natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the vast majority of cases, the provincial or district levels are organized through a system of indirect representation, with the exception of the Basque provinces and the islands.
I det stora flertalet fall är provins- eller distriktsnivåerna organiserade genom ett indirekt valsystem, förutom i provinserna i Baskien och på Balearema och Kanarieöarna.
This serves to diminish their credibility and social acceptability, as they are operated in purely partypolitical interests.
Detta minskar deras trovärdighet och förtroende bland allmänheten eftersom de är helt och hållet underkastade en partipolitisk logik.
In practice, municipalities enjoy a very low level of organizational independence, since the powers of the municipal assembly, the executive committee, and the mayor are strictly bound by basic state legislation.
Kommunerna har i realiteten en mycket begränsad rätt att besluta om sin egen organisation, eftersom befogenheterna för fullmäktige, kommunstyrelsen och borgmästaren är starkt kringskurna av statens lagstiftning.
The few areas in which local authorities have some modest scope for devising their own solutions are their advisory information committees, popular participation, and internal devolution within the municipality.
De få områden där kommunerna i viss mån kan utforma egna lösningar är rådgivande informationsnämnder, invånarnas medinflytande och intern uppgiftsdelegering. Kommunerna brakar i allmänhet upprätta parallellorgan för
Municipal authorities usually set up parallel bodies to provide certain services and functions: these frequently take the form of bodies established by private law.
tillhandahållande av vissa tjänster och verksamheter, vilket ofta sker i form av organ som lyder under civilrätten.
As pointed out earlier, neither the Constitution, nor the autonomy statutes, nor the law governing the bases of local government guarantee any specific powers to municipalities.
Som redan nämnts garanterar varken författningen, autonomistadgorna eller kommunal lagen ett konkret innehåll i kommunemas befogenheter.
All the law does is to draw up a list of public services that municipalities must provide to the local population, in line with their size.
I lag slås endast fast att kommunerna beroende på sin storlek är skyldiga att erbjuda invånarna vissa offentliga tjänster.
It is, therefore, up to the central or regional legislator, depending on the subject in question, to assign specific powers to local authorities.
Allt efter område är det därför staten eller regionen som lagstiftningsvägen har till uppgift att ge kommunerna särskilda befogenheter.
The prevailing conception of local autonomy, enshrined in the localgovernment law and constitutional case law, would suggest that recognition of local authorities' right to take part in running affairs of concern to them, particularly those listed in the localgovernment law, is sufficient.
Den dominerande tolkningen av kommunal autonomi så som den definieras i kommunal lagen och i författningsenlig rättspraxis är att det räcker att erkänna kommunemas rätt att medverka i verksamheter som berör dem, särskilt på de områden som anges i kommunal lagen.
In practice, this means that the laws governing these areas do not usually grant full public decisionmaking powers to municipalities for entire sectors of activity.
I realiteten innebär detta att de lagar som reglerar dessa områden i allmänhet inte ger kommunerna full beslutsrätt över hela verksamhetsområden.
The local authorities possess virtually no exclusive powers; in many areas in which they should, according to the localgovernment law, enjoy some powers, they are only allowed to act on a subordinate and non-decision-making basis: they can only involve themselves in procedures that are ultimately decided by the autonomous community or the central state.
Kommunerna har praktiskt taget ingen exklusiv behörighet, och på många områden där de enligt kommunallagen har viss befogenhet har de bara fått en underordnad roll utan beslutsrätt, det vill säga de har bara rätt att agera i frågor som redan har beslutats av den autonoma regionen eller av staten.
Dissatisfaction with this state of affairs is evident in all municipalities that have a minimum of operational capacity, since they cannot implement their own policies in important sectors of popular demand, such as housing, social services, education, etc.
Missnöjet med denna situation är utbrett i alla kommuner som har någon form av förvaltaingskapacitet, eftersom de inte kan föra en självständig politik inom sektorer som är viktiga för invånarna (t ex bostadsbyggande, socialtjänst, utbildning).
As a result, a movement has emerged from the confederation of local authorities, demanding a 'local pact' with central and regional governments, seeking an undertaking that they will be granted more powers.
Därför har det också vuxit fram en rörelse inom spanska kommunförbundet som kräver garantier om utökade befogenheter i ett "lokalt avtal" med centrahegeringen och de autonoma regionerna.
The system of local law in Spain has opted to make all supervision of localauthority business subject to decision by the courts: both the central state and the autonomous communities are specifically empowered to bring local agreements that they deem to be unlawful, or to infringe their powers, before an administrative court, and they can apply for a court order obliging a local authority to annul an agreement.
I Spanien är kontrollen av kommunemas verksamhet strikt reglerad i lag: Både staten och de autonoma regionerna har rätt att överlämna lokala avtal som de anser olagliga eller inkräkta på deras befogenheter till föi^alrningsdomstolen och eventuellt kräva att den berörda kommunen skall upphäva avtalet.
Local agreements can only be rendered ineffective by the administrative courts, apart from in highly exceptional circumstances that seriously threaten Spanish national interests.
De lokala avtalen kan bara upphävas av förvaltningsdomstolarna, förutom i de få undantagsfall då Spaniens nationella intresse anses hotat.
A wide range of circumstances, however, still exists in which sectoral legislation requires prior authorization or subsequent endorsement of local agreements by the central state or the autonomous communities.
Det finns dock fortfarande en lång rad fall där lagstiftningen för olika sektorer anger att lokala avtal måste godkännas på förhand eller i efterhand av staten eller de autonoma regionerna.
This is constitutionally permissible only in so far as they do not constitute general controls, but occur in specific cases in which interests at a level higher than the purely local, which may be affected by a municipal decision, can be demonstrated.
Detta är bara tillåtet enligt författningen om det inte handlar om allmänna kontroller utan om särskilda fall där det finns ett överordnat intresse som kan komma att påverkas av kommunens beslut.
These are in fact situations where powers are shared between the local authority and the next level of administration, in areas where coordinated, consistent action is required (urban planning offers a multitude of instances).
I praktiken handlar det om fall där kommunen och den överordnade förvaltningen har delade befogenheter på områden som kräver samordnade insatser (inom stadsplanering är detta särskilt vanligt).
The latter offers a way of restoring what amount to regulation in areas where, legally, this is not possible.
På detta sistnämnda sätt kan man reglera områden där detta inte är rättsligt möjligt.
The Constitution does not specifically acknowledge the principle of financial autonomy for local authorities, as this is considered to be part of their general political autonomy, but the principle of adequate resources is explicitly guaranteed.
I författningen erkänns inte direkt principen om kommunemas finansiella själv bestämmanderätt, som anses ingå i deras allmänna politiska autonomi. Däremot garanteras uttryckligen principen om tillräckliga ekonomiska resurser.
Nevertheless, the current legal system, largely in the form of the 1988 Local Finance Act, does not allow either principle to be fully upheld.
Trots det innebär den gällande lagstiftningen om kommunemas finanser från 1988 att ingen av dessa principer kan upprätthållas helt och fullt.
Municipal tax revenues derive essentially from property and business taxes, both of which are highly inflexible.
Kommunemas skatteintäkter bygger främst på en fastighetsskatt och företagsskatt, som båda utmärks av bristande flexibilitet.
Local authorities also levy charges and special contributions for works and services.
Kommunerna tar också ut olika avgifter, bland annat särskilda avgifter för offentliga arbeten och tjänster.
Overall receipts from Spanish municipalities' own sources provide about 40 per cent of their total income.
Sammanlagt uppgår kommunemas egna medel till ca. 40 % av deras totala inkomster.
The remainder is made up of a share of national taxes, through various state economiccooperation programmes, either in the form of unconditional general subsidies under multi-annual programmes, or specific conditional investment subsidies provided by either the state or the autonomous community.
Resten utgörs av en andel av de statliga skattema, antingen i form av villkorslösa allmänna bidrag inom ramen för den fleråriga programplaneringen, eller via villkorade särskilda investeringsbidrag från både staten och de autonoma regionerna.
Finally, borrowing accounts for nearly 25 per cent of local budgets, which has a considerable impact on how local finances are balanced.
Slutligen svarar lån för 25 % av kommunemas budgetar, något som starkt påverkar deras möjlighet att sanera sina finanser.
Some autonomous communities have created their own funds or economiccooperation programmes with municipalities.
Några autonoma regioner har skapat en egen fond eller ett eget program för ekonomiskt samarbete med kommunerna, vilket gör det möjligt för kommunerna att få mer resurser och öka sitt självbestämmande eftersom andelen villkorade bidrag i deras totala budget blir mindre.
Localauthority spending represents 14 per cent of total public spending in Spain: the corresponding figures for the autonomous communities and the state are 22 per cent and 64 per cent respectively.
Kommunerna svarar för 14 % av de totala offentliga utgifterna i Spanien, medan regionemas andel är 22 och statens 64 %.
More than 30 per cent of municipal expenditure is spent on general services and pensions.
Mer än 30 % av de kommunala utgifterna går till allmänna tjänster och pensioner.
are special cases.
De autonoma städerna Ceuta och Melilla, som är små enklaver i Nordafrika, utgör mycket speciella fall.
While being cities, they enjoy autonomy statutes conferring powers far greater than those of any mainland city, falling not far short of the autonomous communities' (non-legislative) management powers.
Trots att de är städer har de en egen autonomistadga och mycket starkare befogenheter än någon annan stad på spanska fastlandet, nästan lika starka förvaltaingsbefogenheter (ej av lagstiftaingskaraktär) som de autonoma regionerna.
They differ institutionally, and enjoy certain financial advantages.
Deras institutioner har också en viss särprägel och de har även ett fördelaktigt finansieringssystem.
3.2 Citizens' Attitudes
Medborgarnas åsikter
Democracy is quite firmly established in Spain today, and there is little opposition to the democratic system and little nostalgia for the previous authoritarian regime of Franco.
Demokratin är relativt starkt förankrad i dagens Spanien och få ifrågasätter det demokratiska systemet och längtar tillbaka till Francos auktoritära regim.
Attitude surveys of the Centro di Investigación Sociologica (CIS) show a consistent pattern of support for the democratic transition.
Opinionsundersökningar som utförts av Centro di Investigación Sociologica (CIS) visar på ett genomgående stöd för övergången till demokrati.
In 1995, 79 per cent of Spaniards thought that the form and manner of the transition to democracy was a source of pride (Estudio CES 2201, December 1995).
År 1995 ansåg 79 % av spanjorerna att övergången till demokrati hade skett på ett sätt som gav anledning till stolthet (undersökning CIS 2201, december 1995).
Seventy-nine per cent thought that democracy was preferable to any other political system, against 9 per cent who thought that an authoritarian system was better, and 8 per cent who felt that there was little difference between the two systems (ibid.).
Lika många ansåg att demokrati är att föredra framfor alla andra politiska system, medan 9 % ansåg att ett auktoritärt system var bättre och 8 % att det finns få skillnader mellan de båda systemen.
However, although a very high percentage were happy with the democratic system, fewer were satisfied with the way in which the actual system functions (approx. 50 per cent).
Men även om många var nöjda med det demokratiska systemet, var färre nöjda med hur det nuvarande systemet faktiskt fungerar (ca. 50 %).
Forty-six per cent wished to see reforms, while 33 per cent wished to maintain the status quo.
46 % efterlyste reformer medan 33 % ville bevara systemet oförändrat.
With regard to the form of the Spanish state, the system of autonomous communities, there was a great deal of satisfaction.
Många uttryckte missnöje över den spanska statens utformning, det vill säga över systemet med autonoma regioner.
Only a tiny and declining minority wished to see a unitary state: 9 per cent in November 1984, 7 per cent in December 1990, and 3 per cent in March 1996.
Endast en liten och minskande minoritet ville ha en enhetsstat: 9 % i november 1984, 7 % i december 1990 och 3 % i mars 1996.
Majorities were in favour of the autonomic system: 51 per cent in November 1984, 60 per cent in December 1990, and 69 per cent in March 1996.
En majoritet var för ett autonomisystem: 53 % i november 1984, 60 % i december 1990 och 69 % i mars 1996.
However, this last category contained sizeable minorities that wished the autonomous communities to have more powers than they do at present.
I den sistaämda gruppen fanns det dock en påtaglig minoritet som ville att de autonoma regionerna skulle ha fler befogenheter än i dag.
Small minorities wished to see the possibility of independence for the autonomous communities, although, in March 1996, 40 per cent thought that they had contributed to the development of separatism.
En liten minoritet tyckte att regionerna skulle ha möjlighet att bli självständiga, medan 40 % i mars 1996 ansåg att de autonoma regionerna hade bidragit till ökad separatism.
In this same poll, 61 per cent thought that the autonomous arrangements had. brought public administration closer to the citizens.
I samma undersökning ansåg 61 % att autonomisystemet hade fört den offentliga förvaltningen närmare medborgarna. Det hävdas
It is sometimes claimed that there is a high degree of apathy among Spanish citizens.
ibland att många spanjorer är mer eller mindre likgiltiga fór politik.
Indeed a CIS survey taken in March, April, and May 1996 showed that only 24 per cent were interested (highly or quite) in politics; 36 per cent were only slightly interested and 37 per cent not at all interested.
I en opinionsundersökning som CIS genomförde i mars, april och maj 1996 framkom också att endast 24 % hade ett stort eller ganska stort intresse för politik; 36 % var lite intresserade och 37 % var helt ointresserade.
On the other hand, another poll taken at the same time showed 87 per cent of the electorate always or nearly always use their votes.
Å andra sidan visade en annan undersökning vid samma tid att 87 % av väljarna alltid eller nästan alltid röstar.
In terms of the political level of greatest interest to citizens, 62 per cent were interested (highly or quite) in the activities of the local authority (ayuntamiento), 49 per cent in those of the autonomous government, and 48 per cent in the activities of the national government.
När det gäller vilken politisk nivå som var av störst intresse fór medborgarna, hade 62 % ett stort eller ett ganska stort intresse för kommunala angelägenheter, 49 % av regionala frågor och 48 % av centralregeringens verksamhet.
Only 29 per cent were interested in the discussions of the national parliament.
Endast 29 % var intresserade av debattema i det nationella parlamentet.
NEW CHALLENGES AND OPPORTUNITIES
NYA UTMANINGAR OCH MÖJLIGHETER FÖR KOMMUNAL OCH REGIONAL DEMOKRATI
4.1 Some General Issues of Democracy Concerning the Central State, the Autonomous Communities, and Local Authorities
Allmänna demokratiproblem som berör staten, de autonoma regionerna och kommunerna
The political parties were developed—to some extent artificially—during the early years of democracy, to compensate for their weakness after forty years of prohibition.
De politiska partierna utvecklades på ett något "artificiellt" sätt under demokratins första år fór att uppväga deras svaghet efter 40 års partiförbud.
They were granted significant public funding accordingly (as parties, as parliamentary groups, and as electoral candidates) as well as free, large-scale access to the mass media during election campaigns.
De fick bland annat ett mycket betydande partistöd (avsett för partierna, parlamentariska grupper och valkandidater) och en generöst tilltagen och kostnadsfri tillgång till de offentligägda medierna under valkampanjerna.
Moreover, party management was strengthened by the introduction of the fixed, closed-list electoral system, which allows all candidates to be screened.
Dessutom stärktes partiemas ledning genom att man införde ett valsystem med slutna röstlistor som gör det möjligt att kontrollera samtliga kandidater.
However, both the lack of a democratic tradition, reflected in authoritarian attitudes to any expression of dissent, and the uncovering of a number of corruption scandals have brought serious discredit upon the political parties. As a result, reforms to both parliamentary regulations and legislation are in the pipeline.
Avsaknaden av en demokratisk tradition, som yttrat sig i mycket hierarkiska attityder gentemot alla avvikande åsikter, och en mängd korruptionsskandaler har emellertid tärt hårt på allmänhetens förtroende för partierna, vilket har lett fram till olika reformer såväl i fråga om de parlamentariska reglerna som lagstiftningen.
A recent attempt at renovation is represented by the 'primary' elections held by the PSOE among its members (thus not 'primaries' in the American sense) to choose candidates for the main mayorships, regional presidencies, and the prime ministership.
En ny företeelse är den förändringssträvan som låg bakom de "primärval" som PSOE införde för att bland sina medlemmar (de är därför inte primärval i amerikansk mening) välja kandidater i valen till de viktigaste borgmästarposterna, regionpresidentposterna och prennärministerposten.
A turning point came when the PSOE's Secretary General, entirely unexpectedly, lost to a candidate who enjoyed great popularity within the party, but had been kept at arm's length by its centres of power. J. Borrell will now be the next socialist candidate for the post of prime minister in the general elections.
Ett avgörande steg togs när PSOE:s generalsekreterare mot all förmodan förlorade primärvalen mot en kandidat som var mycket populär inom partiet men inte ingick i dess maktcentrum, José Borrell, som kommer att bli socialistpartiets nästa kandidat till prermärministerposten i de allmänna valen.
Official candidates were also defeated in a number of autonomous communities and major municipalities, such as Madrid; these events have raised an expectation of renewal that is beginning to spread to other parties.
Officiella kandidater har också förlorat i flera regioner och storkommuner som Madrid, vilket har skapat förhoppningar om förnyelse som börjar sprida sig till de övriga partierna.
The autonomy arrangements present a paradox: while the autonomous communities' position has been consolidated, the state as a whole appears much weaker.
Autonomisystemet präglas av en paradox: Samtidigt som de autonoma regionerna har stärkts, framstår staten i sin helhet som mycket svagare.
There is no official body integrating the political ambitions of the autonomous communities (no progress has been made on reform of the Senate, although agreement was reached in 1994), and relations between the autonomous communities themselves and with the central state are not stable. This is at a time when ever greater efficiency is required in intergovernmental relations in general.
Det saknas en instans som kan förena de autonoma regionemas politiska viljor (reformen av senaten går inte framåt trots att man enades om denna reform 1994), och relationerna mellan regionerna inbördes och mellan dessa och staten präglas av osäkerhet i en global miljö som kräver att denna typ av relationer måste bli mer effektiva.
Furthermore, the Spanish autonomy arrangements have been challenged in recent years, primarily by initiatives stemming from governing nationalist parties in the autonomous communities. This is especially the case with the PNV and CiU, which have raised the issue of recognition of the right of self-determination, joint sovereignty, and even confederation.
De senaste åren har dessutom autonomisystemet ifrågasatts från flera håll, framför allt av nationalistiska partier i ledningen för sin region, särskilt av PNV och CiU som har tagit upp frågan om erkännande av rätten till självbestämmande, delad suveränitet och till och med om bildande av en konfederation.
the establishment of autonomous-community offices—recognized by the Constitutional Court—in Brussels, in addition, of course, to the forum provided by the Committee of the Regions.
De autonoma regionemas roll i Europeiska unionen är erkänd i två avseenden: dels genom att de tillsammans med centralregeringen deltar i konferensen för EU-relaterade frågor, dels för att de har egna representationskontor i Bryssel (något som godkänts av författningsdomstolen). Dessutom har de naturligtvis kanaler till EU via Regionkommittén.
In 1998 a further agreement was reached under which the autonomous communities would be represented within the Spanish delegation to the EU Council of Ministers.
1998 enades man om att regionerna också skall vara representerade i den spanska delegationen till EU: s ministerråd.
4.2 Trends Affecting Regional and Local Authorities
Utvecklingstendenser som påverkar regionerna och kommunerna
One of the universally recognized shortcomings facing municipalities is the absence of guarantees for their autonomy and, more generally, the scarcity of the resources available to them, in terms of both powers and finance.
En allmänt erkänd svaghet som kommunerna lider av är att de inte har några garantier för sin autonomi, och mer allmänt att de har brist på resurser, både i fråga befogenheter och finansiella medel.
A local pact between the state, the autonomous communities, and municipalities to remedy this problem has been under discussion for years: in 1998 the central government eventually submitted a bill introducing various reforms, one of the main features of which is the ability of municipalities to go to the Constitutional Court to defend their independence.
Sedan år tillbaka har man diskuterat ett "lokalavtal" (mellan staten, regionerna och kommunerna) fór att råda bot på detta problem. Centralregeringen lade 1998 fram en proposition som omfattade olika flera reformer, bland annat att kommunerna skall ha möjlighet att vända sig till författningsdomstolen för att försvara sin autonomi.
However, the autonomous communities, which possess powers in most areas of local demand, seem reluctant to engage in any further decentralization.
Men de autonoma regionerna, som innehar merparten av de befogenheter som kommunerna gör anspråk på, förefaller föga beredvilliga att genomfora fler centraliseringar.
'Semi-direct' forms of democracy (referendums and popular legislative initiatives in particular) are regarded with great suspicion by the Constitution, and this attitude has been transmitted to the other institutions.
De "halvdirekta" formerna av demokrati (särskilt folkomröstaing och folkliga lagstiftningsinitiativ) behandlas i författningen med stor misstro, och denna attityd har smittat av sig till de politiska institutionerna.