natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In both instances, Austria nevertheless deniedliability, arguing that there was nodirect causal link between the incorrect transposition of the directive and the lossor damage suffered by consumers if the date and scope of the implementingmeasures could have contributed to the occurrenceof the loss or damage only asa result of a chain of wholly exceptional and unforeseeable events.
Av domen av den 15 juni 1999 i mål C-140/97, Rechberger (REG 1999, s. I- 3499), kan man dra vissa lärdomar i fråga om begreppen "tillräckligt klar Överträdelse" och "direkt orsakssamband" mellan denna Överträdelse och den skada som de enskilda har lidit.
The Courtobserved, however, that the national court had well andtruly found that there wassuch a link in the case in point.
Dessa begrepp utgör två av tre villkor som måste vara uppfyllda för att medlemsstaternas skadeståndsansvar skall aktualiseras.
Furthermore, the very aim of the directive wasto arm consumers against the consequences of bankruptcy, whatever its causes.The Court therefore concluded that exceptional and unforeseeableevents, in as much as they would not have presented an obstacle to the refund of money paidover or the repatriation of consumers if the guarantee system had been implementedin accordance with the directive, were not such as to exclude theexistence of a direct causal link and consequently to preclude the Member State's liability.
Flera enskilda hade väckt talan om skadestånd mot Republiken Österrike vid en domstol i denna stat till följd av att denna stat inte hade införlivat direktiv 90/314/EEG om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang' på ett riktigt sätt, vilket hade hindrat dessa personer från att erhålla återbetalning av belopp som hade erlagts till en researrangör som kommit på obestånd. Republiken Österrike hade närmare bestämt förebråtts för att ha begränsat det skydd som föreskrivs i direktivet till att enbart gälla resor med avresa tidigast den 1 maj 1995, trots att denna stat hade anslutit sig till Europeiska unionen den 1 januari samma år.
ln Konle, the national court asked whether, in Member States with a federalstructure, reparationfor damage caused to individuals by national measures takenin breach of Cornmunity law had necessarily to be provided by the federal Statein order for the obligations of the Member State under Community law to befulfilled.
Domstolen slog för det första fast att det faktiskt rörde sig om ett felaktigt införlivande av direktivet och därefter att det var fråga om en "tillräckligt klar" Överträdelse av gemenskapsrätten, aven om medlemsstaten hade genomfört alla de andra bestämmelserna i direktivet.
In its reply, the Court stated that it is for each Member State to ensurethat individuals obtain reparationfor damage caused to them by non-compliancewith Community law, whicheverpubtic authority is responsible for the breach andwhichever public authority is in principle, under the law of the Member Stateconcerned, responsible for making reparation.
Medlemsstaten hade nämligen inget utrymme för skönsmässig bedömning avseende det datum från vilket den omtvistade bestämmelsen skulle bli tillämplig i dess rättsordning. Begränsningen av det ifrågavarande skyddet var således uppenbart oförenlig med de skyldigheter som följde av direktivet.
On the other hand, Communitylaw does not require Member States to make any change in the distribution ofpowers and responsibilitiesbetween the public bodies which exist in theirterritory; it is sufficient that the procedural arrangements in the domestic systemenable the rights which individuals derive from the Community legal system tobe effectively protected without it being more difficult to assert those rights than the rights which they derive from the domestic legal system fiudgment of 1 June1999 in Case C-302197Konle v Austria, not yet reporredin the ECR).
Enligt den andra invändningen hade Republiken Österrike, i stället för att i enlighet med direktivet införa bestämmelser om en skyldighet för arrangören att förfoga över tillräcklig säkerhet för att garantera återbetalning av erlagda belopp och för hemtransport av konsumenten i händelse av att arrangören kom på obestånd eller försattes i konkurs, endast föreskrivit att ett försäkringsavtal skulle ingås eller att en bankgaranti skulle ställas för ett belopp som skulle beräknas på grundval av arrangörens tidigare eller uppskattade omsättning för att täcka riskerna.
Although the mainpurpose of the mechanismfor resolving disputesunder the WTO agreements wasto secure the withdrawal of measures inconsistentwith the WTO rules, themechanism also provided the contracting parties with the possibility of the grantof compensation on an interim or even definitive basis.
emellertid i reglerna om förfaranden för tvistlösning att de avtalsslutande parterna kan ges tillfallig eller slutgiltig kompensation.
Consequently,to requirethe judicial organs to refrain from applying rules of domestic law which wereinconsistent with the WTO agreements would have the consequence of deprivingthe legislative or executive organs of the contracting parties of that possibilityafforded by the agreements of entering into negotiated arrangements even on atemporary basis.
Att under dessa omständigheter ålägga domstolarna en skyldighet att underlåta att tillämpa bestammelser i intern rätt som är oförenliga med WTO-avtalen skulle leda till att de avtalsslutande parternas verkställande organ berövades den i dessa avtal föreskrivna möjligheten att nå en lösning genom förhandlingar, om än bara som en tillfallig åtgärd.
According to the Court, it followed that the WTO agreements,interpreted in the light of their subject-matter and purpose, did not determine theappropriate legal means of ensuring that they were applied in good faith in thelegal order of the contracting parties.
Därav följer att der i WTO-avtalen, tolkade mot bakgrund av deras föremål och syfte, inte fastslås vilka rättsliga medel som är lämpliga för att garantera att de fullgörs ärligt inom de avtalsslutande parternas interna rättsordningar, Domstolen angav att samma lösning dessutom hade tillämpats av andra avtalsslutande parter, vilket innebar att ett annat synsätt på gemenskapsnivå skulle riskera att leda till en obalans i tillämpningen av WT0:sbestammelser och att gemenskapens lagstiftande eller verkställande organ berövades den handlingsfrihet som liknande organ hos gemenskapens handelspartners förfogar över.
The Court noted that the same solutionwas, moreover, applied by other contracting parties, so that a different attitudeat Community level might lead to disuniform application of the WTO rules, bydepriving the legislative or executive organs of the Community of the scope formanoeuvre enjoyed by their counterpartsin the Community's trading partners.As to the remainder,the Court established that the Community measure contestedin the case was not designed to ensure the implementation in the Community legalorder of a particular obligation assumedin the context of the WTO and that it didnot make express reference to any specific provisions of the WTO agreements,the only instances where it would be for the Court to review the legality of the Community measure in question in the light of the WTO rules.
Domstolen slog vidare fast att det ifrågasatta beslutet inte syftade till att säkerställa uppfyllandet i gemenskapens rättsordning av en särskild förpliktelse som gemenskapen iklätt sig inom ramen för WTO och inte heller uttryckligen hänvisade till vissa bestammelser i WTO-avtalen, vilka är de enda situationer där det åligger domstolen att pröva lagenligheten av gemenskapsrattsakteni fråga med hänsyn till WTO:s regler.
In the institutional domain, it was determination of the legal basis for Community measures which once more gave rise to most of the litigation, thisyear setting the Community institutions against each other.
Vad avser området för institutionell ratt var det fastställandet av den rättsliga grunden för gemenskapsrättsakter som, återigen, var föremål för de flesta målen och således under detta år vållade stridigheter mellan gemenskapsinstitutionerna.
Judgment was given in 1999 in three actions for annulment of Council measuresbrought by the European Parliament on the ground that its prerogatives had beeninfringed.
Under år 1999 meddelades dom i tre mål där Europaparlamentet hade väckt talan om ogiltigförklaring av rådets rättsakter på grund av att parlamentets rättigheter hade åsidosatts.
In the first of those cases, the Parliament contendedthat a Councildecision on the adoption of a multiannual prograrnmeto promote the linguisticdiversity of the Community in the information society should have had a duallegal basis.
I det första av dessa mål gjorde parlamentet gällande att ett beslut av rådet om antagande av ett flerårigt program för att främja gemenskapens språkliga mångfald i informationssamhället skulle ha antagits med stöd av en dubbel rättslig grund.
It considered that, in addition to Article 130 of the EC Treaty (now
Parlamentet ansåg närmare bestämt att förutom artikel 130 i EG-fördraget (nu artikel 157 EG), som rör industrin, borde detta beslut även ha artikel 128 (nu artikel 15 1 EG), som avser kulturen, som rättslig grund.
In order to assess the merits of the case, the Court checked whetherculture was an essential componentof the contested decision, in the same way asindustry, and could not be dissociated from industry, or whether the "centre ofgravity" of the decision was to be found in the industrial aspect of the Communityaction.
Av Övervägandenai ingressen till beslutet, i vilka det hänvisas till kulturella aspekter av informationssamhället, framgår det att de är uttryck för konstateranden eller allmänna önskemål som inte i sig kan utgöra programmets syften.
The main and predominant characteristic of theprogralnme appeared in actual fact to be of an industrial nature.
Programmet var huvudsakligen och på ett avgörande sätt av industriell karaktär.
As regards thecontent of the contested decision, the Court stated that the main thrust of theactions covered was to ensure that undertakings did not disappearfrom the marketor have their competitivenessundermined by communicationscosts caused bylinguistic diversity.
Vad beträffar innehållet i det omtvistade beslutet ansåg domstolen att de åsyftade insatserna hade som huvudsaklig effekt att undvika att företag försvann från marknaden eller att deras konkurrensförmåga minskades på grund av de kostnader för kommunikation som hörde samman med den språkliga mångfalden.
It therefore concluded overall that the effects on culture wereonly indirect and incidental as compared with the direct effects sought, whichwere of an economic nature and did not justify basingthe decision on Article 128of the Treaty aswell.
Sammanfattningsvis ansåg domstolen att inverkan på kulturen var indirekt och underordnad i förhållande till den direkta verkan som man försökt uppnå, som var av ekonomisk karaktär, och motiverade därför inte att beslutet även skulle baseras på artikel 128 i fördraget.
It accordingly dismissed the Parliament's application (Case
Domstolen ogillade följaktligen parlamentets talan (dom av den 23 februari 1999 i mål C-42/97, Parlamentet mot rådet, REG 1999, s. 1-869).
By contrast, another application brought by the Parliament was allowed in a judgment delivered two dayslater fiudgment of 25 February 1999 in Joined Cases
Parlamentets talan i ett annat mål bifölls däremot av domstolen i en dom som meddelades två dagar senare (dom av den 25 februari 1999 i de förenade målen
C-164197and C-165197Parliament v Council [1999] ECR I-1139).
C-164/97 och C-165197, Parlamentet mot rådet, REG 1999, s.
judgment concerned two Council regulations on the protection of the
I en dom av den 8 juli 1999 i mål C-189/97, Parlamentet mot rådet (REG 1999, s.
Community's forests against atmospheric pollution and against fire which hadbeen adopted on the basis of Article 43 of the EC Treaty (now, after amendment,Article 37 EC).
1-474 l),tolkade domstolen för första gången begreppet "avtal som har betydande budgetmassiga följder för gemenskapen" i artikel 228.3 andra stycket i EG-fördraget (nu artikel 300 EG i ändrad lydelse).
Endorsingthe arguments put forward by the applicant, the Courtheld that, although the measures referred to in the regulations could have certainpositive repercussions on the functioning of agriculture, those consequences wereincidental to the primary aim of the Community schemesfor the protection offorests, which were intended to ensure that the natural heritage represented byforest ecosystemswas conserved and turned to account, and did not merely consider their utility to agriculture.
Domstolen godtog för det första inte rådets argument enligt vilket det var nödvändigt att beakta gemenskapens sammanlagda budget för att kunna bedöma huruvida ett avtal hade betydande budgetmassiga följder. De sammanlagda anslagen för gemenskapens externa åtgärder utgör nämligen traditionellt en marginell del av gemenskapsbudgeten, vilket innebär att en användning av det kriterium som förts fram av rådet skulle riskera att helt beröva den omtvistade bestämmelsen dess ändamålsenliga verkan.
In its judgment of 8 July 1999 in Case C-189197Parliament v Council, notyetreported in the ECR, the Court interpreted for the first time the term "agreementshaving important budgetary implications for the Community" used in the second
Domstolen underkände även två andra kriterier som parlamentet hade gjort gällande, närmare bestämt den relativa andelen av dessa
subparagraph of Article 228(3) of the Treaty (now, after amendment, the secondsubparagraph of Article 300(3) EC).
utgifter i förhållande till utgifter av samma karaktär under budgetposten i fråga samt den ökning som utgifterna i avtalet i fråga representerar i förhållande till den ekonomiska delen av det föregående avtalet.
In derogation from the normal procedure,which provides only for consultation of the Parliament, agreements of that typemay be concluded only if the Parliament's assent is obtained.
Domstolen godkände slutligen tre andra kriterier. Domstolen ansåg för det första att det förhållandet att utgifterna är spridda över flera år var relevant, eftersom relativt måttliga årliga utgifter, om de kumuleras över flera år, kan utgöra en betydande budgetbörda.
In its judgment, the Court first of all rejected the approach contended for by the Council, under whichthe overall budget of the Community was referred to in order to assess whetheran agreement had important budgetary implications.
Domstolen ansåg vidare att en jämförelse mellan de utgifter som följer av ett avtal och storleken på de anslag som är avsedda att finansiera gemenskapens externa åtgärder gjorde det möjligt att placera in detta avtal i ett sammanhang, nämligen den budget som gemenskapen har avsatt för dessa externa åtgärder.
It stated that all theappropriations allocated to external operations of the Community traditionallyaccounted for a marginal fraction of the Community budget, so that the provisionat issue might be rendered wholly ineffective if the Council's criterion wereapplied.
Domstolen ansåg slutligen att denna bedömning, när det rör sig om ett sektorsavtal, i förekommande fall kan kompletteras med en jämförelse mellan de utgifter som avtalet medför och samtliga anslag för denna sektor i budgeten, interna och externa aspekter sammantagna.
The Court also rejected two criteria proposed by the Parliament: first,the share of the expenditure at issue in relation to expenditure of the same kindunder the relevant budget heading and, second, the rate of increase in expenditureunder the agreement in question in relation to the financial section of the previousagreement.
Efter att ha tillämpat dessa kriterier på det aktuella fallet fann domstolen att fiskeavtalet med Mauretanien hade ingåtts för en tid av fem år, vilket inte är en särskilt lång tidsperiod, och att de aktuella årliga beloppen, även om de översteg 5 procent av utgifterna för fiske, inte utgjorde mer än drygt 1 procent av de anslag som avsatts för gemenskapens externa åtgärder.
Three other criteria were ultimately adopted by the Court.
Denna andel kunde, även om den inte var försumbar, knappast betraktas som betydande.
It found,first, that the fact that expenditure under an agreement was spreadover severalyears was relevant, since relatively modest annual expenditure could, over anumber of years, represent a significant budgetary outlay.
Domstolen slog slutligen fast att detta avtal inte hade några betydande budgetmässiga följder för gemenskapen i den mening som avses i artikel 228.3 andra stycket i fördraget och ogillade följaktligen parlamentets talan.
It then held thatcomparison of the expenditure under an agreement with the amount of theappropriations designed to finance the Community's external operations enabledthat agreement to be set in the context of the budgetaryoutlay approved by the Community for its external policy, and offered an appropriate means of assessingthe financial importance which the agreement actually had.
I det sista fallet var det kommissionen som hade väckt talan om ogiltigförklaring av en rådsförordning om ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaternas administrativa myndigheter och om samarbete mellan dessa och kommissionen för att säkerställa en korrekt tillämpning av tull- och jordbrukslagstiftningen, vilken hade antagits med stöd av artiklarna 43 (nu artikel 37 EG i ändrad lydelse) och 235 (nu artikel 308 EG) i fördraget.
Finally, where asectoral agreement was involved, that analysiscould, in appropriate cases, becomplemented by a comparison between the expenditure entailed by theagreement and the whole of the budgetary appropriations for the sector inquestion, taking the internal and external aspects together.
Enligt kommissionen borde rådet ha grundat den ifrågasatta förordningen på artiklarna 43 och 100a i fördraget (nu artikel 95 EG i ändrad lydelse).
Applying those criteriato the case before it, the Court found that the fisheries agreement with Mauritania(the agreement in issue) had been concluded for five years, which was not a particularly lengthy period, and that while the annual amounts at issue exceeded5Vo of expenditure on fisheries, they representedbarely more than L% of the whole of the payment appropriations allocated for external operations of the Community, a proportion which, whilst far from negligible, could scarcely bedescribed as important.
Denna sistnämnda bestämmelse syftar till en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning för att säkerställa den inre marknadens upprättande och funktion.
It therefore concluded that the agreement did not haveimportant budgetary implications for the Community within the meaning of thesecond subparagraph of Article 228(3) of the Treaty and dismissed the Parliament ' s application.
Kommissionen hävdade för det första att denna förordning syftar till att säkerställa att tullunionen - och således den inre marknaden - fungerar tillfredsställande samt att skyddet för gemenskapens ekonomiska intressen i den mening som avses i artikel 209a i EG-fördraget (nu artikel 280 EG i ändrad lydelse), nämligen bekämpning av bedrägerier, inte är ett självständigt mål utan följer av genomförandet av tullunionen.
Commission to ensure the correct application of the law on customs and agriculfuralmatters. The regulation's legal basis was Article 43 of the Treaty
intressen inte följer av genomförandet av tullunionen, utan utgör ett självständigt mål som i fördragets system har placerats i avdelning II (finansiellabestämmelser) i den femte delen om gemenskapens institutioner och inte i den tredje delen om gemenskapens politik, som tullunion och jordbruk faller under.
Article 308 EC). According to the Commission, the Council should have based the regulation on Article 43 together with Article 100a of the Treaty (now, after amendment, Article 95 EC), whose objective is to harmonise the laws of the
Den ifrågasatta förordningen innebär en konkretisering av målet att skydda gemenskapens ekonomiska intressen, genom att specifika regler i tillägg till de bestammelser som är tillämpliga i allmänhet fastställs inom ramen för tullunionen och den gemensamma jordbrukspolitiken.
Member States for the purpose of the establishment and functioning of the internal market. The Commission contendedthat the regulation was intended to ensurethe proper functioning of the customs union and thus of the internal market, andthat the protection of the financial interests of the Community within the meaning of Article 209aof the Treaty (now, after amendment, Article 280 EC), hence thefight against fraud, was not an independent objective but followed from theestablishment of the customs union.
Med hänsyn till att det i den version av artikel 209a i fördraget som var tillämplig vid antagandet av den ifrågasatta förordningen angavs vilket mål som skulle uppnås, dock utan att gemenskapen tillerkändes behörighet att skapa ett sådant system som det ifrågavarande, var det berättigat att åberopa artikel 235 i fördraget (dom av den 18 november 1999 i mål C- 209197, kommissionen mot rådet, REG 1999, s. 1-8067).
In the field of thefree movement of goods, thejudgments in Kortas and,in Colim v Bigg's Continent Noord are to be noted, together with case-law specific to the movement of medicinal and plant protectionproducts. products.
Vad gäller områdetfri rörlighet for varor skall det, utöver den specifika rättspraxis som rör fri rörlighet för farmaceutiska produkter och växtskyddsrnedel, erinras om domarna i målen Kortas och Colim.
Like the case of Commissionv Council referred to above, Kortas raised questions of interpretation of Article 100a of the Treaty, in particular Article 100a(4).
I likhet med det ovannämnda målet kommissionen mot rådet rörde målet Kortas (dom av den 1 juni 1999 i mål C-319197, REG 1999, s.
Thatprovision laid down a derogation procedure for Member States which, after theadoption of a harmonisation measure by the Council, deemedit necessary to applynational provisions on grounds of major needsreferred to in Article 36 of the Treaty (now, after amendment, Article 30 EC) or national provisions relating toprotection of the environment or the working environment.
1-3143) frågor om tolkningen av artikel 100a i fördraget och i synnerhet artikel 100a.4, genom vilken en medlemsstat, som efter det att rådet har beslutat om en harmoniseringsåtgärd anser det nödvändigt att tillämpa nationella bestammelser som grundar sig på väsentliga behov enligt artikel 36 i fördraget (nu artikel 30 EG i ändrad lydelse) eller som avser miljö- eller arbetsmiljöskydd, ges möjlighet att begära undantag från skyldigheten att genomföra direktivet.
It is clear from thejudgment, first, that a directive can have direct effect where its legal basis is Article 100a of the Treaty, notwithstanding the existence of that derogation
Det följer av denna dom att ett direktiv kan ha direkt effekt även om dess rättsliga grund är artikel lOOa, och detta trots förekomsten av det ovannämnda undantagsförfarandet.
Member State pursuant to Article 100a(4), seeking confirmation of provisions ofnational law derogating from the directive.
Domstolen angav i detta hänseende att det i denna bestämmelse, i dess version före Amsterdamfördraget, inte fastställs någon frist inom vilken kommissionen skall ta ställning till anmälda nationella bestammelser.
The Court replied in the negative,stating that measures for the harmonisation of Member State legislation which wassuch as to hinder intra-Community trade would be rendered ineffective if Member
Domstolen ansåg emellertid att det förhållandet att det inte finns någon frist inte innebär att kommissionen är befriad från skyldigheten att handla med erforderlig omsorg inom sina ansvarsområden, eftersom genomförandet av systemet med anmälan i fördraget förutsätter att kommissionen och medlemsstaterna samarbetar lojalt. alt.
States retained the right unilaterally to apply national rules derogating from thosemeasures.
Domen av den 3 juni 1999 i mål C-33/97, Colim (REG 1999, s.