natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Council Directive 91/414/EEC of 15 July 1991 concerning the placing of plant protection products on the market (hereinafter 'the Directive'), as amended on a number of occasions, is intended in particular to lay down uniform rules governing the conditions and procedures for the authorisation of plant protection products and to protect humans, animals and the environment against the risks and hazards arising from poorly controlled use of those products.
Rådets direktiv (91/414/EEG) av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden (nedan kallat direktivet), som har ändrats vid flera tillfällen, har bland annat till mål att införa enhetliga bestämmelser om villkor och förfaranden för godkännande av växtskyddsmedel och ett skydd för människor, djur och miljö mot de risker och faror som en illa kontrollerad användning av dessa produkter kan medföra.
The Directive also seeks to eliminate barriers to the free movement of plant protection products.
Direktivet syftar vidare till att undanröja hinder för den fria rörligheten för växtskyddsmedel.
The question must therefore be split into two separate parts. First, it is necessary to examine whether the Directive requires prior authorisation, granted pursuant to either Article 4 or Article 8, to be obtained from the competent authority of each Member State in which a pesticide covered by the Directive is placed on the market when that product has already been authorised by the competent authorities of another Member State.
När det för det första gäller pesticider kan det erinras om att ett av de huvudsakliga målen för det direktiv som är tillämpligt på dessa produkter är att tillse att enhetliga bestämmelser om villkor och förfaranden för godkännande av växtskyddsmedel införs.
Second, it is necessary to examine whether Article 30 of the Treaty precludes legislation of a Member State which requires a biocidal product to be authorised before it is placed on the market of that State even though that product has already been authorised in another Member State.
Den nationella domstolen vill med sin fråga i huvudsak få klargjort om artikel 30 i fördraget utgör hinder för att en medlemsstat föreskriver att ett växtskyddsmedel skall godkännas innan det får släppas ut på marknaden i den staten, trots att produkten redan är godkänd av de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat.
The national court's question seeks to ascertain, in substance, whether Article 30 of the Treaty precludes legislation of a Member State under which a plant protection product must be authorised before it is placed on the market of that State even when that product has already
För att nå detta mål är medlemsstaterna enligt artikel 3.1 i direktivet skyldiga att föreskriva att de växtskyddsmedel som omfattas av direktivet inte får släppas ut på marknaden inom deras territorier utan att de först har godkänts av den
First, with regard to pesticides, to which the Directive applies, one of the principal objectives of the Directive is to lay down uniform rules
Det finns anledning att inledningsvis påpeka att de produkter som frågan avser inte har beskrivits i detalj av den nationella domstolen. Det framgår
governing the conditions and procedures for the authorisation of plant protection products.
naturprodukter eller bearbetade produkter innehåller med nödvändighet farliga ämnen.
derogations referred to in Article 36 of the Treaty.
behönga myndigheten.
Since biocidal products are used to combat organisms harmful to human or animal health and organisms liable to damage natural or manufactured products, they inevitably contain dangerous substances.
Bestämmelserna om godkännande finns i synnerhet i artikel 4 i direktivet, i vilken det föreskrivs att medlemsstaterna skall säkerställa att ett växtskyddsmedel endast får godkännas om vissa villkor är uppfyllda.
In order to achieve that objective, the Member States are required under Article 3(1) of the Directive to ensure that plant protection products covered by the Directive are not placed on the market in their territory without first having been authorised by the competent authority.
Det framgår av fast rättspraxis att det ankommer på medlemsstaterna att i brist på harmoniseringsbestämmelser besluta i vilken omfattning de avser att säkerställa skydd för människors hälsa samt besluta om krav på godkännande innan sådana produkter släpps ut på marknaden.
The rules governing that authorisation are laid down in particular by Article 4 of the Directive, which requires the Member States to ensure that a plant protection product is authorised only under certain conditions.
Även om det enligt artikel 8 i direktivet finns övergångsbestämmelser och undantag, är godkännande enligt direktivet obligatoriskt, till och med när det gäller en pesticid som redan är godkänd i enlighet med direktivet av en behörig myndighet i en annan medlemsstat.
It is settled caselaw that, in the absence of harmonising rules, it is for the Member States to decide on their intended level of protection of human health and life and on whether to require prior authorisation for the marketing of such products.
Enligt proportionalitetsprincipen, som ligger till grund för den sista meningen i artikel 36 i fördraget, är dock medlemsstaternas möjlighet att förbjuda import från andra medlemsstater begränsad till vad som är nödvändigt för att uppnå det legitima målet att skydda hälsan.
While Article 8 of the Directive provides for transitional measures and derogations, the prior authorisation required by the Directive remains mandatory even where the pesticide in question has been authorised, in accordance with the Directive, by the competent authority of another Member State.
Vad för det andra gäller biocidprodukter, på vilka direktivet inte är tillämpligt, kan det erinras om att det inte finns några harmoniserade gemenskapsbestämmelser vare sig vad gäller tillverkning eller saluförande.
Nevertheless, the principle of proportionality which underlies the last sentence of Article 36 of the Treaty requires that the power of the Member States to prohibit imports of products from other Member States should be restricted to what is necessary to achieve the objectives of protection being legitimately pursued.
Det skall kontrolleras om nationella föreskrifter såsom de ifrågavarande inte kan vara berättigade med hänsyn till undantagen i artikel 36 i fördraget.
It is therefore necessary to establish whether national legislation such as that in the main proceedings may be justified in the light of the
Biocidprodukter som används för att bekämpa organismer som är skadliga för människors eller djurs hälsa och organismer som kan skada
As the Court has previously held, whilst a Member State is free to require a biocidal product which has already received approval in another Member State to undergo a fresh procedure of examination and approval, the authorities of the Member States are nevertheless required to assist in bringing about a relaxation of the controls existing in intra-Community trade and to take account of technical or chemical analyses or laboratory tests which have already been carried out in another Member State.
Domstolen har redan avgjort att även om det står en medlemsstat fritt att kräva att en biocidprodukt, som redan har godkänts i en annan medlemsstat, måste genomgå ett nytt undersöknings- och godkännandeförfarande, åligger det inte desto mindre myndigheterna i medlemsstaterna att bidra till att underlätta kontrollerna inom gemenskapshandeln samt att beakta de tekniska eller kemiska analyser eller laboratorietester som tidigare utförts i en annan medlemsstat.
Council Directive 91/414/EEC of 15 July 1991 concerning the placing of plant protection products on the market requires prior authorisation, granted pursuant to either Article 4 or Article 8, to be obtained from the competent authority of each Member State in which a pesticide covered by that directive is placed on the market.
Enligt rådets direktiv (91/414/EEG) av den 15 juä 1991 om utsläppande av växtskyddsmedelpå marknaden krävs ett godkännande bevüjat i enlighet med amkMma 4 euer 8 av den behöriga myndigheten i varje stat där en pesticid som omfattas av tiliämpningsområdet för direktivet släpps ut på marknaden.
National legislation which prohibits a biocidal product not previously authorised by the competent authority from being placed on the market constitutes a measure having an effect equivalent to a quantitative restriction within the meaning of Article 30 of the EC Treaty which is justified under Article 36 ofthat Treaty, even if that product has already been authorised in another Member State, provided that technical or chemical analyses or laboratory tests are not unnecessarily required when the same analyses and tests have already been carried out in that other Member State and their results are available to
Nationella föreskrifter, enligt vilka det är förbjudet att släppa ut en biocidprodukt på marknaden utan godkännande av den behöriga myndigheten, utgör en åtgärd med motsvarande verkan som kvantitativa importrestriktioner, i den mening som avses i artikel 30 ifördraget, vilken är berättigad med stöd av artikel 36 ifördraget, även om produkten redan har godkänts i en annan medlemsstat, under förutsättning att det inte i onödan krävs att tekniska eller kemiska analyser euer laboratorietester skall utföras, om samma analyser och tester redan har utförts i den andra medlemsstaten och myndigheíí^4a har, eller på begäran han få, tillgång titt resultaten av dessa."
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 19 February 1998.
Generaladvokaten S. Alber har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför sjätte avdelningen den 19 februari 1998.
He proposed that the following reply be given to the reference for a preliminary ruling:
Han föreslog att domstolen skulle lämna följande svar:
Legislation of a Member State which requires separate authorisation for plant protection products authorised and placed on the market in another Member State is in principle compatible with Community law.
"En medlemsstats bestämmelser om krav på eget godkännande av växtskyddsprodukter som har godkänts och släppts ut på marknaden i en annan medlemsstat är i princip förenliga med gemenskapsrätten."
Preliminary ruling (Transport — Public service obligations — Application obligation) (Sixth Chamber)
Förhandsavgörande "Transport — Allmän trafikplikten" (sjätte avdelningen) väsentligt att bibehålla en sådan skyldighet för att trygga tillgången till nödvändiga transporter.
By order of 13 December 1996, the Korkein Hallinto-oikeus (Supreme Administrative Court) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Regulation (EEC) No 1191/69 of the Council of 26 June 1969, as amended by Council Regulation (EEC) No 1893/91 of 20 June 1991 (hereinafter 'the Regulation'), in particular Article 1(3) in conjunction with Article 4.
Högsta förvaltningsdomstolen har genom beslut av den 13 december 1996 begärt att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande beträffande två frågor om tolkningen av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 av den 26 juni 1969, i dess lydelse enligt rådets förordning nr 1893/91 av den 20 juni 1991 (nedan kallad förordningen) och i synnerhet artiklarna 1.3 och 4.
The Regulation aims to eliminate disparities resulting from obligations inherent in the concept of a public service which are imposed on transport undertakings by Member States and liable to cause substantial distortion in the conditions of competition, while recognising that it is essential in certain cases to maintain such obligations in order to ensure the provision of adequate transport services.
Frågorna har uppkommit i en tvist där Kainuun Liikenne Oy och Oy Pohjolan Liikenne Ab, som är transportföretag, har ifrågasatt ett beslut som har fattats av länsstyrelsen i Uleåborgs län om avslag på bolagens ansökan om upphävande av en del av deras skyldighet att bedriva passagerartrafik på en rutt för vilken de har trafiktillstånd.
On 21 December 1993 the Finnish Ministry of Transport granted Kainuun Liikenne and Pohjolan Liikenne a scheduled service licence for the period from 1 January 1994 to 31 December 2003 for the Kajaani-Rukatunturi route.
Efter det att Republiken Finland anslöt sig till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och förordningen trädde i kraft i Finland uppmanade trafikministeriet företag som bedriver linjetrafik med buss att före den 1 september 1994 till den behöriga tillståndsmyndigheten inlämna ansökningarna avseende de linjer som skulle trafikeras från och med juni 1995. Ansökningarna skulle avse de förbindelser som företagen inte kunde trafikera enbart med inkomster av kunder.
Those questions were raised in proceedings in which Kainuun Liikenne Oy and Oy Pohjolan Liikenne Ab, transport undertakings, challenged the decision of the Oulun Lääninhallitus (Oulu Provincial Administration, hereinafter 'the Lääninhallitus') refusing to grant their request for partial termination of their obligation to provide passenger transport on the route for which they hold a licence.
Målet med förordningen är att undanröja sådana skillnader som kan orsaka avsevärd snedvridning av de grundläggande transportvillkor som är utmärkande för ett system där medlemsstaterna ålägger transportföretag att utföra tjänster åt allmänheten, samtidigt som det i vissa fall är
Following the accession of the Republic of Finland to the European Economic Area and the entry into force of the Regulation in Finland, the Ministry of Transport requested undertakings
Klagandena i målet vid den nationella domstolen ansökte således om upphävande av en del av sin trafikplikt på linjen Kajana-Rukatunturi, så att den skulle begränsas till sträckorna Kajana-
The applications were to request the withdrawal of services which the undertakings were unwilling to operate on passenger revenue alone.
Enligt r'Cifaïika och Rajana-Suomussalmi. ansökan var hela linjen förlustbringande.
Kainuun Liikenne and Pohjolan Liikenne applied for termination in part of their obligation to operate the Kajaani-Rukatunturi route, in such a way as to limit it to the Kajaani-Peranka and Kajaani-Suomussalmi sections.
Det är emellertid tillåtet att bibehålla allmän trafikplikt eller en del därav endast för att "säkra en tillräcklig tillgång till transporttjänstcr".
It follows that, where the requirements of Article 3 of the Regulation are complied with, the competent authorities of the Member States have a wide discretion in assessing whether ensuring 'the provision of adequate transport services' requires a public service obligation to be maintained.
Begreppet 'säkra tillgång till transporttjänster" har emellertid inte definierats i förordningen.
By decision of 9 January 1995 the Lääninhallitus rejected the application, on the ground that Kainuun Liikenne and Pohjolan Liikenne had not shown in the manner prescribed in Article 5 of the Regulation that by cutting the workings in question back to Peranka and Suomussalmi they could achieve an economically better result than by continuing to operate under the previous conditions.
Länsstyrelsen avslog denna ansökan genom beslut av den 9 januari 1995 med motiveringen att klagandena i målet vid den nationella domstolen inte i enlighet med lydelsen av artikel 5 i förordningen hade visat att de, genom att begränsa sträckan i fråga till Peranka och Suomussalmi, skulle uppnå ett bättre ekonomiskt resultat än om de skulle fortsätta trafiken på de tidigare villkoren.
By its first question, the national court essentially asks whether the Regulation, in particular Article 1(3) in conjunction with Article 4 thereof, entitles a transport undertaking to obtain partial termination of its public service obligation.
Genom sin första fråga vill den hänskjutande domstolen i huvudsak få klarhet i om forordningen, och i synnerhet bestämmelserna angående satsen i rubriken i artiklarna 1.3 och 4, ger ett transportföretag rätt till upphävande av en del av sin allmänna trafikplikt.
The Regulation does not entitle a transport undertaking to obtain partial termination of its public service obligation.
Det skall erinras om att det i artikel 3.2 i förordningen anges att behovet av transportförsörjning skall bedömas på grundval av samhällsintresset, tillgången till andra former av transporter och dessas förutsättningar att tillgodose transportbehoven samt taxor och villkor som kan tillämpas gentemot användarna.
However, a decision to maintain public service obligations is subject to certain rules, in particular those in Articles 3, 6(2) and 7 of the Regulation.
Förordningen ger inte ett transportföretag någon iätt tili upphävande av en del av sin allmänna rafikplikt.
Moreover, the maintenance in whole or in part of a public service obligation is permitted solely in order to ensure the provision of adequate transport services.
Ett beslut att bibehålla allmän trafikplikt förutsätter emellertid att vissa regler följs, i synnerhet dem som återfinns i artiklarna 3, 6.2 ucis 7 i förordningen.
The concept of ensuring the provision of adequate transport services is not, however, defined in the Regulation, which merely provides certain factors for assessing it.
Av vad som har anförts ovan följer att när kraven i artikel 3 är uppfyllda har medlemsstaternas behöriga myndigheter ett stort utrymme för skönsmässiga bedömningar för att avgöra om behovet av att "säkerställa tillgång till transporttjänster* förutsätter att en allmän trafikplikt bibehålls.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 26 March 1998.
Generaladvokaten P. Léger har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför sjätte avdelningen den 26 mars 1998.
'(1) Regulation (EEC) No 1191/69 of the Council of 26 June 1969 on action by Member States concerning the obligations inherent in the concept of a public service in transport by rail, road and inland waterway, as amended by Council Regulation (EEC) No 1893/91 of 20 June 1991, in particular Article 1(3) and Article 4 thereof, must be construed as not obliging the Member States to grant an application by a transport undertaking for partial termination of its public service obligation, even if that undertaking shows that maintaining the obligation involves economic disadvantages for it, provided that the ground for that refusal is the need to ensure adequate transport services.
"1) Rådets förordning (EEG) nr 1191/96 av den 26 juni 1969 om medlemsstaternas åtgärder i fråga om allmän trafikplikt på järnväg, väg och inre vattenvägar, i dess ändrade lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 1893/91 av den 20 juni 1991, och i synnerhet dess artiklar 1.3 och 4 skall tolkas så, att den inte förpliktar en medlemsstat att för ett företag som har i uppdrag att tillhandahålla en offentlig tjänst tillåta att det delvis avskaffar sin skyldighet att tillhandahålla en offentlig tjänst, även om företaget har visat att upprätthållandet av skyldigheterna medför ekonomiska nackdelar för det när detta avslag berättigas av behovet att säkerställa tillräckliga transporttjänster.
That concept is to be assessed, in accordance with Article 3 of Regulation No 1191/69, by reference to the public interest, the possibility of having recourse to other forms of transport and the ability of such forms to meet the transport needs under consideration, and the transport rates and conditions which can be quoted to users.
Säkerställandet av tillräckliga transporttjänster skall enligt artikel 3 i den ovannämnda förordningen bedömas mot bakgrund av allmänintresset, möjligheterna att använda andra transporttekniker och dessas lämplighet för att tillfredsställa ifrågavarande transportbehov, priser och transportvillkor som kan erbjudas användarna, med beaktande av att om flera lösningar under liknande villkor säkerställer att tillräckliga transporttjänster tillhandahålls skall den nationella myndigheten välja den tjänst som medför de minsta kostnaderna för samhället.
Where there are several ways of ensuring, while satisfying similar conditions, the provision of adequate transport services, the competent authorities are to select the way least costly to the community.
Den ovannämnda förordningen skall tolkas så, att den inte utgör hinder för att en medlemsstat avskaffar en skyldighet att tillhandahålla en offentlig tjänst för att omorganisera denna offentliga tjänst på ett ändamålsenligt sätt."
(2) That regulation must be construed "as not precluding a Member State from terminating a public service obligation in order to rationalise that public service.1"
Förenade målen T-374/94, T-375/94, T-384/94 och T-388/94 European Night Services Ltd (ENS) m.fl. mot Europeiska gemenskapernas kommission Konkurrens
Joined Cases T-374/94, T-375/94, T-384/94 and T-388/94 European Night Services Ltd (ENS) and Others ν Commission of the European Communities Competition
tunneln under Engelska kanalen i enlighet med artikel 5 i denna förordning.
In order to operate the night passenger services, the railway undertakings concerned have procured, through ENS, specialised rolling stock suitable for running on the different rail systems and through the Channel Tunnel, financed through long­term leasing arrangements extended to 25 years at a total cost of UKL 136.7 million, increased to UKL 158 million in January 1996.
Kommissionen ansåg för övrigt att den geografiska marknaden skall begränsas till de fyra linjer som faktiskt trafikerades av ENS, det vill säga London-Amsterdam, London-Frankfurt/Dortmund, Ρ a r i s - G 1 as g ow/Swa η s e a, och Bryssel-Glasgow/Plymouth.
On 29 January 1993 the Commission received an application seeking a declaration that Regulation (EEC) No 1017/68 of the Council applying rules of competition to transport by rail, road and inland waterway did not apply to a number of agreements concerning the carriage of passengers by rail through the Channel Tunnel or, failing that, exemption of the agreements under Article 5 of the regulation.
Det första avtalet som anmäldes innebar att företaget ENS, med säte i Förenade kungariket, bildades av de fyra ovannämnda järnvägsföretagen, BR, SNCF, DB och NS, direkt eller genom deras dotterbolag. Syftet med ENS var att tillhandahålla och driva nattliga järnvägstransporttjänster för passagerarbefordran mellan Förenade kungariket och kontinenten genom tunneln under Engelska kanalen.
On 21 September 1994 the Commission adopted a decision relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EC Treaty and Article 53 of the EEA Agreement (hereinafter 'the decision' or 'the contested decision').
Den andra gruppen av anmälda avtal utgjordes av de driftsavtal som slutits mellan ENS och de berörda järnvägsföretagen samt SNCB, enligt vilka vart och ett av dessa företag skall tillhandahålla ENS vissa tjänster, som dragkraft på sitt järnvägsnät (lokomotiv, personal och genomfarter), städning ombord och underhåll av utrustning samt passagerarservice.
The first agreement notified concerned the formation, by the four railway undertakings mentioned above ­ BR, SNCF, DB and NS ­either directly or through subsidiaries owned by them, of ENS, a company established in the United Kingdom whose business was to consist of providing and operating overnight passenger rail services between points in the United Kingdom and the Continent through the Channel Tunnel.
För att driva nattlig passagerarbefordran har de berörda järnvägsföretagen genom ENS, med hjälp av långfristiga leasingavtal med en giltighetstid om 25 år skaffat sig särskild rullande materiel som kan köras på de olika järnvägsnäten och på sträckan genom tunneln under Engelska kanalen. Den totala kostnaden uppgick till 136,7 miljoner UKL, som ökades till 158 miljoner UKL i januari månad år 19%.