natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Case T­28/95 International Express Carriers Conference (IECC) ν Commission of the European Communities Competition
Förenade malen T-374/94, T-375/94, Τ-384/94 och Τ-388/94 20 European Night Services Ltd (ENS) m.fl. mot Europeiska gemenskapernas kommission Konkurrens
Case T-23/96 25 Elsa De Persio ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
MAI T-23/96 Elsa De Persio mot Europeiska gemenskapernas kommission Tjänsteföreskrifterna
Case T­94/96 Martin Hagleitner ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
MAI T-94/96 Martin Hagleitner mot Europeiska gemenskapernas kommission Tjänsteföreskrifterna
Case T­193/96 Lars Bo Rasmussen ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
MAI T-193/96 Lars Bo Rasmussen mot Europeiska gemenskapernas kommission Tjänsteföreskrifterna
Case T­140/95 Ryanair ν Commission of the European Communities State aid
MAI T-140/95 Ryanair mot Europeiska gemenskapernas kommission Statligt stöd
Case T­215/97 Sari Kristiina Jouhki ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
MAI T-215/97 Sari Kristiina Jouhki mot Europeiska gemenskapernas kommission Tjänsteföreskrifterna
Case T­234/97 Lars Bo Rasmussen ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
MAI T-234/97 Lars Bo Rasmussen mot Europeiska gemenskapernas kommission Tjänsteföreskrifterna
Case T­142/97 Eugénio Branco Lda ν Commission of the
MAI C-59/97 Republiken Italien mot Europeiska gemenskapernas kommission
Case T­50/96 55 Primex Produkte Import­Export GmbH & Co. KG, Gebr. Kruse GmbH et Interporc Im­ und Export GmbH ν Commission of the European Communities Free movement of goods Case T­95/96 40 Gestevisión Telecinco SA ν Commission of the European Communities State aid
MAI T-50/96 61 Primex Produkte Import-Export GmbH & Co. KG, Gebr. Kruse GmbH och Interporc Im- und Export GmbH mot Europeiska gemenskapernas kommission Fri rörlighet för varor MAI C-381/97 Belgocodex mot Belgiska staten
Joined Cases C­289/96, C­293/96 and C­299/969
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE
Case C-364/97 60 Commission of the European Communities V Ireland
MAI C-179/95 Konungariket Spanien mot Europeiska unionens råd
Case C-59/97 Italian Republic ν Commission of the European Communities
MAI C-#97 Republiken Italien mot Europeiska gemenskapernas kommission
Case C­6/97 Italian Republic ν Commission of the European Communities
MAI C-340/96 65 Europeiska gemenskapernas kommission mot Förenade kungariket Storbritannien och Nordirland
Case C-231/96 Edilizia Industríale Siderurgica Sri (Edis) ν Ministero delle Finanze Principles of Community law
Mål C231/96 Edilizia Industríale Siderurgica Sri (Edis) mot Ministero delle Finanze Gemenskapsrättsliga principer
Preliminary ruling (Recovery of sums paid but not due Procedural time-limits under national law) (Full Court) million for private limited companies and LIT 500 000 for other companies.
Förhandsavgörande "Återkrav av felaktigt inbetalda belopp — Nationella processuella tidsfrister*
By order of 18 June 1996, the President of the Tribunale di Genova (District Court, Genoa) referred to the Court of Justice for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Community law concerning recovery of sums unduly paid.
Ordföranden för Tribunale di Genova har genom beslut av den 18 juni 1996 ställt tre frågor om tolkningen av gemenskapsrätten i fråga om återbetalning av felaktigt inbetalda belopp.
Those questions were raised in proceedings between Edilizia Industriale Siderurgica Sri (Edis), previously a public limited company and now a private limited company (hereinafter 'Edis'), and the Italian Ministry of Finance concerning the tassa di concessione governativa (administrative charge) for entering companies on the register of companies (hereinafter 'the registration charge').
Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Edilizia Industriale Siderurgica Sri (Edis), som är ett bolag med begränsat ansvar (nedan kallat Edis), tidigare aktiebolag, och det italienska finansministeriet avseende den statliga avgiften för införande av bolag i företagsregistret (nedan kallad registreringsavgiften).
The registration charge was introduced by Decree No 641 of the President of the Republic of 26 October 1972.
Registreringsavgiften infördes genom republikens presidents dekret nr 641 av den 26 oktober 1972.
In its judgment in Joined Cases C-71/91 and C178/91 Ponente Carni and Cispadana Construzioni [1993] ECR 1-1915 (hereinafter 'Ponente Carni'), concerning the registration charge, the Court held that Article 10 of Council Directive 69/335/EEC of 17 July 1969 concerning indirecttaxes on the raising of capital was to be interpreted as prohibiting, subject to the derogating provisions of Article 12, an annual charge due in respect of the registration of capital companies even though the product of that charge contributed to financing the department responsible for keeping the register of companies.
indirekta skatter på kapitalanskaffning skall tolkas så, att direktivet, om inte annat följer av undantagsbestämmelserna i artikel 12, innebär förbud mot en årlig avgift på grund av registrering av aktiebolag eller andra bolag med begränsat ansvar, även om intäkterna från denna avgift används för att finansiera bolagsregistret.
The Court also held that Article 12 of Directive 69/335 was to be interpreted as meaning that duties paid by way of fees or dues referred to in Article 12(l)(e) might constitute payment collected by way of consideration for transactions required by law in the public interest such as, for example, the registration of capital companies.
Domstolen ansåg även att artikel 12 i direktiv 69/335 skall tolkas så, att de avgifter av vederlagskaraktär som nämns i artikel 12.1 e kan vara ersättning för lagstadgade transaktioner av allmänintresse, som exempelvis registrering av aktiebolag eller andra bolag med begränsat ansvar.
The amount of such duties, which might vary according to the legal form taken by the company, was to be calculated on the basis of the cost of the transaction, which might be assessed on a flat-rate basis.
Till följd av denna dom sänktes registreringsavgiften genom lagdekret nr 331 av den 30 augusti 1993 till 500 000 LIT för samtliga bolag och dess årliga uppbörd avskaffades.
Decree-Law No 853 of 19 December 1984, which also provided that from then on the charge would be payable not only upon registration of the document incorporating the company but also on 30 June of each calendar year thereafter.
Lagdekret nr 853 av den 19 december 1984 föreskrev att avgiften framdeles inte enbart skulle betalas vid införandet av bolags stiftelseurkund i registret utan även den 30 juni varje påföljande kalenderår.
The amount of the charge was then further altered in 1988 and 1989.
Av beslutet om hänskjutande framgår att Edis mellan åren 1986 och 1992 till statskassan hade inbetalat ett belopp av 64 500 000 LIT i årliga registreringsavgifter.
In 1989 it amounted to LIT 12 million for public limited companies and partnerships limited by shares, LIT 3.5
I domen av den 20 april 1993 i de förenade målen Ponente Carni och Cispadana Costruzioni, som meddelades i fråga om registreringsavgiften, fastställde domstolen att artikel 10 i rådets direktiv 69/335/EEG av den 17 juli 1969 om
Following that judgment, the registration charge was reduced to LIT 500 000 for all companies by
Då detta bolag ansåg att beloppet hade inbetalats felaktigt, eftersom avgiften i fråga stod i strid
Decree-Law No 331 of 30 August 1993 and it ceased to be payable annually.
med direktiv 69/335, yrkade bolaget utan framgång återbetalning hos den behöriga finansmyndigheten.
force, it is also necessary, if that interpretation is to be applied by the national court to facts predating that judgment, for the detailed procedural rules governing legal proceedings under national law to have been complied with as regards matters both of form and of substance.
Tillämpningen av sådana regler får således inte förväxlas med begränsningen i tiden av rättsverkningarna av en dom som domstolen har meddelat i samband med tolkningen av en gemenskapsrättslig bestämmelse.
According to the order for reference, Edis paid LIT 64 500 000 to the Public Treasury in respect of the annual registration charge between 1986 and 1992.
Följden av en sådan begränsning är nämligen att enskilda - som vanligtvis i enlighet med de nationella processuella reglerna skulle kunna utöva sina rättigheter till följd av den gemenskapsrättsliga bestämmelsen i fråga — berövas möjligheten att åberopa bestämmelsen till stöd för sina yrkanden.
Considering that sum to have been paid when not due, in breach of Directive 69/355, Edis applied to the competent finance administration, without success, for it to be refunded.
Ordföranden för Tribunale di Genova har likväl påpekat att Corte Suprema di cassazione har ansett att återbetalning av registreringsavgiften omfattades av artikel 13 andra stycket i dekret nr 641/72, enligt vilken "[d]en betalningsskyldige ... vid äventyr av preskription [kan] yrka återbetalning av de avgifter som betalats av misstag inom en tidsfrist av tre år från betalningsdagen ...".
The application of those detailed rules must not therefore be confused with a limitation on the effects of a judgment of the Court ruling on a request for interpretation of a provision of Community law. The consequence of such a limitation is to deprive litigants, who would normally be in a position, under their national procedural rules, to exercise the rights conferred on them by the Community provision concerned, of the right to rely on it in support of their claims.
Det framgår för övrigt av en fast rättspraxis att det i avsaknad av gemenskapsrättslig reglering avseende återbetalning av felaktigt uppburna avgifter i den nationella rättsordningen i varje medlemsstat skall anges vilka domstolar som är behöriga och fastställas förfaranderegler för talan som avser att säkerställa skyddet av de rättigheter som enskilda har på grund av gemenskapsrätten.
The President of the Tribunale di Genova observes, however, that, the registration charge fell within the scope of Article 13(2) of Decree No 641/72, according to which '[t]he taxpayer may request repayment of charges wrongly paid within a period of three years reckoned from the date of payment, failing which his action shall be barred ...'.
Dessa förfaranden får emellertid varken vara mindre förmånliga än de som avser liknande talan enligt nationell rätt eller göra utövandet av de rättigheter som följer av gemenskapsrätten praktiskt taget omöjligt eller alltför svårt.
The President of the Tribunale di Genova entertains doubts as to the compatibility of those conditions of repayment with the caselaw of the Court on the refunding of charges levied in breach of Community law.
Ordföranden för Tribunale di Genova har uttryckt sig tvivlande vad gäller sådana återbetalningsformers förenlighet med domstolens rättspraxis i fråga om återbetalning av avgifter som har tagits ut i strid med gemenskapsrätten.
He observes in particular that, according to the general rules of Italian law, an action for the recovery of sums paid but not due is subject not to a peremptory time-limit but merely to the 10-year limitation period under the ordinary law, as provided by Article 2946 of the Civil Code.
Han har i synnerhet påpekat att det följer av allmänna regler i den italienska rättsordningen att en talan om återbetalning av felaktigt inbetalda belopp inte är underkastad någon preskriptionstid utan endast den allmänna preskriptionstiden på tio år vilken föreskrivs i artikel 2946 i Codice civile.
The President of the Tribunale di Genova therefore stayed proceedings pending a preliminary ruling from the Court of Justice on three questions.
Domstolen har även ansett att fastställandet av skäliga tidsfrister för väckande av talan vid äventyr av preskription är förenligt med gemenskapsrätten med hänsyn till rättssäkerheten som samtidigt skyddar den betalningsskyldige och den berörda myndigheten.
By its first question, the national court seeks to ascertain whether Community law prohibits a Member State from resisting actions for repayment of charges levied in breach of a provision of Community law by relying on a time-limit under national law where the application of that time-limit would restrict the effects in time of a preliminary ruling by the Court interpreting that provision.
Den hänskjutande domstolen vill genom sin första fråga få klarhet i om gemenskapsrätten är till hinder för att en medlemsstat åberopar en nationell preskriptionstid mot talan om återbetalning av avgifter som har tagits ut i strid med en gemenskapsrättslig bestämmelse när tillämpningen av denna tidsfrist har till följd att i tiden begränsa rättsverkningarna av ett förhandsavgörande som EG-domstolen har meddelat i samband med tolkningen av denna bestämmelse.
The national court seeks to ascertain whether Community law precludes a Member State from resisting actions for repayment of charges levied in breach of Community law by relying on a time-limit under national law of three years, by way of derogation from the ordinary rules governing actions between private individuals for the recovery of sums paid but not due, for which the period allowed is more favourable.
Den hänskjutande domstolen vill att EG-domstolen skall klarlägga om gemenskapsrätten är till hinder för att en medlemsstat mot talan om återbetalning av avgifter som har uppburits i strid med gemenskapsrätten åberopar en nationell preskriptionstid på tre år som avviker från det allmänna systemet för återkrav av felaktigt betalda belopp mellan enskilda, för vilka en fördelaktigare tidsfrist gäller.
Whilst the effects of a judgment of the Court providing an interpretation normally date back to the time at which the rule interpreted came into
Även om rättsverkningarna av domstolens förhandsavgöranden vanligtvis går tillbaka till den dag då den tolkade regeln trädde i kraft, krävs dessutom, för att den nationella domstolen skall tillämpa regeln på faktiska omständigheter före denna dom, att de nationella processuella reglerna för vidtagande av rättsliga åtgärder har följts, såväl materiellt som rättsligt.
A comparison of the national systems shows that the problem of disputing charges which have been unlawfully claimed or refunding charges which have been paid when not due is settled in different ways in the various Member States, and even within a single Member State, according to the various kinds of taxes or charges in question.
att utvidga sitt mest fördelaktiga nationella system för återkrav till att omfatta samtliga fall av talan om återbetalning av avgifter eller pålagor som har tagits ut i strid med gemenskapsrätten.
alongside a limitation period applicable under the ordinary law to actions between private individuals for the recovery of sums paid but not due, special detailed rules, which are less favourable, governing claims and legal proceedings to challenge the imposition of charges and other levies.
Gemenskapsrätten utgör således inte hinder för att lagstiftningen i en medlemsstat, utöver en allmän preskriptionstid som är tillämplig på talan om återkrav av felaktigt betalda belopp mellan enskilda, innehållersärskilda, mindre fördelaktiga regler för klagomål och talan mot skatter och andra avgifter.
In this case, the time-limit at issue applies not only to repayment of the contested registration charge but also to that of all governmental charges of that kind.
Dessa olikheter mellan de nationella systemen följer bland annat av att det inte finns några gemenskapsrättsliga bestämmelser i fråga om återbetalning av nationella skatter som har tagits ut felaktigt.
By its third question, the national court seeks to ascertain whether Community law prohibits a Member State from resisting actions for repayment of charges levied in breach of a directive by relying on a time-limit under national law which is reckoned from the date of payment of the charges in question even though, at that date, the directive concerned had not yet been properly transposed into national law.
I en sådan situation skall det i den nationella rättsordningen i varje medlemsstat anges vilka domstolar som är behöriga och fastställas förfaranderegler för sådan talan som är avsedd att säkerställa skyddet av de rättigheter som enskilda har på grund av gemenskapsrätten. Dessa förfaranden får emellertid varken vara mindre förmånliga än de som avser liknande talan enligt nationell rätt (likvärdighetsprincipen) eller göra utövandet av de rättigheter som följer av gemenskapsrätten praktiskt taget omöjligt eller alltför svårt (effektivitetsprincipen).
This diversity between national systems derives mainly from the lack of Community rules on the refunding of national charges levied though not due.
Preskriptionstiden i fråga avser inte enbart den omtvistade avgiften utan samtliga statliga registreringsavgifter.
The Court thus held in Fantask and Others that Community law does not prevent a Member State which has not properly transposed Directive 69/335 from resisting actions for repayment of duties levied in breach thereof by relying on a limitation period under national law of five years reckoned from the date on which those duties became payable.
Den nationella domstolen har genom sin tredje fråga begärt att domstolen skall förklara om gemenskapsrätten är till hinder för att en medlemsstat mot talan om återbetalning av avgifter som har tagits ut i strid med ett direktiv åberopar en nationell preskriptionstid som börjar löpa den dag då avgifterna inbetalades när detta direktiv den dagen ännu inte hade införlivats på ett korrekt sätt med den nationella rätten.
As regards the latter principle, the Court has held that it is compatible with Community law to lay down reasonable limitation periods for bringing proceedings in the interests of legal certainty which protects both the taxpayer and the administration concerned.
Vad gäller den sistnämnda principen har domstolen bekräftat att det är förenligt med gemenskapsrätten att det av rättssäkerhetshänsyn till skydd för både den avgiftspliktige och den berörda myndigheten fastställs rimliga tidsfrister för talan.
Such time-limits are not liable to render virtually impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law.
Sådana tidsfrister gör det nämligen inte praktiskt omöjligt eller alltför svårt att utöva de rättigheter som följer av gemenskapsrätten.
In that regard, a time-limit of three years under national law, reckoned from the date of the contested payments, appears reasonable.
I detta avseende förefaller en nationell preskriptionstid på tre år som börjar löpa betalningsdagen som skälig.
Observance of the principle of equivalence implies, for its part, that the procedural rule at issue applies without distinction to actions alleging infringements of Community law and to those alleging infringements of national law, with respect to the same kind of charges or dues.
Domstolen fastställde således i domen av den 2 december 1997 i målet Fantask m.fl. att gemenskapsrätten inte är till hinder för att en medlemsstat, som har underlåtit att genomföra direktiv 69/335 på ett korrekt sätt, åberopar en nationell preskriptionstid på fem år, vilken börjar löpa den dag den aktuella avgiften kunde tas ut, mot ett krav på återbetalning av avgifter som har uppburits i strid med detta direktiv.
That principle cannot, however, be interpreted as obliging a Member State to extend its most favourable rules governing recovery under national law to all actions for repayment of charges or dues levied in breach of Community law.
Iakttagandet av likvärdighetsprincipen förutsätter å sin sida att den omtvistade regeln tillämpas på samma sätt på talan som grundas på åsidosättande av gemenskapsrätten och på talan som grundas på åsidosättande av nationell rätt när det rör sig om samma typ av avgifter eller pålagor.
Thus, Community law does not preclude the legislation of a Member State from laying down,
Denna princip kan däremot inte tolkas så, att den ålägger en medlemsstat en skyldighet
The fact that the Court has given a preliminary ruling interpreting a provision of Community law without limiting the temporal effects of its judgment does not affect the right of a Member State to impose a time-limit under national law within which, on penalty of being barred, proceedings for repayment of charges levied in breach of that provision must be commenced.
Den omständigheten att EG-domstolen har meddelat ett förhandsavgörande avseende tolkningen av en gemenskapsrättslig bestämmelse utan att begränsa domens rättsverkningar i tiden påverkar inte en medlemsstats rätt att mot talan om återbetalning av avgifter som har tagits ut i strid med denna bestämmelse åberopa en nationell preskriptionstid.
Community law does not prohibit a Member State from resisting actions for repayment of charges levied in breach of Community law by relying on a time-limit under national law of three years, by way of derogation from the ordinary rules governing actions between private individuals for the recovery of sums paid but not due, for which the period allowed is more favourable, provided that that time-limit applies in the same way to actions based on Community law for repayment of such charges as to those based on national law.
Gemenskapsrätten är inte till hinder för att en medlemsstat mot talan om återbetalning av avgifter som har tagits ut i strid med gemenskapsrätten åberopar en nationell preskriptionstid på tre år som avviker från det allmänna systemet för återkrav av felaktigt betalda belopp mellan enskilda, för vilka en fördelaktigare tidsfrist gäller, när denna tidsfrist tillämpas på samma sätt på yrkanden om återbetalning av sådana avgifter som grundas på gemenskapsrätten och sådana som grundas på nationell rätt.
In circumstances such as those of the main proceedings, Community law does not prevent a Member State from resisting actions for repayment of charges levied in breach of a directive by relying on a time-limit under national law which is reckoned from the date of payment of the charges in question, even if, at that date, the directive concerned had not yet been properly transposed into national law.
Gemenskapsrätten är under sådana omständigheter som i målet vid den nationella domstolen inte till hinder för att en medlemsstat mot talan om återbetalning av avgifter som har tagits ut i strid med ett direktiv åberopar en nationell preskriptionstid som började löpa den dag då avgifterna inbetalades, även om detta direktiv den dagen ännu inte hade införlivats på ett korrekt sätt med den nationella rätten.'
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 26 March 1998.
Generaladvokaten D. Ruiz-Jarabo Colomer har föredragit förslag till avgörande vid sammanträdet inför domstolen i plenum den 26 mars 1998.
He proposed that the Court reply as follows:
Han föreslog att domstolen skulle ge följande svar:
Application of time-limits laid down by national law for bringing an action for repayment of charges paid but not due is not equivalent to a limitation of the temporal effects of a judgment of the Court of Justice which only that Court is competent to make.
"1) Tillämpningen av de bestämmelser om utgång av frister som föreskrivs i nationell lagstiftning om återbetalning av oriktigt betalda skatter utgör inte en begränsning i tiden av en dom meddelad av domstolen, beträffande endast domstolen har behörighet att uttala sig om.