natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Municipal councils are elected according to a mixed system: Councillors in small municipalities (up to 20,000 inhabitants) are elected in single mandate districts in accordance with the system of simple majority voting.
Kommunfullmäktige väljs i ett blandat system: Fullmäktigeledamöter i mindre kommuner (upp till 20 000 invånare) väljs i enmansvalkretsar i ett system med enkel majoritet.
In larger municipalities (over 20,000 inhabitants) elections are held under the proportional system.
I större kommuner (mer än 20 000 invånare) sker valet i enlighet med det proportionella valsystemet.
Members of district assemblies are elected from candidate lists.
Ledamöterna i departementsfullmäktige väljs från kandidatlistor.
Seats are allocated in proportion to the number of votes won by lists with over 5% of the vote at district level.
Varje lista ges fullmäktigeplatser i proportion till antalet röster som den erhållit, under förutsättning att den fått minst 5 % av rösterna på departementsnivå.
The district assembly is composed of 20 members for districts with a population under 40,000; five members are added for every additional 20, 000 inhabitants.
Departementsfullmäktige består av 20 ledamöter i departement som har färre än 40 000 invånare; fem ledamöter läggs till för varje ytterligare 20 000 invånare.
The maximum number of members is 60.
Maximala antalet ledamöter är 60.
Members of the regional parliament are elected from candidate lists.
Ledamöterna i de regionala parlamenten i länen väljs från kandidatlistor.
Seats are allocated in proportion to the total sum of votes won on a given list, provided it wins a minimum of 5% of the votes at the voivodship level.
Varje lista tilldelas platser i proportion till antalet röster den erhållit, under förutsättning att den fått minst 5 % av rösterna i länet.
The parliaments of regions with less than two million inhabitants have 45 members, increasing by five members for every additional 500,000 people.
Vojvodskapsparlament med färre än två miljoner invånare har 45 ledamöter; fem ledamöter läggs till för varje ytterligare ökning av befolkningen med 500 000 invånare.
The democratically elected councils of municipalities nominate management boards which constitute their executive powers.
De demokratiskt valda kommunfullmäktige utser styrelser som utgör den verkställande makten.
Rural municipalities are headed by voits (wóji), rural municipalities with townships and urban municipalities by mayors (burmistrz), and large cities are governed by presidents (prezydent).
Kommunerna leds av borgmästare; dessa kallas wójt i landsbygdskommuner, burmistrz i landsortskommuner med städer och i stadskommuner, och prezydent i större städer.
The members of the management board of a municipality are elected by a majority of votes in the municipal council and with a quorum of at least half of the elected councillors.
Ledamöterna i kommunstyrelsen väljs i majoritetsomröstningar i kommunfullmäktige; minst 50 % av fullmäktige ledamöterna måste vara närvarande vid beslutet.
The chief officers in a rural municipality, the mayors in small towns and the presidents in the 104 biggest towns are elected by an absolute majority of councillors.
Borgmästarna i landsbygdskommunerna, småstäder och i de 104 storstäderna väljs med absolut majoritet bland ledamöterna.
As a form of direct democracy decisions may be taken by local referenda at municipal level.
En form av direktdemokrati består av de beslut som kan fattas i lokala folkomröstningar på kommunnivå.
This includes the possibility of dismissing bodies of local selfgovernment legitimised by direct election.
Bland annat finns möjligheten att avsätta organ som valts i direkta val inom ramen för självstyret.
The district councils elect the head (starosta) of the district management board by an absolute majority of the votes cast of the elected members.
Departementsfullmäktige utser ledaren (starosta) för departementsstyrelsen med absolut majoritet bland de folkvalda ledamöterna.
The regions have a dual governmental structure consisting of the regional selfgovernment (regional council) headed by the marshal (marszalek) and a voivode (wojewoda) as the representative of the central administration (Council of Ministers) at regional level.
I länen är ledningsstrukturen tvådelad och består dels av den regionala självstyrelsen (vojvodskapsförsamlingen) som leds av en "marskalk" (marszalek sejmiku), dels av en vojvod (wojewoda) som företräder statsförvaltningen (regeringen) på regional nivå.
This division of power ensures cohesion between the actions of local and regional selfgovernment authorities and uniformity of key national policies.
Denna maktdelning gör att den lokala och regionala verksamheten inom ramen för självstyret är förenlig med de viktigaste delama av den enhetliga politik som förs på nationell nivå.
The marshal, as president of the voivodship governing board, as well as the vicepresident and other members of the regional executive are elected by an absolute majority of the members of the regional parliament.
Marskalken, som är ordförande i vojvodskapsförsamlingen. vice ordföranden och övriga ledamöter i den regionala styrelsen väljs med absolut majoritet bland ledamöterna i det regionala parlamentet.
The voivode is appointed by the national government and can annul decisions made by selfgovernments bodies should they be inconsistent with the statutory law.
Vojvoden utses av regeringen och kan ogiltigförklara beslut fattade av de självstyrande organen om besluten är oförenliga med landets lagar.
Such an annulment may be put to the Administrative Court by the affected local or regional government.
De styrande organen på lokal och regional nivå kan överklaga sådan annulering till förvaltningsdomstolen.
Voivodes are responsible for all services relating to law-enforcement and public security.
Vojvoden har ansvaret för alla tjänster som sammanhänger med lagens upprätthållande och med den allmänna säkerheten.
In this respect they co-operate with district administrations which are also responsible for public order and security in their local constituencies.
De samarbetar härvid med departementsförvaltningen, som även har ansvaret för allmän ordning och säkerhet i de lokala valkretsarna.
Although Poland has a multiparty system, political life is dominated by four parties: the "Election Action 'Solidarnoææ'", the "Democratic Left Alliance", the "Union of Freedom" and the "Polish Peasant Party".
Polen har ett flerpartisystem men det politiska livet domineras ändå av fyra partier: Solidaritets valallians, Demokratiska vänsteralliansen. Frihetsunionen och Polska bondepartiet.
The first democratic elections to municipal councils took place in May 1990.
De första demokratiska valen genomfördes i maj 1990.
Elections to municipal, district, and regional councils took place in accordance with the new Electoral Law in October 1998.
Val till kommun- och departementsfullmäktige samt till vojvodskapsförsamlingen ägde rum i enlighet med den nya vallagen i oktober 1998.
The predominant role of political parties in the Polish political system has meant that in the first self-governmental election for all levels (from municipality to region) in 1998 political parties dominated electoral competition.
De politiska partiernas framträdande roll i det polska politiska systemet innebar att det 1998 just var de politiska partierna som dominerade valkampen på alla självstyrande nivåer.
Civil movements, associations or organised civil groups appeared only occasionally.
Medborgarrörelser, föreningar och organiserade samhällsgrupper spelade endast undantagsvis någon roll.
The "Democratic Left Alliance" got an absolute majority in one of Poland's 16 voivodships and a relative majority in eight of them.
Demokratiska vänsteralliansen fick absolut majoritet i ett av Polens län och relativ majoritet i åtta andra.
The "Election Action 'Solidarnoææ'" won an absolute majority in four regional capitals and a relative one in two other voivodships.
Solidaritets valallians fick absolut majoritet i fyra regionhuvudstäder och relativ majoritet i två andra län.
Area of the state territory (km") Total population (in millions) GDP per capita (PPP, EUR)
Folkmängd (i miljoner) BNP per capita (köpkraftsparitet, euro)
GDP real growth (%) Budget balance (% GDP) Inflation (%) year-on-year Unemployment (%)
Real BNP­tillväxt (%) Budgetsaldo (% av BNP) Inflation på årsbasis (%) Arbetslöshet (9; ι
Slovenia still has a single-tier system of local self-government.
Slovenien tillämpar fortfarande ett system med en enda nivå för det lokala självstyret.
Municipalities (obèine) usually exercise local tasks only.
Landets kommuner (obeine) ansvarar vanligtvis endast för lokala frågor.
Local selfgovernment is guaranteed by Art. 9 of the Slovene Constitution.
Det lokala självstyret garanteras i artikel 9 i den slovenska konstitutionen.
Section V of the constitution deals exclusively with local self-government. It provides for people to exercise local government powers and functions through self-governing municipalities and other local government organisations (Art. 138).
Avdelning V i konstitutionen behandlar uteslutande det lokala självstyret och ger befolkningen rätt till myndighetsutövning och annan verksamhet på lokal nivå via självstyrande kommuner och andra lokala organ (artikel 138).
Municipalities may consist of a single or more communities having common interests and needs.
Kommunen kan bestå av en eller flera orter med gemensamma intressen och behov.
A municipality is created by law following a referendum among residents in the area favouring its establishment (Art. 139).
En kommun inrättas genom lag efter det att invånarna i det aktuella området givit sitt godkännande i en folkomröstning (artikel 139).
In addition, the constitution provides for the state to transfer additional powers to urban "municipalities" (mestne obèine) (Art. 141).
Konstitutionen ger även staten rätt att decentralisera beslut till storstadskommuner (mestile obeine) (artikel 141).
With regard to the financial framework, the constitution provides for the municipality to raise its own revenues whereby underdeveloped municipalities are eligible for additional state funding (Art. 142).
På det finansiella planet ger konstitutionen kommunerna rätt till egna intäkter och kommuner med svag ekonomisk ställning är berättigade till kompletterande statligt stöd (artikel 142).
Art. 144 provides that the state administration is responsible for a lawful performance of municipalities.
I artikel 144 slås det fast att den statliga förvaltningen ansvarar för att kommunernas verksamhet är lagenlig.
At present II out of 192 municipalities are urban municipalities with a special status giving them extended functions and responsibilities related to urban development and the field of housing, e.g. monitoring rent contracts and levels as well as keeping housing registers.
11 av 192 kommuner är för närvarande storstadskommuner och har en särställning med utvidgade befogenheter när det gäller fysisk planering och bostadsfrågor (t.ex. kontroll av hyreskontrakt och hyresnivåer samt ansvar för landets bostadsregister).
Art. 143 offers the possibility of higher-level selfgovernment, namely regions, by voluntary amalgamation of municipalities.
Enligt artikel 143 kan självstyre införas på en högre - regional - nivå genom att ett antal kommuner frivilligt går samman.
But the legal significance of this provision for the régionalisation process is controversial.
Denna bestämmelses juridiska betydelse för en eventuell regionaliseringsprocess är dock omtvistad.
Apart from the municipalities, public administration is also organised through 58 state administrative units (no special term) covering the territory of one or more municipalities.
Den statliga förvaltningen är vid sidan om en kommunal indelning även uppdelad i 58 statliga förvaltningsenheter som omfattar en eller flera kommuner.
According to the Law on Administration (1994) these units are branches of the central government at local level.
Enligt förvaltningslagen (1994) utgör dessa enheter en förlängning av statsförvaltningen på lokal nivå.
State administration units are assumed to fulfil all state functions which had been fulfilled in the former socialist system by municipalities.
De statliga förvaltningsenheterna skall ombesörja samtliga statliga uppgifter som ålades kommunerna under det socialistiska styret.
In addition they supervise the lawful performance of local government.
De skall dessutom kontrollera att verksamheten på lokal nivå håller sig inom lagens ramar.
As concerns state administration units, there are still many open questions which have to be solved in the near future.
Det finns fortfarande många olösta frågor som rör de statliga förvaltningsenheternas verksamhet.
In particular, the territorial boundaries of these units have not been definitely determined yet, the re-distribution of former municipalities' responsibilities between the new entities at local level and the administrative units has still to be agreed on and there is no special legal status for these units up till now.
Det bör framfor allt framhållas att förvaltningsenheternas geografiska avgränsning ännu inte är definitivt fastlagd och att man ännu inte har kommit överens om hur de befogenheter som tillskrevs kommunerna under det socialistiska systemet skall fördelas mellan Sloveniens kommuner och de statliga förvaltningsenheterna. De statliga förvaltningsenhetemas rättsliga ställning är också oklar.
In Slovenia the political controversy about the re-arrangement of territorial administration is on-going.
Debatten om en omorganisation av den lokala förvaltningsstrukturen pågår för fullt i Slovenien.
An illustrative example of the opposing opinions on this question was the tough discussion whether or not the new Slovene parliament should be bicameral and how its membership should be composed.
Ett exempel som belyser motpolerna i denna debatt är frågan om huruvida det nya slovenska parlamentet skulle ha en eller två kammare och vilka kriterier som skulle gälla för parlamentets sammansättning.
After the experience of the socialist three-chamber system up until 1992 (the former Slovene parliament consisted of the Socio-Political Chamber, the Chamber of Associated Labour where all economic and social policy were to be discussed, and the Chamber of Communes), a compromise was found by implementing an incomplete two-chamber system.
Erfarenheterna av ett socialistiskt trekammarsystem bidrog till att man nådde fram till en kompromisslösning. Parlamentet bestod tidigare av tre kammare: den socio-politiska kammaren, de fackföreningsanslutna arbetarnas kammare (där man diskuterade ekonomiska och arbetsmarknadspolitiska frågor) och kommunkammaren.
The second chamber, namely the National Council, is an advisory body and its constitutional position is weak, although it has a right of veto for the passing of legal acts.
Den andra kammaren - nationella rådet - är ett rådgivande organ som genom sitt veto kan förhindra ratificeringen av rättsakter men som för övrigt har en svag ställning.
However, representatives of local interests (22 out of 40 seats) prevail in the National Council where professional, economic, and social interests can also be found.
I detta råd sitter framför allt representanter för de lokala intressena (22 av 40 mandat) vid sidan om arbetsmarknadens parter och representanter för andra ekonomiska och sociala intressegrupper.
While this result is quite ambiguous with regard to the balance between trends of decentralisation and centralisation, the creation of decentralised state administration bodies by the national government is a clear indication of the latter tendency.
Det finns inga tydliga indikationer på om Slovenien går mot ökad decentralisering eller centralisering, även om inrättandet av decentraliserade statsförvaltningsenheter tyder på att centraliseringstendenserna överväger.
These so-called "administrative units" shall assume all state functions which were formerly carried out by the local authorities.
De statliga förvaltningsenheterna skall sköta alla de statliga uppgifter som tidigare hanterades på lokal nivå.
Opposition to the establishment of regions as a decentralised intermediate level was mainly based on the idea that it would threaten the unity of the state.
Motståndet mot att inrätta regioner som en decentraliserad mellannivå har framför allt grundat sig på uppfattningen att regionerna skulle hota statens roll som sammanhållande kraft.
Municipalities expected that the competences given to the regional level of government would be at the expense of their autonomy.
På kommunal nivå trodde man också att regionerna skulle tilldelas makt på det kommunala självstyrets bekostnad.
- 50 - remains slow in Slovenia, there is less and less fundamental opposition.
Motståndet håller dock på att avta.
Now the necessity of creating regional structures is seen for endogenous as well as exogenous reasons.
Man inser nu att det finns både nationella och internationella skäl till att skapa en regional struktur.
The conviction that regions are an important element of démocratisation and that they are the best way to realise the principle of subsidiarity falls within the first category.
Till de nationella skälen hör övertygelsen att regionerna utgör ett viktigt inslag i en demokrati och att det krävs regioner för att subsidiaritetsprincipen skall kunna tillämpas optimalt.
Currently regions are considered as an adequate response to the different needs which exist in a geographically and demographically heterogeneous society, and to the subjective feelings of affiliation within the population of a certain area ("region").
Regioner anses för närvarande vara av betydelse för att man skall kunna tillgodose behoven i ett geografiskt och demografiskt heterogent samhälle och samtidigt ta fasta på befolkningens samhörighetskänsla inom ett begränsat område ("region").
In addition, the ratification of the European Charter of Local Self-Government urges regional self-government.
Ratificeringen av Europarådets konvention om lokalt självstyre innebär också att regionalt självstyre måste införas.
On the other hand there are exogenous reasons.
Det finns även internationella skäl till att inrätta regioner.
With respect to EU structural funds and crossborder co operation, regional selfgovernment is seen as an adequate measure to guarantee comparability and efficiency, and to prevent the subordination of Slovene border areas to cultural, economic, and financial centres of the neighbouring countries.
EU:s strukturfondsbestämmelser och det gränsöverskridande samarbetet motiverar ett införande av regionalt självstyre, så att ansökningarna från Slovenien blir jämförbara och kan handläggas effektivt. Ett annat syfte är att motverka att de slovenska gränsområdena underordnas grannländernas kulturella, ekonomiska och finansiella centrum.
Slovene political parties are no longer opposed to the introduction of a regional level, as is shown by their programmes calling for decentralisation and regionalism.
De politiska partierna i Slovenien motsätter sig inte längre införandet av en regional nivå, vilket framgår av deras partiprogram för decentralisering och regionalisering.
In 1998, the Slovene government submitted a proposal for a Law on Regions to the parliament in 1998.
Den slovenska regeringen överlämnade 1998 ett lagförslag till parlamentet som syftar till att skapa en regional struktur.
The bill does not define regions as a kind of voluntary cooperation of municipalities, as is provided for by Article 143 of the Constitution.
I lagförslaget definieras inte längre regioner som en möjlighet till frivilligt samarbete mellan kommuner, vilket är den formulering som används i artikel 143 i konstitutionen.
Instead it aims to create regions as a genuine intermediate level with their own competences, including transferred administrative responsibilities of the state.
Syftet med lagförslaget är i stället att inrätta regioner som en verklig mellanliggande nivå med egna befogenheter - inklusive de verksamhetsområden för vilka staten tidigare ansvarade.
The bill provides for three regional organs.
Enligt lagförslaget skall tre regionala organ skapas.
Among them, the Regional Council (pokrajinski svet) is to be responsible for legal acts and composed of directly elected representatives of the residents of the region and of representatives elected by the municipal councils of the region (the number of representatives is to be defined in the statute of a region).
Regionala rådet (pokrajinski svet) skall ansvara för lagstiftningsarbetet och bestå av representanter som väljs dels direkt av regionens invånare, dels av de kommunala råden inom regionen (antalet representanter skall fastställas i respektive regions statuter).
The Regional Committee (pokrajinski odbor) is to be the executive body consisting of 5 to 7 members and headed by the president of the regional council.
Regionala kommittén (prokrajinski obdor) skall vara ett verkställande organ - med 5 till 7 medlemmar - som leds av regionala rådets ordförande.
Finally, the draft provides for the Regional Governor (pokrajinski glavar) to be the head of the regional administration, to be elected by the regional council after gaining consent from the state government.
Lagförslaget stipulerar även att det skall inrättas ett regionguvemörsämbete (prokrajinski glavar). Regionguvernören skall väljas av regionala rådet, efter centralregeringens godkännande, och skall leda den regionala förvaltningen.
As Experts of the Council of Europe recently pointed out, the proposed institutional design would mean a heavy dependence of regions on both municipalities and - via the appointment procedure for the regional governor - central government.
Enligt detta förslag blir regionerna kraftigt beroende av både kommunerna och centralregeringen (p.g.a. tillsättningsförfarandet för regionguvemörer), vilket också har kritiserats av Europarådets experter.
Clearly, the distrust of the national and local level for a strong intermediate level of decentralised territorial administration has not yet been overcome.
Det står helt klart att man ännu inte kommit till rätta med det misstroende som råder på nationell och lokal nivå mot en stark mellannivå i en decentraliserad förvaltning.
The distribution of powers is defined by the Slovene Constitution and the Law on Local Self-Government (1993; subsequently revised six times).
Maktfördelningen fastställs i den slovenska konstitutionen och i lagen om lokalt självstyre (från 1993; denna har därefter reviderats sex gånger).
Municipalities adopt their statute and local budget, decrees and municipal acts regulating rights and obligations of individuals and organisations in the municipality.
Kommunen antar sina egna statuter och den lokala budgeten. Kommunen utarbetar även dekret och föreskrifter som reglerar individers och organisationers rättigheter och skyldigheter i kommunen.
The competences of municipalities are defined in the Constitution (Art. 140, 141) and are partly enumerated in Art. 21 of the Law on Local Self-government.
Kommunernas befogenheter fastställs i konstitutionen (artiklarna 140 och 141) och till viss del i artikel 21 i lagen om lokalt självstyre.
The general rule is that municipalities are responsible for all local affairs.
Generellt ansvarar kommunerna för alla lokala frågor.
Specific tasks may be transferred from state administration to local government.
Den statliga förvaltningen kan delegera vissa uppgifter till den lokala förvaltningen.
Present competences and their significance for local budgets are shown in the following tables.
Aktuella befogenheter och deras konsekvenser för den kommunala budgeten redovisas i följande tabeller:
Page 53
Område
Type of Competence Exclusive Shared
Utbildning Förskola
Kindergarten and nursery Family welfare services
Folkhälsa Hälsoskydd
Structure oflocal expenditure in 1997 and I-VIII 1998:
Utgifter på lokal nivå år 1997 och januari - augusti 1998: Typ av utgifter
* Sub-local communities will not receive special transfers from 1999 on.
Slödel lili kommundelar upphör 1999. Kalla: Setnikar-Cankar. Stanka/Vlaj, Slane/Klun. Maja (1999): 38.