natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Social representativeness is highest in the case of petitions, followed by neighbourhood and other public campaigns; it is lowest in the case of public discussions, followed by party contacts and voting.
Denna representativitet är störst för namninsamlingar, följt av grannskapsaktioner och andra kollektiva aktionsformer.
The study findings for voting are notable in the sense that relatively high social representativeness could be expected here.
Lägst representativitet har rådslagsverksamhet, följt av partikontakter och röstning.
In general, it can be said that social representativeness is higher in the case of specific activities that address problems than in the case of more general or political activities.
För röstning är resultaten uppseendeväckande, eftersom man här kunde förvänta sig en relativt hög social
Size also correlates with social representativeness, especially when it comes to establishing personal contacts: the social representativeness of contact-seekers is greater in the smallest municipalities than in the larger ones.
Storleken har också betydelse för den sociala representativiteten, framför allt när det gäller personliga kontakter: i de minsta kommunerna är den sociala representativiteten hos dem som söker kontakt större än i större kommuner.
However, in the largest municipalities, the social representativeness of two formal participation channels (voting and party contacts) is even greater.
I de största kommunerna är den sociala representativiteten hos användarna av två etablerade kanaler (röstning och partikontakter) å andra sidan större.
The degree of parochialism of the local political system does not affect the extent to which different channels of influence are used, but it does affect the extent to which those using those channels can be defined as socially representative.
Den grad av inflytande som lokala frågor har på det kommunala politiska systemet har ingen betydelse för hur man utnyttjar olika kanaler fór påverkan, men väl för den utsträckning i vilken brukarna av dessa kanaler kan kallas socialt representativa.
More parochial political systems show greater social representativeness, especially in respect of establishing contacts with politicians and officials, but also in respect of election turnout and public discussions (Denters and Geurts 1998c).
Framför allt när det gäller kontakter med politiker och tjänstemän, men även i fråga om valdeltagande och rådslag, framstår de mer "lokalt" inriktade politiska systemen som mer socialt representativa (Denters och Geurts, 1998c).
People who get involved in local politics are relatively often satisfied with the way in which local authorities deal with their wishes and demands, even when these are not met (Denters and Geurts 1998a).
De som ägnar sig åt kommunalpolitik är förhållandevis nöjda med hur de kommunala myndigheterna bemöter deras önskemål och krav, även om dessa inte uppfylls (Denters och Geurts, 1998a).
However, people involved in local political affairs are not significantly more satisfied than those who are not involved.
Det är dock inte så att de som ägnar sig åt kommunalpolitik är avsevärd nöjdare än de som inte deltar.
There is no causal relationship between participation and satisfaction.
Det finns inget orsakssamband mellan deltagande och tillfredsställelse.
Denters and Geurts suggest that the causal relationship is rather the reverse: dissatisfaction leads to participation.
Denters och Geurts antyder att orsakssambandet är ett annat: missnöje leder till deltagande.
The political system in the Netherlands has a relatively favourable 'politicalopportunity structure' for new social movements and their stock of action-oriented participation forms (Kriesi et al. 1992).
Det politiska systemet i Nederländerna har en förhållandevis gynnsam "political opportunity structure" ("uppsättning politiska möjligheter") för enfrågerörelser och dessas förråd av aktionsinriktade former för deltagande (Kriesi m.fl., 1992).
They are slightly higher in urban than non-urban municipalities, where traditional forms of electoral participation are somewhat more popular (Denters 1998).
I stadskommuner är nivån ännu något högre än i kommuner utanför städerna, där den klassiska formen fór väljardeltagande återigen är något populärare (Denters, 1998).
TABLE 10.8. Willingness to protest, acceptance of various forms of protest, and desire for more say in subnational government (percentages)
TABELL 10.8: Benägenhet att protestera, tolerans för olika protestformer och önskan att få mer att säga till om på den kommunala nivån (procent)
Source: SCP (1996: 492-4); also Denters (1998).
Vill ha mer att säga till 70 63 60 66 om i politiken på kommunal nivå Källa: SCP (1996:492-494) (Sociaal en Cultureel Planbureau); även Denters (1998)
Table 10.8 shows that acceptance of most types of political protest has increased noticeably over the years.
Av tabell 10.8 framgår att toleransen fór de flesta former av politisk protest stigit märkbart med åren.
The need for 'more say in subnational government' is as great as ever.
Behovet av att få mer att säga till om i kommunala angelägenheter är oförändrat stort.
There is not only a good 'politicalopportunity structure' for action-oriented forms of participation, but also a good basis for action-oriented 'new social movements'.
Det är inte enbart de politiska möjligheterna för aktionsorienterade former för deltagande som är gynnsamma. Jordmånen för aktionsorienterade enfrågerörelser är också god.
In 1970, 70 per cent of the Dutch population had a materialistic political approach, a low proportion by international standards.
År 1970 utgjorde personer med en materialistisk politisk orientering 31 procent av Nederländernas befolkning, en internationellt sett låg siffra.
In 1993 this percentage had fallen further to 14 per cent.
År 1993 hade andelen sjunkit ytterligare till 14 procent.
During the same period, the proportion of the population with postmaterialistic political views grew from 15 per cent to 22 per cent (Abramson and Inglehart 1995).
Andelen människor med en postmaterialistisk politisk uppfattning hade under samma period stigit från 15 till 22 procent (Abrahamson och Ingelhart, 1995). Utbredningen av postmaterialistiska värderingar verkar ha stagnerat under 90-talet. Andelen ligger kvar på en internationellt sett hög nivå.
CHALLENGES FOR SUBNATIONAL DEMOCRACY
UTMANINGAR OCH MÖJLIGHETER FÖR KOMMUNAL OCH REGIONAL DEMOKRATI
It is sometimes hypothesised that since the Netherlands no longer has any really serious problems public policy has become mainly 'administration" This is thought to be particularly the case at subnational level.
Ibland påstås att det inte längre finns några riktigt stora politiska problem i Nederländerna och att politiken därför framför allt går ut på att förvalta, särskilt politiken på lokal och regional nivå.
Compared with the problems experienced for example by the southern EU Member States, those facing subnational authorities in the Netherlands indeed appear to be relatively trivial.
I jämförelse med problemen i gemenskapens sydliga medlemsstater kan de nederländska lokala och regionala myndighetemas problem framstå som tämligen lyxbetonade.
There are nevertheless substantial challenges, at least in the view of the provincial and local officials who are confronted with the following developments and phenomena:
Detta innebär dock inte att Nederländerna saknar utmaningar, åtminstone om man får lyssna till politikerna på lokal och regional nivå som har upplevt följande händelseutveckling och fenomen:
• Depillarisation (Ontzuiling)—Since the 1960s the social 'pillars' on which national and subnational politics had rested for a long time have been substantially undermined.
Det livsåskådningsindelade pelarsamhällets sorti (Ontzuiling).
The pillars on which authorities were previously able to rely are much weaker.
Sedan 60-talet har de samhällspelare som den nationella och kommunala politiken byggt på under lång tid fallit samman alltmer.
Many of these pillars continue to live on in name, but their external and internal orientation has changed a great deal.
Många livsåskådningsorganisationer finns fortfarande kvar till namnet men deras inriktning har genomgått stora förändringar såväl internt som externt.
In the middle ground between public administration and ordinary citizens (civil society), vertical pillars have lost much of their significance whilst horizontal lines have increased in importance.
minare viktiga i relationen mellan myndigheter och medborgare (samhällets mittfält), medan banden mellan olika samhällsgrupper blivit allt viktigare. Detta har inneburit stora utmaningar för politikerna.
For the authorities this represents a major challenge in that a society with a more horizontal structure requires an approach that is radically different from what is needed when a society is based on vertical pillars (Hendriks 1996).
Ett horisontellt organiserat samhälle kräver ett fundamentalt annorlunda synsätt än ett samhälle med vertikal organisation (Hendriks, 1996).
• Dehierarchization—The horizontal lines are also visible in the new organizations and groups emerging today in the area lying between the authorities, the market, and individuals.
Försvagad hierarki. De horisontella kontakterna är också mycket tydliga i de nya organisationer och grupperingar som håller på att ta form för kontakterna mellan myndigheter, marknad och medborgare.
What these organizations and groups have in common is a non-hierarchical structure and approach.
Den gemensamma nämnaren för dessa organisationer och grupperingar är att de inte är hierarkiskt uppbyggda och att deras arbetsmetoder liknar varandra.
They are either loose networks of individuals cooperating with one another for pragmatic reasons or else new social and political movements that forge relatively solid links and set great store by social involvement and political equality.
Det handlar här å ena sidan om relativt löst sammansatta nätverk, bestående av individualister som samarbetar av pragmatiska skäl och å andra sidan om nya samhällsrörelser och politiska organisationer med ett intimt samarbete som värdesätter gemensam samhällssyn och politisk hemvist.
The new organizations and groups promote models of citizenship that are noticeably different from the passive models characteristic of the old vertical structures.
Medborgaren agerar radikalt annorlunda i de nya organisationerna och grupperingarna än vad som var fallet i det gamla pelarsamhällets organisationer, som kännetecknades av stark passivitet.
The new citizenship model is, on the one hand, autonomous, discerning, consumer-oriented, assertive, and quality-conscious, and, on the other, receptive to alternative life-styles, geared to participation, ecologically aware, and with a social conscience. • Rising demands and expectations—Studies carried out by the Social and Cultural Planning Office show that the erosion of traditional social structures has not been accompanied by less social involvement of ordinary citizens.
Medborgarna i det nya samhället agerar å ena sidan självständigt, beräknande och myndigt samt fäster stor vikt vid konsumtion och kvalitet. Å andra sidan är medborgarna mottagliga för alternativa livsstilar, som kännetecknas av deltagande i politiken, samhällsengagemang och miljömedvetenhet.
Instead, involvement in public affairs has merely assumed a different form.
Större behov och högre förväntningar.
National and subnational authorities can see that every day.
Politiker på nationell, regional och kommunal nivå märker detta dagligen.
The individual is now more critical, more assertive, and more active than ever before.
Medborgaren har blivit mer kritisk, självständig och aktiv än tidigare.
Compared with the period of vertical pillars, citizens now make not only more extensive, but also more concrete demands of the authorities.
Till skillnad från i det gamla pelarsamhället ställer medborgarna nu en rad samlade krav till politikerna och dessa krav rör inte bara fler områden utan är även mer konkreta.
For the authorities concerned, this development raises administrative problems to which no satisfactory solution has been found.
Denna utveckling har skapat ett förvaltningsproblem för myndigheterna och någon tillfredsställande lösning har ännu inte hittats.
On the one hand, much more is expected of the authorities, whilst, on the other hand, action by the authorities in society is less easily accepted. • Meso-government—Pillarization has been at least as important for subnational authorities in the Netherlands as it has been for national authorities.
Förvaltningen på mellannivå. Pelarsamhället hade minst lika stor betydelse på regional och kommunal nivå som nationellt.
The fact that Dutch provinces this century have been confined to playing a subordinate, supporting role is attributed by Toonen (1996) to the fact that the vertical pillar system has, en passant, been an effective system for coordinating interprovincial relations and solving interprovincial conflicts.
Nederländernas provinser har spelat en underordnad och stödjande roll under detta århundrade. Theo Toonen förklarar detta med att pelarsamhället var effektivt under en övergångsperiod, när verksamheten mellan olika provinser skulle samordnas och när det gällde att lösa intema konflikter inom provinsen.
Recently, however, the provinces have taken up the challenge in an effort to prove themselves fully-fledged organs of mesogovernment. • Metropolitan regions—Because of the poor reputation of the provinces, regional administrative solutions have for a long time been sought elsewhere, particularly in the 'larger-than-local' framework of cities where interadministrative conflicts are most pronounced.
Eftersom provinserna hade rykte om sig att vara svaga instanser, letade man under lång tid efter lösningar på det regionala förvaltaingsproblemet på annat håll - framför allt på en nivå ovanför den lokala nivån i städerna, där de intema förvaltaingsproblemen varit särskilt markanta.
Outside the Netherlands, answers to the regional question are being sought in, for example, Flanders, Catalonia, Scotland, or Bavaria.
Stadier av den regionala problematiken utanför Nederländernas gränser har främst riktat in sig på Flandern, Katalonien, Skottland eller Bayern.
When talking of the 'regional question' in the Netherlands, one is thinking first and foremost of towns such as Rotterdam and Amsterdam.
I diskussionerna om den regionala problematiken i Nederländerna nämns framför allt städerna Rotterdam och Amsterdam.
Frequent efforts have already been made to find an administrative solution to the problems of major urban areas.
Man har ofta försökt att hitta förvaltaingsmässiga lösningar på problemen i storstadsområdena.
In the early 1990s, it seemed that a solution had been found in the creation or 'city regions' or 'city provinces'.
I början av 90talet tycktes lösningen vara att inrätta stadsregioner eller stadsprovinser.
However, after the referendums in Amsterdam and Rotterdam (see sect. 5 below), it would seem that things are once more uncertain.
Efter folkomröstningarna i Amsterdam och Rotterdam (se avsnitt 5 nedan) är det dock ovisst om denna lösning håller på sikt.
Regional urban questions thus still remain unsolved.
Storstädemas regionala problem anses därför fortfarande vara olösta.
• The 'abyss ' between politicians and citizens—Developments in the postwar period have led to major changes in political relations.
Klyftan mellan politiker och medborgare. Utvecklingen under efterkrigstiden har inneburit att de politiska förhållandena har förändrats avsevärt.
Individuals are on the whole better educated and better able to defend their own interests.
Den genomsnittliga medborgaren har högre utbildning och är också bättre rustad när det gäller att ta till vara sina rättigheter.
Politicians have been forced to accept that authority is no longer self-evident, but has to be continually earned through interaction with and between those who are governed.
Politikerna har tvingats konstatera att deras auktoritet inte längre kan tas för given, utan att de ständigt måste förtjäna denna auktoritet i samverkan och balans med andra makthavare.
Earning such respect, however, is not so simple in a situation characterized by the displacement of politics (moving into areas lying outside the ken of the politician), the fragmentation of political life, and the dwindling ability of politics to act as cement (see also para. 3.1 above).
Det är dock inte lätt att vinna respekt när den politiska arenan förskjutits (till områden som ligger utom politikemas räckvidd), politiken splittrats upp och banden till medborgarna försvagats (se även punkt 3.1 ovan).
In this context, there is much talk of the widening gap between individuals and politics, particularly in large towns.
I detta sammanhang talas ofta om den växande klyftan mellan medborgare och politiker, som anses vara särskilt stor i storstäderna.
Politicians, leaders of society, and opinion-makers attach great importance to the closing of this gap.
Politiker, ledande personer i samhället och opinionsbildare fäster stor vikt vid att överbrygga denna klyfta.
Others—including political scientists such as Van Gunsteren and Andeweg (1994)—compare the situation with the Loch Ness monster, which no one has yet really seen, and have less confidence in the 'problem' being solved. • The extreme right—The council elections of 1986, 1990, and 1994 saw the growing influence of extreme right-wing parties, and seats fell into the hands of their politicians, particularly in town-council elections. In the recent council elections of 1998, however, extreme right-wing parties were almost wiped out.
Andra aktörer, bland annat statsvetarna Rudy Andeweg och Herman van Gunsteren (som jämför klyftan med Loch Ness-odjuret - ett vidunder som ingen ännu sett), anser det vara mindre viktigt att detta "problem" får en lösning.
No explanation for this has yet been found, but it is highly unlikely that the breeding-ground for the extreme right has simply disappeared in the course of a few years.
Vid de senaste kommunalvalen 1998 fick dessa högerextremistiska partier nästan inga röster alls. Det finns ännu ingen förklaring på detta fenomen.
Generally speaking, the extreme right is still a focal point for malcontents and a phenomenon to be kept under constant surveillance.
Att extremhögerns grogrund skulle ha försvunnit under några få år bedöms som mycket osannolikt.
INNOVATIVE APPROACHES TO IMPROVING REGIONAL AND LOCAL DEMOCRACY
INNOVATIVA MEDTODER FÖR ATT FÖRBÄTTRA LOKAL OCH REGIONAL DEMOKRATI
The specific features of any given trend often become clear when placed in a comparative perspective.
De egenskaper som karaktäriserar en trend blir först märkbara i ett jämförande perspektiv.
As far as the reform of regional and local government in the Netherlands is concerned, a comparison with Belgium and Germany makes interesting reading.
När det gäller de förvaltaingspolitiska trenderna på regional och lokal nivå är det särskilt intressant att jämföra Nederländerna med Belgien och Tyskland.
By comparison with Belgium, it is striking how few institutional reforms have actually been carried out in the Netherlands, even though there has never been a lack of planned reform.
I jämförelse med Belgien är det slående att endast ett fåtal institutionella reformer har genomförts, även om det har
Under the recent proposals there would be five national areas, forty-four socioeconomic regions, thirty-seven new-style provinces, seven city provinces, etc.
Enligt ett förslag som nyligen lades fram skulle landet delas in i fem delar, 44 socioekonomiska regioner, 37 nya provinser, 7 storstadsprovinser osv. Ingen av de föreslagna institutionella reformerna har genomförts.
Needless to say, none of the proposed institutional reforms has actually seen the light of day although this does not mean that there have been no significant changes in the system of Dutch regional and local government.
Detta innebär inte att den regionala och kommunala förvaltningen undgått förändringar.
We shall see below that the major changes carried out in the Netherlands concern processes rather than structures, whilst in Belgium the situation is the other way round.
Av det som nämns nedan framgår att de viktiga förändringarna inte skall sökas på det strukturella planet, utan man skall snarare se till processerna. I Belgien är situationen den motsatta.
The necessary changes in terms of processes have undoubtedly been made in Belgium, but most of the conspicuous reforms there have been concerned with structures.
Även om det i Belgien skett nödvändiga förändringar också i fråga om processerna har de mest iögonenfallande reformerna ägt ram på det strukturella planet.
In fact, whilst the Netherlands basically remains the same decentralized unitary state, Belgium has been transformed into a regionalised federal state within a few decades.
Nederländerna är i princip fortfarande samma decentraliserade enhetsstat som förr, medan Belgien under några årtionden har förvandlats till en regionaliserad federal stat.
Comparisons with Germany are particularly interesting, with local government reforms in the two countries moving in opposite directions.
Trenderna i fråga om reformerna av lokalförvaltningarna i Nederländerna och Tyskland tangerar varandra.
What was fashionable in the Netherlands in the 1980s (new public management) is now at the heart of discussions in Germany in the 1990s, whilst'the German obsession with coproductive policymaking in the 1980s is now the centre of attention of the Netherlands in the 1990s.
Den utveckling som var på modet i Nederländerna under 80-talet ("nytt offentligt ledarskap") har fått stor uppmärksamhet i 90talets Tyskland. De teorier som uppmärksammades i Tyskland under 80-talet (medbestämmande inom politiken) fokuserades i hög grad i Nederländerna under 90-talet.
In the 1980s, new public management (NPM), which had come to fruition in the Anglo-Saxon world, took firm root in Dutch local government, with municipal experiments taking place all over the country in self-management, contract management, and related private-enterprise type ventures.
Under 80-talet fick begreppet "nytt offentligt ledarskap", som blivit mycket populärt i den anglosaxiska världen, starkt fortfäste i den nederländska lokalförvaltningen. Över hela landet försökte kommunerna införa självstyre och lägga ut verksamhet på entreprenad, vilket skapade en företagsekonomisk üuiktaing på verksamheten.
The examples of Delft and Groningen are well known.
Exemplen från Delft och Groningen är mycket kända.
The most famous example of private-enterprise type local administration was, however, to be found in Tilburg, leading to the Tilburg model and the international furore surrounding it. In the 1980s, Germany
Det mest omtalade exemplet på företagsmässig lokalförvaltning är dock verksamheten i kommunen Tilburg, som legat till grund för den internationellt uppmärksammade Tilburgmodellen.
was left well behind in the move to introduce NPM techniques.
Tyskland låg under 80-talet långt efter när det gällde att tillämpa det nya offentliga ledarskapets principer.
German communes were themselves in the throes of a development termed Die Erneuerung der Politik von Unten (The Renewal of Politics from Below) (Hesse 1986), which sought to institutionalise participatory and communicative forms of administration from the bottom up.
De tyska kommunerna utvecklades enligt tyska förvaltaingspolitiska experter genom "förnyelse av politiken underifrån" (Hesse, 1986), vilket innebar en underifrån driven institutionalisering av förvaltningen med stora inslag av medborgardeltagande och kommunikation. Under 90talet vände vindarna i Tyskland.