natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In response to the single plea in law put forward in theappeal, the Court held that, in the absence of expressprovisions of Communitylaw, the Community administration and judicature could not be placed under ageneral obligation, on the adoption of every decision, to inform individuals of theremedies available or of the conditions under which they could exercise them.The Court pointed out that while, in the majority of the Member States, theadministrative authorities were under an obligation to provide this information,it was generally the legislature that created and regulated the obligation; also,before the imposition of such an obligation, the detailed rules governing itsapplication and the consequences of failing to comply with it would have to beestablished.
Domstolen angav dels att det i de flesta medlemsstater visserligen finns en sådan upplysningsskyldighet för förvaltningen, men att det i allmänhet är lagstiftaren som inför och bestämmer utformningen av en sådan skyldighet, dels att det ligger i sakens natur att man på förhand har fastställt närmare bestämmelser för en sådan skyldighet samt följderna av att denna skyldighet inte iakttas.
It should be noted that, following that order, the unsuccessfulapplicant has brought an action against the 15 Member States before the European
Det kan anmärkas att sökanden, vars talan avvisades, efter detta beslut väckte talan mot de femton medlemsstaterna vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
The issue at the heart of the judgment of 14 September 1999 in Case C-3I0197 P Commission v AssiDomän Krafi Products and Others, notyetreported in the ECR, was that of establishing the effects which a judgmentannulling a measure might have for persons not party to those proceedings.
Fastställandet av de eventuella verkningar som en dom om ogiltigförklaring kan få i förhållande till tredje man var kärnfrågan i domen av den 14 september 1999 i mål C-310197 P, kommissionen mot AssiDoman Krafr Products m.g. (REG 1999, s.
Thecase arose from a Commission decision relating to a proceeding under Article 85of the EEC Treaty (now Article 81 EC); the decision was addressed to 43 personsand imposed a fine on the majority of them.
1-5363).Till grund för denna tvist låg ett beslut av kommissionen om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (nu artikel 81 EG) riktat till 43 mottagare, genom vilket de flesta av mottagarna ålades böter.
Following an application broughtby 26 of those persons, the Court annulled the decision, and annulled or reducedthe fines imposed on the applicants.
Till följd av en talan som hade vackts mot detta beslut av 26 av dessa mottagare ogiltigförklarade domstolen beslutet och upphävde eller nedsatte böterna för dem.
Subsequently,nine undertakings which hadnot challenged the decision requestedthe Commission to review their legalposition in the light of that judgment and to reduce the fines which had beenimposedon them, The Commission would not accedeto their requests,a refusalwhich was then successfully challenged before the Court of First Instance.
Därefter begärde nio företag, som inte hade väckt talan mot beslutet, att kommissionen mot bakgrund av denna dom skulle ompröva deras rättsliga ställning och nedsätta böterna. Då kommissionen avslog deras begäran, väckte dessa företag talan mot detta beslut vid förstainstansrätten, som biföll deras talan.
It heldthat the Commission was required, in accordance with Article 176 of the Treaty(now Article 233 EC) and the principle of good administration, to review, in thelight of the grounds of the judgment of the Court of Justice, the legality of itsoriginal decision in so far as it related to those nine undertakings and to determineon the basis of such an examination whether it was appropriate to repay the fines.
Förstainstansrätten ansåg namligen att kommissionen enligt artikel 176 i fördraget (nu artikel 233 EG) och principen om god förvaltningssed var skyldig att med beaktande av domskälen i domstolens dom ompröva lagenligheten av dess ursprungliga beslut i förhållande till dessa nio företag samt bedöma om de erlagda böterna skulle återbetalas till följd av en sådan prövning.
On an appeal brought by the Commission, the Court of Justice refused to endorsethe reasoningfollowed by the Court of First Instance and annulled its judgment.The Court of Justice found that the scope of an annulling judgment is limited intwo respects:first, the aspects of a decision which concern persons to whom itis addressed other than the person who brings an action for annulment do notform part of the matter to be tried by the Community judicature; second, the t2
Domstolen, till vilken kommissionen överklagade denna dom, vägrade följa förstainstansrättens resonemang och upphävde domen. Domstolen slog namligen fast att omfattningen av skyldigheten att följa en dom om ogiltigförklaring är begränsad i följande två avseenden: För det första omfattas inte de delar av beslutet som avser andra mottagare, delar mot vilka talan inte har vackts, av den tvist som gemenskapsdomstolen skall avgöra.
authority erga omnesexerted by an annulling judgment cannot entail annulmentof a measure not challenged before the Community judicature but alleged to bevitiated by the sameillegality, and the authority of a ground of such a judgmenttherefore cannot apply to the situation of persons who were not parties to theproceedings and with regard to whom the judgment cannot have decided anythingwhatever.
kan ha fattats något som helst beslut. Artikel 176 i fördraget förpliktar följaktligen endast den institution från vilken rättsakten härrör att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen om ogiltigförklaring.
Accordingly, since Article 176 of the Treaty requires the institutionwhich adopted the annulled measure only to take the necessary measures tocomply with the judgment annulling it, that provision does not mean that the Commission must, at the request of interested parties, re-examine identical orsimilar decisions allegedly affected by the sameirregularity, addressed to personsother than the applicant.
Denna bestämmelse innebär således inte att institutionen på begaran av de berörda måste ompröva identiska eller liknande beslut som påstås vara behäftade med samma rättsstridighet och som är riktade till andra mottagare än sökanden.
According to the Court, the principle of legal certaintyalso precludessuch an obligation on the part of the institution concerned.
Enligt principen om rättssäkerhet kan inte den berörda institutionen åläggas en sådan skyldighet.
Andersson concerned the temporal scope of the Court's jurisdiction to givepreliminary rulings (udgment of 15 June 1999 in Case C-32I197 Andersson v SvenskaStaten (Swedish State), not yet reported in the ECR).
Domen av den 15 juni 1999 i mål C-321197, Andersson (REG 1999, s. 1-3551) rörde tillämpningen i tiden (ratione tempore) av domstolens behörighet att meddela förhandsavgöranden.
The questionsubmitted by the national court related to the interpretation of the Agreement onthe European Economic Area ("the EEA Agreement") and was concerned with the potential liability of an EFTA State, in that case Sweden, for damage causedto individuals by the incorrect transposition of a directive referred to in the EEAAgreement.
Den hänskjutande domstolen hade ställt en fråga om tolkningen av EES-avtalet. Frågan rörde en EFTA-stats, i detta fall Sveriges, eventuella skadeståndsansvar för skada som vållats en enskild genom att ett direktiv, till vilket det hänvisades i EES-avtalet, inte hade införlivats på ett korrekt sätt.
The Court stated that in principle it had jurisdiction to answer aquestion which was raised before a court or tribunal of one of the Member Statesand related to the interpretation of an agreement concluded by the Council, suchan agreementbeing, as far as the Community was concerned, an act of one of itsinstirutions.
Domstolen slog fast att den i princip var behörig att besvara en fråga som uppkommit vid en domstol i en av medlemsstaterna rörande tolkningen av ett avtal som ingåtts av rådet. Ett sådant avtal är, vad gemenskapen beträffar, en rattsakt som beslutats av en av gemenskapens institutioner.
However, the main proceedings were concerned with facts predating Sweden ' s accession to the European Union and the question submitted thus relatedto the interpretation of the EEA Agreement not with regard to the Community butas regards its application in the EFTA States.
Tvisten vid den nationella domstolen rörde emellertid omständigheter före Sveriges anslutning till Europeiska unionen, och den ställda frågan rörde således tolkningen av EES- avtalet med avseende på dess tillämpning i EFTA-staterna och inte med avseende på gemenskapen.
The Court therefore concluded thatit had no jurisdiction to give an answer under the EC Treaty, nor had suchjurisdiction been conferred on it within the framework of the EEA Agreement.It added that the fact that Sweden subsequently became a Member State of the European Union could not have the effect of attributing to the Court jurisdictionto interpret the EEA Agreement as regards its application to situations which didnot come within the Community legal order.
Domstolen slog således fast att den mot bakgrund av EG- fördraget inte var behörig att besvara frågan och att den inte heller givits en sådan behörighet inom ramen för EES-avtalet. Den omständigheten att Sverige sedermera har blivit medlem av Europeiska unionen kan vidare inte få till följd att EG-domstolen ges behörighet att tolka EES-avtalet vad avser dess tillämpning i situationer som inte omfattas av gemenskapens rättsordning.
The same approach was followed in the judgment of 15 June t999 in Case C-140197 Rechberger v Republic of Austria, not yet reported in the ECR, at paragraph38. 38.
Domstolen intog samma ståndpunkt i domen av den 15 juni 1999 i mål C-140197, Rechberger (REG 1999, s. 1-3499, punkt 38).
First,the Court answeredin the negative the question whether, in the context of anexternal transit procedure, national customs authorities are under an obligation toinform a person acting as principal of the likelihood of fraud not involving himhimself but liable, if carried out, to causehim to incur a customsdebt.
huvudansvarige om att det förelåg risk för bedrageri, i vilket den sistnämnda inte var inblandad men som kunde leda till uppkomsten av en tullskuld för denne.
It thenconsidered whether, in the event that such information is not provided, theprincipal could be exoneratedfrom payment of the customs debt arising from the fraud.
Därefter prövade domstolen frågan huruvida den huvudansvarige kunde befrias från skyldigheten att betala den tullskuld som uppkommit på grund av detta bedrageri om denna skyldighet att underrätta hade åsidosatts.
Under the legislation in force, such exoneration was possible in particular if two cumulative conditions were met, one of which was the existence of a"special situation".
Enligt gällande bestämmelser var det möjligt att göra en sådan eftergift om två kumulativa villkor var uppfyllda, varav det ena rörde förekomsten av en "särskild situation".
The Court noted that the Commission had beenrequested bythe Member State concerned, in the context of the main proceedings and pursuantto the legislation in force, to rule on the question whether there was a "specialsituation" of that kind and had expressed the view that there was none in thatinstance.
Domstolen slog emellertid fast att kommissionen, som av den berörda medlemsstaten anmodats att avgöra om det förelåg en "särskild situation", inom ramen för målet vid den nationella domstolen och i enlighet med gällande rättegångsregler hade slagit fast att en sådan situation inte förelåg i detta fall.
In those circumstances, the Court took the view that, although thenational court had made no reference to that decision by the Commission, theexistence and, even more so, the content of which were probably unknown to itat the time when it had made its order for reference,it was appropriate, in orderto give the national court an answer that would behelpful in resolving the disputebefore it, to determine whether the decision was a valid one.
Domstolen ansåg följaktligen att det, eftersom den hänskjutande domstolen inte hade hänvisat till detta kommissionsbeslut, vars existens och, i än högre grad, innehåll med hänsyn till den tidpunkt vid vilken det fattades förmodligen inte var kända för domstolen då den meddelade sitt beslut om hänskjutande, ändå skulle göras en bedömning av detta besluts giltighet för att tillhandahålla ett svar som var användbart vid lösningen av tvisten vid den nationella domstolen.
Such an approachalso appeared to conform to the principle of procedural economy, in that thequestion whether the Commission decision was lawful had also been raiseddirectly before the Court in another case, which had been stayed pending deliveryof the judgment in De Haan Beheer.
En sådan bedömning föreföll för övrigt processekonomiskt motiverad, eftersom domstolen dessutom direkt hade att avgöra frågan huruvida detta beslut var giltigt i ett annat mål som hade förklarats vilande i avvaktan på domen i målet De Haan Beheer.
The Court finally declared in De Haan Beheer that the Commission decision was invalid.
Domstolen slog slutligen fast att kommissionens beslut var ogiltigt.
Finally as regards preliminary reference proceedings, two orders may be notedin which the Court considered whether the Corte dei Conti (Italian Court of
Det kan, fortfarande inom ramen för förfaranden om förhandsavgöranden, slutligen erinras om två beslut som meddelades den 26 november 1999.
Auditors) constituted a "court or tribunal" within the meaning of Article 234 ECwhen it was faced with questions of intelpretation of Community law in the context of ex post facto review procedures as to the legality, propriety and costeffectiveness of the management of certain State authorities (orders of 26
I dessa beslut prövade domstolen frågan huruvida Corte dei Conti (italiensk revisionsrätt), när den ställdes inför frågor om tolkning av gemenskapsrätten inom ramen för ett förfarande för kontroll i efterhand av lagenligheten och riktigheten i fråga om statliga myndigheters förvaltning, var att anse som en "domstol" i den mening som avses i artikel 234 EG (mål C-192198, Azienda nazionale autonoma delle strade (ANAS),REG 1999, s. 1-8583,och mål C-440198,Radiotelevisione italiana (RAI), REG 1999, s. 1-8597).
It fotlows from these orders that the ability of a body torefer a question to the Court must be determined in accordance with bothstructural and functional criteria, so that a body may be treated as a "court or
Det följer av dessa beslut att frågan huruvida ett organ är behörigt att framställa en begäran till domstolen skall avgöras enligt såväl strukturella som funktionella kriterier, vilket innebär att ett organ anses vara en "domstol" i den mening som avses i artikel 234 EG nar det bedriver rättskipande verksamhet, medan det inte kan anses vara en domstol när det bedriver annan, i synnerhet förvaltande, verksamhet.
Ten years after the creation of the Court of First Instance, the scope ofthe appellatereview by the Court of Justice of its decisions was again at the heartof a number of judgments.
Tio år efter inrättandet av förstainstansrätten har räckvidden av domstolens prövning av överklaganden av förstainstansrattens avgöranden varit föremål för flera domar.
Comafrica and Others [999] ECR I-185) was the first case where the thirdparagraph of Article 49 of the EC Statute of the Court of Justice has been relied on.
I ett överklagande av Republiken Frankrike, vilket gav upphov till domen av den 2 1 januari 1999 i mål C-73/97 P, Frankrike mot Comafica m.J.
Itfollows from the judgments in Case C-2198P de Compte v Parliament [1999]
(REG 1999, s.
ECR I-1787 and of 8 July L999 in Case C-5193P DSM v Commission, notyetreported in the ECR, that an appeal may in principle be brought against a decision by which the Court of First Instance dismisses an application for revision asinadmissible.
I-185), tolkades för första gången artikel 49 tredje stycket i EG-stadgan för domstolen, enligt vilken medlemsstater och gemenskapsinstitutionersom inte har intervenerat i tvisten inför förstainstansrätten får överklaga förstainstansrättens avgöranden, med undantag för personalmål.
The Court of Justice held that the interpretation of the phrase "factwhich is of such a nature as to be a decisivefactor and which, when the judgmentwas given, was unknown to the Court and to the party claiming the revision" andthe classification of the facts relied on by the party applying for revision asfallins fallins
Frankrike gjorde endast gällande att förstainstansrätten, i stallet för att ogilla talan, skulle ha godtagit kommissionens invändning om rättegångshinder. Domstolen ansåg att överklagandet var välgrundat och upphävde förstainstansrattens dom.
within that phrasewere points of law which could be subject to review by the Court of Justice on appeal.
Domstolen avvisade därefter talan om ogiltigförklaring genom ett slutligt avgörande.
On the other hand, the Court held that an order made by the Court of FirstInstance in connection with its examination of a case, requiring the Commission to produce copies of certain documents in order for them to placed on the file andbrought to the attention of the other party, did not fall within the categories ofmeasures against which an appeal could be brought.
Enligt artikel 41 första stycket i EG-stadgan för domstolen, som skall tillämpas på förfarandet vid förstainstansrätten, får en ansökan om resning av en dom endast grundas på upptäckten av en omständighet som kan utöva ett avgörande inflytande på arendets utgång och som nar domen meddelades var okänd för domstolen och för den som begar resning.
It based that conclusion onthe wording of the first paragraph of Article 49 of the EC Statute of the Court of Justice (order of 4 October 1999 in Case C-349199P Commissionv ADT Projekt
Det följer i detta hänseende av två domar av den 18 mars och den 8 juli 1999 att ett avgörande av förstainstansratten, genom vilket en begäran om resning avvisas, i princip kan överklagas.
The Court nevertheless held, havingregard to the importance of Article 85 for the functioning of the internal market,that if a national court was required by its domestic rules of procedure to grantan application for annulment of an arbitration award where such an applicationwas founded on failure to observenational rules of pubtic policy, it also had togrant such an application where it was founded on failure to comply with theprohibition laid down in Article 85(1).
Domstolen slog däremot fast att ett beslut meddelat av förstainstansrätten inom ramen för bevisupptagning i ett mål, genom vilket kommissionenförpliktades att förete kopior av vissa handlingar i syfte att lagga dem till handlingarna i målet och överlämna dem till den andra parten för kännedom, inte hör till de avgöranden som enligt artikel 49 i EG-stadgan för domstolen kan överklagas (beslut av den 4 oktober 1999 i mål C-349199 P, kommissionen mot ADTProjekt Projekt
On the other hand, the Courtdid not call into question national rules of procedure according to which aninterim arbitration award which was in the nature of a final award and in respectof which no application for annulment had been made within the prescribedtime-limit acquired definitive force and could no longer be called into question by a subsequent arbitration award.
5.Vad gäller förhållandet mellan gemenskapsratten och nationell ratt kan man av det gångna året dra vissa lärdomar i fråga om dels de nationella domstolarnas skyldigheter, dels principen om medlemsstaternas ansvar för skada som har vållats enskilda genom Överträdelser av gemenskapsrätten.
The judgments delivered in Konle and Rechberger are noteworthy withregard to Member State liability for harm caused to individuals by infringements of Community law.
I-3055), undrade en nationell domstol, vid vilken en talan hade väckts om ogiltigförklaring av en skiljedom, om den var skyldig att bifalla denna talan på den grunden att skiljedomen var oförenlig med artikel 85 i fördraget (nu artikel 81 EG).
Rechberger contains some explanation of the concepts of a "sufficiently seriousbreach" and a "direct causal link" between that breach and the loss or damagesustained by the injured parties, concepts which constitute two of the threeconditions for Member State liability to arise (iudgment of 15 June 1999 in Case C- 1 40 19 7 Rechberger v Austria, not yet reported in the ECR).
Domstolen medgav i sitt svar att de krav som hänförde sig till skiljeförfarandets effektivitet motiverade att prövningen av skiljedomar var av begränsad karaktär och att ogiltigförklaring av en dom inte kunde erhållas, eller godkännandeförvägras, annat än i undantagsfall.
A number ofprivate individuals had brought proceedings against the Republic of Austria beforean Austrian court, claiming that it should be held liable following the incorrecttranspositionof Directive 90l3I4lEEC on package travel, package holidays andpackage tours, t which had prevented them from obtainingthe reimbursement ofmoney paid to a travel organiser who becameinsolvent.
Med beaktande av betydelsen av artikel 85 i fördraget för den inre marknadens funktion, slog domstolen fast att i den mån en nationell domstol enligt interna processuella regler skall bifalla ett yrkande om ogiltigförklaring av en skiljedom på grund av nationella regler som hänför sig till grunderna för rättsordningen, skall den även bifalla ett sådant yrkande som grundas på att förbudet i artikel 85.1 i fördraget har åsidosatts.
More particularly, it wasalleged, first, that Austria had restricted the protection provided for by thedirective to trips with a departure date of 1 May 1995 or later although it hadacceded to the European Union on 1 January of the same year.
Domstolen motiverade denna slutsats med att skiljemännen, till skillnad från nationella domstolar, inte kan begära att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i frågor som avser tolkningen av gemenskapsrätten.
The Court heldthat the directive had not been transposedcorrectly and that such incorrecttransposition amounted to a "sufficiently serious" breach of Community lawwhich could give rise to liability on the part of the Member State even where ithad implementedall the other provisions of the directive.
Det föreligger ett bestämt intresse för gemenskapens rättsordning av att alla gemenskapsrättsliga bestämmelser blir tolkade på ett enhetligt sätt, oberoende av under vilka omständigheter de skall tillämpas, för att i framtiden undvika att det förekommer tolkningar som skiljer sig åt.
The Member Stateenjoyed no margin of discretion as to the entry into force, in its own law, of thecontested provision, So that the limitation of protection was manifestlyincompatible with the obligations under the directive. The second complaint was
Domstolen ifrågasatte däremot inte interna processuella bestämmelser enligt vilka en skiljedomstols mellandom som är av samma art som en slutlig dom som inte har varit föremål för talan om ogiltigförklaring inom den föreskrivna fristen får laga kraft och inte kan ifrågasättas genom en senare skiljedom.
that instead of ensuring, in accordance with the directive, that the travel organiserhad sufficient security for the refund of money paid over and for the repatriation of the consumer in the event of insolvency, the Republic of Austria had done nomore than require, for the coverageof that risk, a contract of insurance or a bankguarantee calculatedon the basis of the organiser'spast or estimated turnover.The Court held that this likewise amounted to an incorrect transposition of the directive inasmuch as the consumer was not provided with an effective guaranteethat the result intended by the directive would be achieved.
Vad avser medlemsstaternas ansvar för skada som åsamkats enskilda till följd av Överträdelser av gemenskapsrätten, kan det erinras om de två domarna i målen Konle och Rechberger.