natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Established osteoporosis is accompanied by defonnities of the spine and fractures of the appendicular skeleton and their consequences: chronic pain, muscle fatigue, limited mobility, height loss, thoracic kyphosis and loss of independence.
Manifest osteoporos åtföljs av ryggdeformitet och icke-vertebrala frakturer och konsekvenserna av detta: kronisk smärta, muskelsvaghet, begränsad rörlighet, minskad kroppslängd, thoraxkyfos och en minskning av autonomin.
These symptoms are often aggravated by pre-existing muscle weakness (Silverman, 1992) and the psychological status of the osteoporotic patient (Zimmerman et al, 1995).
Dessa symptom förvärras ofta av redan tidigare existerande muskelsvaghet (Silverman, 1992) och osteoporospatientens psykologiska status (Zimmerman et al., 1995).
Fractures of the peripheral skeleton, especially hip fractures, may cause a dramatic impairment of the quality of life (Jensen and Baggar, 1982).
Frakturer på det periterà skelettet, i synnerhet höftfrakturer, kan förorsaka en dramatisk försämring av livskvaliteten (Jensen and Baggar, 1982).
Rehabilitation can improve the quality of life by improving muscle strength and mobility and by reducing pain and postural abnormalities.
Rehabilitering kan förbättra livskvaliteten genom en förbättring av muskelstyrkan och rörligheten och genom att smärtan och förändringarna i hållning minskas.
Advice about physical activity in osteoporotic patients depends upon the severity of the disease.
Råden angående fysisk aktivitet hos osteoporotiska patienter beror på sjukdomens allvar.
In patients with asymptomatic osteoporosis a modest programme of exercises including walking, stretching exercises and simple lifting of weights is recommended (Sazy and Hortsman, 1991).
För patienter med asymptomatisk osteoporos rekommenderas ett måttligt träningsprogram som innefattar promenader, stretching och försiktig viktbärande belastning (Sazy and Hortsman, 1991).
Exercises after an osteoporotic fracture should be tailored according to individual needs, taking into account factors such as muscle strength, abnormalities of gait or posture, the range of motion of the joints, cardiovascular fitness and the level of previous physical activity.
Aktivitet efter en osteoporotisk fraktur ska skräddarsys efter individuella behov, med hänsyn till faktorer som muskelstyrka, avvikelser i gång eller kroppshållning, ledernas rörelseomfång, cirkulationsapparatens tillstånd och nivån av tidigare fysisk aktivitet.
A graded exercise test should be advised for those with or at high risk from cardiovascular disease.
Ett graderat träningstest tillråds för patienter som befinner sig i riskzonen eller lider av kardiovaskulär sjukdom.
A supervised aerobic exercise programme is initially recommended to increase the general level of physical functioning and restore the sense of well-being (Sinaki, 1982).
Ett aerobt träningsprogram under övervakning rekommenderas initialt för att öka den allmänna fysiska funktionsnivån och återställa känslan av välmående (Sinaki, 1982).
Under supervision, the osteoporotic patient can use free weights, multistation-type commercial or home gyms, steppers, elasticised exercise stands, therapeutic walking and upper limb/wrist weight bearing exercise.
Under övervakning kan osteoporospatienten använda sig av vikter, gym eller motionsutrustning för hemmabruk, elastiska träningsredskap, gångträning och träning med vikter för överarm/handled.
Stretching and flexibility exercises are also valuable.
Stretching och rörlighetsövningar är också nyttiga.
Heat treatment, massage, TENS, hydrotherapy, ultrasound and acupuncture may all be useful in reducing pain during rehabilitation.
Värmebehandling, massage, TNS, vattenterapi, ultraljud och akupunktur kan vara användbart för att minska smärtan under rehabiliteringen.
For those with chronic pain, a multidisciplinary pain treatment team can be of considerable help.
För patienter med kronisk smärta kan konsultation hos en smärtgrupp vara till stor hjälp.
6.2.2 Postural abnormalities
6.2.2 Förändringar i hållning
The management of patients with kyphosis includes attention to posture while standing, sitting and lying.
Omhändertagande av patienter med kyfos inbegriper att man ger akt på kroppshållningen i stående, sittande och liggande ställning.
Sitting with a cushion behind the neck may be helpful in the presence of kyphosis.
Att sitta med en kudde bakom nacken kan vara till hjälp vid kyfos.
Complications other than pain need to be given consideration, such as easy fatiguability.
Man måste beakta andra komplikationer än smärta, t. ex. uttröttbarhet.
These symptoms may be related to the kyphotic posture and/or a reduction in vital capacity of the lungs as a result of thoracic cage deformity.
Dessa symptom kan relateras till kyfosen och/eller en minskning av lungornas vitala kapacitet som kan vara resultatet av thoraxdeformitet.
Attempts should be made to relax involved muscles, increase mobility of stiffened joints and improve chest expansion.
Man ska försöka få involverade muskler att slappna av, öka rörligheten i stela leder och förbättra expansionen av bröstkorgen.
Stretching exercises of pectoral muscles such as the intercostals may be helpful.
Träning som innefattar uttöjning av bröstmusklerna, t.ex. interkostalmusklerna, kan vara till hjälp.
Rehabilitation after hip fracture is often difficult because of the advanced age and extreme frailty of many of these patients.
Rehabiliteringen efter en höftfraktur är ofta svår beroende på dessa patienters höga ålder och ibland extrema skörhet.
Complications related to fracture healing occur in one-third of cases five years after a cervical fracture, and arthroplasties are perfonned in two-thirds of the complicated cases after 10 years (Jonsson et al, 1993).
Komplikationer till frakturläkningen uppstår i en tredjedel av fallen fem år efter en cervikal fraktur och artroplastik utförs i två tredjedelar av de komplicerade fallen efter 10 år (Jonsson et al., 1993).
Despite improvements in patient care, including advances in operative technique and implant technology, the outcome of treatment of hip fractures often falls short of expectations and although the operation may be successful in temis of healing of the fracture, patients are often unable to regain their pre-injury level of function and independence (Nilsson et al, 1988).
Trots förbättringar inom patientvården, inklusive framsteg i operationsteknik och implantatteknik är resultatet av behandlingen av en höftfraktur ofta sämre än förväntat och trots att operationen är lyckad med avseende på läkningen av frakturen återfår många patienter inte helt sin tidigare funktionsnivå och självständighet (Nilsson et al., 1988).
It has been shown that 45% of the communitydwelling persons who fracture a hip are discharged to institutions after hospitalisation, and 15% to 25% remain institutionalised for 1 year or more (Broos et al, 1989).
Man har konstaterat att 45 % av de hemmaboende personerna som råkar ut för en höftfraktur utskrivs till institutionsboende efter sjukhusvistelsen och att 15 % till 25 % stannar kvar där under 1 år eller mer (Broos et al., 1989).
Poorly controlled systemic illnesses have been shown to increase the mortality rate after fracture of the hip (Koval and Zuckennan, 1994).
Allmänsjukdom ökar dödlighetssiffrorna efter en höftfraktur (Koval and Zuckerman, 1994).
Reported rates of recovery of the ability to walk after fracture of the hip have ranged from 41 to 97% (Jette et al, 1987).
Rapporterade siffror gällande återställandet av gångförmågan efter en höftfraktur har sträckt sig mellan 41 % och 97 % (Jette et al., 1987).
Factors associated with recovery of walking ability are younger age, male sex, the absence of pre-existing dementia and lack of the need to use a cane or walker before the fracture.
Faktorer som associeras med återställd gångförmåga är lägre ålder, manligt kön, frånvaro av demens och avsaknad av behov att använda käpp eller rollator före frakturen.
Early identification of patients who are unlikely to return home may be useful for the planning of discharge.
Tidig identifiering av de patienter som troligen inte kommer att återvända hem är av värde i planeringen av utskrivningen.
The factors that have been identified as important to this include age, post-operative walking ability and the presence of someone else at home.
De faktorer som har identifierats som viktiga för detta inbegriper ålder, postoperativ gångförmåga och närvaron av en annan person hemma.
6.2.4 Psychosocial aspects
6.2.4 Psykosociala aspekter
Psychological problems in elderly patients with fractures include cognitive disorders and depression, decline in emotional well-being and reduced motivation.
Psykologiska problem hos äldre patienter med frakturer inbegriper kognitiva störningar och depression, en försämring av det känslomässiga välbefinnandet och nedsatt motivation.
Support provided by family and friends is essential for those affected; conversely, restricted social activity, immobility, and fear of injury may isolate a woman and place her at risk of losing contact with her informal support network.
Stöd från familj och vänner är mycket viktigt för de drabbade. Minskad social aktivitet, orörlighet och rädsla för att skada sig kan isolera en kvinna och utsätta henne för risken att förlora kontakten med sitt informella sociala nätverk.
To achieve functional independence, the ability to perfonn certain daily activities is essential.
För att man ska uppnå ett funktionellt oberoende är förmågan att utföra vissa vardagssysslor grundläggande.
The functions necessary for community dwelling have been identified and divided into two categories: basic activities of daily living (feeding, bathing, dressing and toiletting) and instrumental activities of daily living (shopping, food preparation, banking, laundry, housework and use of public transportation).
De funktioner som är nödvändiga för att fungera i hemmiljö har identifierats och delats in i två kategorier: grundläggande aktiviteter i vardagslivet (äta, bada, klä på och av sig samt sköta sin hygien) och instrumentella aktiviteter i vardagslivet (handla, laga mat, sköta sin ekonomi, sin tvätt, sin städning och använda kommunala transportmedel).
Patients suffering from established osteoporosis, especially after hip fracture, can benefit from supplementary aids to activities of daily living.
Patienter som lider av manifest osteoporos, i synnerhet efter en höftfraktur, kan behöva hjälpmedel för att utföra vardagsaktiviteter.
Osteoporosis has a devastating effect on a patient's health, physically and psychologically.
Osteoporos har en starkt begränsande effekt på patientens hälsa, både fysiskt och psykiskt.
Life becomes increasingly difficult with loss of mobility, growing dependency and chronic pain.
Livet blir svårare och svårare med förlust av rörlighet, ökande beroende och kronisk smärta.
Opportunities for discussion are limited and many osteoporosis sufferers remain ill-informed about their disease and isolated from the community.
Möjligheterna till diskussioner blir begränsade och många personer som lider av osteoporos förblir dåligt informerade om sin sjukdom och isolerade från samhället.
It is therefore vital that newly diagnosed patients are given relevant counselling on how to prevent fractures and that patients recovering from fractures are effectively supported in the community on an ongoing basis.
Det är därför avgörande att patienter med nyligen diagnostiserad osteoporos ges relevanta råd angående hur de ska förebygga frakturer och att patienter som återhämtar sig efter frakturer får effektivt och fortgående stöd i samhället.
Although advice regarding therapeutic interventions is readily available from doctors, further infonnation on osteoporosis management is often lacking.
Trots att man lätt får råd angående terapeutiska åtgärder av sin läkare fattas ofta ytterligare information angående hur man ska hantera osteoporos.
According to a recent 17 country study, although just over 50% of osteoporosis patients were given advice on how to manage their disease at the point of diagnosis, the remaining patients felt that they should have been given advice about diet and nutrition, exercise and medication options.
Enligt en färsk studie som innefattar 17 länder och trots att något över 50 % av osteoporospatienterna fick råd angående hur de skulle hantera sin sjukdom vid diagnostillfället, kände de resterande patienterna att de skulle ha behövt råd angående kost och näring, aktiviteter och behandlingsalternativ.
6.3.1 Functions of selfhelp groups
6.3.1 Självhjälpsgrupper och deras funktion
Selfhelp groups can maintain quality of life for osteoporosis patients by improving their understanding of osteoporosis and providing them with information about the prevention and treatment of fractures.
Självhjälpsgrupper kan bibehålla livskvaliteten för osteoporospatienter genom att förbättra deras förståelse för sjukdomen och genom att ge dem information angående förebyggandet och behandlingen av frakturer.
They are designed to provide an atmosphere in which the challenges that accompany the disease can be discussed amongst people who are often undergoing similar experiences.
De är utformade för att skapa en atmosfär i vilken de utmaningar som följer sjukdomen kan diskuteras bland personer som ofta har liknande erfarenheter.
These groups may be led by a professional, such as a physician or social worker, or by other patients.
Dessa grupper kan ledas av en professionell person, t.ex. en läkare eller en socialarbetare, eller av andra patienter.
Selfhelp groups can vary in approach, size and in how often they meet.
Självhjälpsgrupper kan variera i inriktning, storlek och beträffande hur ofta de träffas.
It is important that individuals find a group that meets their particular needs; consultation with such selfhelp groups can be encouraging and supportive, enabling patients to live more independent lives and avoid institutional care.
Det är viktigt att individer finner en grupp som uppfyller deras särskilda behov. Möten med sådana självhjälpsgrupper kan vara uppmuntrande och ge stöd, ge patienter möjlighet att leva på ett mer självständigt sätt och undvika institutionsvård.
Detailed information on how changes in lifestyle, combined with medical therapies, can help to reduce the risk of subsequent fractures and slow down the rate of bone loss is easily imparted in a selfhelp group situation.
Detaljerad information om hur förändringar i livsstilen, kombinerat med medicinsk behandling, kan hjälpa till att minska risken för frakturer och förlångsamma benförlusten kan lätt vidarebefordras inom en självhjälpsgrupp.
Practical recommendations such as taking measures to make falls less likely, i.e. removing hazards such as poor lighting, loose carpeting and dangerous stairs can also be made.
Praktiska rekommendationer såsom hur man vidtar åtgärder för att inte falla, t.ex. genom att avlägsna risker såsom dålig belysning, lösa mattor och farliga trappor kan också ges.
Discussions about the pros and cons of new medications, recent innovations, e.g. hip protectors, and relevant clinical study infonnation can increase the well-being of patients and, when appropriate, advice can be given to contact a doctor.
Diskussioner angående fördelar och nackdelar med nya medicineringar, nya hjälpmedel, t.ex. höftskydd, och relevant information från kliniska studier kan öka välbefinnandet för patienterna och, då man anser det lämpligt, kan man få råd om att ta kontakt med en läkare.
Selfhelp groups are also an ideal venue for managing psychological issues unique to osteoporosis patients.
Självhjälpsgrupper är också ett mycket bra forum för att hantera psykologiska problem som är specifika för osteoporospatienter.
Height loss and spinal curvature often cause clothes to fit poorly, leading to depression and loss of self-esteem.
Längdförlust och ryggradsdeformitet gör ofta att kläder passar dåligt vilket leder till depression och bristande självkänsla.
Selfhelp groups can offer both sympathetic support and practical clothing advice.
Självhjälpsgrupper kan ge både känslomässigt stöd och praktiska klädråd.
The management of chronic pain and emotional stress, pain-related anxiety and depression are topics frequently dealt with in selfhelp group sessions.
Hanteringen av kronisk smärta och emotionell stress, smärtrelaterad oro och depression är ämnen som ofta tas upp på möten med självhjälpsgrupper.
Fear of routine activities and of fracture are other issues that are tackled by selfhelp groups to improve the quality of life for patients.
Rädslan för rutinaktiviteter och för frakturer är andra frågor som tas upp av självhjälpsgrupper för att förbättra livskvaliteten för patienterna.
The European Foundation For Osteoporosis (EFFO), on behalf of the European Commission Working Group on Osteoporosis, recently conducted a survey which questioned national osteoporosis societies throughout the European Union about selfhelp groups for osteoporosis sufferers.
European Foundation For Osteoporosis (EFFO) genomförde nyligen på uppdrag av Europeiska kommissionens arbetsgrupp om osteoporos en undersökning med frågor till nationella oseoporosföreningar i Europeiska unionen angående självhjälpsgrupper för personer som lider av osteoporos.
Osteoporosis selfhelp groups appear to be particularly well fonned in Germany with 425 active groups.
Dessa självhjälpsgrupper verkar vara väletablerade i synnerhet i Tyskland där det finns 425 stycken.
Many of these groups are part of the service offered by the Bundesselbsthilfeverband für Osteoporose and others are organised by a variety of volunteer
Många av dessa grupper utgör en del av den service som erbjuds av Bundesselbsthilfeverband fur Osteoporose och andra har startats genom olika frivilliga organisationer.
associations. The UK is also comparatively well served with 82 selfhelp groups organised by the National Osteoporosis Society.
Storbritannien är också jämförelsevis välförsett med 82 självhjälpsgrupper inom National Osteoporosis Society.
There are two particularly active selfhelp groups functioning in Austria.
Det finns två särskilt aktiva självhjälpsgrupper i Österrike.
In other countries, selfhelp groups are limited or absent.
I andra länder är självhjälpsgrupperna få eller saknas helt.
In some countries with no official selfhelp groups, national societies take over some of the traditional functions of a selfhelp support group. For example.
I vissa länder utan några officiella självhjälpsgrupper har nationella föreningar tagit över några av de traditionella uppgifter som annars innehas av stödgrupper för självhjälp.
Riksföreningen Osteoporotiker in Sweden helped to pioneer "Osteoporosis Classes" for newly diagnosed osteoporosis patients which are now held in 4 hospitals.
Till exempel hjälpte Riksföreningen Osteoporotiker i Sverige till att starta "osteoporosskolor" för patienter med nyligen diagnostiserad osteoporos och dessa hålls för närvarande på 4 sjukhus.
In Finland, osteoporosis sufferers rely on the Finnish Rheumatism Association or the Finnish Back Society for patient support.
I Finland hänvisas osteoporospatienter för stöd till den Finländska Reumatikerforeningen eller till den Finska Ryggföreningen.
The Dutch Osteoporosis Societies, 'Osteoporose Stichting' and 'Osteoporose Vereninging', work with 60 volunteers who act as "sufferer supporters" attached to individuals rather than groups.
De nederländska osteoporosföreningarna, 'Osteoporose Stichting' and 'Osteoporose Vereninging', arbetar med 60 volontärer som verkar som "patientstöd" och som anknyter till individer snarare än till grupper.
The Spanish Osteoporosis Foundation (FHOEMO) helps patients with osteoporosis by distributing information, organising exercise classes and offering nutritional advice.
Den spanska osteoporosföreningen (FHOEMO) hjälper patienter med osteoporos genom att dela ut information, organisera träningsgrupper och ge kostråd.
Productive communication with relevant organisations is consistently seen in countries where selfhelp groups are well established.
Framgångsrik kommunikation med berörda organisationer förekommer genomgående i länder där självhjälpsgrupper är väletablerade.
In Germany the wide variety of selfhelp groups have worked with regional insurance companies in order to obtain reimbursement for gymnastic classes and with health authorities regarding education.
I Tyskland samarbetar de många olika självhjälpsgrupperna med regionala försäkringsbolag för att erhålla ersättning för gymnastikgrupper och med hälso- och sjukvårdsmyndigheterna i fråga om utbildning.
The two Austrian selfhelp groups are in contact with their appropriate government minister, Kuratorium für Verkehrssicherheit, insurance companies, and hospital associations.
De två österrikiska självhjälpsgrupperna står i kontakt med regeringens hälsominister, Kuratorium für Verkehrssicherheit, försäkringsbolag och sjukhusföreningar.
In the UK some groups have fonned liaisons with their local NHS hospitals, clinics and doctors.
I Storbritannien har några grupper skapat förbindelser med sina lokala sjukhus, kliniker och läkare.
6.3.3 Future strategies for selfhelp groups in the European Union
6.3.3 Framtida strategier för självhjälpsgrupper inom Europeiska unionen
An overall need was expressed in the EFFO survey for a larger number of groups per country, since regional location is essential for optimum use.
I EFFO:s kartläggning gav man uttryck för ett generellt behov av ett större antal grupper i varje land eftersom förekomsten på regional nivå är nödvändig för att uppnå optimal effektivitet.
The UK National Osteoporosis Society is planning to increase its number from 82 to 150 groups, resulting in one group per 370,000 people.
National Osteoporosis Society i Storbritannien planerar en ökning av antalet grupper från 82 till 150 vilket skulle resultera i en grupp per 370 000 innevånare.
With approximately 450,000 Austrian women at risk of osteoporosis, Selbsthilfgruppe Osteoporose would like to increase their total to 9 and ideally have a minimum of one group per town or city.
Med ungefär 450 000 österrikiska kvinnor som lever med risken att drabbas av osteoporos vill Selbsthilfgruppe Osteoporose öka det totala antalet till 9 och idealet skulle vara att ha minst en grupp per stad.
In those countries in which there are currently very few or no selfhelp osteoporosis groups, namely Belgium, Denmark, Finland, France, Greece, Ireland, Italy, Luxembourg, Portugal and Sweden, a variable number of groups have been proposed by the respective national osteoporosis societies.
I de länder som allmänt har mycket få eller inga självhjälpsgrupper för osteoporosdrabbade, nämligen Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Grekland, Irland, Italien, Luxemburg, Portugal och Sverige har ett växlande antal grupper föreslagits av respektive nationell osteoporosförening.
The general consensus is that each region within a country requires a minimum of one selfhelp group.
Det råder allmän enighet om att varje region inom ett land behöver minst en självhjälpsgrupp.
National osteoporosis society feedback suggested that in Belgium, the minimum would be two, one for each language, but the ideal number would be nine, one per province.
Den nationella osteoporosföreningen i Belgien föreslog att man skulle skapa två, en för varje språkgrupp, men idealantalet skulle vara nio, en för varje provins. I Portugal skulle
In Portugal the minimum would be two in the Lisbon area and four in Oporto, but the ideal would be 20, covering all the main cities, districts and the islands.
minimiantalet vara två i Lissabonområdet och fyra i Oporto, men idealet skulle vara 20 och täcka alla stora städer, distrikt och öar.
In Ireland, it is proposed that eight groups are set up to co-ordinate with the eight health boards.
I Irland föreslogs det att åtta grupper skapas för att samordna verksamheten med de åtta sjukvårdsstyrelserna. I Sverige skulle man starta med fem grupper.
The geographical configuration of Italy dictates that two groups would be required for each region, North, Central and South.
Italiens geografiska utformning kräver två grupper för varje region, norra, centrala och södra delen.
The two outlying islands would also each need to be served by one group.
De två stora öarna skulle också vara i behov av en grupp vardera.