natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Regional influence is instead, to -a large extent, channelled through the municipalities by a system of joint municipal authorities and regional councils.
Det regionala inflytandet kanaliseras i stället huvudsakligen genom kommunerna i ett system med samkommuner och landskapsförbund.
The decisionmakers of these are appointed by the municipalities.
Kommunerna utser ledamöterna i dessa organs styrelser.
The units have no right to taxation, but are financed through their members, who also receive centralgovernment grants for their activities.
De har ingen beskattningsrätt utan finansieras av medlemskommunema, som även erhåller statligt stöd för denna verksamhet.
Indeed, as Niemi-Iilahti (1995) argues, this makes the position of the municipalities even stronger than in a twotier system.
Niemi-Iilahti (1995) har hävdat att detta ger kommunerna en starkare ställning än i ett system med två nivåer.
There are two kinds of intermunicipal cooperative arrangements (Niemi-Iilahti 1995).
Det finns två slag av samarbete mellan kommunerna (Niemi-Iilahti, 1995).
First, 262 special-purpose joint municipal authorities have been established for specific services, which require a larger population base than provided by each
För det första har 262 särskilda samkommuner inrättats för sådan samhällsservice som kräver ett större befolkningsunderlag än de enskilda kommunerna har.
member municipality on its own. Some of these are mandatory by law, whereas others are optional.
En del av dessa samkommuner krävs enligt lag, medan andra är frivilliga.
There are compulsory authorities with responsibility for larger hospitals and care of the disabled.
Det finns obligatoriska myndigheter med ansvar för större sjukhus och handikappvård.
In the Helsinki area, there is a separate cooperation authority between the four municipalities in and around the capital, which deals with regional planning, traffic, environmental issues, and wastedisposal matters.
I Helsingforsområdet finns en särskild myndighet för samarbete mellan de fyra kommunerna i och kring huvudstaden. Denna myndighet har ansvaret för regional planering, trafik- och miljöfrågor samt avfallshantering.
Optional joint authorities have been set up for smaller hospitals and vocational education.
Frivilliga samkommuner har skapats för mindre sjukhus och yrkesutbildning.
Second, in 1994, regional councils were established in the nineteen regions, in which the municipalities of the region are compulsory members.
För det andra inrättades 1994 landskapsförbund i de 19 landskapen. I dessa förbund är kommunerna skyldiga att vara medlemmar.
Their main task is to promote regional development.
Deras huvuduppgift är att främja regional utveckling.
They allocate grants from central government to development projects and are in charge of regional planning.
De fördelar ekonomiskt stöd från staten till utvecklingsprojekt och ansvarar för den regionala planeringen.
In addition, they look after the interests of the region and can also perform some voluntary tasks.
Dessutom tillvaratar de regionens intressen och kan även utföra frivilliga uppgifter.
The regional councils are regional actors in programmes financed by EU structural funds.
Landskapsförbunden är regionala aktörer i program som finansieras av EU:s strukturfonder.
There is also a centralgovernment level of administration at subnational level.
Även centralregeringen har förvaltning på nivåer under nationell nivå.
In 1997 this was reorganised, and the number of units was reduced from twelve to five.
1997 genomfördes en omorganisation och antalet enheter minskade från 12 till 5.
In the municipality, the council, elected for a four-year period, is the major decisionmaking body.
Det beslutande organet i kommunerna är konununfullmäktige, som väljs för en fyraårsperiod.
Executive matters are in the hands of an executive committee and a number of other committees.
Det verkställande ansvaret ligger på en kommunstyrelse och ett antal nämnder.
After the latest revision of the Local Government Act, local authorities exert considerable autonomy in terms of how to shape their committee system.
Efter den senaste kommunallagsrevisionen har den enskilda kommunen möjlighet att själv avgöra hur dess organisation skall utformas.
However, in addition to the executive committee, there are still a number of committees that are obligatory, for example those with responsibility for the fire brigade and building inspection (Niemi-Iilahti 1995).
Vid sidan av kommunstyrelsen finns emellertid ett antal nämnder som fortfarande är obligatoriska, till exempel nämnden för brandbekämpning och byggnadsnämnden (Niemi-Iilahti, 1995).
On average, each municipality now sets up twenty committees, which is fewer than was previously the case (Ståhlberg and Oulasvirta 1996).
Varje kommun har i genomsnitt 20 nämnder, vilket är mindre än tidigare (Ståhlberg och Oulasvirta, 1996).
According to new regulations from 1995, there must be a more equal representation of women and men, with both sexes representing at least 40 per cent in municipal committees.
Enligt den nya lagen från 1995 krävs en jämnare fördelning mellan kvinnor och män. Varje kön måste ha en minst fyrtioprocentig representation i de kommunala nämnderna.
For example, since the 1996 elections, 45 per cent of the executive-committee members are women.
Efter 1996 års val är till exempel 45 % av medlemmarna i kommunstyrelserna kvinnor.
However, this does not extend to the chairs of these committees; only 15 per cent of them are women.
Detta gäller dock inte funktionen som ordförande i dessa styrelser - endast 15 % av ordförandena är kvinnor.
Local authorities have both a general and a special competence.
Kommunerna har såväl en allmän som en specialreglerad kompetens.
The general competence concerns all matters that the local authority can perform within its self-government powers.
Den allmänna kompetensen rör alla ärenden där kommunen kan bedriva sin verksamhet inom ramarna för det kommunala självstyret.
In practice, the most important of these tasks are facilities for culture and recreation and the stimulation of local economic growth.
Kommunens viktigaste uppgifter på detta område är kultur- och
Health care, education, and day care for children are among the most important of these tasks.
Viktiga uppgifter här är bland annat hälso- och sjukvård, utbildning och barnomsorg.
In Finland a distinction is made between the Swedish-speaking (21 in number), the bilingual (43), and the Finnishspeaking municipalities (391).
I Finland görs en uppdelning mellan svenskspråkiga (21 stycken), tvåspråkiga (43) och finskspråkiga kommuner (391).
In principle, a local authority is bilingual if more than 8 per cent of the population speaks the minority language.
En kommun är tvåspråkig om mer än 8 % av befolkningen talar minoritetsspråket.
These municipalities are obliged to have two education
I dessa kommuner måste det finnas två skolnämnder, en för varje språkgrupp, eller en nämnd med två undernämnder.
Previously, there were separate localgovernment associations for the Swedish- and the Finnishspeaking municipalities, as well as an association for urban authorities.
Tidigare fanns två skilda kommunförbund för de svensk- respektive finskspråkiga kommunerna, och därjämte ett förbund för stadskommuner.
However, from 1994 onwards these have been merged into the Association of Finnish Local and Regional Authorities (Ståhlberg and Oulasvirta 1996).
Efter 1994 har dessa emellertid gått samman i Finlands kommunförbund (Ståhlberg och Oulasvirta, 1996).
The political parties at local level are basically the same parties as at the national level.
De politiska partierna på lokal nivå är i huvudsak desamma som på nationell nivå.
The results from the most recent municipal elections are summarized in Table 13.1.
Resultaten från de senaste kommunalvalen sammanfattas i tabell 13.1.
Between 65 and 70 per cent of the voters support the three largest parties.
Mellan 65 och 70 %av väljarna röstade på något av de tre största partierna.
There is a considerable number of small parties in Finnish local politics.
Det finns ett ansenligt antal småpartier i den finländska lokalpolitiken.
Party strength follows an urban-rural and a regional division.
Styrkeförhållandena mellan partierna varierar såväl mellan städer och landsbygd som mellan olika regioner.
The conservative Kansallinen Kokoomus (National Coalition) is much stronger in urban areas, and the Suomen Keskusta (Centre Party) has its major support in rural areas.
Det konservativa nationella samlingspartiet är betydligt starkare i städerna och centerpartiet har sitt främsta stöd på landsbygden.
In the south, the Social Democrats and the National Coalition are strong, whereas the Centre Party
I södra Finland är socialdemokraterna och samlingspartiet starka, medan Centern och vänsterförbundet är stora i norra Finland (Ståhlberg och Oulasvirta, 1996).
3.1 Elections and Local Politicians
Valen och lokalpolitikerna
Municipal councillors are elected every four years by a system of proportional representation.
Ledamöterna i kommun- och stadsfullmäktige utses för en mandatperiod om 4 år och ett proportionellt valsystem används.
The voter makes two choices: a choice between the parties (or other lists); and, within a party list, a choice of an individual candidate.
Väljaren gör två val: ett val mellan partier (eller andra listor) och, inom partilistan, ett val mellan enskilda kandidater.
The lists of candidates are set up by parties or other organizations.
Kandidatlistorna samman ställs av partier eller andra organisationer.
This right is automatically granted to registered political parties, but ad hoc interest groups require signatures from citizens.
Denna rätt tillkommer automatiskt registrerade politiska partier, medan tillfälligt hopsatta intressegrupper måste samla in namnunderskrifter från medborgarna.
In local elections they need ten names per candidate, so if they want a list with twenty candidates, they must collect 200 signatures.
I lokalvalen måste dessa få in tio namn per kandidat, så om de vill ha en lista med 20 kandidater krävs 200 namnunderskrifter.
Apart from Finnish citizens, residents from other EU member states or from Iceland or Norway are entitled to vote in local elections.
Förutom finländska medborgare har medborgare i andra EU-medlemsstater samt i Island och Norge rätt att rösta i lokalvalen.
Other non-Finnish citizens can vote if they have lived in Finland for two years.
Andra icke-finländska medborgare kan rösta om de har bott i Finland i minst två år.
Each elected councillor represents 400 inhabitants (Council of Europe 1995).
Varje ledamot företräder 400 invånare (Europarådet, 1995). Av dem som valdes i 1996 års lokalval var 32 % kvinnor.
However, the variation between municipalities is considerable, ranging from 5 to 56 per cent.
Det råder dock stora skillnader mellan olika kommuner: andelen kvinnor bland de valda varierar mellan 5 och 56 %.
Turnout varies between 70 and 80 per cent and has been much the same as in parliamentary elections.
Valdeltagandet varierar mellan 70 och 80 % och har i stort sett överensstämt med valdeltagandet i riksdagsvalet.
However, in the 1996 local elections, which were held at the same time as elections to the European Parliament, only 61 per cent participated.
I 1996 års lokalval, som hölls samtidigt som valet till Europaparlamentet, låg valdeltagandet på endast 61 %.
Not only was this much lower than in national elections, but it was also in line with the general, decreasing trend in electoral participation since the 1960s.
Detta är mycket lägre än i riksdagsvalet, och dessutom ligger det i linje med den allmänna tendensen sedan 1960-talet att valdeltagandet sjunker.
A citizen survey was undertaken by the Association of Local and Regional Authorities shortly after the elections.
Kommunförbundet genomförde kort tid efter valet en undersökning bland medborgarna.
The survey indicated that the main reason for abstaining, given by 30 per cent of the non-voters, was the lack of appropriate candidates, whereas 22 per cent answered that they were not interested in voting or politics.
Denna visade att 30 % av dem som inte röstade avstod främst för att det inte fanns lämpliga kandidater, och 22 % för att de inte var intresserade av valet eller av politiken.
3.2 Other Means of Citizen Influence
Andra former för medborgarinflytande
Other forms of public participation, such as contacts with municipal politicians and officers, signing petitions, or active membership of political parties or other politically-oriented voluntary organisations, are about as frequent in Finland as in the other Nordic countries.
Andra former av medborgarinflytande, exempelvis att ha kontakter med kommunens politiker och tjänstemän, skriva på namninsamlingar eller aktivt delta i politiska partier eller andra frivilligorganisationer med politisk inriktning, är ungefär lika vanliga i Finland som i de övriga nordiska länderna.
The Local Government Act has a provision for referendums, but these can only be advisory and only concern matters within the general competence of local authorities.
I kommunallagen finns bestämmelser om folk omröstningar, men dessa är endast rådgivande och rör bara sådana ärenden som ligger inom kommunemas allmänna kompetens.
Five per cent of the electorate can suggest that a referendum is arranged on a specific issue, but the final decision to hold one is made by the local council.
Initiativ till folkomröstningar kan tas av minst fem procent av de röstberättigade, men fullmäktige avgör om en sådan skall komma till stånd.
Finnish local democracy has been affected by growing political discontent (Ståhlberg and Oulasvirta 1996).
Den lokala demokratin i Finland har präglats av växande missnöje (Ståhlberg och Oulasvirta, 1996).
Opinion polls indicate that more Finns regard local as well as national politicians as losing touch with their voters.
Enligt olika opinionsundersökningar anser finländarna att både lokal politiker och politiker på nationell nivå håller på att mista kontakten med sina väljare.
Some observers have interpreted the signs of political discontent as the beginning of a legitimation crisis, whereas others have seen it as an adjustment to a more normal state of affairs, as the knowledge and education levels of the voters have increased.
Vissa forskare tolkar dessa tecken på politiskt missnöje som inledningen till en legitimitetskris, medan andra ser dem som en anpassning till en mer normal situation som sammanhänger med att väljamas kunskaps- och utbildningsnivå höjts.
Signs of discontent are also a feature of a recent, comprehensive, investigation of Finnish citizens.
I en ny, omfattande undersökning av den finländska befolkningen har man också kunnat konstatera en mängd missnöjesyttringar.
Indeed, only 40 per cent agree that local politicians carry out their tasks successfully, and 44 per cent claim that citizens' views play no role in municipal decisionmaking.
Endast 40 % anser att lokalpolitikerna sköter sitt uppdrag på ett tillfredsställande sätt, och 44 % hävdar att den kommunala beslutsprocessen över huvud taget inte påverkas av vad medborgarna tycker.
However, at the same time, the Finns wish to be more involved in politics.
Samtidigt vill dock finländarna öka sitt aktiva deltagande i politiken.
According to the same investigation, 83 per cent want citizens to be offered new ways of participation (Kivinen et al. 1997).
Enligt samma undersökning vill 83 % av invånarna att det skapas nya former för medborgarinflytande (Kivinen m.fl., 1997)
Finnish membership of the EU in 1995 has offered new challenges and opportunities for local government.
Det finländska EU-medlemskapet 1995 har skapat nya utmaningar och möjligheter för kommunerna.
The recent nature of its entry would at first suggest that it would be unlikely for any direct impacts on Finnish local government to be visible yet.
Att Finland varit EU-medlem under mycket kort tid skulle kanske kunna skapa föreställningen att de direkta effekterna av medlemskapet ännu inte skulle vara särskilt påtagliga.
However, in practice, the adjustment to the Europeanisation process had already started in the beginning of the 1990s.
I själva verket inleddes emellertid anpassningen till den europeiska integrationsprocessen redan i början av 1990-talet.
A survey in 1992 indicated surprisingly high levels of orientation towards the EU among Finnish municipalities (von Bergmann-Winberg 1997).
I en undersökning 1992 framkom att de finländska kommunerna i förvånansvärt hög grad var EU-inriktade (von Bergmann-Winberg, 1997).
For example, 47 per cent were undertaking EU training courses, 24 per cent subscribed to national EC information, and 30 per cent were cooperating with the regional level in EU matters.
47 % av kommunerna genomförde till exempel EU-utbildning, 24 % prenumererade på nationell EG-information och 30 % samarbetade på regional nivå i EU-frågor.
These figures are particularly high as at the same time 61 per cent of the municipalities claimed that EU matters were of no interest to the municipality.
Dessa siffror skall uppfattas som särskilt höga, eftersom 61 % av kommunerna samtidigt menade att EU-frågor inte var av något intresse för kommunen.
Despite Finland not being a member at that time, a large number of local authorities made provisions for a future membership status.
Trots att Finland inte var EU-medlem vid denna tidpunkt förberedde sig många kommuner för ett framtida medlemskap.
Generally, adjustments have been made mainly by the larger cities and the municipalities with traditional industrial bases, but there are also examples of rural municipalities with well-developed EU strategies.
Generellt sett är det främst större städer och kommuner med en traditionellt väl utvecklad industrisektor som anpassat sig till EU, men det finns även exempel på landsbygdskommuner med genomarbetade EU-strategier.
Previous international links, for example, due to the presence of large export industries or tourism, have also played a role.
En viss betydelse har även redan tidigare existerande internationella förbindelser haft, exempelvis relationer som bygger på stor exportindustri eller turism.
However, structural conditions cannot explain everything.
Strukturella villkor kan dock inte förklara allt.
A significant factor is also the attitude of the political leadership of the municipality towards the EU.
En viktig faktor är också den ståndpunkt som de skilda kommunemas politiska ledare intagit i förhållande till EU.
the status of free communes tend not to be favourable to developing activities in relation to the EU.
Ett intressant forskningsrön är att de finländska kommuner som är så kallade frikommuner ofta inte är särskilt positiva till att bedriva EU-inriktad verksamhet.
It seems as if local authorities that are occupied with internal changes and relationships with central government are not necessarily more oriented towards the European level.
Det förefaller som om kommuner som satsar på intern förändring och på relationerna till staten inte nödvändigtvis också har en starkare inriktning mot EU.
The results from a follow-up questionnaire in 1994, still prior to Finnish membership, indicated that the activity rate among the local authorities had increased (von Bergmann-Winberg 1998).
Resultaten av en uppföljning av undersökningen 1994, det vill säga innan Finland blev medlem i EU, gav vid handen att kommunemas verksamhetsnivå hade ökat (von Bergmann-Winberg, 1998).
However, the main expansion concerned external strategies.
Den huvudsakliga ökningen gällde dock utåtriktade strategier.
Local authorities in Finland are more actively seeking information about the EU and are, to a larger extent, cooperating with other local authorities and the regional councils.
De olika kommunerna i Finland försöker nu mer intensivt samla in information om EU och samarbetar i större utsträckning med andra kommuner och landskapsförbund.
It should be emphasized that even before EU membership was on the agenda, Finnish municipalities had developed transnational links.
Det skall framhållas att de finländska kommunerna och städerna redan innan ett EU-medlemskap var aktuellt hade väl utvecklade internationella kontakter.
Transfrontier cooperation with municipalities and county councils in other Nordic countries started already in the 1960s.
Man inledde redan på 1960-talet ett gränsöverskridande samarbete med kommuner och landsting i de övriga nordiska länderna.
Later, Russia and the Baltic states were also included.
Senare kom också Ryssland och de baltiska staterna med i detta
At least initially, cooperation concerned environmental issues, culture, medical care, tourism, and transport.
samarbete. Det rörde åtminstone inledningsvis miljön, kulturen, hälso- och sjukvården, turismen och transportfrågor.
However, European integration has contributed to further reinforcing this tendency, in Finland as well as in other countries (Östhol 1996).
Den europeiska integrationen har emellertid bidragit till att ytterligare stärka denna tendens, såväl i Finland som i de övriga länderna (Östhol, 1996).
The analyses undertaken so far detect an increasing adjustment to the EU by Finnish local authorities, even if this is limited to a relatively small number of municipalities.
Av den ovanstående framställningen framgår att de finländska kommunerna i ökande utsträckning anpassar sig till EU, även om denna anpassning är begränsad till ett litet antal kommuner.
It is likely that this development has continued after membership status was obtained in 1995 and that a larger number of local authorities are now active vis-à-vis the EU.
Det är troligt att denna utveckling har fortsatt efter EU-medlemskapet 1995 och att ett större antal kommuner nu har verksamhet inriktad mot EU.
The consequences for local democracy of these activities are not yet clear.
Det är fortfarande inte klart vilka konsekvenser denna verksamhet kommer att få för den lokala demokratin.
However, it is unlikely that they are a response to strong popular demands, but rather are initiated by political and administrative elites.
Det är dock osannolikt att den är ett resultat av starka krav från medborgarnas sida. Initiativet kommer förmodligen snarare från de övre skikten inom politik och förvaltning.
4.2 Central-Local Relations
Relationerna mellan centrala och lokala nivåer
The relationship between central and local government has changed as central regulation has been relaxed.
Relationerna mellan de centrala och lokala förvaltningsnivåerna har förändrats i takt med att centealstyrningen minskat.
An important channel bringing the. two levels together is the annual negotiation, which involve representatives of government ministries and the Association of Local and Regional Authorities.
En viktig kanal mellan de båda nivåerna är de årliga förhandlingarna, där företrädare för de statliga ministerierna och för kommunförbundet deltar.
These have taken place since 1975 and are mainly focusing on the economic preconditions for local authorities, including prospects for local tax increases, but have also concerned centralgovernment initiatives that may affect local government.
Sådana förhandlingar har genomförts sedan 1975 och är främst inriktade på kommunemas ekonomiska villkor, bland annat möjligheterna att öka den kommunala skattesatsen, men de har även handlat om sådana statliga initiativ som kan tänkas påverka kommunerna.
The agreements reached in these negotiations are seen as strong recommendations for the different parties, but they are not compulsory.
De överenskommelser som dessa förhandlingar utmynnar i betraktas som krafttulla rekommendationer till de båda partema, men de är inte tvingande.
Nevertheless, they are considered to have hampered excessive tax increases as well as creating a forum for confidential dialogue between representatives of the two levels.
Man anser dock att de förhindrat överdrivna skattehöjningar och att de utgjort ett forum för förtroliga samtal mellan företrädare för de båda nivåerna.
Municipal expenditures represented 18 per cent of the gross domestic product (GDP) and their share of total public expenditures was 30 per cent (1994 figures) (Council of Europe 1997).
De kommunala utgifterna utgjorde 1994 18 % av bruttonationalprodukten (BNP) och deras andel av de totala offentliga utgifterna var 30 % (uppgifter från 1994) (Europarådet, 1997).