natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In sum, therefore, just under 45% of the reduction in the Union labour force between 1990 and 1994 of 5.6 million relative to what it would have been, had participation continued to increase at the same rate as in the preceding three years, is attributable to lower participa­tion of young people under 25, almost 20% to that of men aged 25­54 and around 12% to men retiring earlier.
Över tiden har sysselsättningens nettoförändring nära återspeglat BNPs förändringstakt.
The remainder is predominantly due to a reduced increase in the participation of women aged 25­54.
Ökad BNP-tillväxt har vanligen efter en tid följts av en ökad tillväxttakt i sysselsättningen.
15-24 2554 55+ Total Participation effect
15-24 2554 55+ Total Arbetskraft
As the economic recovery proceeds and the rate of net job creation increases, it can be expected that the tendencies evident before the recent recession will re­emerge and participation will again rise so in­creasing the growth of the labour force and slowing down the fall in unemployment.
Under 1980talet var tillväxten i ar betsproduktivitet (här definierad som tillväxt i BNP per anställd in divid) inom EU i dess helhet an märkningsvärt konstant, knappt 2% om året under båda perioderna då tillväxten var trög, dvs. 19801985, och då ekonomin gick uppåt, dvs. 1985-1990 (diagram 17 där BNP har flyttats bakåt två kvartal för att ta hänsyn till att sysselsättningen reagerar på produktionsförändringar med eftersläpning, fastän den fullständiga reaktionen i praktiken inte kommer förrän efter några år.)
Section 1 Employment and unemployment trends in the Union
Kapitel 1 Sysselsättningens och arbetslöshetens utveckling i Europeiska unionen produktionen knappast förändrades alls, steg sysselsättningen marginellt.
In Japan, therefore, in contrast to Europe, productivity growth seems to have been sacrificed to the preservation of jobs.
I motsats till Europa tycks man alltså ha offrat produktivitetstillväxten för att kunna bevara sysselsättningen.
In the period of economic recession between 1990 and 1994, when em ployment fell, the growth of productivity was much the same as in the preceding economic upturn.
Under lågkonjunkturen 19901994, när sysselsättningen sjönk, var produktivitetstillväxten ungefär densamma som under den före gående ekonomiska uppgången.
Employers, therefore, seem to have succeeded in adjusting their work forces in line with the depressed rate of output growth during this period.
Ar betsgivarna förefaller sålunda ha lyckats anpassa sin personalstyrka till den dämpade produktionsökningen under denna period.
Over time, the rate of net job creation and contraction in the European Union has closely mirrored the rate of change in GDP.
är vanskligt att centralt genomför da en medveten politik av detta slag, eftersom utrymmet för en mera flexibel arbetstid varierar markant mellan de olika industri sektorerna, vilket även de potentiella kostnaderna gör — och, i några fall, vinsterna — är det ändå ett faktum att den genom snittliga arbetstiden har visat en tendens att sjunka i de flesta EU-länderna under den senaste tioårsperioden.
An increase in GDP growth has tended to be followed after a period of time by a rise in the rate of employment growth.
Visserligen är det svårt att bedöma vilken konkret effekt detta får på utvecklingen av antalet arbetstillfällen, men man kan dock med stor sannolikhet påstå att det har bidragit till att öka eller bevara sysselsättningen.
A key issue, given the large numbers without work in the Union, whether officially recorded as unemployed or not, is whether it is possible to create more jobs from a given level of output — ie to increase the employmentintensity of the growth.
Såsom redovisas här nedan är en stor del av denna minskning en följd av det ökande deltidsarbetet, särskilt bland kvinnor, även om de heltidsarbetandes genomsnittliga arbets tid också har visat en tendens att minska.
This experience in the European Union during the recent recession differs significantly from that in the US and Japan.
Denna erfarenhet i Europeiska unionen under den senaste lågkonjunkturen skiljer sig markant från utvecklingen i USA och Japan.
In the recent period of recession, 1989 to 1992, the growth of productivity in the US was similar to the average for the 1980s.
Under den senaste lågkonjunkturen, 1989-1992, låg produktivitetsökningen i USA på stort sett samma genomsnittsvärde som under 80talet.
In 1993, as the economy picked up, employment increased at the same rate as output and productivity growth was well below the rate experienced in the same year in the European Union, where the economic situation was markedly different (Graph 18).
Ar 1993, när konjunkturuppgången började ta fart, ökade produktiviteten med mer än 1% — men bara litet mer och ännu ganska mycket under de nivåer som samma år nåtts i EU, där det ekonomiska läget var klart annorlunda (diagram 18).
The contrast between the experience in Europe and that in the US and Japan is especially marked for nonmanufacturing sectors as opposed to manufacturing industry.
Kontrasten mellan erfarenheterna i Europa och dem i USA och Japan är särskilt märkbar inom sektorer na utanför tillverkningsindustrin.
In particular, employment in nonmanufacturing activities has expanded much more relative to output growth in the 1990s in the latter two countries than in Europe, while, up to the recent recession, productivity in manufacturing has risen at least as fast.
I synnerhet har sysselsättningen utanför tillverkningsindustrin under 90talet expanderat mycket mer i förhållande till produktionsökningen i de båda sistnämnda länderna än i Europa, medan produktionen i tillverkningsindustrin fram till den senaste lågkonjunkturen steg minst lika snabbt.
In both countries, therefore, and especially in the US, relatively high priority seems to have been accorded to employment in sectors where competitiveness and, consequently, productivity growth are less critical considerations because a much smaller share of output is traded internationally (see Annex for more details).
I bägge länderna — och särskilt i USA — tycks man sålunda ha gett relativt hög prioritet åt sysselsättning en inom sådana sektorer där konkurrenskraften och, följaktligen, produktivitetsökningen är mindre vitala faktorer eftersom en mycket mindre del av produktionen går på export. (Se bilagan fór ytterligare detaljer.)
grew by less than 372%, the recent recession has witnessed an absolute
I Japan, där arbetskraftens produktivitetstillväxt stadigt låg över den europeiska och i genomsnitt var 3% om året på 80-talet och sjönk under denna nivå först när BNPs ökningstakt blev lägre än 3,5%, har man under den senaste recessionen fått uppleva en absolut nedgång i produktiviteten i och med att antalet sysselsatta har för blivit oförändrat (diagram 19). Under såväl 1993 som 1994, när
Over the 1980s, the growth of labour productivity (here defined as GDP per person employed) in the Union as a whole was remarkably constant at just under 2% a year during periods both of slow growth — 1980 to 1985 — and of economic upturn —1985 to 1990 (Graph 17, in which GDP is lagged two quarters to take some account of the delayed response of employment to changes in output, though, in practice, the full response is likely to take a number of years to materialise).
Mellan 1985 och 1990 gick den ge nomsnittliga veckoarbetstiden i hela EU ned från knappt 40 till 39 timmar, dvs. en tvåprocentig minskning på fem år. Trots att det sammanlagda antalet arbetstimmar dvs. den totala volymen utfört arbete ökade med 5,5%, ökade an talet sysselsatta med två procentenheter mer, med 7,5% (diagram 20 — se bilagan fór en definition av arbetstiden).
19 Change in GDP and employment in Japan, 1980-94
18 Förändring i BNP och sysselsättning i
17 Change in GDP and employment in the Union, 1980-94
17 Förändring i BNP och sysselsättning i unionen 1980-94
18 Change in GDP and employment in the US, 1980-94
19 Förändring i BNP och sysselsättning i Japan 1980-94
„ Annual change (%)
Ärlig förändring (%)
0 Annual change (%)
Ärlig förändring (%)
—Employment
— BNP (två kvartals eftersläpning) "Sysselsättning
-GDP (lagged two quarters) —Employment
— BNP (två kvartals eftersläpning) —Sysselsättning
—GOP (lagged two quarters) —Employment
— BNP (två kvartals eftersläpning) —Sysselsättning
Changes in working time employed, the rate of decline was less than it had been in the preceding five years.
Under de följande fyra åren sjönk det sammanlagda antalet arbets timmar i EU med 4,5%, allteftersom ekonomierna gick in i lågkonjunkturen.
One means of increasing the number of people employed for any given level of output is through reducing the average amount of time each person works.
Men antalet sysselsatta personer sjönk med nätt och jämt 3%, dvs. mer än 1% mindre, när det genomsnittliga antalet arbetstimmar per vecka sjönk från 39 timmar till 38,5.
As described below, much of this reduction reflects a growth in parttime work ing, especially among women, though the average hours worked by those employed fulltime has also tended to come down.
Även om denna minskning av arbetstiden säkert bidrog till att dämpa nedgången i antalet sysselsatta, var arbetstidsminskningen likväl blygsammare än vad den hade varit under de föregående fem åren.
(Graph 20 — see Annex for definition of working time).
20 Förändringar i antalet sysselsatta och totalt antal arbetade timmar i unionen 1986-94
Section 2 Member State performance in creating jobs
Kapitel 2 Medlemsstaternas förmåga att skapa arbeten
Member State performance in creating jobs changes in migration flows and in economic activity or the rate of net job creation.
Medlemsstaternas förmåga att skapa arbeten aktivitetsnivå eller sysselsätt­ningens nettoökning.
Whereas the focus of the previous section was on employment devel­opments in the Union as a whole, the concern of this and the remain­ing sections is with developments in the different Member States.
Medan uppmärksamheten i det föregående kapitlet främst var rik­tad mot sysselsättningsutveck­lingen i Europeiska unionen som helhet, ägnas föreliggande och återstående kapitel åt utveckling­en i de olika medlemsstaterna.
important basis for assessing em­ployment performance is, therefore, the extent to which countries are successful in achieving a rate of net job creation which ensures that all those people who want — or need — to work can find employment.
De viktigaste utvecklingstenden­serna, som är någorlunda gemen­samma för de flesta medlemsstater, är på längre sikt följande: ningen av sysselsättningspoliti­kens resultat är därför att studera i vilken utsträckning de enskilda medlemsstaterna har lyckats upp­nå en så stor nettoökning arbets­tillfällen att alla människor, som vill — eller behöver — förvärvsar­beta kan få sysselsättning.
The need for jobs
Behovet av arbetstillfällen
Changes in the labour force a slowdown in the growth of population of working age as a result of lower birth rates — over the 1970s, population in the Union increased by around 1% a year on average, over the
Långsammare ökning av den arbetsföra befolkningen till följd av lägre födelsetal — un­der 1970­talet ökade befolk­ningen i EU­länderna med i genomsnitt ca 1% om året, un­der 80­talet med ca 0,5% om året.
Objectives for job creation can only be determined in terms of the need for jobs.
Målsättningen för skapandet av arbetstillfällen kan bestämmas en­bart utifrån behovet av arbeten.
This varies from Member State to Member State not only because of differences in the prevailing level of unemployment but also because of differential rates of growth of the labour force. An
Detta behov varierar från med­lemsstat till medlemsstat, inte bara på grund av skillnaderna i aktuella arbetslöshetsnivåer, utan även därför att arbetskraften väx­er i olika takt länderna emellan.
Over the past, labour force growth has varied significantly from year to year, reflecting, on the one hand, longterm trends in population and participation and, on the other, shor­ter term influences, specifically,
Tidigare har arbetskraftens till­växt varierat avsevärt från år till år, något som har återspeglat å ena sidan långsiktiga utvecklingsten­denser med avseende på befolk­ning och förvärvsfrekvens och å den andra mera kortsiktig inver­kan, särskilt förändringar i migra­tionsflöden och i ekonomisk
Change in the labour force in Member States, 1987-90 and 199094
Förändringar i arbetskraften i medlemsstaterna 1987­90 och 1990­94
Annual change (%
Årlig förändring (%)
• a growing tendency for women, especially married women, to want to work, which has led to a significant upward trend in the participation of women in the 2554 age group.
En tendens att kvinnor, sär­skilt gifta kvinnor, visar en ökande benägenhet att vilja för­värvsarbeta, vilket har lett till en betydande ökning i för­värvsfrekvensen bland kvinnor i åldersgruppen 25­54 år.
These longterm trends, however, can be offset or reinforced by shorter term influences.
Dessa långsiktiga tendenser kan dock försvagas eller förstärkas av mer kortsiktiga inflytanden.
Fluctuations in economic activity, which lead to a slowdown or acceleration in the rate of job creation, have had a major effect on participation in recent years, as described above.
Kon­junktursvängningar, som har lett till minskad eller ökad sysselsätt­ningsökningstakt, har haft stor betydelse fór det relativa arbets­kraftstalet under senare år, så som redovisats ovan.
In only four of the 15 Member States, did the
I endast fyra av de 15 medlemsstaterna ökade ar­betskraften mer under perioden 1990­1994 än under de närmast
In four coun­ labour force expand by more over the period 1990 to 1994 than over the preceding three years, though in a fifth, France, the increase was much the same in the two periods (Graph 21).
Kapitel 2 Medlemsstaternas förmåga att skapa arbeten föregående tre åren, fastän ökning­en i ett femte land, Frankrike, var i stort sett densamma under båda perioderna (diagram 21).
Moreover, in three of these four countries, Ireland, the Netherlands and Austria, there was either no sig­nificant difference between the rate of employment change in the later and earlier periods or employment increased by more between 1990 and 1994 than before.
I tre av dessa länder — Österrike, Neder­länderna och Irland — var sys­selsättningstillväxten i stort den­samma under de båda perioderna, eller också var den högre under pe­rioden 1990­1994 än tidigare.
In all of these apart from Ireland, the numbers employed also increased by more than the Union average — by over 3% a year in both Spain and Luxembourg.
drygt 3% om året i både Spanien och Luxemburg.
In Ireland, despite a growth rate of GDP of 5% a year, employment went up by only 1%.
I Irland gick syssel­sättningen upp med endast 1% trots en BNP­tillväxt på 5% om året.
In two other countries, the UK and Finland, GDP also rose by more than the Union average, but whereas in the UK employment also went up by more than elsewhere, in Finland as in Ireland, the numbers employed rose by relatively little — in this case, by under 72% a year.
I två andra länder, Storbritannien och Finland, steg också BNP mer än EU­genomsnittet, men medan även sysselsättningen ökade mer i Storb­ritannien än i andra länder, steg antalet sysselsatta i Finland och Irland relativt litet — i detta fall med mindre än 0,5% om året.
Section 1 for the Union as a whole conceals significant differences between Member States. In particular, while in all countries there is a close association between changes in output and employment over time, in the sense that when GDP growth has increased or fallen this has normally been followed by a counterpart change in the numbers in work, some seem to have been noticeably more success­ful than others in translating output growth into jobs.
länder råder ett nära samband mel­lan långsiktiga förändringar i pro­duktion och sysselsättning — på det sättet att när BNP har stigit eller sjunkit så har dessa svängningar i regel följts av en motsvarande änd­ring av antalet sysselsatta personer — förefaller en del länder ha varit betydligt mer framgångsrika än andra med att omsätta produk­tionsökningar i arbetstillfällen.
Although, in general, there is some tendency for the increase in the numbers employed to be higher, or reduction to be lower, in those countries which have achieved a relatively high rate of output growth, the relationship is by no means uniform.
Även om det i allmänhet föreligger en viss tendens att ökningen av an­talet sysselsatta blir större — eller minskningen mindre — i de länder som har åstadkommit en jämförel­sevis hög produktionsökning, är för­hållandet på intet sätt enhetligt.
Of the six countries in which employment increased by more than the Union average, GDP growth was also above average in all but two — Germany and the
Av de sex länder där sysselsättning­en ökade mer än EU­genomsnittet var också tillväxten i BNP högre än detta genomsnitt, med undantag för två länder, nämligen Tyskland och Nederländerna.
In the growth period between 1985 and 1990, GDP increased by just over 3% a year over the Union as whole and the numbers
Under tillväxtperioden mellan 1985 och 1990 ökade BNP med något över 3% inom EU i dess helhet, och antalet sysselsatta steg med 1,5%.
Growth of GDP and employment in Member States, 1985-90
Tillväxt i BNP och sysselsättning i medlemsstaterna 1985­90
Annual change (%)
Ärlig förändring (%)
The marked decline in the rate of labour force growth in most parts of the Union after 1990 was due to the same forces discussed earlier for the Union as a whole, declining partici­pation of young people under 25, men of 25 to 54 and older men of 55 and over (see Annex for a detailed analysis).
Den tydliga minskningen av arbets­kraftens tillväxttakt i de flesta EU­länderna sedan 1990 orsakades av samma krafter som tidigare disku­terades rörande unionen som helhet, nämligen en nedgång i för­värvsfrekvenserna i åldersgruppen under 25 år, män i åldersgruppen 25­54 år och män över 55 år (se bilagan för en detaljerad analys).
How successful have Member States been in translating economic growth into jobs?
Hur framgångsrika har medlemsstaterna varit i att omsätta ekonomisk tillväxt i sysselsättning?
D excludes new Länder
D innefattar ej nya delstater
The relationship between output and employment examined in
Det förhållande mellan produktion och sysselsättning som tidigare granskats i kapitel 1 med avseende på Europeiska unionen i dess helhet döljer markanta skillnader mellan medlemsstaterna. Medan det i alla
Section 2 Member State performance in creating jobs more than the Union average between 1990 and 1994 —Finland, where it declined by just under 57c a year and where GDP also declined markedly, Sweden, where employment fell by 172% a strated.
Kapitel 2 Medlemsstaternas förmåga att skapa arbeten mycket snarlik takt, omkring 1% om året.
On the other hand, no countries succeeded in achiev­ing a high rate of employment growth between 1985 and 1990 without having a growth rate of GDP above or close to the Union average.
skilde sig marginellt från motsva­rande siffror för hela EU) samt Fin­land och Irland, såsom påpekats ovan.
year and GDP by just under 1% a year, Italy, the UK and Spain. Of these only in Spain was the growth of GDP more than the Union average, and then only mar­ginally.
(Luxemburg, Nederländerna, Irland, Österrike, Grekland, Tysk­land och Portugal) där sysselsätt­ningen ökade i stället för att minska under dessa år, nådde alla utom Grekland, där sysselsättningsök­ningen bara låg något under genom­snittsvärdet, en årlig BNP­tillväxt på minst 2% (diagram 23).
Netherlands, in both of which growth was also only slightly below and where in the latter there was a much larger shift towards part­time working than elsewhere.
Under lågkonjunkturen rådde det därför ett något närmare samband mellan förändringar i BNP och sys­selsättning i de olika medlemssta­terna.
Of the 9 Member States where GDP growth was less than the Union average, the numbers in work also increased by less than average in six, the exceptions being Belgium, where the rise in both GDP and employment differed only margi­nally from that in the Union as a whole, Ireland and Finland as noted above.
Under dessa år lyckades ing­en medlemsstat utom Grekland öka antalet sysselsatta utan att ha en BNP­ökning i närheten av 2% om året eller mer. Dessutom sjönk sys­selsättningen mest i de flesta län­der där BNP rörde sig antingen ned­åt eller uppåt med mindre än 1% om året.
Moreover in all four countries where employment fell but by only slightly less than the Union aver­age — Denmark, Belgium, France and Portugal — the rate of GDP growth was very similar at around 1% a year.
Ä andra sidan lyckades inga länder åstadkomma en hög ök­ningstakt i sysselsättningen under åren 1985­1990 utan att nå en ök­ningstakt för BNP som låg över el­ler i närheten av Europeiska unio­nens genomsnittsvärde.
A similar conclusion emerges from the experience of the period of recession between 1990 and 1994.
På liknande sätt fanns det fem med­lemsstater där sysselsättningen sjönk mer än EU­genomsnittet mel­lan 1990 och 1994.
In the Union as a whole, GDP growth averaged 1% a year over this period, while the numbers employed fell by just under 1% a year.
Det var Finland (där den sjönk med knappt 5% per år och där också BNP sjönk påtag­ligt), Sverige (där sysselsättningen sjönk med 1,5% om året och BNP med litet mindre än 1% om året), Italien, Storbritannien och Spa­nien.
Of the six Member States — Luxembourg, the Netherlands, Ireland, Austria, Greece, Germany and Portugal — in which employ­ment rose instead of falling during these years, all but Greece achieved a growth of GDP which was at least 2% a year (Graph 23).
Av dessa länder var det bara i Spanien som BNP­tillväxten låg över genomsnittet för EU, och då bara marginellt.
The experience of this period was, therefore, that in countries which achieved a relatively high rate of output growth, there was a greater chance of a higher than average expansion of employment.
Erfarenheterna från lågkonjunktu­ren 1990­1994 leder till liknande slutsatser.
At the same time, high growth was not a sufficient condition for securing a large rise in employment, as Ireland and Finland demon­
I hela EU växte BNP med i genomsnitt 1% om året under denna period, medan antalet syssel­satta sjönk med litet mindre än 1% om året. Av de sex medlemsstater
Similarly, there were five Member States where employment fell by
I alla de fyra länder där sysselsätt­ningen bara sjönk obetydligt mind­re än EU­genomsnittet — dvs. Dan­mark, Belgien, Frankrike och Portugal — växte dessutom BNP i
Growth of GDP and employment in Member States, 199094
Tillväxt i BNP och sysselsättning i medlemsstaterna 1990­94
Over the period of recession, there­fore, there was a somewhat closer relationship between the change in GDP and the change in employ­ment across Member States.
Den lärdom som kan dras av den undersökta perioden, i kombina­tion med erfarenheterna från den tidigare perioden med ekonomisk återhämtning, är att produktions­ökning med största sannolikhet är en nödvändig förutsättning för att antalet sysselsatta skall kunna växa i nämnvärd grad.
During these years, no Member State, except Greece, succeeded in achieving an increase in the num­bers in work without having a growth rate of GDP of close to 2% a year or more. Moreover, employ­ment fell by most in those countries where GDP either de­clined or rose by less than 1% a year.
Samtidigt förelåg det betydande skillnader mellan medlemsstaterna med avseende på takten i produktivi­tetsökningen — eller produktions­ökningens arbetskraftsintensitet — vilket visar att en hög tillväxt­takt i ekonomin inte är tillräckligt fór att få en hög tillväxttakt i sys­selsättningen.
IGDP (lagged two quarters) I Employment
Årlig förändring (%)
This experience, together with that for the earlier period of economic recovery, strongly sug­gests that output growth is a necessary condition for achieving any significant expansion in the numbers in employment.
Mellan 1985 och 1990 var de tre medlemsstater som nådde de stör­sta ökningarna i sysselsättning (Nederländerna, Luxemburg och Spanien) också de länder som upp­levde den minsta produktionsök­ningen per anställd, dvs. den mest