natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The opposition against the enfranchisement of women was based mainly on the conception that women did not belong in politics: women were too emotional and therefore not capable of evaluating political matters; women were already represented through their husbands and interfering with such a 'dirty' matter as politics would lead to a loss of femininity.1Through parades, demonstrations, sit-ins, hunger strikes and marches on the parliament, women demanded equal political rights and in most countries their demands were met around 1920.
Genom demonstrationer, sittstrejker, hungerstrejker och marscher framför parlamentet krävde kvinnor lika politiska rättigheter. I de flesta länder tillgodosågs deras krav runt 1920.
At this time in many European countries the political or electoral system was changed to allow the enfranchisement of women.
Vid denna tidpunkt ändrades det politiska systemet eller valsystemet i många europeiska länder för att ge kvinnor rösträtt.
In three countries, Belgium, Greece and Italy, women's suffrage was established immediately after the Second World War, in Portugal this happened when democracy was re-established in 1974.
I tre länder - Belgien, Grekland och Italien - infördes rösträtt för kvinnor omedelbart efter andra världskriget. I Portugal skedde detta när demokratin återinfördes 1974.
All 15 EU countries elect their representatives of the lower chamber directly.
Samtliga femton EU-länder väljer sina representanter i underhuset i direkta val.
The electoral systems of course differ, but the powers of this chamber are quite similar in each country: they concern legislation and control over the government.
Naturligtvis skiljer sig valsystemen åt, men underhusets makt är likartad i varje land. De ägnar sig åt lagstiftning och kontroll av regeringen.
The three Scandinavian countries have the highest number of women in
De tre skandinaviska länderna har det högsta antalet kvinnor i sina parlament - 33 %-40 % - och åtföljs av Nederländerna, Tyskland och Österrike. Tre länder har mindre än 10 %
Three countries have less than 10% women MPs: Greece, France and the United Kingdom.
kvinnliga parlamentsledamöter, nämligen Grekland, Frankrike och Förenade kungariket.
Nine countries also have an upper chamber.
Nio länder har också ett överhus.
In some countries the members of the Senate are elected directly, in others indirectly, for example by representatives of the regions or provinces.
I en del länder väljs ledamöterna genom direkta val och i andra länder genom indirekta val, t.ex. av representanter i regionerna eller provinserna.
Sometimes the members are appointed.
Ibland utnämner man ledamöter. I de flesta system domineras överhuset av underhuset.
We find the highest percentage of women in Austria (25%) and in Belgium (24%).
Man återfinner den högsta procentuella andelen kvinnor i Österrike (25 %) och i Belgien (24 %).
In the Netherlands and Germany, the proportion of women is 23% and 19% respectively. tively.
I Nederländerna och Tyskland är andelen kvinnor 23 % respektive 19 %.
The average percentage of women in the lower chamber is 18 and in the upper house 10.
Den genomsnittliga andelen kvinnor i underhuset är 18 % och i överhuset 10 %.
Women's participation in political decision-making2
Kvinnors deltagande i den politiska beslutsprocessen2
Date women won the right to vote
% kvinnor i överhuset
Most recent election to lower chamber
Ar för senaste val till underhuset
% Women in lower chamber
% kvinnor i underhuset
% Women in upper chamber
År för införande av rösträtt för kvinnor
One of the highest levels of political leadership is a position in the national government.
En av de högsta nivåerna inom politiskt ledarskap är en post i den nationella regeringen.
The average proportion of women cabinet ministers in the 15 Member States is 16%; of the 537 members of government there are 84 women.
Den genomsnittliga andelen kvinnliga ministrar i de femton medlemsstaternas regeringar är 16%; av de 537 regeringsmedlemmarna är 84 kvinnor.
There are four frontrunners: Sweden with a balanced government of 50% men and 50% women; and Finland, Denmark and the Netherlands where more than a third of cabinet members are women.
Det finns fyra föregångare: Sverige med en jämnt fördelad regering om 50 % män och 50 % kvinnor; och Finland, Danmark och Nederländerna, vilka har över en tredjedel kvinnliga regeringsmedlemmar.
There seems to be a correlation between a low percentage of women MPs and the number of women cabinet members: in Greece, Italy, Portugal and the United Kingdom less than 10% of government
Det tycks råda ett samband mellan en låg andel kvinnliga parlamentsledamöter och antalet kvinnliga regeringsmedlemmar. I Grekland, Italien, Portugal och Förenade kungariket är andelen kvinnliga regeringsmedlemmar mindre än 10 %.
Women's participation in European cabinets, European Parliament, regions and local councils (percentages)3
Kvinnors deltagande i europeiska regeringar, Europaparlament, regioner och lokala råd (procent)3
Germany Greece Spain France Ireland Italy Luxembourg Netherlands Austria Portugal Finland Sweden United Kingdom
Irland Italien Luxemburg Nederländerna Österrike Portugal Finland Sverige Förenade kungariket
#: no data available —: no regional government * only the autonomous regions of Azores and Madeira have regional parliaments and governments
#: uppgift saknas. —: ingen regional regering. *: endast de självständiga regionerna på Azorerna och Madeira har regionala parlament och regeringar.
Interestingly enough, compared with the national parliaments, we find a far higher representation of women in the European Parliament.
Jämfört med de nationella parlamenten återfinns intressant nog en högre andel kvinnor i Europaparlamentet.
In nine of the 15 Member States one third of the Members of the European Parliament are women.
I nio av de femton medlemsstaterna är en tredjedel av ledamöterna i Europaparlamentet kvinnor.
Eleven Member States have elected more than 25% women to the European Parliament.
Elva medlemsstater har valt över 25 % kvinnor till Europaparlamentet.
The differences are striking for countries such as Greece, France and the United Kingdom, where the representation of women in the European Parliament is double the figure in their national parliaments.
Skillnaderna är betydande för länder som Grekland, Frankrike och Förenade kungariket, där kvinnors representation i Europaparlamentet är dubbelt så hög som i deras nationella parlament.
The representation of women at the regional and local level fluctuates for most countries between 10 and 25%.
Kvinnors representation på regional och lokal nivå varierar för de flesta länder mellan 10% och 25%.
Exceptions are Sweden, with more than 40% women in the regional and local councils, and Greece with only 4% women
Undantag är Sverige, som har över 40% kvinnor i landsting och kommunfullmäktige, samt Grekland med endast 4 % kvinnor i motsvarande ställning.
This suggestion seems to be true for countries like Belgium and France. In the other Member States more women can be found at a higher level of political decisionmaking, perhaps because it is easier to use affirmative action policies given the more centralized candidate selection procedures used in these countries.
man se fler kvinnor på högre nivåer i den politiska beslutsprocessen, kanske därför att det är enklare att tillämpa mer bejakande politiska åtgärder givet de mer centraliserade urvalsprocesserna för kandidater, som man har i dessa länder.
To conclude, the three Scandinavian Member States clearly lead with regard to the representation of women in political leadership, followed closely by the Netherlands, Germany and Austria.
Sammanfattningsvis har de tre skandinaviska länderna en ledande ställning vad avser representationen av kvinnor på högt uppsatta politiska poster. De åtföljs av Nederländerna, Tyskland och Österrike.
The lowest percentages of women representatives can be find in Greece, the United Kingdom and France and to a lesser extent in Portugal and Italy.
Den lägsta procentuella andelen kvinnliga representanter återfinns i Grekland, Förenade kungariket och Frankrike samt i en mindre utsträckning i Portugal och Italien.
Why should there be a balanced participation between women and men in political decision-making?
Varför bör man ha ett jämn fördelning mellan kvinnor och män i den politiska beslutsprocessen?
And why is it the task of governments, political parties and women's organizations to ensure this balance?
Varför är det en uppgift för regeringar, politiska partier och kvinnoorganisationer att säkerställa denna balans?
Several arguments in favour of an increase in women's participation in political decisionmaking are listed below.
Nedan följer ett antal argument för en ökning av kvinnors deltagande i den politiska beslutsprocessen.
The full accomplishment of the universality of human rights requires that equality of the sexes, both de jure and de facto, is considered a basic human right.
Det fullständiga genomförandet av de allmänna principerna om mänskliga rättigheter kräver att jämställdheten mellan könen, både rättsligt och i praktiken, anses vara en grundläggande mänsklig rättighet.
Today, equality of rights for all, including the right to full participation in all areas of life, is widely recognized as a basic right in both national and international legal instruments.
Idag anses lika rättigheter för alla, inklusive rättigheten att till fullo delta i samtliga områden i livet, som grundläggande rättigheter på både nationell och internationell nivå.
The Universal Declaration of Human Rights and the Covenant on Economic, Social and Cultural Rights as well as the Covenant on Civic and Political Rights are general texts applicable to everyone.
Den universella förklaringen om mänskliga rättigheter, överenskommelsen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, liksom den internationella överenskommelsen om medborgerliga och politiska rättigheter, är all männa dokument som är tillämpliga för alla.
A more specific text is the Convention on the Elimination of all forms of Discrimination against Women.
Ett mer specifikt dokument är överenskommelsen om att motarbeta all form av diskriminering av kvinnor.
It contains a global programme of action aimed at addressing discriminatory situations that violate basic human rights in all fields of society, it stresses the importance of participation of women in decisionmaking in general and in politics in particular.
Det innehåller ett världsomspännande handlingsprogram, som syftar till att ta itu med diskriminerande situationer, där brott begås mot grundläggande mänskliga rättigheter inom alla samhällsområden. Vidare understryker det vikten av kvinnors deltagande i beslutsprocessen i allmänhet och i den politiska beslutsprocessen i synnerhet.
The European Community, and more precisely the European Union has undoubtedly contributed in advancing the notion of equality between women and men.
Europeiska gemenskapen, och särskilt Europeiska unionen, har otvivelaktigt bidragit till att föra fram begreppet jämställdhet mellan könen.
Initially, in 1957 the Treaty establishing the EEC (Article 119) proposed the principle of equal pay for equal work for male and female workers.
Redan 1957 togs i EG-fördragets artikel 119 principen om lika lön för lika arbete upp.
Starting from this principle, the Council of Ministers adopted directives making equal treatment between women and men a norm for the Member States.
Med denna artikel som grund antog rådet direktiv, som gjorde lika behandling av kvinnor och män till en regel för medlemsstaterna.
Condemnation of direct and indirect discrimination was allowed for.
Det blev möjligt att fördöma direkt och indirekt diskriminering.
Across the second and especially the third and fourth medium-term Community action programmes on equal opportunities for women and men, the emphasis has been shifted from formal equality to real equality.
Under loppet av gemenskapens andra och i synnerhet tredje och fjärde medelfristiga åtgärdsprogram för lika möjligheter för kvinnor och män har tyngdpunkten flyttats från formell jämställdhet till verklig jämställdhet.
The European Community is founded upon the existence of a representative democracy in each of its Member States.
Europeiska gemenskapen är grundad på att det finns en representativ demokrati i varje medlemsstat.
The functioning of a democratic system and the ¡mage it projects to its actors, has a determining influence on the whole of society.
Hur det demokratiska systemet fungerar och den bild det ger dess aktörer, har en avgörande inverkan på hela samhället.
The ideal of democracy rests on the ideas of progress and social justice.
Demokratins ideal bygger på idéer om framsteg och social rättvisa.
Reflection on the possibilities of how to realize these ideas needs a permanent examination of who can legitimately represent the people and partake in decisionmaking in the name of everyone.
Förverkligandet av dessa idéer kräver en fortlöpande granskning av vem som rättmätigt kan representera folket och delta i beslutsprocessen för allas räkning.
Who talks and who decides?
Vem talar och vem bestämmer?
Who determines the law?
Vem beslutar om lagen?
Who manages daily life in national, regional and local assemblies?
Vem leder det dagliga livet i nationella, regionala och lokala församlingar?
Who, by his or her presence, personifies public power?
Vem förkroppsligar den offentliga makten genom sin närvaro?
The answer to each of these questions in terms of the categories of men and women — supported by statistics, however incomplete or unsatisfactory — is that it is the males who do this.
Svaret på alla dessa frågor sett ur synvinkeln kvinnor och män, är att det är männen som gör detta, vilket stöds av statistiska uppgifter om än ofullständiga och otillfredsställande.
Men, especially at the highest levels of decisionmaking, hold a quasi-monopoly in politics.
I synnerhet på de högsta nivåerna i den politiska beslutsprocessen innehas posterna nästan enbart av män.
Consequently public office, institutional organizations (juridical or consultative) and democratically elected representation give a masculine image to the role of 'representative of the people'.
Följaktligen ger allmänna ämbetsverk, institutionella organisationer (juridiska eller rådgivande) och demokratiskt vald representation en manlig bild av rollen som "folkets representant".
A clear underrepresentation of women in political decisionmaking poses the problem of the legitimacy of existing political structures.
En tydlig underrepresentation av kvinnor i den politiska beslutsprocessen skapar ett legitimitetsproblem hos befintliga politiska strukturer.
When there are hardly any women participating in decisionmaking, the legitimacy of the outcome of political decisionmaking may not be the same for both men and women.
Då det knappast finns några kvinnor som deltar i beslutsprocessen, kan resultatens legitimitet inte bli det samma för både kvinnor och män.
This may give rise to public mistrust towards the representative system.
Detta kan framkalla en allmän misstro mot det representativa systemet.
An ultimate consequence may be that women will refuse to accept laws and policies that have been drafted or adopted without their participation.
En yttersta konsekvens kan vara att kvinnor kommer att vägra acceptera lagar och politik som har planerats och antagits utan deras medverkan.
This argument, based on the notion of democracy, deals with the recognition of women's rights to full citizenship and with the implication that these rights must be reflected in the effective participation of women, at all levels of political life.
Detta argument, som grundas på begreppet demokrati, rör kvinnors rätt till fullt medborgarskap och innebär att dessa rättigheter måste återspeglas i kvinnors verkliga deltagande på alla nivåer inom politiken.
There cannot be a true democracy if women are excluded from positions of power.
Det kan inte finnas en sann demokrati om kvinnor utesluts från maktpositioner.
Differences of interests
Intresseskillnader
Political participation necessitates the articulation and defence of the interests of the group or groups that are represented.
Politiskt deltagande kräver att den representerade gruppens eller gruppernas intressen uttrycks och försvaras.
The argument presented here is that women are more aware of their own needs and interests and a re therefore better able to push for them.
Argumentet som läggs fram här är att kvinnor är medvetna om sina egna behov och intressen och därför är bättre rustade att föra fram dem.
Do women, as a group in society, have certain specific
Har kvinnor som samhällsgrupp specifika intressen, som skiljer dem från andra grupper?
Women as a group have the following in common:
Kvinnor som grupp har följande gemensamt:
— a historical deprivation of (political) rights;
— Ett historiskt berövande av (politiska) rättigheter.
— a lower participation rate in the labour force, and one which exhibits both horizontal and vertical segregation;
— Lägre deltagande i förvärvsarbete och en segregation som är både horisontell och vertikal.
— a feeling of responsibility to reproduce the labour force and bear children which has resulted in a gendered division of domestic labour.
— En känsla av ansvar för att barn föds och arbetskraften reproduceras, vilket har resulterat i fördelning av hemarbete efter kön.
Women are the 'carers' in society.
Kvinnor är "omhändertagare" i samhället.
The interests arising from this collective situation of women can be defined as objective women's interests, in the sense that they are an empirical description of the group situation in which women find themselves, and are therefore independent of any subjective evaluation.
De intressen som beror på kvinnors gemensamma situation kan beskrivas som objektiva kvinnointresssen, i den mening att de är en empirisk beskrivning av den gruppsituation som kvinnor befinner sig i och därför är oberoende av subjektiva värderingar.
On the basis of this definition, concrete women's interests can be presented.
På grundval av denna definition kan man presentera konkreta kvinnointressen.
The first category concerns matters of political equality: women's rights, equal decisionmaking, equal pay, equal education, individualization of taxes and social security.
Den första kategorin gäller politiska jämställdhetsfrågor: kvinnors rättigheter, lika beslutsfattande, lika lön, lika utbildningsmöjligheter, anpassning av skatter och socialförsäkring.
The second category concerns matters such as the redistribution of paid and unpaid labour, time organization, and care facilities.
Den andra kategorin gäller frågor som omfördelning av betalt och obetalt arbete, tidsplanering och omsorgsmöjligheter.
A third group of women's interests follows from the biological differences between men and women.
En tredje grupp kvinnointressen härrör från de biologiska skillnaderna mellan kvinnor och män.
Examples are matters such as health care, the banning of sexual violence, and traffic in women and children (prostitution).
Exempel är frågor såsom hälsovård, fördömandet av sexuella övergrepp och handel med kvinnor och barn (prostitution).
The idea is that women will be more aware, for example, of the need to have control over their own bodies, and therefore of the need for access to family planning, of the need for proper provision in the care of children and others who are physically dependent, and of the need for more protection against sexual violence and harassment.
Grundtanken är att kvinnor kommer att vara mer medvetna om t.ex. behovet av kontroll över sina egna kroppar och därigenom behovet av medverkan vid familjeplanering, behovet av en ordentlig barnomsorg och omsorg om andra som är fysiskt beroende samt behovet av ett bättre skydd mot sexuella övergrepp och trakasserier.
The acknowledgment of objective women's interests leads to the question whether women politicians have articulated and defended these interests more than male politicians.
Erkännandet av objektiva kvinnointressen leder till frågan om kvinnliga politiker har uttryckt och försvarat dessa intressen mer än manliga politiker.
Empirical research of gender differences in political behaviour show clear differences between male and female politicians in role orientations, issue-orientations and in parliamentary behaviour.4
Empiriska studier av skillnader mellan könen i politiskt uppträdande visar tydliga skillnader mellan manliga och kvinnliga politiker i rollinriktningar, frågeinriktningar och i parlamentariskt uppträdande.4
This argument concerns changes in the political system itself, in terms of the content of political decisions and the culture of decisionmaking.
Detta argument gäller förändringar i själva det politiska systemet vad gäller innehållet i politiska beslut och beslutsfattandekulturen.
Referring to the previous argument, it can be argued that women politicians, if there are enough of them (critical mass), can change the focus of politics.
Med referens till före gående argument kan det påstås att kvinnliga politiker, om de är tillräckligt många (kritisk massa), kan förändra politikens fokus.
Due to their experience and interests, women politicians will be more critical of the traditional definition of politics and will enlarge the scope of it.
Mot bakgrund av sina erfarenheter och intressen kommer kvinnliga politiker att vara mer kritiskt inställda till den traditionella definitionen av politik och vidga dess omfattning.
Issues such as child care, sexuality, and family planning, which were once confined to the private sphere, are now seen as political.
Frågor som barnomsorg, sexualitet och familjeplanering, vilka en gång tillhörde den privata sfären, anses nu vara politiska.
Women can also change the structure and culture of politics.
Kvinnor kan också förändra politikens struktur och kultur.
Several studies have shown that women develop leadership styles that differ from those of men.
Flera studier har visat att kvinnor utvecklar ledarskapsstilar som skiljer sig från de manliga.
For example, in a study of parliamentarians in the Netherlands, it was found that, more often than their male colleagues, female Members of Parliament (MPs) were of the opinion that they were functioning differently in politics from men.
Exempelvis påvisades i en studie av överparlamentsledamöter i Nederländerna att kvinnliga ledamöter oftare än sina manliga kollegor ansåg att de fungerade på ett annorlunda sätt i politiken.
They considered themselves to be more practical, more pragmatic, and to have a greater sensitivity to their constituents.
De ansåg sig själva vara mer praktiska, mer pragmatiska och mer känsliga till sin läggning.
There was also a difference in how they defined their job: women MPs showed a preference to reaching compromises and to sustaining contacts with MPs from other parties.
Det fanns också en skillnad i hur de beskrev sina arbeten.
Women paid more attention to attending party conferences, meetings at party centres, and sessions of the parliamentary meetings, and also to considering the views of the electorate and to participating in meetings with social groups.
Kvinnliga parlamentsledamöter föredrog att kompromissa och att upprätthålla kontakter med kollegor i andra partier. Kvinnor fäste större vikt vid att närvara vid parlamentsmöten och att överväga väljarkårens åsikter samt att delta i möten med sociala grupper.
Male MPs were more inclined to mention the importance of parliamentary meetings and sustaining contacts with government members.5
Manliga parlamentsledamöter var mer benägna att nämna vikten av parlamentsmöten och av att upprätthålla kontakter med regeringsmedlemmarna.5
Women politicians tend to be more democratic and less confrontational, more open to change, and to have a greater ability to work collectively.6 Women also criticize the decisionmaking process as being too centralized, too hierarchical, and too technocratic.
Kvinnliga politiker har en tendens att vara mer demokratiska och mindre benägna till konfrontation, mer öppna för förändringar och bättre på att samarbeta.6Kvinnor kritiserar också beslutsprocessen för att vara alltför centra liserad, hierarkisk och teknokratisk.