natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In England, it is the independent film industry (in particular the collective "Newsreel") which finances the first films dealing with immigration, in particular Blacks Britannica (1978) directed by David KofF and his Tanzanian wife Musindo Mwinyipembe.
I Frankrike skildrade La Nouba des Femmes du Mont Chenoua (1978) i regi av Assia Djebar hur en 30 år gammal algeriska återvänder till sitt hemland efter 10 år i Frankrike.
With a Marxist perspec­tive, the film shows the black community as the most exploited of the working class.
Med denna film, som är näst intill självbiografisk, visar Assia Djebar, som är lärare, författare och historiker, att hon tillhör de stora person ligheterna inom fransk-algerisk film.
In France, La Nouba des Femmes du Mont Chenoua (1978) by Assia Djebar tells of the return of a 30 year old Algerian woman to her country after 10 years spent in France.
I England var det fristående filmbolag (och särskilt kollektivet "Newsreel") som finansierade de första filmerna som behandlade invandringen, i synnerhet Blacks Britannica (1978) i regi av David Koflfoch hans tanzaniska hustru Musindo Mwinyipembe.
The nearly autobiographical film was made by a well known Franco­Algerian professor, writer and historian who, she too brought up in two different worlds, has always been very attentive to that experience.
Denna film framställer i ett marxistiskt perspektiv de svarta som den mest exploaterade gruppen inom arbetar klassen.
The film received the International Critics'Award in Venice.
Amerikansk TV vägrade visa filmen. men.
Today, this trend which was first a prod­uct of emigration cinema is in the process of acquiring its due respect through big films distributed across Europe such as: Rue Cases­Nègres (1983) and Simeon (1992) by the Martinique native Euzhan Palcy or Les Silences du palais (1994), by the Tunisian Moufida Tlatli.
Idag är denna till en början diffusa ten dens med invandrarfilmer på väg att vinna fäste med stora europeiska filmer som Rue Cases-Nègres (1983) och Simeon (1992) av Euzhan Palcy från Martinique och Les Silences du palais (1994) av tunisiskan Moufida Tlatli.
Helma Sanders, with Shirins Hochzeit (1976), makes one of Germany's first films on the everyday lives of Turkish immi­grants.
Helma Sanders gjorde med Shirins Hochzeit (1976) en av de första tyska filmer na om de turkiska invandrarna och deras vardag.
As for the Iranian film­maker Farideh Farjan, she makes two films Ouvriers­Hôtes and Mains Bénies in honour of the 20,000 Turkish women living in Holland.
Den iranska regissören Farideh Färjan, gjorde två filmer, Ouvriers-Hôtes och Mains Bénies som tillägnades 20 000 turkiska kvinnor bosatta i Holland.
These first films clearly sow the seeds of reflection against racism and in favour of the integration of immigrant populations.
Dessa första filmer sådde helt klart ett frö av efter tanke mot rasismen och för invandrarnas integration.
They were descriptive and often filmed as documentaries.
De var beskrivande och ofta filmade som dokumentärer.
Later, it is the film­makers, who are generally second generation immigrants, who lead the effort.
Senare har andra regissörer, ofta barn till de första invandrarna, tagit över.
More seriously, the films of Doris Dörrie (born in 1955) in Germany have always integrated this dimension and have always been able to open up to irnrni­
Doris Dörrie (född 1955) från Tyskland har på ett allvarligare sätt integrerat denna dimension i sina filmer, som alltid har varit lyhörda för invandrarnas situation.
For England, we point out Tsiamelo, a Place of Goodness (1983) by Betty Wolpert which traces over four genera­tions the experience of a South African family.
För Englands del kan vi nämna Tsiamelo, a Place of Goodness (1983) av Betty Wolpert som i fyra generationer skildar en familjs erfarenheter i Sydafrika.
The film was made with women from Soweto.
Filmen spelades in med kvinnor i Soweto. Best Wishes (1988), Coffee Coloured Children (1989) och april, maj, juni 1996 · nr. 43
the centenary of cinema where, despite everything, the sense of daily happiness reigns.
Filmen 100 år som ger denna, förmodligen självbiografiska, film hela dess charm.
The same experience inspires Claire Denis in Chocolat (1988) to film her child hood.
På samma sätt filmar Claire Denis i Chocolat (1988) sin barndom.
"Ever since I was a httle girl, because I have lived a lot in Africa, I have found there is real beauty in the different ethnic groups..." (Claire Denis - Première, June 1994).
"Ända sedan jag var liten har jag, kanske därför att jag levt länge i Afrika, varit fascinerad av olika folkslag..." (Claire Denis - Première, juni 1994).
The film-maker reproduces that beauty through the eyes of a young girl who has a mysterious bond with Africa.
Denna fascination har regissören skildrat med en liten flickas ögon - en flicka som ser på Afrika med ett mystiskt samförstånd.
Filmed from a child's perspective, Chocolat brings us direcdy into a world void of prejudice, where Blacks and Whites live together almost harmoniously.
Chocolat som är filmad "i barnets ögonhöjd" tar oss med till en värld utan för domar, där svarta och vita lever tillsammans nästan i harmoni.
Finally, the Briton Elaine Proctor in her film Friends (1993) tells of the friend ship of three young girls, a black professor, a white activist and an Afrikaner archaeologist which encounters opposition from all sides: the culture, the mentality and the language.
Engelskan Elaine Proctor, slutligen, skildrar i sin film Friends (1993) tre unga kvinnors vänskap: en svart lärare, en vit aktivist och en afrikaaner som är arkeolog.
They fight against the political events rattling Johannesburg society.
De tre är olika i allt: kultur, mentalitet och språk, men de upprörs alla av de politiska händelser som skakar Johannesburg i Sydafrika.
These films all tell of a different experience of colonisation.
Dessa tre filmer har det gemensamt att de skildrar en annorlunda erfarenhet av kolonisationen.
Through childhood nostalgia, they evoke the sensitive and emotional happiness provoked by the encounter of other cultures and make the political disaster which followed all the more bitter.
Via barndomens nostalgi väcker de minnet av den sköra och emotionella lycka som mötet med andra kulturer fram kallar och gör därmed den påföljande politiska katastrofen så mycket mer svårsmält.
grants.
erkännande inom den unga tyska filmen.
Former film critic, writer, film researcher and director known to the young German cinema world, she made Männer (1985) which was an astonishing commercial success with over 5 million film-goers in Germany viewing it.
Hon har bland annat gjort Manner (1985), som blev en förvånansvärd kassasuccé med över 5 miljoner åskådare i Tyskland.
In the film, the director describes the role play between a neglected husband who becomes an artist and a lover who is an artist and who would like to be the husband...
I denna film beskriver Dörrie ett rollspel mellan en övergiven äkta make som förvandlas till konstnär och en älskare och konstnär som gärna skulle vilja bli make...
In Parodies (1986), she tells in a much riskier way of a relationship in crisis.
I Parodies (1986) berättar hon mer vågat om en relationskris.
And in 1991, she has another success with Happy Birthday, Türke where her humour becomes much harder, her style more forceful.
1991 fick hon en ny framgång med Happy Birthday, Türke.
It is a thriller about abrupt changes in tone, the ambiguity of the dissident minority and a disenchanted humour.
Här är hennes humor mer trotsig och hennes stil mer slående.
The hero is a second generation German Turk.
Det är en deckare, som med desillusionerad humor beskriver utslagna personers avvikande beleende och kluvenhet, där hjälten är en turkisk invandrare i andra generationen.
More subtly still, and in an opposite movement, this mix of populations and cultures is at the origin of certain films which question the past and history, for filmmakers such as Brigitte Rouan, Claire Denis or Elaine Proctor.
Blandningen av folk och kulturer har givit upphov till än mer subtila filmer, som från den utvandrade européens perspektiv, ifrågasätter det förflutna och historien, av regissörer som Brigitte Rouan, Claire Denis och Elaine Proctor.
Certain women filmmakers champion high-quality cinema, even if, at the European level, their films do not always make the grade and the mysterious - not to say scandalous - film distribution system. tem.
Det finns kvinnliga regissörer idag som gör filmer av hög kvalitet, men underligt, för att inte säga skandalöst, nog når de inte alltid ut till de europeiska biografsalongerna. na.
With Outremer (1990), Brigitte Rouan describes her own story as a French child growing up in Algeria in the privileged environment of the colonies on the eve of independence.
Med Outremer (1990), beskriver Brigitte Rouan sin barndom som fransyska i Algeriet i en priviligerad kolonial miljö strax innan landet blir självständigt.
This magnificent film, which uses a "loop" construction to tell the story of three young girls from wealthy families at the end of the fifties, nonetheless makes room for the dramatic events of the war.
Det är en storartad film, med en konstruktion som knyter samman berättelsens början och slut, om tre flickor från goda familjer i slutet av 50-talet.
But it is as if these events do not cross the bounds of the family estate
Det är detta klimat och denna speciella stämning
In Germany, where cinema seemed to be losing speed, several important women filmmakers have arrived on the scene.
Den tyska filmen, som ett tag såg ut att tappa farten, har trots allt givit upphov till flera viktiga regissörer.
We have mentioned Ulrike Ottinger and Ula Stöckl and we should add Monika Treut (born in 1954).
Vi har redan nämnt Ulrike Ottinger och Ula Stöckl och kan till dem också lägga Monika Treut (född 1954).
With her whimsical, unbridled style, which pays close attention to formal and visual invention, she founds the "Hyena Production" company in 1984
1984 bildade hon filmbolaget "Hyène-Production" tillsammans med en annan regissör, Elfi Mikesch. Genom detta bolag kunde hon fa fritt utlopp för sin fantasi samtidigt som hon strävade efter formell och visuell förnyelse.
Together, they make a very eccentric version of Verführung: die Grausame Frau de Sacher-Masoch (1984). Then,alone,Monika Treut makes My Father is Coming (1990) describing quite humorously a typical Bavarian who visits his daughter in the United States and delves care-free into New York sub-culture.
En hyllning till kvinnorna inom den europeiska filmen senare ensam My Father Is Coining (1990), som inte utan humor beskriver en karikatyrartad man från Bajern som besöker sin dotter i USA och med liv och lust kastar sig in i New Yorks underground-kultur.
This film is representative of a trend in modern German cinema which is poorly appreciated abroad.
Filmen är representativ för en hel riktning inom dagens tyska film, vilken inte är särskilt känd utomlands.
There is a process, an "Osten" manner of dealing with the difficulty of a topic, which is to make it current and to give it proximity, associating it with today's society.
Hon aktualiserar det och ger det en närhet, en koppling till dagens värld. Regin i Tala!
Det är så mörkt, has willingly been purified so as to focus on a particularly violent dialogue.
Det är så mörkt, är med vilje sparsam för att bereda plats åt spänningen i en ovanligt hetsig dialog.
In Skyddsängeln, on the other hand, the sumptuous setting accentuates the discomfort and neurosis of the family of a Swedish minister confronted with student riots.
I Skyddsängeln däremot, är regin storartad och framhäver sjukdom och neuroser i en svensk ministerfamilj, som konfronteras med studentupploppen.
The great talent of Suzanne Osten is without a doubt her manner of treating Greater History with the means of lesser history, where men - whether they are ministers or terrorists - are above all human beings with feelings, desires and often contradictory emotions.
Suzanne Ostens talang ligger förmodligen i att hon behandlar stora historiska skeenden med små medel, där rollgestalterna, vare sig de är ministrar eller terrorister, framför allt behandlas som mänskliga varelser med känslor, önskningar, och ofta motstridiga känslomässiga reaktioner.
The latest film by this talented Swedish film-director is dedicated to John Cassavetes.
Observera att den senaste filmen av denna begåvade svenska regissör har tillägnats John Cassavetes.
In Sweden, Suzanne Osten (born in 1944) is another young, ambitious filmdirector.
En annan ung regissör som man inte kan undgå att nämna är svenskan Suzanne Osten (född 1944).
After training to be a director of drama and film, she founds in 1960 the "Pocket Theatre", an avantgarde troop that makes Mamma, vårt liv är nu, her first full-length film on the life of her mother, a cinema critic who desperately tried to make films, without succeeding. Then she produces Bröderna Mozart (1986), Livsfarlig Film (1988), Skyddsängeln (1989) and Tala!
Efter en utbildning till teater- och filmregissör startade hon 1960 "Fickteatern", ett experimentiellt sällskap som regisserade Manuna, vårt liv är nu, en första långfilm som handlar om Ostens mor, en filmkritiker som desperat kämpade för att fl göra en film men inte lyckades.
Interview conducted in Stockholm on 4 February 1992 and updated in December 1993.
I Stockholm och aktualiserad pi nytt I december 1995.
My inspiration comes from art, music and from the field of anthropology.
Jag hämtar min inspiration från måleriet, musiken och antropologin.
Hollywood films, of course, taught me more than any thing else, but I am continuing to de-mystify the stereotypes so that I can re-use them.
Alla filmer från Hollywood har naturligtvis lärt mig mer än något annat, men jag fortsätter avmystifiera stereotyperna för att kunna använda dem på nytt.
In the world of theatre, I examined the notion of time, length, space and status, bodily sensations, cultural taboos and the emotional domain of men and women.
Inom teaterns värld utforskar jag begreppen tid, längd och rymd, hållning, kroppsförnimmelser, kulturella tabun och mäns och kvinnors emotionella domäner.
As a woman activist in the sixties and seven ties, I learned a great deal about the spectator's blocking ability, his ideals, about what he wanted to see as well as about stereotypes of the political world.
Och som kvinnlig aktivist på 60- och 70talet lärde jag mig mycket om betraktarens blockeringar, om hans ideal och vad han ville se, och också om den politiska världens stereotyper.
"I'm the daughter of a film critic, so film was my baby-sitter.
"Jag är dotter till en filmkritiker och filmen var alltså min barnvakt.
I always knew that one day I would make a film.
Jag har alltid vetat att jag en dag skulle göra en film.
But I entered theatre because my mother thought that it was a more interesting field.
Men jag började inom teatern för min mamma tyckte att det var ett intressantare område.
And it became my true family.
Och teatern blev som en familj för mig.
I started stage directing at 19, and very quickly I started directing actors much older than myself.
Jag började regissera när jag var 19 år och jag fick snart leda skådespelare som var betydligt äldre än jag själv.
They did what I asked them to do.
De gjorde det jag sade åt dem att göra.
It was great.
Det var bra.
But I found it all the more interest ing when they made mistakes or when something unexpected happened.
Men jag upp täckte att det var mycket intressantare när de gjorde fel eller när det hände någonting oförutsett.
I was an avid art student in Dafda.
Jag var en passionerad konststuderande vid Dafda.
I learned every thing by taking every theatre class possible and imaginable, and I read a great deal about Grotowski, Barrault, Jacques la Coque, Philippe Gaulier, Dario Fo, on mime, modern dance, Buto...
Jag har lärt mig allt genom att gå på alla möjliga och omöjliga teaterkurser och jag har läst mycket om Grotowski, Barrault, Jacques le Coque, Philippe Gaulier och Dario Fo, om mim, modern dans, Buto...
I trained the atre troops, I directed radio and shot television series.
Jag har bildat teater trupper, arbetat vid radion och spelat in TV-serier.
I have also written and collaborated on plays for numerous theatres.
Jag har också skrivit och tillsammans med andra arbetat med pjäser för åtskilliga teatrar.
In 1974, I wrote and directed a feminist play in Stockholm and we toured Germany.
1974 skrev och redigerade jag en feministisk pjäs i Stockholm och vi gjorde till och med en turné i Tyskland.
We had great success and we played for three years.
Vi hade stor framgång och spelade pjäsen i tre år.
That gave me a good start.
Det gav mig en bra start.
In 1975, I established my theatre company Unga Klara.
1975 bildade jag min teater Unga Klara.
Our working theme was "childhood". hood".
Vårt arbetstema var "barndomen".
At the creative level, an important factor influencing my work was the women's lib eration movement with all of the songs and plays that we created at the time.
Kvinnorörelsen med alla sånger och teaterpjäser som skrevs på den tiden har ur kreativ synpunkt varit viktig för mitt arbete.
Bette Midler's first shows are the best representation of that: humour centred around stories of sex and aggression.
Bette Middlers första shower är ett utmärkt exempel på vad jag menar: humor inriktad på historier om sex och agression.
The psychoanalyst Alice Miller (whom I collaborated with on two plays based on her essay Hitler's Childhood) also played an important role for me, as did the work of Donald Winnicot: the new British analytical school where childhood and creativity are studied. Pina
Psykoanalytikern Alice Miller (som jag har samarbetat med i två pjäser baserade på hennes novell L'Enfance d'Hitler) har också spelat en viktig roll för mig, liksom Donald Winnicots arbete: den nya analytiska brittiska skolan där man studerar barndomen och kreativiteten.
the centenary of cinema
Filmen 100 år
The same is true of director Keith Johntsone (Canada) with regard to work in groups).
Detsamma gäller direktören Keith Johntsone (Canada) vad beträffar arbetet i grupp.
For my generation, the fact that women had the right to speak and express themselves through images and the right to be, they too, intellectuals, was of capital importance.
För min generation har det varit av avgörande betydelse att också kvinnor fått rätt att tala och uttrycka sig genom bilden, rätt att även de vara intellektuella.
Today, access to creation and directing depends on the strategic position of each and every woman.
Kvinnors möj­lighet att skapa och regissera beror idag på var och ens strategiska ställning.
If she is capable of making it into television series and "epics", then she has a chance (Jane Campion - An Angel at my Table).
Om hon har en möjlighet att medver­ka i TV­serier och lyckas "få in en fot", då har hon en chans (Jane Campion ­ An Angel at my Table).
But we, the filmdirectors of today, have moved away somewhat from this demand for references and some of us complicate somewhat the situation.
Suzanne OSTEN har avlägsnat oss från denna referensgrupp och vissa av oss gör situationen mer kompli­cerad än den är.
I have more things in common with John Cassavetes (Women Under Influence) with regard to the representation of women on screen, than with a young Swedish student who, through a student film, expresses her first antifeminist actions.
Själv har jag mer gemen­samt med John Cassavetes (Women Under Influence), vad beträffar sättet att visa en kvinna på film, än med en ung kvinnlig svensk student som genom filmen uttrycker sin antifeminism.
Modernism as compared with feminism is a problem that I am constantly concerned about.
Modernismens förhållande till feminismen är ett problem som bekymrar mig mycket.
There is a kind of fear of avantgarde aesthetics.
Det finns en viss rädsla för experimentella estetiker.
And it is impossible to support something you do not know anything about!
Och man kan inte stödja det man är okunnig om!
For me, the entire film process is important - the team members, the general idea, the manner of working.
För mig är hela filmprocessen viktig: medlemmarna i teamet, den grundläggande idén, sättet att arbeta.
I don't share my budget and production concerns.
Jag delar inte med mig av mina bekymmer om budgeten eller regin.
And I don't know how the film is going to be before it is finished.
Och jag vet inte hur filmen skall se ut innan den är avslutad.
Structures for artistic creations in the art industry are limited.
Strukturen för konstnärliga uttrycksformer är begränsad inom konstin­dustrin.
A women with a good reputation who is able to impress the system with a good manuscript has good chances of succeeding.
Kvinnor som har en bra historia och som lyckas dupera systemet med ett bra manuskript har chans att lyckas.
I've really tried all types of manuscripts.
Jag har verkligen provat på alla sorters manuskript.
I have the impression that some times it is more a question of human qualities, of personal experience and "feeling".
Jag har en känsla av att det ibland rör sig mer om mänskliga kvaliteter, självupplevda erfarenheter och känsla (feeling).
I am always a little ahead of the game with regard to topics!
Jag är fort­farande lite före min tid när det gäller teman!
That works in theatre, but not in the film industry.·
Det fungerar bra inom teatern men dåligt inom filmindustrin." ·
If your assert your style as an author, you will have a difficult time finding acceptance in Sweden because today there is a cult of the classic manuscript.
Om man framhärdar med en egen författarstil är det svårt att bli accepterad i Sverige, för idag råder en kult med klassiska manu­skript.
There is no room for thought.
Det finns ingen plats för eftertanke.
When I announced that there was a feminine audience in the film industry of the eighties, no one believed me.
När jag på 80­talet utropade att det fanns en kvinnlig filmpublik blev jag inte trodd.
And yet I knew through theatre that this had been the case since the seventies.
Och ändå vis­ste jag, genom teatern, att det varit sant ända sedan 70­talet.
Today it is a fact -
Men vi kvinnliga regissörer av idag
In England, we should mention Sally Potter who, from the original text by Virginia Woolf, makes a magnificent version oí Orlando (1992).
För Englands del kan vi nämna Sally Potter, som med utgångspunkt från Virginia Woolfs originaltext redigerat en storslagen version av Orlando (1992).
Less openly sapphic and obscure than Freak Orlando by Ulrike Ottinger, this film is nonetheless a real film feat in its structure through four hundred years of history and in the density of its account of history, sex, poetry, politics...
Filmen, som inte är lika sepfisk och svårge­nomtränglig som Freak Orlando av Ulrike Ottinger, utgör ändå en verklig utmaning genom att den spänner över en tidsperiod på fyrahundra år och genom de många frå­gor den väcker om historia, sex, poesi, poli­tik...
Sometimes man, sometimes woman, Orlando (magnificently played by Tilda Swinton) traverses many destinies and could in itself be the film most symbolic of women's adventure in cinema.
Orlando (som spelas storartat av Tilda Swinton), än man, än kvinna, går många äventyr till mötes och skulle ensam kunna stå som symbol för kvinnornas äventyr inom filmen.
Her journalist father knew personally the doctor Korczak who is the subject of the film by Andrzej Wajda, based on the screenplay by Agnieszka Holland herself.
Hennes far, som var journalist, var personli­gen bekant med doktor Korczak, huvud­personen i en film av Andrzej Wajda till vil­ken Agnieszka Holland skrivit manus.
She studies film in Prague at the FAMU (Faculty of Cinema and Television). She receives her diploma in 1971 at the time of the reorganisation of Polish cinema of 1
Hon studerade film vid FAMU (fakulteten för film och television) i Prag, där hon tog exa­men 1971.
January 1972 and becomes a member of "film-directors X", the artistic director of which is Andrzej Wajda.
I samband med den polska fil­mens omorganisation den 1 januari 1972 blev hon medlem i regissörgruppen X för vilken Andrzej Wajda var direktör.