natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under new procedures introduced by the Single European Act in 1987 and later extended by the Treaty of Maastricht when it came into force in November 1993, the European Parliament shares decisionmaking power with the Council of Ministers in a wide range of areas.
Cenom införandet av nya beslutsfödaranden, först i Europeiska enhetsakten 1987 och sedan i Maastrichtfordraget som har varit i kraft sedan november 1993, kan Europaparlamentet i många frågor besluta gemensamt med ministerrådet.
This has helped to make decisionmaking more democratic so that the interests of ordinary citizens are better represented.
Därmed stärks representationen av medborgarnas intressen och de demokratiska besluten.
The process is still continuing and further progress is in prospect, not least with MEPs striving to extend their say in how the EU is run.
Denna demokratiseringsprocess är ännu inte slut och skall föras vidare. Inte minst delegaterna i Europaparlamentet kämpar för mera medbestämmande i EU.
The Maastricht Treaty also introduced an Ombudsman to receive and investigate complaiqfs brought by people against the EU administration.
Genom Maastrichtfordraget skapades också ett nytt ämbete, en oberoende ombudsman, som tar emot medborgarnas klagomål om den europeiska förvaltningen och vidtar åtgärder mot de berörda institutionerna. tutionerna.
With the signing of the Treaty on European Union in Maastricht on 7 February 1992 and its entry into force on 1 November 1993 after ratification by the Member States, that European Union became a reality.
Övergången till denna europeiska union genomfördes slutligen genom Fördraget om Europeiska unionen, som undertecknades i Maastricht den 7 februari 1992 och efter ratificering av alla medlemsstater trädde i kraft den 1 november 1993.
The EU Treaty marks 'a new stage in the process of creating an ever closer union among the peoples of Europe, in which decisions are taken as closely as possible to the citizen' (Article A, second paragraph).
Unionsfördraget "markerar... en ny fas i processen mot ska pandet av en allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken, där besluten skall fattas så nära medborgarna som möjligt" (Artikel A andra stycket).
The Union's task is 'to organize, in a manner demonstrating consistency and solidarity, relations between the Member States and between their peoples' (Article A, third paragraph, second sentence).
"Unionen skall ha till uppgift att på ett konsekvent och solidariskt sätt organisera förbindelserna mellan med lemsstaterna och mellan deras folk" (Artikel A tredje stycket, andra meningen).
A fuller picture of the current state of progress towards the goal of political unity is given in Chapter IV — Political union.
Hur det står till med detta mål om politiskt enande undersöks närmare i kapitlet "Det politiska enandet".
lead to the political unification of Europe.
Den sociala dimensionen gång hade, bli en nödvändig följd av den ekonomiska intregrationsprocessen.
While economic integration was the first practical step, it was never seen as an end in itself but merely as a stage on the road to political union.
Det ekonomiska enandet som man i första hand konkret hade kommit överens om har aldrig varit ett självändamål utan endast ett led på vägen till ett politiskt enande.
However, by the early 1960s it was already clear from the failure of the Fouchet plans that a successful economic community would not automatically generate a close-knit political community.
Redan i början av 60-talet visade det sig emellertid genom Fouchetplanernas misslyckande att inte ens en framgångsrikt fungerande ekonomisk gemenskap automatiskt resulterar i en oupplöslig politisk gemenskap.
Rather than tackle the ideological issues of European unification, the Community leaders confined themselves to confirming their 'belief in the political objectives which give the Community its full meaning and purport' and proclaiming a still undefined 'European Union' as the ultimate goal by the 1980s.
Därför försökte man inte heller lösa de ideologiska frågorna om en europeisk integration, utan stats- och regeringscheferna inskränkte sig till att bekräfta "sin tro på de politiska målen, som ger gemenskapen sin verkliga mening och sin betydelse" och att proklamera en ännu inte när mare definierad "Europeisk union" som långsiktigt mål för 80-talet.
The idea was taken up again in 1987 in the Single European Act, the preamble spelling out the will of the Heads of State (now numbering 12) 'to transform relations as a whole among their States into a European Union'.
Denna tanke om "Europeiska unionen" togs upp i Europeiska enhetsakten från 1987, där stats- och rege ringscheferna i de numera redan tolv med lemsstaterna i ingressen tillkännagav sin vilja att omvandla helheten av relationer mellan medlemsstaterna till en europeisk union.
European integration also includes a social component.
Det europeiska enandet innehåller slutligen även en social komponent.
One of the objectives assigned to the Communities is to improve living and working conditions and to strengthen social cohesion.
Redan EG:s grundfördrag fastställde som gemenskaper nas mål att förbättra levnads- och arbetsvillkoren och stärka den sociala sammanhållningen. ningen.
However, the Treaties did not map out any coherent scheme for a future common social policy.
EG:s grundfördrag innehåller dock inte någon enhetlig och framtidsorienterad plan för en gemensam socialpolitik.
This was because there were major differences within the Community from the outset over whether the establishment of the common market required the broad alignment of social security costs or whether in practice it would inevitably bring the Member States' social security arrangements into line with one another, eventually creating a Community social identity.
Detta beror på att det ¡nom gemenskapen från början fanns väsentliga meningsskiljaktigheter om huruvida upprättandet av den gemensamma marknaden även förutsätter en omfattande anpassning av de sociala kostnaderna, eller om den gemensamma marknadens verksamhet automatiskt skulle leda till en anpassning av medlemsstaternas nationella sociala ordning, vilket slutligen skulle skapa EG:s sociala identitet.
European integration has been shaped by two fundamentally different approaches - the 'confederaIist' and the 'federalist'.
Det europeiska enandet präglas av två olika uppfattningar med avseende på de euro­peiska staternas samarbete.
Inter-State cooperation
Samverkan mellan staterna
Experience soon showed that the economic mechanisms of the common market did not automatically lead to social progress and full employment.
Erfaren­heten skul­le snart visa att den ge­mensamma markna­dens ekonomiska mekanismer inte auto­matiskt ledde till socia­la framsteg och full sys­selsättning i medlemsstaterna.
So eventually this policy approach had to be overhauled, and on 21 January 1974 the Council adopted a new social action programme.
Insikten om detta gav slutligen upphov till en korrigering av denna politiska ansats, som fick sitt konkreta uttryck i rådets socialpolitiska handlingsprogram av den 21 januari 1974.
Essentially the confederalist approach means that countries agree to cooperate with each other without ceding any of their national sovereignty.
Samverkan innebär att nationalstaterna vis­serligen är beredda att samarbeta med andra stater bortom sina nationella gränser, men att de gör detta endast under principiellt upprätt­hållande av sin nationella suveränitet.
The aim is not to create a new 'super State' embracing them all but to link sovereign States in a confederation in which they retain their own national structures.
De an­strängningar till enande som bygger på sam­verkan syftar därför inte till att skapa en ny hel­het av stater utan begränsar sig till en sammanslutning av suveräna stater till ett statsförbund, ¡nom vilket de nationella struk­turerna bibehålls (konfederation).
That is the principle underlying the Council of Europe and the OECD.
Principen om samverkan motsvarar arbetssättet ¡nom ramen för Europarådet och OECD.
The most important step towards cementing the social dimension, however, came with the Single European Act, which not only gave the Community wider powers in the field of social policy but also placed it in the context of the project to complete the single market by the end of 1992.
Den avgörande inriktningen mot ett för­verkligande av den sociala tanken genomfördes inte förrän med Europeiska enhetsakten. Denna innebar dels att EG fick utvidgade kom­petenser på området europeisk socialpolitik, dels att gemenskapens socialpolitiska plan nu måste ses mot bakgrund av förverkligandet av den inre marknaden till slutet av 1992.
Indeed, the social dimension became a vital part of the overall scheme, for it was not enough simply to boost growth and make European firms more competitive.
Denna sociala dimension utgör en av de viktigaste komponenterna vid förverkligan­det av den inre marknaden, eftersom det inte bara handlar om att förstärka den eko­nomiska tillväxten och höja de europeiska före­tagens utrikes konkurrenskraft, utan också att skapa en rättvisare fördelning av de vinster som blir resultatet av det.
The resulting benefits also had to be more fairly distributed.
Med tanke på den ständigt ökande betydel­sen av socialpolitiken ägnar också denna broschyr den socialpolitiska verksamheten i gemenskapen ett eget kapitel under titeln "En union för människorna" (Kapitel V).
The same principle also still underlies what are known as the second and third pillars of the European Union — the common foreign and security policy and cooperation in the fields of justice and home affairs.
På denna samverkansnivå befinner sig för när­varande den andra och tredje pelaren i Europeiska unionen.
The tasks assigned to the Union in these areas are a matter of intergovernmental cooperation, although that does not, of course, rule out the possibility of progress towards closer integration in these areas at some stage in the future.
Bevakandet av de upp­gifter som överlåtits på EU inom områdena "Gemensam utrikes­ och säkerhetspolitik" (andra pelaren) samt "Samarbetet om rättsli­ga och inrikes frågor" (tredje pelaren) skall i enlighet med medlemsstaternas önskan till att börja med endast ske i form av regeringssam­arbete.
The federalist approach, on the other hand, aims to dissolve the traditional distinctions between nation States.
Integrationstanken bryter igenom det tradi­tionella synsättet att nationalstater skall verka sida vid sida.
The outdated notion of inviolable and indivisible national sovereignty gives way to the view that the imperfections of social and international coexistence, the specific shortcomings of the nation-State system, and the clangers of dominance by one State over others (all too familiar a phenomenon in European history) can only be overcome by individual States pooling their sovereignty under a supranational community.
Den nedärvda uppfattningen om att staternas suveränitet är okränkbar och odelbar ger vika för övertygelsen att den ofullkomliga ordningen för mänskligt och statligt samliv, det nationella systemets egen otillräcklighet och de många maktövergrep­pen av en stat på en annan (s.k. hegemoni) som har ägt rum i Europas historia endast kan
the areas assigned to them exclusively if a problem that needs to be dealt with can actually be tackled better by the Union as a whole rather than individually by the Memljer States and their regional authorities.
lemsstaterna som avgör integrationens fortsättning och utvidgning: Medlemsstaterna är "fördragens herrar".
somewhat modified form. The Member States were reluctant to abandon outright the nation- Statehood which they had only just regained and consolidated after the Second World War and yield it up to a European federation.
övervinnas om de enskilda nationella suverän¡teterna kan sammanföras till en gemensam suveränitet och på en högre nivå smältas samman till en övernationell gemenskap.
Once again a compromise had to be found which, without necessarily establishing a federal structure, would allow more than just cooperation along confederal lines.
Resultatet av denna operation är en europeisk (förbunds-) stat, i vilken särdragen av de i denna stat sammanslutna nationerna bevaras, sam tidigt som människornas öden styrs och deras framtid säkras av gemenskapsmakten (federation). ration).
The solution, both brilliant and simple, was to seek to bridge the gap between national autonomy and European federation in a gradual process.
Sammanförandet av många politiska områden till gemenskapen och gemenskapslagstiftningen skall dock inte leda till byggandet av en centralstat med stela strukturer.
Rather than relinquish all sovereignty overnight, the Member States were asked merely to abandon the dogma of its indivisibility.
Ett förenat Europa är endast starkt och livskraftigt om mångfalden av olika länder, regioner och kulturer bevaras.
The first question, then, was to decide in what areas they were prepared to yield some sovereignty to a supranational community.
Denna princip, som har lånats från den katolska social läran, innebär att EG och EU får agera endast om det aktuella problemet verkligen kan lösas bättre på unionsnivå än på medlemsstatsnivå och de regionala undernivåerna,utom när det gäller uppgifter som har ålagts dem för exklusiv bevakning.
The answer is reflected in the Treaties establishing the three communities.
EU aren skapelse av denna integrationstanke, även om det på grund av medlemsstaternas tröghet vad gäller deras nationella suveränitet behövdes en modifiering.
They and the subsequent Treaties amending or supplementing them spell out the specific areas where the Community can exercise sovereign powers.
Medlemsstaterna var nämligen inte beredda att till förmån för en europeisk förbundsstat avstå den nationalstatliga struktur som de återfick efter andra världskriget och just har kunnat befästa.
The Community and its institutions are not given general authority to adopt the measures necessary to achieve the Treaties' objectives.
Det behövdes således på nytt en kompromiss som - utan att behöva upprätta en euro peisk förbundsstat - garanterade mer än bara samverkan mellan staterna.
Instead, the nature and extent of its powers are derived from the relevant Treaty provisions (the principle of limited empowerment).
Lösningen var i sin ansats lika genialisk som enkel och bestod i att stegvis överbrygga motsatsförhållandet mellan bevarandet av nationell självständig het och en europeisk förbundsstat.
In this way the Member States can keep sight and control of the powers they have handed over.
Det begärs inte av medlemsstaterna att de omedelbart helt skall ge upp sin suveränitet utan endast att de skall ge upp tesen om sin odelbarhet.
And it is the Member States alone that decide on the further course and development of integration: the Member States are the 'masters' of the Treaties.
Det gällde således till att börja med att utröna på vilka sakområden medlemsstaterna var beredda att frivilligt avstå en bit av sin suveränitet till förmån för en överordnad gemenskap. Resultatet av dessa ansträngningar återspeglas i EG:s tre grundfördrag.
The transfer to the Community of the power to legislate in a wide range of policy areas is not, however, intended to cement in place a central State with rigid structures.
I dessa fördrag, och i de senare ändrings- och kompletteringsfördragen, anges i detalj de områden på vilka gemenskapen har erhållit den över ordnade kompetensen.
A united Europe can only be strong and vital if the inherent diversity of its individual countries, regions and cultures is preserved. This is the intention behind the subsidiarity principle, which is explicitly incorporated in the EU Treaty and has been elevated to the rank of a constitutional principle.
Gemenskapen och dess organ får således inte någon generell behörighet att fastställa de åtgärder som behövs för att förverkliga fördragets mål, utan arten och omfattningen av behörigheten att vidta åtgärder framgår av fördragsbestämmelserna (principen om den begränsade kompetensen).
Drawn from catholic social teaching, it states that the Community and the Union may only take action outside
På detta sätt behåller medlemsstaterna över blick över och kontroll av den behörighet de avstår, och det är dessutom uteslutande med
A matter for national governments or the EU?
Skall beslut fattas i varje medlemsstat eller gemensamt?
National governments 65 WÊÊÊBÊÊÊKÊÊÊÊ
Medlemsstat 65%
Health and social security
Hälsovård och socialt skydd
Worker co­determination
Medbestämmande för arbetstagarna
Combating drugs
Narkotikabekämpning
Cooperation with the Third World
Samarbete med "tredje världen"
Source: Eurobarometer 40, 1994 (extract).
Källo: Eurobarometer 40, 1994 (utdrag).
The survey covered a representative sample of 1 000 people in each of nine countries, plus 500 in Luxembourg, 1 000 each in the west and east of Germany, and 1 000 from Britain plus 300 from Northern Ireland in the United Kingdom.
I varje land frågade man 1 000 slumpmässigt utvalda medborgare, utom i Luxemburg (500), Tyskland (vardera I 000 i väst och öst) och Förenade kungariket (1 000 i Storbritannien och 300 i Nordirland).
The findings showed that people preferred joint European decisionmaking in all areas where the problems transcend national borders (notably cooperation with developing countries, research, the fight against drugs, etc. — see chart).
Europas medborgare prioriterar gemensamma beslut på alla områden där också problemen är gränsöverskridande (framför allt vid samarbetet med utvecklingsländerna, forskningssamarbetet, narkotikabekämpningen etc, se diagram).
On the other hand, most people wanted decisions that concern them much more directly (especially on matters such as health, social security, education, culture, etc.) to rest with their national governments.
Däremot föredrar de flesta medborgare nationella beslut i frågor som angår dem mera direkt (framför allt hälsovård, socialt skydd, utbildning, kultur etc.)
This was set out in black and white in the Maastricht Treaty.
Så är det uttryckligen bestämt i Maastrichtfordraget.
The Member States done through international treaties.
Detta sker genom att folkrättsliga fördrag ingås.
The founding Treaties, the Single European Act and the Treaty on European Union are all instances of this constitution­making power.
Uttrycket för denna författningsgivande makt är vid sidan av Europeiska gemenskapernas grundfördrag till exempel Europeiska enhetsakten och Fördraget om Europeiska unionen.
The Member States still retain the power to make and unmake the EU's constitutional rules and until that power is transferred to the Union, it is they who decide ¡on the fundamentals and nature of European integration, on progress and change. This is
Medlemsstaterna är fortfarande lagstiftarna. Fram till dess att även den författningsgivande makten överförs på unionen bestämmer medlemsstaterna över grundvalarna och
Moreover, the powers transferred to the EC are rarely exclusive, so that often the Community institutions only have the power to intervene in the domestic arena in particular instances.
Även de kompetenser som har överförts på EG är bara undantagsvis exklusiva.
The enforcement of such
Många gång-
It is assisted by the foreign ministers and a further Member of the Commission.
De får stöd i sitt arbete av medlemsstaternas utrikesministrar och ytterligare en ledamot av Europeiska kommissionen.
The Community institutions legislation, however, rests primarily with the administrative authorities and courts in the Member States.
Gemenskapsorganens roll er får gemenskapens organ endast punktvis påverka det inomstatliga området. Detta sker huvudsakligen genom lagstiftning.
To offset this dependency the Member States have imposed certain legal constraints on themselves.
I vetskap om detta beroende har medlemsstaterna själva ålagt sig vissa rättsliga bindning ar.
The most important is the duty of Community solidarity, which means that the Member States must do everything they can to comply with their obligations under Community law.
Här bör i första hand nämnas principen om gemenskapstrohet. Enligt denna skall medlemsstaterna vidta alla åtgärder som behövs för att uppfylla sina gemenskapsrättsliga förpliktelser.
They must facilitate the tasks of the Community institutions and avoid taking action that could jeopardize achievement of the Community's objectives.
De skall underlätta för EG:s organ att uppfylla sina uppgifter och avstå från alla åtgärder som kan äventyra förverkligandet av EG:s mål.
The European Council
Europeiska rådets roll
The primary role of the Community institutions is to put practical legislation in place to flesh out the framework for integration marked out by the Member States.
Gemenskapsorganen har framför a I It till upp gift att utfärda gemenskapslagstiftning inom den integrationsram som fastställts av medlemsstaterna.
The main actors in the legislative process are the Council of the European Union, the European Commission, the European Parliament and two consultative committees — the Economic and Social Committee and the Committee of the Regions.
Huvudaktörerna vid lagstiftningsförfarandet är Europeiska unionens råd, Europeiska kommissionen, Europaparlamentet samt två rådgivande kommittéer, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén.
Only in a few specific areas, such as competition and coal and steel, do the institutions (principally the Commission) have executive powers.
Endast i undantagsfall, exempelvis inom konkurrensrättens eller EKSG:s område, upp träder gemenskapsorganen, främst Europeiska kommissionen, som verkställande organ.
The task of ensuring that these institutions observe the law in their work rests with the Court of Justice of the European Communities.
Europeiska gemenskapernas domstol vakar över att dessa organ följer gällande lagstiftning när de utför sina uppgifter.
The European Court of Auditors keeps watch to ensure the legality and regularity of Community revenue and expenditure and to monitor sound budget management.
Revisionsrätten vakar över den lagenliga och regelmässiga han teringen av EG:s inkomster och utgifter, samt över att budgeten sköts på ett ekonomiskt riktigt sätt.
The European Council grew out of the summit conferences held by the Heads of State or Government of the Member States in the Community's early years.
Europeiska rådet uppstod tidigt ur EG:s toppkonferens bestående av medlemsstaternas stats- och regeringschefer.
It was given the name 'European Council' at the Paris Summit in 1974, although it was not formally incorporated into the institutional structure of the EC until the Single European Act in 1987.
Det fick sitt namn på 1974 års toppmöte i Paris, men integrerades formellt i EG:s institutionella ram först genom Europeiska enhetsakten år 1987. Det fortsatte genom Fördraget om Europeiska unionen.
The EU Treaty confirmed its role, which is to provide the Union with the necessary impetus for its development and to define general political guidelines.
Enligt detta ger Europeiska rådet unionen de nödvändiga impulserna för utvecklingen och fastställer de allmänna politiska målen för denna utveckling.
It does this by adopting decisions of principle or issuing guidelines and directives for work by the Council of the European Union or by the representatives of the governments of the Member States meeting in the Council.
Detta sker genom utfärdandet av beslut om politiska grundsatser eller genom formulering av direktiv och uppdrag för rådets arbete eller för de representanter för medlemsstaternas regeringar som samlas i rådet.
Thus it was the European Council that set in motion the moves towards economic and monetary union, direct elections to the European Parliament, a common social policy and enlargement.
Sådana impulser har utgått från Europeiska rådet om den ekonomiska och monetära unionen, om direkta val till Europaparlamentet och om socialpolitiska aktiviteter och anslutningsfrågor.