natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Social trans­fers were highest in Belgium and France, at over 36% of net household income (though the figure for France is slightly overstated because trans­fers are measured gross of the rela­tively small amount of tax payable on them), and next highest in Italy, which is well below the Union aver­age in terms of the expenditure figures, at just under 337c.
De sociala transfereringarna var högst i Belgien och Frankrike (siffran för Frankrike är dock tagen något i överkant efter­som det gäller bruttotransfereringar före avdrag för den relativt begränsa­de skatt som tas ut på dessa), med över 36% av hushållens nettoin­komster och näst högst i Italien med något under 33%, samtidigt som man här ligger mycket under unionens ge­nomsnitt när det gäller utgifterna.
valent to 127c of GDP.
BNP) och endast 25% i Irland (5% av BNP).
The figure, however, varies from over 60% in Italy (157:7c of GDP) — far more than in any other Member State (but include some transfers allocated to other items in other countries) — to 32% > in Finland (107:7c of GDP) and only 257c in Ireland (57c of GDP). In the latter, this partly reflects the small proportion of the population above retirement age. just as the high figure in Italy reflects the opposite, though here the large numbers retiring early At the same time, such expenditure is only a very partial indicator of the costs of unemployment for systems of social protection. Not only does it reduce the finance available from taxes and contributions, but it also adds to spending in other areas.
I Irland utgör en del av förklar­ingen till de låga siffrorna den ringa andel av befolkningen som är över pensionsålder, precis som den höga siffran i Italien speglar det motsatta förhållandet, samtidigt som det stora antalet personer som går i pension i förtid förstärker den ofördelaktiga ål­
So far no reliable estimates are avail­able for the overall value of tax­ex­penditures and their exclusion is
Det finns ännu inga tillförlitliga be­räkningar tillgängliga för skatteutgif­ternas totala värde och det faktum att
Growth of social expenditure in real terms in Member States, 1990­93 and 1993­95
I Nederländerna och Storbritannien
Total expenditure on social protection by broad function in Member States, 1995
Totala kostnader för social trygghet efter ändamål i medlemsstaterna, 1995
Annual average % change (expenditure deflated by GDP deflator)
Genomsnittlig förändring i % per år (kostnader justerade med BNP-deflator)
D Other (including administration) ■ Unemployment ■ Health ■ Old-age (including survivors)
■ Ålderdom (inklusive efterlevandepensioner)
GR provisional data, no breakdown available
GR provisoriska data, ingen uppdelning tillgänglig
DK 1990-94 and 1991-95. GR S S no data belore 1993
DK 1990-94 och 1994-95, GR S S inga uppgifter före 1993
demising social protection and adapting systems to change ing growing strongly, in the latter, both growing slowly.
Modernisering av de sociala trygghetssystemen och anpassning av systemen till förändring nerna och hälso- och sjukvården de största utgiftsökningarna under perioden (de steg med 1% respektive
In the Netherlands and the UK. ex penditure on disability benefits was much higher than on unemployment benefits in 1995 (47:7c of GDP and 3%, respectively), while spending on housing and social exclusion amounted to another 1% of GDP across the Union (over 2% of GDP in Denmark. Sweden and the UK).
'/2% av unionens BNP), vilket delvis speglar åldrandet av befolkningarna.
Apart from unemployment benefits, old age pensions and health care showed the largest rise over the period (up by 1 % of Union GDP and 7:% respectively), in part reflecting the ageing of the population.
var utgifterna för sjukpensioner mycket högre än för arbetslöshetsersättning 1995 (4'/:% av BNP respektive 3%), samtidigt som utgifterna för bostadsbidrag och social utslagning uppgick till ytterligare 1% av BNP i hela unionen (över2% av BNP i Dan mark, Storbritannien och Sverige).
Be tween 1993 and 1995, however, spending on health care fell relative to GDP in a number of countries, while that on old-age pensions rose in line with, or less than, the growth in GDP in most Member States.
Mellan 1993 och 1995 sjönk dock utgifterna för hälsovård i förhållande till BNP i ett antal länder, medan utgifterna för ålderspensionerna steg i takt med eller något mindre än BNP i de flesta medlemsstaterna.
In the two years 1993 to 1995, social spending in the Union declined on average relative to GDP, rising only in Belgium, Germany and Austria and falling elsewhere.
lande till BNP. De steg endast i Belgien, Tyskland och Österrike, medan de föll i de övriga länderna.
While this was partly due to some recovery in GDP, it was also the result of a marked slowdown after 1993 in the growth of social protection itself, to some extent reflecting the stabilisation of unemployment after the large rise which occurred during there cession years.
Samtidigt som detta delvis berodde på en viss återhämtning av BNP var det också resultatet av markant dämpad tillväxt av de sociala utgifterna efter 1993, vilket i viss utsträckning speglar sta biliseringen av arbetslöshetsnivåerna efter den stora ökningen under recessionsåren. sionsåren.
Health care is the second largest item of expenditure, amounting to around 22% of the total in the Union, as well as in all Member States, except for Denmark (only 14%), and to some 6% of GDP. though varying from under 57c in Denmark and Italy to 77:% in France, well above the figure in any other Member State.
Hälso- och sjukvård är den näst största utgiftsposten och uppgår till omkring 22% av de totala utgifterna för de sociala trygghetssystemen i unionen — vilket gäller i alla medlemsstater förutom Danmark (endast 14%), och till cirka 6% av BNP, även om utgifterna varierar mellan under
The growth of social expenditure
5% i Danmark och Italien till 7'/2% i Frankrike vilket är betydligt högre än
In real terms (adjusting for general inflation), social spending grew by an average of around 47:% a year in the Union in the three years 1990 to 1993. when GDP hardly increased at all.
I faktiska termer (med justering för den allmänna prisutvecklingen) öka de socialutgifterna i genomsnitt med ungefär 5% per år i unionen under de tre åren från 1990 till 1993, samtidigt som BNP knappt noterade någon till växt alls.
In the two years.
Under åren mellan 1993 i någon annan medlemsstat.
1993 to 1995, it went up by 17:% a year (Graph 2).
och 1995 var utgiftsökningen l'/2% per år (diagram 2).
Only in Belgium and in Ireland (where GDP rose by over 9% a year) was there no reduction in the rate of real growth over the latter period.
2 senare perioden var det endast i Belgien och i Irland (där BNP steg med över 9% per år) som inte någon minskning av den faktiska ökningstakten kunde konstateras.
Even after excluding unemployment benefits, which declined in real tenus between 1993 and 1995, average ex penditure growth after 1993 was half the rate in the three years before.
Även om man utesluter arbetslöshetsersättningarna, vilka i faktiska termer minskade mellan 1993 och 1995, var den genomsnittliga utgiftsökningen efter 1993 endast hälften så stor som under de tre åren dessförinnan.
Total spending on social protection increased from just under 26% of GDP to 287:% over the five years 1990 to 1995 as compared with a rise of around 1% of GDP over the 1980s (on the previous ESSPROS definition).
till 1995, vilket kan jämföras med en ökning på omkring 1% av BNP under 1980-talet (enligt den föregående ESSPROS-definitionen).
The increase was common to all Member States with the sole ex ception of the Netherlands, where there was a small fall.
Samtliga medlemsstater noterade en utgiftsökning under dessa fem år, förutom i Nederländerna där utgifterna sjönk något.
(Unfortunately, no estimates are available for the change in net terms, which is likely to have been less.)
(Tyvärr finns inga beräkningar tillgängliga för netto förändringar na, vilka bör ha varit mindre.)
The funding of social protection con tinues to be the focus of much policy attention.
Ökningen speglar dock till stor del den långsammare BNP-tillväxten
The emphasis throughout the Union, as part of the attempt to increase job creation, has been on reducing non-wage labour costs.
Finansieringen av de sociala trygghetssystemen fortsätter att stå i fokus för det politiska intresset.
Competitiveness and Employment in 1993, was confirmed by several European Councils, especially in Dublin at the end of 1996, as well as in the Employment Guidelines adopted at the end of 1997.
Detta är en målsättning som föreslagits av kommissionen i vitboken om Till växt, konkurrenskraft och sysselsättning från 1993 och som bekräftats vid flera europeiska rådsmöten, särskilt i Dublin i slutet av 1996, och i de riktlinjer för sysselsättningspolitiken som antogs i slutet av 1997.
However, so far there is little sign that the level of charges levied on labour (taxes and social contributions) has decreased.
Än så länge finns dock få tecken som tyder på att nivån på de avgifter som tas ut på arbetskraftskostnader (skatter och sociala avgifter) har sjunkit.
In fact, the implicit tax rate is estimated to have increased from 357c in 1981 to 427c in 1995.
I själva verket uppskattas den lönerelaterade skattenivån ha ökat från 35 % år 1981 till 42% 1995.
(Improvements in the coordination of taxation policies across the Union to address this issue are currently being discussed by the Tax ation Policy Group set up be the Eu ropean Council in Dublin at the end ofl996.)
(Arbetsgruppen för skattepolitik som inrättades av Europeiska rådet i Dublin i slutet av 1996 har tagit itu med denna fråga och diskuterar f.n. olika möjligheter att förbättra samordningen av skattepolitiken inom hela unionen).
The largest rise in social expenditure over the five years 1990 to 1995 (67% of GDP) occurred in Portugal, where efforts were being made to raise protection to the standards in the North of the Union, and Finland, where unemployment rose more steeply than anywhere else.
Under åren 1990 till 1995 noterades den största ökningen av de sociala utgifterna i Portugal (6-7% av BNP), där insatser gjordes för att höja skyddet till samma normer som i norra unionen, och i Finland, där arbetslös heten ökade kraftigare än någon an nanstans.
By con trast, in the Netherlands, expenditure fell slightly relative to GDP, while in Ireland and Italy, the rise was well below average (under 1% of GDP), in the former, GDP and social spend
Däremot sjönk utgifterna i Nederländerna något i förhållande till BNP, medan ökningen i Irland och i Italien var mycket lägre än ge nomsnittet (under 1 % av BNP).
Moreover, the rise
Under de två åren mellan 1993 och 1995 sjönk socialutgifterna i unionen i genomsnitt i förhål
Modernising social protection and adapting systems to change tected.
'odernisering av de sodala trygghetssystemen och anpassning av systemen till förändring
In the Union as a whole, the revenue raised from employers' con tributions declined from 43% of the total to 39727 > in the five years 1990 to 1995, while that raised from those protected rose from 227 % > to 237 7c.
% av totalbeloppet till 39 Ίι% under de fem åren från 1990 till 1995, samtidigt som de försäkrades avgifter sättningar. Detta avspeglar både pen sionäremas ökande real inkomster och strävan att fördela finansieringsbördan jämnare inom befolkningen.
2 limited to a very few countries (in France, their share of revenue rose from 37:7c in 1990 to 87c in 1995), is the increase in contributions levied on old-age pensioners and other benefit recipients.
Denna bart i Nederländerna (8'/2%) och i Tyskland (4%) som de utgör en viktig finansieringskälla.
Nevertheless, only in the Netherlands (87:%) and Germany (4%) are they a significant source of funding.
Nivån på arbetslöshetsersättningarna. ersättningarna.
The funding for social protection in all Member States comes partly from social contributions, levied mostly on income from employment, and partly from general taxation, though in a few countries (Belgium, France and Luxembourg, in particular) 'earmarked' taxes have been introduced in recent years.
förskjutning skedde i alla medlemsstater, utom Danmark och Nederländerna där arbetsgivaravgifterna re dan är förhållandevis låga, och i Belgien.
On the latest figures (for 1995), around 65% of finance in the Union still comes from contributions, some 60% of these paid by employers, including voluntary as well as statutory contributions (ie 407c of total funding), and 307e from taxation, virtually all of this from general taxes.
Förändringen var särskilt markant i Portugal och i Finland där intäkterna från arbetsgivaravgifterna minskade med ungefär 20% i relativa termer.
This shift was common to all Member States, except for Denmark and the Netherlands, where employers' contributions are relatively small, and Belgium. It was especially marked in Portugal and Finland, where revenue from employers' con tributions was reduced by some 20% in relative terms.
En ligt de senaste siffrorna (från 1995) härrör dock fortfarande omkring 65% av finansieringen av de sociala trygghetssystemen inom unionen från avgifter, varav ungefär 60% betalas av arbetsgivarna — siffran in kluderar såväl frivilliga som obligatoriska förmåner— (dvs. 40% av den totala finansieringen) och 30% kom mer från beskattning där de allmänna skatterna står för så gott som hela beloppet.
The relative weight of the two broad sources varies between countries, reflecting the historical development of the system itself.
Förhållandet mellan dessa två stora finansieringskällor varierar mellan länderna och avspeglar hur trygghetssystemet har utvecklats historiskt.
In Member States where the system has its origins in the provision of social insurance for those in employment (the so-called Bismarkian system) — the Benelux countries, France. Germany and Austria — social contributions still account for two-thirds or more of funding (as much as 77% in France).
I de medlemsstater där systemet ursprungligen utvecklades ur socialförsäkringar för förvärvsarbetande (det så kallade Bismarck-syste-met) — Beneluxländerna, Frankrike, Tyskland och Österrike — står de sociala avgifterna fortfarande för två tredjedelar eller mer av finansiering en (så mycket som 77% i Frankrike).
In the Nordic countries, the UK and Ireland, where the system has its origins in the provision of social welfare for those in need (the so-called Beveridge system), social contributions account for less than half of total finance (407c or less in the UK and Ireland and only 237:% in Den mark).
I de nordiska länderna, Storbritannien och Irland, där systemet härstammar från understöd till behövande (det så kallade Beveridge-sys-temet) bidrar avgifterna med mindre än hälften av finansieringen (40% eller mindre i Storbritannien och Irland och endast 23% i Danmark).
In the South of the Union, two-thirds or more of revenue comes from contributions in Greece. Spain and Italy, but just under half in Portugal. tugal.
När det gäller unionens södra medlemsstater, står avgifterna för två tredjedelar eller mer av finansieringen Grekland, Spanien och Italien, men i Portugal bara för knappt hälften.
In relation to labour costs, however, the evidence suggests that employers' contributions increased slightly between 1990 and 1995 across the Union, while they remained virtually unchanged relative to GDP, despite their decline as a share of total funding for social pro tection.
Det finns dock belägg för att arbetsgivarnas avgifter i förhållande till ar betskraftskostnaderna har ökat något inom hela unionen mellan 1990 och 1995, medan det närapå förblev oförändrat i förhållande till BNP, trots att arbetsgivarnas andel av den totala finansieringen av de social trygghetssystemet har minskat.
Though governments have sought to relieve employers of some of the costs of financing social pro tection, therefore, this aim has generally been frustrated by the growth of expenditure — and funding require ments — at a higher rate than GDP and. accordingly, than the tax base from which revenue has to be raised.
Trots att man från regeringamas sida har försökt lätta arbetsgivarnas börda när det gäller vissa kostnader för finansiering av den social tryggheten, har denna mål sättning i regel motverkats av att ut gifterna — och följaktligen finansieringsbehoven — ökat i snabbare takt än BNP och därmed också snabbare än det skatteunderlag som ligger till grund för intäkterna.
The increase in employers" contributions relative to labour costs (or the overall wage bill as measured by the compensation of employees) was common to all Member States for which data exist (ie excluding Greece. Luxembourg and Sweden), except Portugal and Ireland.
Ökningen av arbetsgivarnas sociala avgifter i för hållande till arbetskraftskostnaderna (eller den totala lönekostnaden ut tryckt som ersättning till anställda) noterades i alla medlemsstater, för vilka dessa uppgifter finns (dvs. med undantag för Grekland, Luxemburg och Sverige), utom i Portugal och Irland.
Data from the ECHP for the first time enable the actual level of benefit received by those out of work to be compared across the Union (whereas previously' it has been necessary to rely on the results of models — see Social Protection in Europe. 1995.
Uppgifter från ECHP gör det för för sta gången möjligt att inom hela unionen jämföra den faktiska ersättning som de arbetslösa erhåller (tidigare var man tvungen att förlita sig på resultaten av modeller—se Social trygghet i Europa, 1995, kapitel 4 — som även om de kan ge en mycket god bild av de viktigaste dragen i ersättnings- och skattesystemen, inte lika väl beaktar enskilda omständigheter).
Chapter 4 — which however well they capture the features of the benefit and tax systems in operation provide no indication of how representative the results for hypothetical cases are in reality).
Uppgifterna tyder på att för månssystemens benägenhet att på verka arbetssökandet negativt i praktiken tycks variera avsevärt mellan medlemsstaterna.
In the first place, around a quarter of those aged 25 to 64 in the Union in 1993 who were unemployed for at least three months received no unemployment benefit at all (though they may have received other means of support to ensure that their income did not fall below a minimum level).
Först och främst erhöll en tredjedel av de ar betslösa i åldersgruppen 25 till 64 år i unionen, och som varit utan arbete i tre månader eller längre, ingen ersättning alls år 1993 (dessa personer kan dock ha erhållit andra former av bidrag för att inte hamna under en miniminivå).
This pro portion, however, varied from 5% or less in Belgium. Denmark.
Denna del varierade dock från 5% eller mindre i Belgien, Danmark och Tyskland, och endast något mer i Irland till omkring två tredjedelar i Grekland, Italien och Portugal (ECPH innehåller inga jämförbara uppgifter för Nederländerna, Österrike, Finland och Sverige och endast otillräckliga uppgifter för Luxemburg).
Italy and Portugal (in the
I unionen som helhet minskade intäkterna från arbetsgivaravgifter från 43
In all countries, except Denmark and the Netherlands, a much larger share of contributions comes from employers than from those being pro
Frånsett införandet av öronmärkta skatter, vilket skett i mycket få länder (i Frankrike steg de öronmärkta skattemas andel av intäkterna från 3'/:% 1990 till 8% 1995), är den andra viktiga finansieringsutvecklingen de ökade avgifter som tas ut av ålderspensionärer och andra mottagare av kontanter-
The other main development on the funding side, apart from the emergence of earmarked taxes, which is
De som dock erhöll bidrag fick. för det andra, en månatlig ersättning som i genomsnitt var något högre än 50% av nettoinkomsterna från förvärvsarbete (härvid bör betonas att det kan
ECHP no comparable data exist for the Netherlands. Austria, Finland and Sweden and there are insufficient observations for Luxembourg).
Fattigdomsbekämpning av kvinnorna i 7 av länderna, men omkring en tredjedel i Tyskland och Frankrike och hälften i Danmark).
likely to alter the picture substantially, partly because in many cases they are also payable to those in lowpaid jobs, which most of the unem ployed tend to go into when they return to work (the ECHP indicates that monthly earnings of those unem ployed for part of 1993 were in most cases substantially below average — see Chapter 4 of the full report).
Uppgifterna från ECHP om hushållens inkomster ger en inblick i vilken utsträckning transfereringarna riktas till de fattigaste i samhället och dänned lyckas motverka utestäng­ning samt minska skillnader i in­komstfördelning, men härvid bör dock understrykas att detta endast ut­gör ett av målen för de sociala trygg­hetssystemen i unionen.
As constraints on social expenditure tighten, the concern in all Member States is increasingly to allocate revenue in the most effective way.
Som angivits ovan, stod enligt ECHP sociala transfereringar (inklusive pri­vata pensioner) för omkring 30% av hushållens nettoinkomster i unionen 1993.
Data on household income from the ECHP provide an insight into the ex tent to which transfers are targeted on the poorest in society and, as a result, succeed in alleviating relative deprivation and narrowing disparities in income distribution, though it should be stressed that this is only one of the aims of systems of social protection in the Union.
I av­saknad av dem skulle nästan 40% hushållen ha haft en inkomstnivå som legat under 50% av det nationel­la genomsnittet (ett mått som tradi­tionellt används som en indikator på relativ fattigdom och som antogs som arbetsdefinition av ministerrådet i december 1994) och många ingen in­komst alls. Denna siffra varierade förhållandevis lite mellan de olika
These figures need to be interpreted with some caution, however, since in a number of countries where benefit levels are low (the UK especially), various benefits in kind not included in the ECHP data, such as housing allowances, are also payable to those unemployed to supplement their in come (it is also important to take account of the nature of the data, which is explained in Chapter 4 and Notes and sources in the full report).
Dessa siffror måste dock tolkas med viss försiktighet, för i flera av länder­na med låga ersättningsnivåer (sär­skilt i Storbritannien) erhåller de ar­betslösa också olika andra förmåner som inte är inkluderade i ECPH:s uppgifter, såsom bostadsbidrag och andra tillägg till inkomsten (det är dessutom viktigt att ta hänsyn till dessa uppgifters verkliga innebörd, som förklaras närmare i kapitel 4 och i Anmärkningar och källor i den full­ständiga rapporten).
Secondly, for those receiving benefit, the monthly payment averaged just over 50% of net earnings for the months that they were employed (which, it should be emphasised, could be in the jobs they moved into after they were unemployed as well as in the jobs they had before becoming unemployed), but was over 75% in Portugal (though only a third of the unemployed received anything) and around 60-657- in Denmark.
Slutligen var den andel av de arbets­lösa som erhöll ersättningar på 80% eller mer av tidigare nettoinkomst vid förvärvsarbete (under antagande av att den genomsnittliga månadsin­komst enligt uppgifter från ECPH motsvarar den lön man skulle få vid återgång i arbete) ganska liten i de flesta medlemsstater som omfattas av studien (omkring 20% eller färre av männen i 8 av de 10 länderna, dvs. samtliga förutom Irland och Portu­gal, under 6% i Grekland och Italien, och endast omkring 20% eller färre
France and Ireland, but only 25% in Greece and the UK (Graph 3).
De sociala transfereringarnas omfattning och effekter för hushåll med en nettoinkomst på under 50 % av medelinkomsten, 1993
Benefit levels in Belgium and Germany were around the Union average, in Spain just above and Italy below.
Genomsnittlig ersättningsnivå vid arbetslöshet i medlemsstaterna för män och kvinnor i åldrarna 25­64, 1993
(It should be emphasised that these figures relate only to benefits linked with un employment and the people concerned may also be in receipt of other transfers which might affect the level of benefit relative to earnings — see Chapter 4 of the full report.)
Arbetslöshetsersättning/inkomst (%)