natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Local authorities are also subject to administrative surveillance, which has traditionally been broken down into preventive and disciplinary surveillance.
Kommunen är således föremål för administrativ tillsyn som sedan länge delas upp i preventiv och repressiv.
Over the course of time, disciplinary surveillance, which was unpopular with local authorities, has been scaled down, and the role of preventive surveillance has increased.
Med tiden har den impopulära repressiva tillsynen minskat i betydelse i kommunerna, och den preventiva ökat.
The provinces are largely responsible for administrative surveillance (see below).
Provinserna är till en stor del ansvariga för den administrativa tillsynen (se nedan).
Another player whose formal task is to assess the broader implications and merits of local government is the mayor.
Borgmästaren har formellt till uppgift att bedöma de lokala myndigheterna, deras meriter och i vilken utsttäckning de påverkar beslutsfattandet på högre ort. Borgmästaren utses av regeringen.
Unlike Belgian mayors, who are also appointed rather than directly elected, Dutch mayors usually have no links with local politics.
I motsats till den belgiske borgmästaren, som också utses och inte väljs i direkta val, har den nederländske borgmästaren i regel ingen anknytning till den lokala politiken.
They are expected to be impartial.
En nederländsk borgmästare förväntas vara politiskt obunden.
Larger cities often have mayors who have won their spurs in national politics.
Större städer har ofta en borgmästare som vunnit sina sporrar i nationell politik.
National concerns—geographical distribution of political parties, political rotation, and 'outplacement'—are very relevant here.
Nationella angelägenheter -politiska partiers spridning i landet, politisk cirkulation samt utplacering - spelar i detta sammanhang en viktig roll.
Local political parties can help to choose candidates and give their views.
De lokala politiska partierna kan hjälpa till att välja kandidater och komma med åsikter.
Local views are increasingly being taken into account, but it is still standard practice for the Minister for Home Affairs to approve the preferred local candidate.
Man tar allt större hänsyn till lokal rådgivning, men det förekommer fortfarande ofta att inrikesministern förbigår den lokalt prioriterade kandidaten.
The possibility of introducing a system of elected mayors has been discussed for some time, but it is and remains unlikely that mayors will ever be elected.
Man har länge diskuterat möjligheten att införa ett system där borgmästaren väljs, men det är och förblir osannolikt att bogmästare någonsin kommer att väljas och inte utses av regeringen.
Although the current system has disadvantages, it also has considerable advantages.
Nackdelarna med detta system vägs nämligen upp av ett stort antal fördelar.
The fact that mayors are appointed by central government means that they are often well connected at this level, and this has positive implications for the management of local authorities' external relations.
Att borgmästaren utnämnts av regeringen och ofta har goda kontakter på hög nivå är fördelaktigt för kommunens yttre kontaktnät.
The fact that the mayor is not a direct player does not have to worry constantly about being re-elected, and can, therefore, concentrate on his/her main task—being an influential observer—is an advantage for the political process in the local council and the municipal executive.
Vad gäller det politiska spelet i konrniunfullmäktige och kommunstyrelsen är det en fördel att borgmästaren inte själv aktivt deltar, att denne inte ständigt måste oroa sig över att bli omvald, utan kan koncentrera sig på sin viktigaste uppgift: rollen som iakttagare med stort inflytande.
Research has shown that mayors in the Netherlands have considerable
Undersökningar visar att borgmästaren har relativt stor makt jämfört med andra lokala politiska aktörer.
They are also by far the most familiar actors on the local political scene.
av kommunfullmäktige.
It is much less common than in Belgium for the aldermen to come from a homogeneous political majority in the council; the executive more often reflects the political make-up of the council, with several political parties forming a coalition.
I Nederländerna är det mycket vanligare att en proportionellt sammansatt styrelse av flera politiska partier utgör en koalition.
The local council is formally the highest administrative organ of the local authority.
Formellt sett är kornmunfullmäktige kommunens högsta styrelseorgan.
Technically, it is a unitary system.
Kommunalråden ingår i kommunfullmäktige.
The councillors sit on the council, and the municipal executive is, as it were, the executive arm of the council.
Man skulle kunna säga att kommunstyrelsen är kornmunfullmäktiges verkställande gren. I praktiken är förhållandena ofta mycket mer dualistiska.
In practice, the situation is much more dualistic, with the aldermen playing an active, shaping role in local politics and the councillors an evaluating and monitoring role (Tops 1994).
Rollerna är ofta fördelade så att den verkställande grenen spelar en viktig roll i den lokala politiken, medan ledamöterna i kommun fullmäktige fyller en utvärderande och kontrollerande funktion (Tops, 1994).
The work of the aldermen is not as much driven by the councillors than vice versa.
Kommunal rådens arbete drivs inte direkt på av ledamöterna, snarare tvärtom.
Of all the political positions in the local authority, that of councillor has become the most pressurized.
Av alla befattningar i kommunen är kommunfullmäktigeledamotens den som utsätts för mest påtryckningar.
The local council is officially the most important body, but in practice it is bypassed by local politics in various spheres: the aldermen are not very politically dynamic, and in the public domain the councillors feel themselves to be more and more sidelined by civil servants and interest groups who are increasingly influencing the emergence of collective preferences through interactive decisionmaking arrangements and local referendums.
Formellt sett är kornmunfullmäktige det viktigaste organet, vilket i praktiken ofta förbises på olika håll inom den lokala politiken. På det offentliga området känner sig fullmäktige ledamöterna allt oftare utmanövrerade av tjänstemän och intressegrupper som genom interaktivt beslutsfattande och lokala folkormöstaingar i allt större utsträckning har möjlighet att påverka befolkningen.
The most important institutions in Dutch provincial government are the royal commissioner (who heads the other two main bodies), the provincial council (the province's elected body), and the provincial executive (day-to-day management).
De viktigaste politiska postema i de nederländska provinserna är landshövdingen (Commissaris van de Koniging) (som av drottningen utses till ordförande fór de två andra viktiga organen), landstingen (Provinciale Staten) (provinsens representativa organ) och länsstyrelsen (het College van Gedeputeerde Staten) (verkställande organ).
Relations between these three institutions have much in common with those between the local bodies, as described above: the system is officially unitary, but in practice displays many dualistic characteristics; the leading figure is not legitimised through elections either, but is nevertheless the most influential player.
Förhållandet mellan de tre institutionerna liknar å ena sidan på många sätt det som tidigare beskrivits i samband med kommunen; även här är det fråga om ett enhetssystem som i praktiken visar många dualistiska drag; den ledande personen är inte legitimerad genom val, men har trots det störst inflytande.
But there are also differences, which have to do with the particular role and position that provincial government has acquired in the Dutch system over time.
Å andra sidan finns det skillnader som hänger samman med den alldeles speciella roll och ställning som det provinsiella styret har fått genom åren i den nederländska staten.
Historically, the provinces are the component parts of the Dutch state.
Historiskt sett är provinserna de konstituerande delama i den nederländska staten.
Between 1588 and 1795 there was a confederal republic in the Low Countries, in which the provinces enjoyed considerable autonomy.
Mellan 1588 och 1795 låg i lågländerna en förbundsrepublik där provinserna åtnjöt stort självstyre.
During the next few decades, however, the power of the provinces was substantially eroded.
Under de följande årtiondena förlorade provinserna dock en stor del av sin makt.
Reforms during the Batavian French period (1795-1813) aimed to curtail the provinces' power and incorporate the provincial tier of government into a uniform and indivisible unitary state.
Omorganisationer under den batavisk-franska perioden (1795-1813) syftade till att begränsa provinsemas makt och att inlemma det provinsiella styrelseskiktet i en likriktad och odelbar enhetsstat.
Thorbecke had certainly designed a unitary state, but, according to his plan, unity within this state should not be based on central government, but on a dynamic process of coordination between the three active elements of the state (Toonen 1992).
nödvändigtvis på centralt styre, utan på en dynamisk samordningsprocess mellan de tre aktiva delama i staten (Toonen m.fl., 1992).
The scope given, in theory, to the provinces under Thorbecke's constitution was certainly not taken full advantage ofin practice.
De möjligheter som Thorbeckes författning i teorin innebar för provinserna utnyttjades med säkerhet inte på bästa sätt i praktiken.
During the second half of the nineteenth century and in the twentieth century, the provinces lost administrative authority in a way that has not always been understood by outside observers—who look first at the constitutional status of the middle tier of government (Hesse and Kleinfeld 1990).
Under den senare hälften av 1800-talet och under 1900-talet har provinserna förlorat makt på ett sätt som de utländska iakttagarna, som först och främst ser till det mellersta styrelseskiktets konstitutionella ställning, inte alltid förstår sig på (Hesse och Kleinfeld, 1990).
Central government and local authorities rather than the provinces have become the face of public administration, to the extent even that over time the provinces have been described as 'the authorities' authority', that is an authority that was only visible and relevant to the authorities and civil servants of central government, provinces, and local authorities.
Den centrala regeringen och kommunerna har i mycket större utsttäckning än provinserna blivit den offentliga förvaltningens ansikte utåt. Det har till och med gått så långt att provinserna efter en tid kännetecknades som "myndighetemas myndighet", en styrelsenivå som egentligen bara syntes och var av betydelse för landets, provinsens och kommunens förvaltare och tjänstemän.
Today, the provinces' remit can be broadly subdivided into three categories.
De nuvarande provinsemas arbetsområden kan i stora drag delas in i tre kategorier.
First, there are matters affecting the general public.
Den första kategorin omfattar den del av förvaltningen som riktar sig till medborgarna.
The provinces' role in this sphere is limited.
I detta avseende är provinsemas roll begränsad, åtminstone verkar det så utåt (med undantag av den nya kommurundelningen).
Second, there is the real authorities' authority.
Den andra kategorin omfattar den verkliga myndighetemas myndighet.
This is the classic role of the province as the watchdog of local authorities and water boards, particularly as regards their finances, and as the intermediary between central and local government, which is apparent, for example, in the role played by the royal commissioner in appointing mayors.
Detta är provinsens klassiska roll som tillsynsinstans till kommunstyrelserna och vattenverken (waterschap), i synnerhet i ekonomiskt hänseende, och som medlare mellan den centrala och lokala förvaltningen, vilket bland annat kommer till uttryck då landshövdingen utnämner borgmästare.
Third are the activities of provincial government in the sphere of social policy.
Den tredje kategorin omfattar provinsförvaltningens verksamhet som är inriktad på samhälleliga politiska nätverk.
Over the past ten years, this has expanded considerably in areas such as the environment, agriculture, nature conservation, economic development, communications and transport.
Denna verksamhet har under de senaste tio åren utökats avsevärt på områden som miljö, jordbruk, miljövård, ekonomisk utveckling, trafik och transport.
An active, organizing role is increasingly often aspired to, with the emphasis on mobilizing the relevant players and introducing them to each other (social organizations, local authorities, centralgovernment bodies, business).
Alltmer eftersträvas en aktiv och organiserande roll där tonvikten läggs vid rörlighet och kommunikation med relevanta institutioner (samhälleliga organisationer, kommuner, statliga tjänster och näringslivet).
2.3 Institutionalized Interdependenties
Lagfäst ömsesidigt beroende
Starting with Thorbecke's concept, which emphasizes the conditional autonomy of government bodies, actual developments since the mid-nineteenth century can be seen as a steady increase in both the scale and the intensity of interaction between the levels of government.
Med utgångspunkt i Thorbeckes modell, där tonvikten läggs vid en bunden självständighet för förvaltningsorganen, kännetecknas utvecklingen sedan mitten på 1800-talet av ett ständigt växande ömsesidigt beroende mellan styrelseskikten, både vad gäller kvantitet och intensitet.
In order to operate effectively today, local authorities and higher levels of government must coordinate their activities.
För att kommuner och högre myndigheter skulle kunna fungera effektivt var de tvungna att samarbeta och lita på varandra.
Administrative autonomy (mutual independence between tiers of government) is a feature of the Dutch government system that has become more and more important over time.
Ömsesidigt beroende mellan styrelseskikten är ett huvuddrag i den nederländska förvaltningsstrukturen som har fått allt större betydelse.
Since the establishment of the decentralized unitary state by Thorbecke, interdependence has become increasingly institutionalized.
Sedan inrättandet av Thorbeckes decentraliserade enhetsstat har detta ömsesidiga beroende blivit mer lagfäst.
In this light, an open-minded view must also be taken of the so-called nationalisation of local government.
Mot bakgrund av detta bör man ha en nyanserad syn på den så kallade nationaliseringen av det lokala styret.
Of course national government has become more and more affected by local government over time. On the other hand, national government has also become increasingly more independent of local government activities and sources of power.
Visserligen har de nationella myndigheterna med åren blivit alltmer involverade i den lokala förvaltningen, men å andra sidan har de nationella myndigheterna med tiden också blivit mer och mer beroende av de lokala myndighetemas verksamhet och makt.
The number of central government instruments certainly increased in number over the years, but quantity is not always reflected in quality.
De centrala styrelseinstrumenten har säkert ökat i antal med åren, men kvantitet är inte alltid detsamma som kvalitet. Frågeformulär, informationsplikt och planeringskrav visade sig i
Circulars, information services and planning requirements seem in practice to be counterproductive, but not very effective.
praktiken ha en hämmande effekt och inte vara vidare effektiva.
The reorganization of administrative instruments in the 1980s and 1990s must, therefore, be seen rather as a recognition of failure than as an abandonment of centralgovernment authority.
Saneringen av de administrativa instrumenten under 80- och 90talet bör därför också snarare ses som ett erkännande av maktlöshet än som ett frivilligt avståndstagande från styrelsemakt.
The scope of legislation on cogovernment—under which central government calls upon local authorities for help in providing public services—has increased considerably since the beginning of the twentieth century.
Sedan början av detta århundrade har samarbetslagstiftaingen förstärkts kraftigt. Enligt denna lagstiftning uppmanar de nationella myndigheterna de lokala myndigheterna att bidra till en social offentlig sektor.
The balance between autonomy and cogovernment has been reversed compared to the situation in the mid-nineteenth century.
Jämfört med för hundra år sedan är förhållandet mellan självstyre och samstyre omvänt.
The vast majority of localauthorities activities covered by legislation currently come under the cogovernment system (RBB 1988; Derksen 1995: 13).
Den största delen av den verksamhet inom kommunen som omfattas av rättsliga avtal styrs av någon form av samarbetslagstiftaing (RBB, 1998; Derksen, 1995:13).
On the other hand, the nature of cogovernment has changed substantially.
Å andra sidan har samstyret förändrats mycket.
In many areas, local authorities are now allowed to regulate in a certain matter, rather than merely implementing rules imposed by a higher authority.
På flera områden över låter man numera åt kommunerna att besluta i vissa ärenden i stället för att som tidigare bara låta kommunerna utföra sådant som redan beslutats på högre nivå.
By international standards, Dutch local authorities have relatively limited own tax revenues.
Internationellt sett förfogar nederländska kommuner över ett relativt litet eget skatteområde.
Even when income from duties and levies is added to these revenues, local authorities' own resources amounted to no more than 16 per cent of their total resources in 1995.
Även efter det att inkomster från andra skatter och avgifter hade lagts till överskred de egna inkomsterna från kommunerna fortfarande inte 16 % år 1995.
In 1986 this percentage was less than 8 per cent (RGF 1996: 60).
År 1986 var andelen inte högre än 8 % (RGF, 1996:60).
On the other hand, total revenues are relatively high by international standards (WRR 1990: 202; OECD 1996: 7).
Å andra sidan är de totala kommunala inkomsterna relativt höga, även i ett internationellt sammanhang (WRR, 1990: 202; OECD, 1996:7).
Local authorities in the Netherlands are largely dependent on central government for their resources.
De nederländska kommunerna är till större delen beroende av de nationella myndigheterna för sina inkomster.
The bulk of central government's contribution to local budgets takes the form of specific transfers that are tied to departmental spending provisions.
Den största delen av de nationella bidragen till den kommunala budgeten består av understöd som är bundet till specifika departementala utgiftsvillkor.
In 1985 over 70 per cent of local government revenue consisted of specific transfers.
Under 1985 utgjordes 70 % av inkomsterna från den lokala förvaltningen av specifikt understöd.
Over 400 types of specific transfers existed at that time (Ministerie van Binnenlandse Zaken 1996: 4; RGF 1996: 60).
Vid den tidpunkten fanns det ca 400 olika sorters specifika bidrag (RFG, 1996:60; nederländska inrikesministeriet, 1996:4).
Under decentralising measures, the number of specific transfers was reduced to just over 140 in 1995.
Inom ramen för decentralieringspolitiken reducerades antalet specifika bidrag till ca 140 under 1995.
The proportion of local authorities' total revenue represented by specific transfers was also reduced, although not to the same extent as the number of such transfers, which still amounted to over 50 per cent in 1995 (Ministerie van Binnenlandse Zaken 1996; RGF 1996: 60).
Andelen specifika bidrag av de totala inkomsterna i kommunerna reducerades också, dock i mindre utsträckning än antalet. Under 1995 låg andelen fortfarande kring 50 % (nederländska inrikesministeriet, 1996:9; RGF, 1996:60).
departments, these departments are dependent on local authorities to implement policy.
Liksom de lokala myndigheterna är beroende av den centrala regeringens olika departement, är dessa departement beroende av de lokala myndigheterna för genomförande av politiken.
In most cases, it is local authorities, rather than centralgovernment field units (that is decentralized departments), that implement policy.
Oftast är det snarare kommunerna än organisationer inom departementen (decentraliserade tjänster) som genomför politiken.
Centralgovernment departments depend on local authorities to put 'their' policies into effect.
Departementen är beroende av de lokala myndigheterna för att genomföra "sin" politik.
Comparisons with other countries show that local authorities are responsible for a relatively large proportion of total public spending.
Jämförelser med andra länder tyder på att en relativt stor del av de totala statliga utgifterna går till kommunerna.
Belgium also provides a interesting comparison: Dutch local authorities have substantially more public money to disburse, despite the fact that they have less own resources to spend.
I detta sammanhang är det intressant att göra en jämförelse med Belgien: Nederländska kommuner har betydligt mer allmänna medel till sitt förfogande trots att deras egna resurser är mindre.
Local expenditure as a percentage of total public expenditure in the Benelux countries
TABELL 10.1: Andel lokala utgifter av totala statliga utgifter i Beneluxländerna
Localauthority autonomy in the purely constitutional sense has been affected by the institutionalization of interdependence, but this does not mean that Dutch local authorities have become powerless.
Det kommunala självstyret, i rent statsrättslig bemärkelse, förlorade på att det ömsesidiga beroendet lagfästes. Detta betyder emellertid inte att den nederländska kommunen har blivit maktlös.
Local authorities in the Netherlands have developed from a situation of 'measured autonomy' to 'modified cogovernment'.
Kommunerna i Nederländerna har genomgått en utveckling från "begränsat självstyre" till "interaktivt samstyre med den nationella regeringen".
The dependence of local authorities on higher tiers of government is offset by the dependence of the latter on them.
Kommunerna är beroende av de högre myndigheterna och vice versa.
While national government undeniably has resources, so do local authorities (cf.
På samma sätt som de nationella myndigheterna onekligen har sina resurser, har de lokala myndigheterna sina (se tabell 10.2).
Table 10.2).
TABELL 10.2: Lagfäst ömsesidigt beroende
Institutionalized interdependence
Konstitutionell ställning
Information and knowledge
Information och kunskap
THE PRACTICE OF SUBNATIONAL DEMOCRACY
FÖRUTSÄTTNINGARNA FÖR DEN LOKALA OCH REGIONALA DEMOKRATIN
3.1 The Role of Political Parties
De politiska partiernas roll
Political parties represented in national government—the Partij van de Arbeid (PvdA, Labour Party), Christen Democratisch Appèl (CDA, Christian Democratic Party), Volkspartij voor Vrijheid en Democratie (WD, People's Party for Freedom and Democracy), Democraten 66 (D'66, Democrats 66), Groen Links (Green Party) and a host of smaller parties in the very variegated Dutch party system—are also active at lower levels of government.
De politiska partier som finns företrädda på nationell nivå — Partij vad de Arbeid (PvdA, arbetarpartiet), Christen Democratisch Appèl (CDA, kristdemokratiska partiet), Volkspartij voor Vrijheid en Democratie (WD, folkpartiet för frihet och demokrati), Democraten 66,(Ό''66, Demokraterna 66), Groen Links (miljöpartiet) och de många småpartier som finns i det mångskiftande nederländska partilandskapet — är också aktiva på lokal och regional nivå.
There have always been a large number of political parties in the Netherlands.
Det har alltid funnits många partier i Nederländerna.
When the country was divided along socio-political lines, political power at subnational level—particularly in local authorities—was in the hands of one of a few parties.
När samhället var indelat i grupper med utgångspunkt från livsåskådning låg den politiska makten på lokal och regional nivå — och då främst i kommunerna - i större utsträckning i händerna på ett eller några få partier.