natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I held oce at an eventful time in which Europe, having emerged from the upheavals of 1989 and the end of the cold war, was striving for a common future.
Min tid som talman var under en händelserik period då Europa efter 1989 års omvälvningar och slutet på konikten mellan öst och väst strävade mot en gemensam framtid.
The European Union, still hampered in the 1980s by a widespread feeling of ‘Europe fatigue’, was thus called upon to play a vital new role.
Europeiska unionen, som ännu under 1980-talet led av att många medborgare var trötta på Europa, fick nu en ny nyckelfunktion.
Mind you, at the time when I was in oce, there was nothing left of the initial euphoria over the collapse of the Berlin Wall and the removal of the Iron Curtain.
Under min tid som talman hade emellertid den inledande euforin över murens fall och undanröjandet av järnridån försvunnit.
The immediate priority was to give shape and direction to the arduous process of bringing Europe as a whole more closely together.
Nu handlade det om att bestämma riktningen och formerna för den svåra processen med att få hela Europa att bli en enhet.
The people of central and eastern Europe, who, impelled by their urge for freedom, had dared to enter a new era, were pinning their gazes and their hopes more than ever on the EU.
Medborgarna i Central- och Östeuropa, som fyllda av frihetslängtan vågade bryta upp och ta steget in i en ny tid, riktade blicken mot Europeiska unionen med större förhoppningar än någonsin tidigare.
The Community of twelve, as it then was, acted like a magnet for countries wishing to join, but I was aware that the magnet in question in many ways still lacked inner strength.
Den dåvarande gemenskapen med tolv medlemmar fungerade som en magnet på länder som var beredda att ansluta sig.
The momentum generated by the historic transformations had to be channelled on ordered political paths.
Samtidigt stod det klart för mig att denna magnet på många sätt fortfarande saknade den inre kraften.
Widening and deepening of the Community were both on the agenda.
En annan fråga på dagordningen var en utvidgad och fördjupad gemenskap.
These were the two reference points that served to dene the landmark European events of the years from 1992 to 1994:
Till dessa båda områden förlades de stora politiska höjdpunkterna på Europanivå under perioden 1992–1994:
The Maastricht Treaty establishing European Union was signed on 7 February 1992.
Den 7 februari 1992 undertecknades Maastrichtfördraget med målet att grunda Europeiska unionen.
D had blown hot and cold when the Danes first said ‘no’ (in June 1992) and then changed that vote to a ‘yes’ (in May 1993).
Raticeringen skedde efter känslostormar i olika riktningar utlösta av danskarnas nej i juni 1992 och deras ja i maj 1993.
In late 1992 and early 1993 the single European market came into being in its completed form.
Vid årsskiftet 1992/1993 firades genomförandet av den inre marknaden.
Even though its area of responsibility was still too modest, Parliament brought considerable inuence to bear in shaping this European economic powerhouse with its freedoms for persons, goods, services, and capital.
Europaparlamentets inytande hade trots parlamentets ännu alltför begränsade befogenheter varit betydande när det gällde att fastställa formerna för detta ekonomiska kraftcentrum i Europa med dess fria rörlighet för personer, varor, tjänster och kapital.
By capitalising on the reputation which it gained at that time it later managed to consolidate its powers.
Det anseende man fick därigenom kunde parlamentet utnyttja för att utöka sina befogenheter under tiden därefter.
The decision to admit Austria, Finland, and Sweden to the EU was taken on 1 March 1994 with strong backing from Parliament.
Beslutet att ta emot Österrike, Finland och Sverige i Europeiska unionen fattades den 1 mars 1994 efter ett brett stöd från Europaparlamentets sida.
That set the seal on the enlargement of the then Community of twelve to include those three countries.
Utvidgningen med Österrike, Finland och Sverige av den dåvarande gemenskapen med tolv medlemmar var i och med det en avgjord fråga.
Meanwhile there were increasingly insistent calls for the EU to be enlarged eastwards.
Samtidigt växte sig kraven på en östutvidgning allt starkare.
The Copenhagen European Council laid down the requirements in June 1993 in the form of the ‘Copenhagen criteria’.
Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn i juni 1993 fastställdes i form av ”Köpenhamnskriterierna” villkoren i detta sammanhang.
By the spring of 1994 Hungary and Poland had already applied to join.
Redan under våren 1994 ansökte Ungern och Polen om anslutning.
At the June 1994 European election Parliament was able to present itself to the voters as a body exercising the greater responsibilities that the Maastricht Treaty had conferred on it. Unfortunately its wider powers
Europaparlamentet kunde redan vid valet till Europaparlamentet i juni 1994, i kontakten med sina väljare, visa på de utökade befogenheter
D failed on that occasion, as they have done at subsequent elections, to persuade voters to turn out in higher numbers.
Tyvärr lyckades man varken då eller vid senare val göra de utökade befogenheterna till en språngbräda för ett ökat valdeltagande.
When I assumed the presidency of Parliament expectations were high that Parliament would decisively inuence our continent’s progress towards a new future.
När jag tillträdde som Europaparlamentets talman gjorde jag det med stora förhoppningar om ett betydande inytande från parlamentets sida när det gällde utvecklingen av vår kontinent och steget in i en ny era.
Having chaired the Group of the European People’s Party (EPP), I realised that that the key to success lay in mobilising majorities across party boundaries and, on that basis, seeking to talk to Council and Commission as an equal partner.
Från min tid som ordförande för Europeiska folkpartiet (EPP) visste jag att detta är möjligt endast om man kan få till stånd majoriteter över parti gränserna och baserat på detta inleda samtal med rådet och kommissionen som en jämlike.
In retrospect it can be said that Parliament succeeded in doing this because it managed to consolidate and utilise its powers.
Så här i efterhand kan man konstatera att det gick vägen eftersom de folkvalda lyckades utöka sina befogenheter och dessutom utnyttja dem.
As well as providing the road map for monetary union and the euro, the Maastricht Treaty also – and this is something which quite a few people have forgotten about – greatly expanded Parliament’s sphere of responsibility.
Maastrichtfördraget innebar ju inte bara färdplanen för valutaunionen och införandet av euron, utan även något som långt ifrån alla minns, nämligen kraftigt utökade befogenheter för Europaparlamentet.
As president I was anxious from the outset to make a practical success of codecision and hence, after a time, to encourage stronger pressure for the necessary powers to be extended.
I detta skede förvandlades parlamentet slutgiltigt till en medbeslutande institution i lagstiftningsfrågor efter att ha varit en institution med mestadels rådgivande funktion.
Given that codecision has now become the norm for European legislation, the only possible conclusion is that the thinking behind my strategy at that time helped to produce the desired result.
Medbeslutandet gällde på den tiden vissa utvalda områden, till exempel inre marknaden, konsumentskyddsfrågor och miljön.
rience in Parliament. At part-sessions, for example, I regularly brought together senior leaders of the Council, the Commission, and Parliament in what is termed the trialogue.
Mitt mål som talman var redan från början att i praktiken göra denna medbeslutanderätt till en framgång – och därigenom efter en tid kunna låta kraven på en utvidgning av medbeslutanderätten växa sig starkare.
To elude the pressures of tight schedules, I would often invite everyone to lunch, that is to say, not just the Presidents, but also the heads of their private oces and the Secretar-ies-General.
När man idag ser att medbeslutande med tiden kommit att bli EU:s ordinarie lagstiftningsförfarande kan man konstatera att mina strategiska överväganden från den tiden skördat framgångar.
The discussions focused equally on matters of principle and current problems with the aim of reconciling the two at the practical level. This cooperation worked very well throughout my presidency and also extended to other bodies, for example the Court of Justice and the Court of Auditors.
I samband med detta fullföljde jag inte bara de övergripande strategierna, utan tog även hänsyn till detaljfrågor med hjälp av mina erfarenheter från tiden som parlamentsledamot.
It sometimes happened that in budget discussions the other bodies would attempt to agree on a common approach aligned with Parliament – and this often provided a decisive counterweight to the Commission where substantive issues were concerned.
Exempelvis utnyttjade jag regelbundet möjligheten till så kallad trepartsdialog mellan ledande företrädare för rådet, kommissionen och parlamentet.
Today this would be described as exerting inuence through successful networking.
För att undvika schemarelaterade problem bjöd jag ofta in till gemensam lunch, och då närvarade inte bara ordförandena utan även kanslicheferna och generalsekreterarna.
The grand design of giving Parliament a greater say in legislation and the budget had to be managed by making a number of minor changes to political practice.
Grundläggande frågor och aktuella problem diskuterades vid dessa tillfällen och anpassades inbördes, helt konkret.
The originally informal cooperation between the Council, the Commission, and Parliament was gradually placed on the more solid footing of interinstitutional agreement.
Detta var ett mycket välfungerande samarbete under hela min tid som talman, och det gällde även andra organ, till exempel domstolen och revisionsrätten.
The practical improvements made to the budget procedure at that time seemed small in the overall scheme of things, but were nonetheless important in that they helped ultimately to make Parliament the powerful budgetary authority that it is today.
Detta ledde till att övriga organ vid budgetförhandlingarna sökte en gemensam linje som byggde på Europaparlamentets, en linje som i sakfrågor ofta kom att utgöra en avgörande motvikt till kommissionen. I dag skulle man kalla det inytande genom framgångsrikt nätverkande.
Apart from the budget and legislation, Parliament acquired the right under Maastricht – and hence during my presidency – to say yes or no to the accession of new members.
Det stora målet om utökat parlamentariskt medbeslutande inom lagstiftning och budgetarbete gick att uppnå endast genom ett antal mindre förändringar i det politiska systemet i praktiken.
This right was exercised when the number of Member States rose from 12 to 15, enabling the broad mass of the public to understand what wais involved.
Man var tvungen att anpassa samarbetet med de politiska grupperna och utskotten till de nya förfarandena.
A decade later, when the time came for the eastward enlargement, Parliament’s right to give its assent was turned into a historic first step in a new direction.
Det ursprungligen informella samarbetet mellan rådet, kommissionen och parlamentet förankrades med tiden i stabilare interinstitutionella överenskommelser.
When I attended EU summits as president of Parliament I was able to put Parliament’s case.
Jämte budgetarbete och lagstiftning växte genom Maastrichtfördraget – och därmed under min tid som talman – rätten fram för Europaparlamentet att säga ja eller nej till nya unionsmedlemmar.
Even apparently trivial gestures are signicant to the extent that, in protocol terms, they denote enhanced status.
Denna rätt kunde utnyttjas och synliggöras för en större allmänhet när utvidgningen från tolv till femton medlemsstater skedde.
As a result of a custom introduced during my presidency, the President of Parliament is not only allowed to speak at the start of a summit, but also photographed with the Heads of State or Government and the Commission President.
Ett årtionde senare, i samband med östutvidgningen, utnyttjades parlamentets rätt till samtycke på ett sådant sätt att den fick en avgörande betydelse för unionens framtid.
What really mattered, of course, was not gestures of this kind, but the policy directions charted at the summits held during that period.
Som parlamentets talman kunde jag på EU:s toppmöten lyfta fram Europaparlamentets ståndpunkter.
An opportunity to set a new course arose two months after Birmingham, at the Edinburgh Summit, at which I put forward a new scheme to the assembled Heads of State or Government laying down how seats were to be allocated in Parliament.
I detta sammanhang spelar även på ytan oviktiga gester en roll i protokollet som symboler för ökad betydelse.
As a result of reunication Germany was given 99 seats, and in general the numbers of seats were
Exempelvis inleddes under min tid som talman traditionen att låta parlamentets talman inte bara hålla ett anförande i samband med topp-
based more accurately on the size of the Member States – as democracy demands.
mötets början utan även tillsammans med stats- och regeringscheferna och kommissionens ordförande ingå i den grupp som fotograferas.
The proposal was accepted and implemented.
Detta förslag antogs och genomfördes.
One event that stands out is the 1993 summit in Denmark, which opened up a genuine prospect of accession to the central and eastern European countries in the process of reform.
I detta sammanhang vill jag särskilt nämna toppmötet i Danmark 1993.
The firm promise was, however, made subject to binding conditions known as the ‘Copenhagen criteria’.
Detta toppmöte gav övergångsekonomierna i Central- och Öst europa en trovärdig möjlighet till anslutning.
The stages to be completed on the way to the EU were thus clearly marked out: formerly Communist regimes had to be transformed along democratic lines, in accordance with the rule of law; erstwhile command economies had to be converted into socially tempered market economies; and candidates had to take over Community law. When I represented Parliament at the Copenhagen Summit I maintained that the point to bear in mind was not just the ability of the candidates to join, but the ability of the Union to absorb them.
Löftet kopplades emellertid till obligatoriska villkor, de så kallade Köpenhamnskriterierna, vilket i sig klart och tydligt angav riktningen för vägen mot EU-anslutning: omvandling av tidigare kommunistiska system till demokratier och rättsstater, övergång från tidigare planekonomi till social marknadsekonomi och införlivande av gemenskapsrätten.
During my term of oce from January 1992 to the 1994 European election Parliament advanced quite a long way towards the goal of becoming a Europe-wide democratic representative body adopting laws and the budget on an equal footing with the Council and hence controlling the destiny of some 500 million people.
Under min tid som talman från januari 1992 till valet till Europaparlamentet 1994 kom Europaparlamentet en bra bit på vägen mot att bli en demokratiskt folkvald församling på Europanivå som med samma befogenheter som rådet antar lagar och budget och därmed styr närmare 500 miljoner människors öden.
At that time my attention was often focused on the gradual progress of European unication in parliamentary work. But the memory of the ‘daily grind’ is eclipsed by Parliament’s ‘moments of glory’.
På den tiden fokuserade jag ofta på att steg för steg föra processen med Europas enande framåt i det parlamentariska arbetet, men när jag ser tillbaka bleknar Europaparlamentets trägna vardagsarbete bredvid dess historiska ögonblick och höjdpunkter.
Two examples which, to my mind, belong to the latter category are the splendid European speeches by Queen Elizabeth II and Vaclav Havel in the Strasbourg Chamber, testimonies to pan-European unication that are still worth reading!
Till dessa räknar jag drottning Elizabeth II:s och Václav Havels storartade Europatal i kammaren i Strasbourg, än idag läsvärda dokument som vittnar om enandet av hela Europa!
12 MAY 1992EGON KLEPSCH WELCOMES HER MAJESTY QUEEN ELIZABETH OF THE UNITED KINGDOM
12 MAJ 1992EGON KLEPSCH OCH DROTTNING ELIZABETH II AV STORBRITANNIEN.
PARLIAMENT AT THE BEGINNING OF A NEW ERA IN EUROPE
PARLAMENTET I BÖRJAN AV EN NY EPOK I EUROPA
The Berlin Wall had fallen.
Berlinmuren hade fallit.
The peoples of Central and Eastern Europe had freed themselves from the dictatorship of Communism and the all-embracing grip of the Soviet Union.
Folken i Central- och Östeuropa hade själva befriat sig från kommunismens diktatur och Sovjetunionens dominans.
The Iron Curtain, which had divided Europe for 40 years, had collapsed.
Järnridån, som under fyrtio år delat Europa, hade försvunnit. Det kalla kriget mellan maktblocken i Europa hade avslutats.
Never before in its history had the European Parliament been required to adjust to such a fundamentally changed political environment.
Aldrig tidigare i sin historia hade Europaparlamentet varit tvunget att anpassa sig till en politisk miljö som förändrats på ett så grundläggande sätt.
The 1994 European elections had been the first in which the citizens of the former GDR had taken part.
Vid valet till Europaparlamentet 1994 hade medborgarna i före detta DDR röstat för första gången.
It was particularly moving for me to be able, in my inaugural speech, to welcome colleagues from East Germany as freely elected Members.
För mig var det särskilt gripande att i mitt tillträdestal kunna välkomna kolleger från Östtyskland som fritt valda ledamöter.
A few months later, in January 1995, Parliament also welcomed MEPs from three new Member States, Finland, Sweden and Austria.
Några månader senare, i januari 1995, kunde parlamentet också välkomna ledamöterna från de nya medlemsstaterna Finland, Sverige och Österrike.
This was the first step towards the unication of Europe as a continent.
Det var första steget till att förena hela Europa.
The European Parliament had grown in size from 567 to 626 Members.
Europaparlamentet hade vuxit från 567 till 626 ledamöter.
It was not only bigger, but also richer in terms of its political culture, experience, tradition.
Parlamentet blev inte bara större, utan även rikare på politisk kultur, erfarenhet och tradition.
The new Members and staff were quickly integrated,
De nya kollegerna och medarbetarna lyckades vi integrera på kort tid.
The European Community had set out along the road to negotiations on the accession of the States of Central and Eastern Europe.
Den Europeiska gemenskapen hade slagit in på vägen mot förhandlingar om de central- och östeuropeiska ländernas anslutning.
However, their parliaments were, naturally enough, lacking in knowledge and a real understanding of the procedures, requirements and problems involved in the impending accession process.
I deras parlament saknades emellertid, och naturligt nog, kunskap om och förståelse för den kommande anslutningsprocessens upplägg, krav och svårigheter.
The European Parliament had to help them grow into their role in transposing the acquis communautaire into the national law of their countries.
Europaparlamentet var tvunget att hjälpa dem att hitta sin roll när gemenskapens regelverk skulle införlivas med lagstiftningen i deras länder.
At my instigation, for the first time in the history of the European unication process all the presidents of the parliaments of the applicant States came together in the European Parliament for a free and frank exchange of views.
På mitt initiativ samlades, för första gången i det europeiska enandets historia, alla parlamentstalmän från kandidatländerna i Europa parlamentet för att öppet utbyta åsikter.
The importance of such exchanges was demonstrated by the fact that meetings of this kind were then held regularly until the accession negotiations proper started.
Vikten av detta visade sig genom att dessa möten regelbundet upprepades fram till de konkreta anslutningsförhandlingarnas början.
Our Parliament played a pioneering role in the work of providing parliamentary scrutiny of and safeguards for the European unication process.
Vårt parlament gjorde en pionjärinsats för att parlamentariskt följa och säkra enandet av hela Europa.
A few months before the European elections the Treaty of Maastricht had come into force and, for the first time, had conferred on the European Parliament genuine rights of codecision, in particular in the area of the directives and regulations dealing with the completion of the internal market.
Några få månader före valet till Europaparlamentet hade Maastrichtfördraget trätt i kraft och för första gången givit Europaparlamentet verklig medbeslutanderätt framför allt på området för direktiv och förordningar för fullbordandet av den inre marknaden.
Those rights now took eect.
Dessa rättigheter fick nu verkan.
Its new powers had turned an advisory parliament into a decisionmaking parliament, but its working methods and its public prole were still those of a parliament with a purely consultative role.
De nya befogenheterna hade gjort ett rådgivande parlament till ett beslutande parlament, men arbetsmetoderna och allmänhetens bild var fortfarande präglade av ett parlament med rent rådgivande befogenheter.
We faced the task, therefore, of reforming those working methods, for example the conduct of debates and votes in plenary and cooperation between the committees, and reorganising Parliament’s press and public relations work.
Vi stod således inför uppgiften att reformera arbetsmetoderna, till exempel upplägget för diskussionerna och omröstningarna i plenum, samarbetet mellan utskotten och organisationen av arbetet gentemot press och allmänhet.
This was quite a task.
Detta var ett tungt arbete.
Although, initially, almost all my colleagues were enthusiastic advocates of the thoroughgoing reforms, that enthusiasm shrank with every step in the process of putting our intentions into practice.
Visserligen förordade nästan alla kolleger i början entusiastiskt genomgripande reformer, men med varje steg från att vilja till att göra avtog reformentusiasmen.
To this day I am grateful to Pauline Green and Wilfried Martens for their determined support in pushing through the reforms in the face of the scepticism of their political groups.
Jag är än idag tacksam för att Pauline Green och Wilfried Martens handlingskraftigt stöttade mig och genomdrev reformerna i sina skeptiska politiska grupper.
Today, Parliament’s working methods are once again in need of reform.
Idag finns återigen ett behov av att reformera parlamentets arbetssätt.
As the successor to Jacques Delors, who stood down at the end of 1994 after an exceptionally successful 10-year period of oce as President of the Commission, the Heads of State and Government proposed the Prime Minister of Luxembourg, Jacques Santer.
Som efterträdare till Jacques Delors, som efter en tio år lång och utomordentligt framgångsrik mandatperiod avgick som ordförande för kommissionen i slutet av 1994, föreslog stats- och regeringscheferna Luxemburgs premiärminister Jacques Santer.
For the first time, they were required ocially to consult the European Parliament on that pro-
I samband med detta förslag var de för första gången tvungna att ociellt samråda med Europaparlamentet.
It was also clear that in such an event Santer would not take up his oce.
Det stod också klart att Santer i ett sådant fall inte skulle tillträda sitt ämbete.
Parliament had secured at least some say in the process of making top-level appointments in Europe.
Parlamentet hade kämpat sig fram till ett visst medbeslutande vid tillsättningen av en av Europas topptjänster.
For the first time, the appointment of the new EU Commissioners-des-ignate was dependent on a vote of condence in the European Parliament.
Det var första gången som det krävdes en förtroendeomröstning i Europaparlamentet innan en nominerad ny EU-kommission kunde tillsättas.
In order to prepare that vote, Parliament had to gain a clear picture of each individual nominee, the chosen method being public hearings.
För att förbereda denna omröstning var parlamentet tvunget att skapa sig en klar bild av varje enskild kandidat.