natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court has held, in paragraphs 19 and 20 of its judgment of 16 January 1992 in Commission ν France, that the supplementary retirement pension schemes introduced under agreements concluded by the competent authorities with trade or inter-trade bodies, trade-union organisations or individual undertakings or under collective agreements concluded by both sides of industry, membership of which has been rendered compulsory by Article L 731-5 of the Social Security Code, do not constitute legislation within the meaning of the first subparagraph of Article l(j) of Regulation No 1408/71.
Domstolen har redan, i domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Frankrike, fastslagit att systemen för tilläggspension som har skapats genom avtal mellan behöriga myndigheter och yrkesorganisationer, fackliga organisationer eller företag, eller genom kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter som har gjorts tvingande genom artikel L 731-5 i franska Code de la sécurité sociale, inte utgör lagstiftning i den mening som avses i artikel 1 j första stycket i förordning nr 1408/71.
Those schemes are financed by contributions paid by both employers and employees to the institution which manages the scheme In terms of Article L 731-5 of the Social Security Code, membership of one of the supplementary schemes is compulsory for employees.
Därav följer att dessa system — inklusive systemet beträffande gratispoäng — inte omfattas av det materiella tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71, vilket innebär att de inte kan bedömas mot bakgrund av bestämmelserna i denna förordning.
It follows that those schemes - together with the system for the validation of concessionary points which forms part thereof — are not covered by Regulation No 1408/71, so that they cannot be assessed in the light of the provisions of that regulation.
Vad gäller principen om berättigade förväntningar, innebär de omständigheterna att avtalet ingicks för nästan 20 år sedan, att de franska myndigheterna sedan dess har ansett att särbehandlingen av de i Belgien bosatta gränsarbetarna är förenlig med gemenskapsrätten och att föreliggande dom skulle kunna få betydande ekonomiska konsekvenser för Republiken Frankrike, inte att det system avseende tilldelning av gratispoäng som skapats genom avtalet förlorar sin diskriminerande karaktär.
Title IV of the General Agreement of 24 July 1979 for the welfare of employees of steel companies in eastern and northern France affected by reorganisation ('the Agreement') lays down, the welfare scheme applicable to 'employees aged 55 or over who are placed in early retirement'.
Under förhandlingen yrkade den franska regeringen, mot bakgrund av att den då avtalet ingicks ansåg att rättsläget var oklart, att domstolen skulle begränsa domens rättsverkningar i tiden, om den skulle finna att avtalets bestämmelser är oförenliga med gemenskapsrätten.
By contrast, the system of validation, which forms an integral part of the advantages granted to workers in the sector concerned upon their being placed in early retirement, constitutes one of the conditions applicable to their dismissal, within the meaning of Article 7(1) of Regulation No 1612/68.
Däremot utgör systemet beträffande gratispoäng, som ingår bland de förmåner som beviljas arbetstagarna i den berörda sektorn när de förtidspensioneras, ett uppsägningsvillkor, i den mening som avses i artikel 7.1 i förordning nr 1612/68, som gäller för dem.
In that regard, Article 7(4) of that regulation provides that any clause of a collective agreement concerning conditions of dismissal is null and void in so far as it lays down discriminatory conditions in respect of workers who are nationals of other Member States.
I detta hänseende föreskrivs i artikel 7.4 i förordningen att alla klausuler om uppsägningsvillkor i ett kollektivavtal skall vara ogiltiga, såvitt de innebär diskriminerande villkor för arbetstagare som är medborgare i de andra medlemsstaterna.
By letter of 5 October 1993, the Commission called upon the French Government to submit to it, within a period of two months, its observations on the question whether the Agreement might be incompatible with Article 48(2) of the Treaty and Article 7 of Regulation No 1612/68.
I förevarande fall finns inga uppgifter som skulle kunna motivera att avsteg görs från principen om att domar om tolkning skall ha retroaktiv verkan.
The French Government replied in which it reiterated its view that the provisions of the Agreement were compatible with Community law.
Såvida en bestämmelse i nationell rätt inte är objektivt motiverad och står i proportion till det eftersträvade syftet, skall den anses som indirekt diskriminerande då den till sin natur innebär en risk för att migrerande arbetstagare drabbas i högre grad än arbetstagare som är medborgare i landet och följaktligen utgör en fara för att nackdelar skall uppkomma för de migrerande arbetstagarna.
Unless it is objectively justified and proportionate to its aim, a provision of national law must be regarded as indirectly discriminatory if it is intrinsically liable to affect migrant workers more than national workers and if there Is a consequent M*k thai it will place the lm mci at a particular disadvantage.
Förevarande talan rör tillämpningen av det diskrimineringsförbud som är inskrivet såväl i artikel 48 i fördraget som i artikel 7 i förordning nr 1612/68. Vid den tidpunkt då avtalet ingicks fanns redan en klar rättspraxis som inte lämnade någon tvivel om att principen om icke diskriminering även förbjuder alla former av dold diskriminering.
That is the position as regards the residence condition laid down by the Agreement in relation to the award of concessionary points, which can more easily be fulfilled by French workers - most of whom reside in France — than by workers from other Member States.
Det var således inte uteslutet att sådana kriterier som en arbetstagares ursprungsort eller hemvist allt efter omständigheterna i praktiken kunde utgöra en sådan diskriminering på grundval av nationalitet som är förbjuden enligt fördraget och förordningen.
The application of Article 7(1) of Regulation No 1612/68 to the present case cannot be
För övrigt har de finansiella konsekvenser som skulle kunna följa för en stat av domstolens dom
The Commission considers that the Agreement infringes Article 48(2) of the Treaty and Article 7(1) of Regulation No 1612/68, in that it treats national workers differently from frontier workers residing in Belgium as regards the terms of dismissal applicable to them.
Så är fallet beträffande det bosättningsvillkor som i avtalet anges som en förutsättning för tilldelning av gratispoäng.
Whilst workers resident in France aged 55 or over who are placed in early retirement are granted concessionary points until they reach normal retirement age, that advantage is not granted to
Detta villkor kan lättare uppfyllas av de franska arbetstagarna — som till största delen är bosatta i denna medlemsstat — än av arbetstagare från de övriga medlemsstaterna.
the Agreement incompatible with Community law.
leda till att domstolsskyddet av de enskildas rättigheter på grundval av gemenskapsrätten på ett väsentligt sätt försvagas, aldrig i sig rättfärdigat att verkningarna av domstolens dom begränsas.
In the present case, there is nothing to justify departure from the principle that interpretative judgments are to have retroactive effect.
Att begränsa verkningarna av en dom genom att endast stöda sig på denna sorts överväganden skulle dessutom
The present case concerns the application of the principle of non-discrimination, which is enshrined both in Article 48 of the Treaty and in Article 7 of Regulation No 1612/68. At the time when the Agreement was concluded, the caselaw clearly established, beyond doubt, that this principle prohibited all covert forms of discrimination and that criteria such as the place of origin or residence of a worker may, according to the circumstances, be tantamount, as regards their practical effect, to unlawful discrimination on the grounds of nationality.
*1) Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 48.2 i EG-fördraget och enligt artikel 7 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen genom att undanta gränsarbetare som är bosatta i Belgien från tilldelning av poäng för tilläggspension efter det att de har förtidspensionerats.
In view of the real doubt as to the requirements of Community law which it considers characterised the situation in issue at the time, the French Government requested the Court at the hearing to limit the temporal effects of its judgment should the Court find the provisions of
Republiken Frankrike skall ersätta rättegångskostnaderna."
Furthermore, the financial consequences which may ensue for a State from a judgment of the Court have never justified in themselves limiting its effects.
Generaladvokaten S. Alber har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför femte avdelningen den 26 mars 1998.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 26 March 1998.
förplikta Republiken Frankrike att ersätta rättegångskostnaderna."
Preliminary ruling (Old-age pension Calculation of the theoretical amount of a benefit amount necessary to attain the statutory minimum pension) (Sixth Chamber) of the theoretical amount of an individual's pension under Article 46(2)(a).
Förhandsavgörande "Alderspension — Beräkning av det teoretiska förmånsbeloppet — Beaktande av det nödvändiga beloppet för att uppnå nivån för den minimiförmån som föreskrivs i lag" (sjätte avdelningen) teoretiska beloppet för en enskilds pension i den mening som avses i artikel 46.2 a.
In this respect, it should be noted that, under Article 10a of Regulation No 1408/71 as amended by Regulation No 1247/92, the special non-contributory benefits set out in Annex Ha of Regulation No 1408/71 are not transferable to Member States other than the Member State in which the worker resides.
Enligt artikel 10a i förordning nr 1408/71, i dess lydelse enligt förordning nr 1247/92, kan de särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmånerna i bilaga 2 a till förordning nr 1408/71 endast erhållas i den stat där arbetstagaren är bosatt.
By order of 4 April 1996, the Pretura Circondariale di Roma (Magistrate's Court, Rome) referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Article 46(2)(a) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983 (hereinafter referred to as 'Regulation No 1408/71'), as in turn amended by Council Regulation (EEC) No 1247/92 of 30 April 1992 and by Council Regulation (EEC) No 1248/92 of 30 April 1992.
Pretura circondariale di Roma har genom beslut av den 4 april 1996 ställt en fråga om tolkningen av artikel 46.2 a i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971, ändrad och uppdaterad genom rådets förordning (EEG) nr 2001/83 av den 2 juni 1983 (nedan kallad förordningen), i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 1247/92 av den 30 april 1992.
The possibility of exporting a benefit such as the supplement provided for under Italian law is not in any way connected with the question of determining the theoretical amount of a pension.
Möjligheten att exportera en förmån såsom det tillägg som föreskrivs i italiensk lagstiftning har inget samband med frågan om fastställande av det teoretiska beloppet för en pension.
That question was raised in proceedings between Antonio Stinco and Ciro Panfilo ('the claimants'), who are Italian nationals, and the Istituto Nazionale della Previdenza Sociale ('the INPS') in relation to the refusal by the INPS to take into account the amount necessary to attain the minimum pension set by the INPS when calculating the old-age pension under Italian law.
Frågan har uppkommit i en tvist mellan å ena sidan de italienska medborgarna Antonio Stinco och Ciro Panfilo och å andra sidan Istituto nazionale della previdenza sociale (nedan kallat INPS) med anledning av att INPS vägrat att vid beräkning av ålderspension enligt italiensk lagstiftning beakta det nödvändiga beloppet för att erhålla där föreskriven minimipension.
It follows that a benefit such as that at issue in the main proceedings cannot be considered to be excluded from the scope of Article 46 of Regulation No 1408/71 by reason of the adoption of Article 10a.
Av detta följer att en förmån som den som är aktuell i målet vid den nationella domstolen skall anses falla utanför tillämpningsområdet för artikel 46 i förordning nr 1408/71 till följd av antagandet av artikel 10a i samma förordning.
By its question, the national court is essentially asking whether Article 46(2)(a) of Regulation No 1408/71 must be interpreted as requiring the competent institution, when determining the theoretical ami inni ol lhe pension on lhe husis ol which the pro rata pension is calculated, to take into account a supplement intended to bring the pension to the level of the statutory minimum.
INPS och den svenska regeringen har hävdat att artikel 50 i förordning nr 1408/71 är den enda bestämmelse som är avsedd att garantera pensionärer en minimiinkomst och att det därför saknas skäl att beakta nationella bestämmelser om fastställelse av en minimipension på de villkor som definieras i artikel 50.
The INPS and the Swedish Government further claim that Article 50 of Regulation No 1408/71 is the sole provision intended to guarantee a minimum income to pensioner»! ¡uni thai national legislation setting a minimum pension should only be taken into account in the circumstances set out in Article 50.
Genom sin fråga önskar den nationella domstolen huvudsakligen få klarhet i huruvida artikel 46.2 a i förordning nr 1408/71 skall tolkas så, att den fordrar att den behöriga institutionen, för att fastställa det teoretiska beloppet för den pension som ligger till grund för beräkningen av den proportionella pensionen, beaktar ett tillägg som syftar till att uppnå den nivå för minimipension som föreskrivs i den nationella lagstiftningen.
in this case, however, the INPS and the Austrian Government argue that, since the supplement provided for under Italian law amounts to a special non-contributory benefit, under Article 4(2a) of Regulation No 1408/71 as amended by Regulation No 1247/92, it cannot, under Article 10a, be taken into account in the determination
I förevarande fall har INPS och den österrikiska regeringen gjort gällande att eftersom det är fråga om en särskild icke avgiftsfinansierad förmån i den mening som avses i artikel 4.2a i förordning nr 1408/71, i dess lydelse enligt förordning nr 1247/92, kan inte det tillägg som föreskrivs i den italienska lagstiftningen, med stöd av artikel 10a, beaktas för att fastställa det
In this respect, it must be noted that, as the Court pointed out in its judgment in Browning (Case 22/81), the method of calculation referred to in Article 46(2)(a) of Regulation No 1408/71, which relates to the determination of the theoretical amount of a pension, is distinct from the situation referred to in Article 50, which relates to the award of a supplementary payment
Som domstolen framhållit i domen av den 17 december 1981 i mål 22/81, Browning, skiljer sig förfarandet i artikel 46.2 a i förordning nr 1408/71, som avser fastställelse av ett teoretiskt pensionsbelopp, från den problematik som avses i artikel 50, vilken rör utbetalning av en tilläggsförmån utöver den nödvändiga miniminivån enligt sedvanliga bestämmelser i en viss nationell lagstiftning.
a Member State must be taken into account in calculating the theoretical amount referred to in Article 46(2)(a) of Regulation No 1408/71.
belopp som föreskrivs i artikel 46.2 a i förordning nr 1408/71.
in excess of the minimum payable in application of the normal rules under a particular national legal system.
Av detta följer att en minimiförmån som garanteras enligt lagstiftningen i en medlemsstat skall beaktas vid beräkningen av det teoretiska
'Article 46(2)(a) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, as amended in turn by Council Regulation (EEC) No 1247/92 of 30 April 1992 and by Council Regulation (EEC) No 1248/92 of 30 April 1992, must be interpreted as requiring the competent institution, in determining the theoretical amount of the pension on which the calculation of the pro rata pension is based, to take into account a supplement intended to bring the pension to the level of the statutory minimum.'
"Artikel 46.2 a i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare euer deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, ändrad och uppdaterad genom rådets förordning (EEG) nr 2001/83 av den 2 juni 1983, i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 1247/92 av den 30 april 1992, samt enligt rådets förordning (EEG) nr 1248/92 av den 30 april 1992, skall tolkas på så sätt att den fordrar att den behöriga institutionen, för att fastställa det teoretiska beloppet för den pension som tigger tiU grund för beräkningen av den proportionella pensionen, skall beakta ett tillägg som syftar till att uppnå den nivå för minimipension som föreskrivs i den nationella lagstiftningen."
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 25 September 1997.
Generaladvokaten F.G. Jacobs har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför sjätte avdelningen den 25 september 1997.
He considered that the question referred by the Pretura, Rome, should be answered as follows:
Han föreslog följande svar:
Preliminary ruling (Public service contracts - Direct effect of a directive not transposed into national Classification of services for the transport of patients) (Sixth Chamber)
Förhandsavgörande "Offentlig upphandling av tjänster - Direkt effekt av ett icke införlivat direktiv — Klassificering av sjuktransporttjänster" (sjätte avdelningen) medlemsstaterna har utpekat i fråga om offentlig upphandling av varor och bygg- och anläggningsarbeten.
By order of 5 December 1996, the Bundcsvergabeamt (Federal Procurement Office) referred to the Court for a preliminary ruling four questions on the interpretation of Council Directive 89/665/EEC of 21 December 1989, and of Council Directive 92/50/EEC of 18 June 1992.
Bundesvergabeamt har genom beslut av den 5 december 1996 ställt fyra frågor om tolkningen av rådets direktiv 89/665/EEG av den 21 december 1989 och av rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992.
Those questions have been raised in proceedings between Mr Tögel and the Niederösterreichische Gcbictskrankenkasse (Sickness Insurance Fund for Lower Austria) concerning the procedure for the award of public contracts for the transport of injured and sick persons.
Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Walter Tögel och Niederösterreichische Gebietskrankenkasse (lagstadgat organ för social trygghet i delstaten Niederösterreich) angående vilket förfarande som skall tillämpas på offentlig upphandling av transporter av skadade och sjuka.
EC Treaty to take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure fulfilment of that obligation is binding on all the authorities of Member States, including, for matters within their jurisdiction, the courts.
Av detta drog domstolen slutsatsen att den nationella domstol som skall göra en tolkning, vid tillämpningen av nationell rätt, oberoende av om det rör sig om bestämmelser från tiden före eller efter direktivet, är skyldig att, i så stor utsträckning som möjligt, göra denna tolkning mot bakgrund av innehållet i och ändamålet med direktivet för att uppnå det resultat som eftersträvas med det och för att således följa artikel 189 tredje stycket i EG-fördraget.
It followed that, when applying national law, whether adopted before or after the directive, the national court having to interpret that law must do so, as far as possible, in the light of the wording and purpose of the directive so as to achieve the result it has in view and thereby comply with the third paragraph of Article 189 of the EC Treaty.
Med den första och den andra frågan önskar den nationella domstolen i huvudsak få klarhet i huruvida artikel 1.1 och 1.2, 2.1 eller andra bestämmelser i direktiv 89/665 skall tolkas så att, för det fall direktiv 92/50 inte har införlivats vid utgången av den föreskrivna fristen för detta, de prövningsorgan i medlemsstaterna som är behöriga vid offentlig upphandling av varor och bygg- och anläggningsarbeten, vilka har inrättats med stöd av artikel 2.8 i direktiv 89/665, även skall ha behörighet att pröva talan i fall som rör offentlig upphandling av tjänster.
In the judgment in Dorsch Consult, the Court reiterated that, if the relevant domestic provisions cannot be interpreted in conformity with Directive 92/50, the persons concerned, using the appropriate domestic law procedures, may claim compensation for the damage incurred owing to the failure to transpose the directive within the time prescribed.
Domstolen konstaterade i dom av den 17 september 1997 i målet Dorsch Consult att, samtidigt som artikel 41 i direktiv 92/50 innebär att medlemsstaterna är skyldiga att vidta nödvändiga åtgärder för att garantera effektiva rättsmedel i fråga om offentlig upphandling av tjänster, där inte anges vare sig vilka nationella organ som skall vara behöriga eller att det skall vara fråga om samma organ som
The first part of the third question
Den första delfrågan
By its first and second questions, the national court is asking essentially whether Article 1(1) and (2), Article 2(1), or any other provisions of Directive 89/665, must be interpreted as meaning that, if Directive 92/50 has not been transposed by the end of the period laid down for that purpose, the review bodies in the Member States with jurisdiction in regard to procedures for the award of public supply and public works contracts established under Article 2(8) of Directive 89/665 also have jurisdiction in regard to appeals in connection with procedures for the award of contracts for services.
Det skall undersökas om de ifrågavarande bestämmelserna i direktiv 92/50 med hänsyn till sitt innehåll förefaller vara ovillkorliga och tillräckligt precisa för att kunna åberopas av en enskild gentemot staten.
By the first part of the third question the national court asks whether services consisting in the transport of injured and sick persons with a nurse in attendance come within Annex I A or Annex I Β to Directive 92/50, to which Article 10 of that directive refers.
Med den första delfrågan önskar den nationella domstolen få klarhet i huruvida transporter av skadade och sjuka i närvaro av en sjukvårdare omfattas av bilaga 1 A eller bilaga 1 B till direktiv 92/50, till vilka det hänvisas i artikel 10 i samma direktiv.
In its judgment of 17 September 1997 in Case C54/96 Dorsch Consult ν Bundesbaugeselhchafl Berlin (1997] ECR 1-4961, the Court went on to declare that, although Article 41 of Directive 92/50 requires the Member States to adopt the measures necessary to ensure effective review in the field of public service contracts, it does not indicate which national bodies arc to be the competent bodies for this purpose or whether these bodies are to be the same as those which the Member States have designated in the field of public works contracts and public supply contracts.
Det skall härvid till att börja med uppmärksammas att bestämmelserna i avdelning I, som avser direktivets materiella tillämpningsområde och den personkrets som direktivet är tillämpligt på, och i avdelning II, som behandlar vilka förfaranden som är tillämpliga på kontrakt som avser tjänster i bilagorna 1A och 1 B, är ovillkorliga och tillräckligt precisa för att kunna åberopas vid nationell domstol.