat ställningstagande i denna fråga skulle enligt rätten försvåra alla försök att lösa vissa delegationers problem genom kom­promisser, och göra att kommissionen inte längre skulle våga vänta med att anta godkända texter.
This would be more detrimental to the operation of the management committee procedure than allowing a reasonable period of time to elapse between the approval of a text by the manage­ment committee and its adoption as a regulation and using that period to examine the possibil­ities of reaching a compromise on the problems raised by certain delegations.
Rätten betonade att varje annat utslag i frågan skulle skada förvaltningskommittéförfa­randet mer än om man accepterar att en rimlig tid får löpa mellan det att förvaltningskommittén röstat om en text och det att den antas som för­ordning — en tid som kan behövas för att under­söka möjligheterna till kompromisser som inne­bär bättre lösningar på vissa delegationers problem.
Further consultation of the committee was
Domstolens dom av den 20 november 1997 (femte avdelningen).
Decisions by the Court of Justice and the Court of First Instance
Bedömning av en förord­nings giltighet. Retroaktivitet.
In this case the Court ruled that a special noncontributory benefit for disabled persons could not be exported.
I detta mål förtydligade domstolen förvaltnings­kommittéförfarandet.
not therefore required.
Därför behövde kommittén heller inte höras på nytt.
As the Court pointed out, the regulation's retroactive effect had not resulted in any losses to the traders concerned.
Rätten ansåg att den retroaktiva tillämpningen av förordningen inte åsamkat de berörda aktörerna någon skada.
References: Council Directive 91/680/EEC: OJ L 376, 31.12.1991; Bull.
Referenser: Rådets direktiv 91/680/EEG — EGT L 376, 31.12.1991 och Bull. 12-1991, punkt 1.2.44
Mr Snares, who had worked in the United King­dom as an employee for 25 years, had received a disability living allowance (DLA) following an accident.
Rättsfall från domstolen och förstainstansrätten
Shortly afterwards he had decided to settle in Tenerife and had informed the UK au­thorities accordingly.
Rådets direktiv 92/12/EEG — EGT L 76, 23.3.1992 och Bull.
The authorities had then decided to discontinue his entitlement to DLA with effect from his departure, eligibility being subject to a condition of residence in the Mem­ber State awarding the benefit, as provided for in Regulation (EEC) No 1408/71, as amended by Regulation (EEC) No 1247/92, which lists this type of allowance as a special noncontributory benefit.
1/2-1992. punkt 1.3.9 den stat som betalar ut den, enligt förordning (EEG) nr 1408/71 i dess ändrade lydelse enligt förordning (EEG) nr 1247/92, i vilken fastställs att dessa ersättningar utgör icke avgiftsfinans­ierade förmåner.
The Court confirmed the validity of the provi­sions of Council Directives 91/680/EEC and 92/ 12/EEC on taxfree sales on journeys involving the crossing of frontiers.
I detta mål bekräftade domstolen att bestämmel­serna om taxfreeförsäljning vid gränspassage enligt rådets direktiv 91/680/EEG och 92/12/ EEG är giltiga.
The Court pointed out that it had in the past ac­cepted that the grant of benefits closely linked with the social environment might be made sub­ject to a condition of residence in the State of the competent institution. DLA fell within this category.
Domstolen konstaterade att rätten tidigare tillåtit att förmåner som är nära knutna till sociala för­hållanden beviljas på villkor att man är bosatt i den stat där den behöriga myndigheten finns, vilket gäller ersättningen Diseibility Living Allowance i det aktuella fallet.
The Council had unanimously amended the Commission proposals for the maintenance of taxfree sales on board ships or aircraft crossing intraCommunity frontiers.
Kommissionens förslag ändrades enhälligt av rådet för att låta möjligheten till taxfreeförsälj­ning ombord på fartyg och flygplan kvarstå vid resor inom gemenskapen.
The validity of this amendment was contested on the grounds that it had not been the subject of a Commission pro­posal and that, since the Commission was opposed to any such amendment, it did not fall within the scope of the directives.
Ändringens giltighet bestreds med motiveringen att kommissionen inte föreslagit ändringen och att den inte omfat­tades av direktivens tillämpningsområde, efter­som kommissionen motsatte sig ändringen.
The Court also pointed out that, in the absence of harmonisation in social security matters, the Member States remained competent to define the conditions for granting social security bene­fits, even if they made them more strict, pro­vided the conditions adopted did not give rise to overt or disguised discrimination between Com­munity workers.
Rätten betonade vidare att i den mån social­försäkringssystemet inte harmoniserats är med­lemsstaterna själva behöriga att fastställa villko­ren för socialförsäkringsförmåner — även om villkoren därigenom blir strängare — så länge det inte medför uppenbar eller dold diskrimine­ring mellan arbetstagare från gemenskapens olika medlemsstater.
The Court held that the Council had not exceeded its power to make amendments under Article 149 of the EEC Treaty.
Rätten ansåg att rådet inte överskridit sin behö­righet att göra ändringar enligt artikel 149 i EEG-fördraget.
By virtue of the powers conferred at that time by Article 149(1) of the EEC Treaty (now Article 189a(l) of the EC Treaty), the Council could amend a proposal from the Commission provided it acted unani­mously.
Rätten konstaterade att rådet, vid tiden för händelserna i målet vid nationell domstol, hade behörighet att ändra kommissio­nens förslag genom enhälligt beslut enligt artikel 149.1 i EEG-fördraget (numera artikel 189a. 1 i EG-fördraget).
The Court also held that the amendment in question was within the scope of the direc­tives concerned, despite the Commission's opposition thereto.
Vidare ansåg rätten att ändringen till fullo omfattades av de båda direktivens tilllämpningsområde, trots att kommissionen mot­satt sig ändringen.
Case C-20/96 Snares ν Adjudication Officer, Court judgment of 4 November 1997 (Full Court).
Domstolens dom av den 4 november 1997 (sammanträde i plenum).
Lastly, the Court drew attention to the fact that the coordination arrangements introduced by Community regulations protected workers' interests, to the extent that the Member State of residence was required to take account of events which had taken place in other Member States (periods of employment and residence, recog­nition of invalidity or disability, grant of bene­fits).
Rätten preciserade även att gemenskapsförordningarnas samordningsregler skyddar arbetsta­garnas intressen, eftersom bosättningsstaten är skyldig att beakta sådant som inträffat i andra medlemsstater (anställningsperioder, bosätt­ningsperioder, konstaterad invaliditet eller kon­staterat handikapp, samt beviljade ersättningar).
Moreover, Regulation (EEC) No 1247/92 had established that the entitlement to benefit was not subject to the condition that the clai­mant had previously been covered by the social security legislation of the State in which he was applying for benefit.
Sedan förordning (EEG) nr 1247/92 trädde i kraft kan sökande ha rätt till förmåner utan att tidigare ha omfattats av socialförsäkringssyste­met i den stat där de ansöker om bidrag.
Social security; special noncontributory bene­fits; disability living allowance; non-exportabil-ity.
Socialförsäkring. Icke avgiftsfinansierade för­måner.
Case C-265/95 Commission Court judgment of 9 December Court).
Domstolens dom av den 9 december 1997 (sammanträde i plenum).
References: Council Regulation (EEC) No 1408/71: OJ L 149, 5.7.1971
Referenser: Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 — EGTL 149, 5.7.1971 Rådets förordning (EEG) nr 1247/92 — EGTL 136, 19.5.1992 och Bull. 4-1992, punkt 1.3.85
Council Regulation (EEC) No 1247/92: OJ L 136, 19.5.1992; Bull.
Fri rörlighet för varor. Jordbruksprodukter.
4-1992, point 1.3.85
Medlemsstaternas skyldigheter.
Free movement of goods; agricultural products; trade barriers resulting from actions by private
I detta mål fälldes Frankrike av domstolen för att inga åtgärder vidtagits för att stoppa och förebygga sådan vandalism som hindrat fri rör­lighet i landet för vissa jordbruksprodukter från andra medlemsstater.
Decisions by the Court of Justice and the Court of First Instance lation (EEC) No 2055/93; compensation for pro­ducers; limitation period.
Rättsfall från domstolen och förstainstansrätten hotas, produkter till salu i franska affärer utsätts för åverkan och grossister och detaljister hotas för att de bara skall köpa in franska produkter).
individuals; obligations of the Member States; failure to meet obligations arising from Article 3 in conjunction with Article 5 of the EC Treaty.
Förordningen från år 1984 ogiltigförklarades av domstolen år 1988. Rådet antog år 1989 en annan förordning som gav producenterna en produktionskvot på 60 % av den mängd mjölk som de hade levererat året innan de avstått från saluföring enligt förordningen från år 1977.
Reference: Council Regulation No 2055/93: OJ L 187, 29.7.1993; 7/8-1993, point 1.2.165
Mycket få av de som allvarligt stört den allmänna ordningen har iden­tifierats och lagförts.