natgillin/translations-raw huggingface dataset:
proceedings before their nationalcourts. Finally, the charge at issue could notfall within the derogation for duties paid by way of fees or dues since its amountincreased in direct proportion to the capital raised and without any upper limit fiudgment of 29 September 1999 in Case C-56/98 Modelo v Director-Geral dos Registos e lt'lotariado, not yet reported in the ECR).
kapitalet, således inte var en avgift av vederlagskaraktar i direktivets mening (dom av den 29 september 1999 i mål C-56/98, Modelo, REG 1999, s. 1-6427).
The Court delivered 10 judgments in 1999 in the field of publicprocurement, most in response to questions posed by national courts concerningthe interpretation of Community directives.
Domstolen har under år 1999 avkunnat ett tiotal domar på området ofSentlig upphandling, i huvudsak till följd av frågor om tolkningen av gemenskapens direktiv som ställts av nationella domstolar.
Alcatel Austria and Others v Bundesministerium für Wissenschaft und Verkehr, not yet reported in the ECR).
I domen av den 28 oktober 1999 i mål C-81/98, Alcatel Austria (REG 1999, s.
In accordance with Austrian law as it applied at the time of this case, the contracting authority's decision as to whom to award thecontract was one taken internally; there was no public notification of the decisionand it was not open to challenge.
Enligt den österrikiska lagstiftning som var tillämplig vid tidpunkten för omständigheterna i detta mål var den upphandlande myndighetens tilldelningsbeslut ett beslut som fattades internt inom organisationssystemet och som inte blev kant för tredje man och således inte kunde angripas.
It followed that a bidder who had participatedin a tender procedure could not have that decision annulled, and was entitled onlyto claim damages once the contract consequent upon the award decision had been concluded.
Av detta följde att en anbudsgivare som deltagit i upphandlingsförfarandet inte kunde utverka undanröjande av tilldelningsbeslutet, utan endast kräva skadestånd efter kontraktets ingående.
In its judgment, the Court found first of all that a system of that kind was notcompatible with the Community directive since it might lead to the systematic removal of the most important decision of the contracting authority, that is to saythe award of the contract, from the purview of the measuresenvisaged in Article2(1Xa) and (b) of Directive 891665,namely the adoption of interimmeasures by way of interlocutory procedures and the setting aside of decisions.The Member States were required to ensure that the contracting authority'sdecision prior to the conclusion of the contract was in all cases open to review ina procedure whereby an applicant could have that decision set aside if the relevantconditions were met.
Domstolen slog inledningsvis fast att ett sådant system var oförenligt med gemenskapsdirektivet, eftersom det skulle kunna få den effekten att den upphandlande myndighetens viktigaste beslut - nämligen tilldelningen av kontraktet - på ett systematiskt satt undkom de åtgärder som anges i artikel 2.1 a och b i direktiv 891665, det vill saga antagandet av interimistiska åtgärder inom ramen för ett prövningsförfarande samt möjligheten att undanröja olagliga beslut. Domstolen ansåg att medlemsstaterna var skyldiga att, vad galler den upphandlande myndighetens beslut innan kontraktet ingicks, i samtliga fall tillhandahålla ett prövningsförfarande genom vilket klaganden kunde utverka undanröjande av det beslutet, om förutsättningarna för detta var uppfjllda.
Secondly, faced with that Austrian system in which therewas no administrative law measure that the persons concerned might acquire
Domstolen ansåg för det andra att, nar det galler ett system i vilket det saknas ett förvaltningsbeslutsom de berörda kan få kännedom om och som skulle kunna bli föremål för en talan om undanröjande, gemenskapsratten inte kan tolkas så, att de organ som i medlemsstaterna ar behöriga att pröva förfaranden för offentlig upphandling har ratt att företa en prövning på de villkor som anges i artikel 2.1
Council Directive 89/665/EEC of 21 December 1989 on the coordination of rhe laws, regulationsand administrative provisions relating to the application of review procedures to the award of public supply and public works contracts (OJ 1g8gL 395, p. 33).
Rådets direktiv av den 21 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar for prövning av offentlig upphandling av varor och bygg- och anläggningsarbeten (EGT L 395, s. 33; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 48).
It pointed out, however, that in suchcircumstances, those concerned could seek compensation, under the appropriateprocedures in national law, for the damage suffered by reason of the failure totranspose a directive within the prescribed period.
Domstolen erinrade emellertid om att de berörda under sådana omständigheter hade ratt att, enligt de förfaranden som var lämpliga enligt nationell rätt, begära ersättning för den skada som de hade lidit på grund av att direktivet inte hade genomförts inom den föreskrivna fristen.
In its judgment, the Court of Justice noted first of all that,under the legislation governing public contracts in respect of products, whetherthe supplier is or is not itself a contracting authority is not conclusive.
Domstolen påpekade för det första att det, inom ramen för reglerna om offentlig upphandling av varor, inte är avgörande om leverantören är en upphandlande myndighet eller inte.
It thenstated that a public contract exists where the contract is for valuable considerationand concluded in writing, and that it is therefore necessary to determine whetherthere has been an agreement between two separate persons.
Därefter konstaterade domstolen att det ar fråga om ett offentligt upphandlingskontrakt om det finns ett skriftligt avtal med ekonomiska villkor och att den nationella domstolen således skall kontrollera om det finns en överenskommelsemellan två skilda personer.
In that regard, inaccordance with Article 1(a)of Directive 93136,it is, in principle, sufficient if thecontract was concluded between, on the one hand, a local authority and, on theother, a person legally distinct from that local authority.
I detta avseende är det enligt artikel 1 a i direktiv 93/36 i princip tillräckligt att avtalet har slutits mellan, å ena sidan, en lokal myndighet, och, å andra sidan, en i förhållande till denna myndighet fristående juridisk person.
The directive can beinapplicable only in the case where the local authority exercisesover the personconcerned a control which is similar to that which it exercisesover its owndepartments and, at the same time, that person carries out the essential part of itsactivities with the controlling local authority or authorities (udgment of 18November 1999 in Case C-107198 Teckal v Comune di Viano and Another, notyet reported in the ECR).
Endast i det fallet att den lokala myndigheten samtidigt utövar en kontroll över den ifrågavarande juridiska personen, motsvarande den som den utövar över sin egen förvaltning, och denna juridiska person bedriver huvuddelenav sin verksamhet tillsammans med den eller de myndigheter som innehar den, skulle något annat kunna gälla (dom av den 18 november 1999 i mål C-107198, Teckal, REG 1999, s. 1-8121).
Directive 89lt04lEEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks, 16 in particular Article 3 (grounds forrefusal of registration or invalidity), Article 5 (rights conferred by a trade mark),
Liksom tidigare år har domstolen vid upprepade tillfallen särskilt haft att bedöma rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas ~arumarkeslagar,'~ och i synnerhet artiklarna 3 (registreringshinder eller ogiltighetsgrunder), 5 (rättigheter som är knutna till ett varumarke), 6 (begränsningar av ett varumärkes rättsverkan) och 7 (konsumtion av de rättigheter som är knutna till ett varumarke) i detta direktiv.
Council Directive 93/36/EEC of 14 June 1993coordinatingprocedures for the award of publicsupply conftacts (OJ 1993 L 199,p. 1).
Rådets direktiv av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor (EGT L 199, s. 1; svensk specialutgåva, område 6, volym 4, s. 126).
First Council Directive of 21 December 1988 (OJ 1989 L 40, p. 1).
Rådets direktiv av den 21 december 1998 (EGT L 40, s. 1; svensk specialutgava, område 13, volym 17, s. 178).
In Joined Cases C-108197 and C- 109197 Windsuffing Chiemsee v Boots- und Segelzubehör Walter Huber and Another fi9991 ECR l-2779, the Courtprovided substantial clarification as to the circumstances in which Article 3(lXc) of the directive precludes registration of a trade mark consisting exclusively of ageographical name.
I domen av den 4 maj 1999 i de förenade målen C-108197 och C- 109197, Windsuflng (REG 1999, s. I-2779), klargjorde domstolen på ett stort antal punkter under vilka omständigheter artikel 3.1 c i direktivet utgör hinder för registrering av ett varumarke som enbart består av ett geografiskt namn.
In particular, it follows from the judgment that the registration of geographical names as trade marks is not prohibited solely wherethe names designateplaces which are, in the mind of the relevant class ofpersons, currently associated with the categoryof goods in question, but also inthe case of geographical names which are liable to be used in future by theundertakings concerned as an indication of the geographical origin of thatcategory of goods.
Det framgår av denna dom att det i denna artikel inte enbart föreskrivs ett förbud mot att geografiska namn registreras som varumärken i de fall då de anger platser som för närvarande enligt den berörda omsättningskretsens uppfattning har ett samband med den berörda kategorin varor, utan förbudet galler även geografiska namn som i framtiden kan komma att användas av de berörda företagen som en geografisk ursprungsbeteckning avseende den aktuella kategorin varor.
The Court also defined the scope of the derogation,laid downin the first sentence of Article 3(3) of the directive, for trademarkswhich haveacquired a distinctive character.
Domstolen definierade även omfattningen av undantaget i artikel 3.3 första meningen i direktivet vad galler varumärken som har förvärvat sarskiljningsförmåga.
It stated that a trade mark acquires distinctivecharacter following the use which has been made of it where the mark has cometo identify the product in respect of which registration is applied for as originatingfrom a particular undertaking and thus to distinguishthat product from goods of other undertakinss.
Domstolen angav att om varumärket har förvärvat sarskiljningsförmåga till följd av det bruk som har gjorts av det betyder detta att varumärket lämpar sig som identifikationsmedel för att den vara som är föremål för registreringsansökan kommer från ett visst företag och således att denna vara kan särskiljas från varor från andra företag.
Article 5(1) of the directive defines the extent of the rights conferred bya trade mark while, under Article 5(2), a trade mark having a reputation mayenjoy protection extendingto products or services which are not similar to those for which the trade mark is registered.
I artikel 5.1 i direktivet fastställs omfattningen av de rättigheter som är knutna till ett varumarke, medan det i artikel 5.2föreskrivs, till förmån för varumärken med renommé, ett utvidgat skydd med avseende på varor och tjanster av annan art.
Article 5(1) provides in particular that the proprietor is to be entitled to preventall third parties not having his consent from using in the course of trade any sign where, because of its identity with, or similarity to, the trade mark and theidentity or similarity of the goods or services covered by the trade mark and the sign, there exists a likelihood of confusion on the part of the public, whichincludes the likelihood of association between the sign and the trade mark.
I artikel 5.1 föreskrivs bland annat att innehavaren har ratt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, att i näringsverksamhet använda tecken som på grund av sin identitet eller likhet med varumärket och identiteten eller likheten hos de varor och tjanster som täcks av varumärket och tecknet kan leda till förvaxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan tecknet och varumärket. Domstolen påpekade att det inte kan uteslutas att förväxlingsrisk uppkommer endast av det skalet att två varumärken ar likljudande.
The Court stated in its judgmentof 22 June 1999 in Case C-342197 Lloyd Schuhfabrik Meyer v Klijsen Handel, not yet reported in the ECR, that it was possible thatmere aural similarity between trade marks could create a likelihood of confusionof that kind.
Ju större likheten är mellan de varor eller tjanster som täcks av varumärkena och ju högre särskiljningsförmåga det äldre varumärket har, desto större ar risken för förvaxling. I domen av den 22 juni 1999 i mål C-342197, Lloyd Schuhfabrik Meyer (REG 1999, s.
The more similar the goods or services covered and the moredistinctive the earlier mark, the greater would be the likelihood of confusion.
1-3819) slog domstolen fast vissa kriterier som kan vara till hjälp för den nationella domstolen nar den skall bestämma ett varumärkes särskiljningsförmåga.
Inthis connection, the Court provided certain indications - additional to thosecontained in the judgment in Windsuffing Chiemsee,cited above - to assistnational courts in determinins the distinctive character of a trade mark.
Dessa kriterier kompletterar dem som slogs fast i domen i målet Windsuflng .
As regards protection extendingto non-similar products or services, provided forin Article 5(2), the Court stated in GeneralMotors that, in order for a registered trade mark to enjoy such protection as a mark having a reputation, it had to beknown by a significant part of the public concerned by the products or serviceswhich it covered.
art krävs att det är känt för en betydande andel av den allmänhet som berörs av de varor eller tjänster som täcks av varumärket.
In examining whether that condition was fulfilled, the nationalcourt had to take into consideration all the relevant facts of the case, in particularthe market share held by the trade mark, the intensity, geographical extent andduration of its use, and the size of the investment made by the undertaking inpromoting it.
Vid bedömningen av detta villkor skall den nationella domstolen beakta samtliga relevanta omständigheter i målet, särskilt varumärkets marknadsandel, i hur stor omfattning, i vilket geografiskt område och hur länge varumärket har använts samt hur stora investeringar företaget har gjort för att marknadsföra varumärket.
14 September 1999 in Case C-375197 GeneralMotors v Yplon, not yet reportedin the ECR).
Vad gäller det geografiska området slog domstolen fast att det var tillräckligt att varumärket var kant i en vasentlig del av medlemsstaten eller, vad beträffar varumärken som ar registrerade hos Benelux varumärkesmyndighet, i en vasentlig del av Benelux- området, vilken i förekommande fall kan motsvara en del av ett av Benelux- länderna (dom av den 14 september 1999 i mål C-375197, General Motors, REG 1999, S. 1-5421).
Rights conferred by a trade mark in accordance with Article 5 aresubject to the limitations in Articles 6 and 7.
För rättigheter som är knutna till ett varumärke i enlighet med artikel 5 i direktivet gäller vissa begränsningar, vilka framgår av artiklarna 6 och 7 i detta direktiv.
These provisions, which arerespectively concerned with the limitation of the effects of a trade mark andexhaustion of the rights conferred by a trade mark, were dealt with in the casesof BMW, Sebago andPharmacia & Upjohn. The questions submitted in BMW concerned a situation in which the BMW markhad been used to inform the public that the advertisercarried out the repair andmaintenance of BMW cars or that he had specialised,or was a specialist,in thesale or repair and maintenance of suchcars. cars.
Dessa artiklar rör begränsningar av ett varumärkes rättsverkan respektive konsumtion av de rättigheter som ar knutna till ett varumarke och var föremål för domarna i målen BMW, Sebago och Pharmacia & Upjohn. De frågor som hade ställts i målet BMW avsåg en situation där BMW-märket hade använts för att upplysa allmänheten om att annonsören utförde reparationer och underhåll av bilar av märket BMW och var specialiserad eller specialist på försaljning eller reparationer och underhåll av sådana bilar.
As regards sales activities, the Court stated that it was contrary to Article 7 of thedirective for the proprietor of the BMW mark to prohibit the use of its mark byanother person for the purpose of informing the public that he had specialised orwas a specialist in the sale of second-handBMW cars, provided that theadvertising concerned cars which had been put on the Community market underthat mark by the proprietor or with its consent and that the way in which themark was used in that advertising did not constitute a legitimate reason, withinthe meaning of Article 7(2), for the proprietor's opposition.
Vad gäller försäljningsverksamheten slog domstolen fast att artikel 7 i direktivet utgjorde hinder för att innehavaren av BMW-märket motsatte sig att tredje man använde märket för att upplysa allmänheten om att han var specialiserad eller specialist på försaljning av begagnade BMW-bilar, under förutsättning att reklamen avsåg bilar som förts ut på gemenskapsmarknaden under detta varumarke av varumarkesinnehavaren eller med dennes samtycke och att varumärket inte i reklamen används på ett sådant sätt att det utgjorde skalig grund i den mening som avses i artikel 7.2för innehavaren att motsätta sig användningen av varumärket.
The Court made itclear that, if there was no risk that the public would be led to believe that therewas a commercial connection between the reseller and the trade mark proprietor,the mere fact that the resellerderived an advantage from using the trade mark inthat advertisementsfor the sale of goods covered by the mark, which were inother respects honest and fair, lent an aura of quality to his own business did notconstitute a legitimate reason within the meaning of Article 7(2).
Domstolen förklarade att aven om det inte finns risk för att allmänheten förleds att tro att det finns ett ekonomiskt samband mellan återförsäljaren och varumarkesinnehavaren, innebar däremot blotta omständigheten att återförsäljaren får en förmån av att använda varumärket genom att reklamen för försaljning av produkter som bär varumärket, vilken för övrigt ar korrekt och lojal, ger hans egen verksamhet en aura av kvalitet, inte en sådan skalig grund.
The same limitsapplied mutatis mutandis - this time by virtue of Article 6 of the directive - if
Samma begränsningar gäller i tillämpliga delar - men denna gång i enlighet med artikel 6 i direktivet - om innehavaren avser att förbjuda tredje mans användning av ett varumarke i syfte att genom annonsering upplysa
the trade mark proprietor intended to prohibit a third party from using the markfor the purpose of informing the public of the repair and maintenance of goods covered by it (Case C-63197 BMW v Deenik [1999] ECR I-905).
allmänheten om att han utför reparationer och underhåll av produkter som bär detta varumarke (dom av den 23 februari 1999 i mål C-63/97, BMW, REG 1999, S. 1-905).
ln Sebago,a further case on Article 7(1) of the directive and the exhaustion ofrights conferred by a trade mark, the Court stated that, for there to be consentwithin the meaning of that provision, such consent had to relate to each individual item of the product in respect of which exhaustion was pleaded.
I domen av den 1 juli 1999 i mål C-173/98, Sebago (REG 1999, s. I-4103), som också rörde artikel 7.1 i direktivet angående konsumtion av de rättigheter som ar knutna till ett varumärke, slog domstolen fast att samtycke, i den mening som avses i denna bestämmelse, endast föreligger om det lämnats för varje exemplar av den vara avseende vilken konsumtion görs gällande.
The proprietorcould therefore continue to prohibit the use of the mark in pursuanceof the rightconferred on him by the directive as regards individual itemsof the product whichhad been put on the market in the Community (or in the EEA following theentryinto force of the EEA Agreement)without his consent (fudgment of I July 1999in Case C-I73198 Sebago and Another v GB-Unic, not yet reported in the ECR).
För exemplar av varan som har förts ut på marknaden i gemenskapen (sedan EES-avtalet trädde i kraft gäller detta marknaden i EES) utan innehavarens samtycke, kan innehavaren således alltid förbjuda att varumärket används för exemplar av denna vara.
While technically relating to the interpretation of Article 36 of the Treaty (now Article 30 EC), the judgment in Pharmacia & Upjohn was also concerned withthe concept of exhaustion of the rights conferred by a trade mark, referred to in Article 7 of the directive. This case involved defining the conditions in which aparallel importer was entitled to replacethe original trade mark used by theproprietor in the Member State of export by the trade mark which the proprietorused in the Member State of import. The Court held that the parallel importerwas not required to prove an intention on the part of the proprietor of the trademarks to partition the markets, but the replacement of the trade mark had to beobjectively necessary if the proprietor were to be precluded from opposing it.This condition of necessity was satisfiedif, in a specific case, the prohibitionimposed on the importer against replacing the trade mark hindered effectiveaccess to the markets of the importing Member State, for exampleif a rule for theprotection of consumers prohibited the use in that State of the trade mark used inthe exporting Member State on the ground that it was liable to misleadconsumers. In contrast, the condition of necessity would not be satisfied ifreplacement of the trade mark were explicable solely by the parallel importer'sattempt to secure a commercial advantage (udgment of 12 October 1999 in Case C- 379 19 7 Pharmacia & Upjohn v Paranova, nor yet reported in the ECR). 20.
Domen av den 12 oktober 1999 i mål C-379197, Pharrnacia & Upjohn (REG 1999, s. I-6927), rörde också begreppet konsumtion av de rättigheter som ar knutna till ett varumarke i den mening som avses i artikel 7 i direktiv 891104, även om detta mål i formellt hänseende avsåg tolkningen av artikel 36 i fördraget (nu artikel 30 EG). Domstolen hade i detta mål att fastställa villkoren för en parallellimportörs rätt att ersatta det ursprungliga varumärket som användes av innehavaren i exportmedlemsstaten med det varumarke som användes av denne i importmedlemsstaten. Domstolen slog fast att en parallellimportör inte ar skyldig att bevisa att varumarkesinnehavaren har för avsikt att avskärma marknaderna, men att det krävs att detta utbyte av varumarke är objektivt nödvändigt för att varumarkesinnehavaren inte skall kunna hindra detta. Enligt domstolen ar detta villkor avseende nödvändighet uppfyllt om förbudet för importören att ersätta varumärket i ett bestämt fall hindrar dennes faktiska tillgång till marknaderna i importmedlemsstaten. Så är fallet om författningar eller praxis i importmedlemsstaten hindrar saluföring av produkten i fråga på marknaden i denna stat under det varumarke som den är försedd med i exportmedlemsstaten. Så förhåller det sig med en regel om konsumentskydd som förbjuder användning i importmedlemsstaten av det varumarke som används i exportmedlemsstaten på grund av att det är agnat att missleda konsumenterna. Däremot är villkoret avseende nödvändighet inte uppQllt om utbytet av varumärket uteslutande förklaras av parallellimportörens önskan att uppnå en kommersiell fördel. 20.
The Court also annulled the measure by which the Commission hadregistered the name "Feta" as a protected designation of origin pursuant to Regulation (EEC) No 2081192 on the protection of geographical indications and
Domstolen ogillade dessutom en rättsakt genom vilken kommissionen hade registrerat namnet "feta" i egenskap av skyddad ursprungsbeteckning i enlighet med förordningen om skydd för geografiska beteckningar och