natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, at European level serious questions continue to be raised by many of our citizens concerning democracy and the European institutions.
På europeisk nivå fortsätter dock många av våra medborgare att ta upp allvarliga frågor om demokrati och de euro­peiska institutionerna.
It is important that the European institutions that are directly accountable to the electorate — in other words, Parliament and the Council of Ministers — should continue to have — and be seen to have — the final decisionmaking authority on issues of importance to our citizens.
Det är viktigt att de europeiska institutioner som är direkt ansvariga inför sin väljarkår — alltså Europaparlamentet och ministerrådet — skall fortsätta ha — och synas ha — behörighet att fatta slutgiltiga beslut i frågor som är viktiga för våra medborgare.
It is equally important that the Commission, as the institution charged with implementing European policies, should have a reputation for efficient, fair-minded and even-handed administration of European policies agreed on in Parliament and the Council.
Det är lika viktigt att kommissionen, som ju är den institution som ansvarar för genomförandet av den europeiska politiken, skall ha ett rykte om en effektiv, rättvis och jämlik för­valtning av den europeiska politik som man kommer överens om i parlamentet och i rådet.
This could be best achieved by first ensuring that the interests and concerns of the citizens of each of our countries are made known at the highest level in the Commission.
Det kan på bästa sätt uppnås genom att först säkerställa att de intressen och bekymmer som medborgarna i vart och ett av våra länder har tillkännages på högsta nivå i kommissionen.
The present system, whereby there is at least one Commissioner from each Member State, has worked well in the past and should be maintained.
Det nuvarande, systemet, med minst en kommissionär från varje medlemsstat, har fungerat bra hittills och bör behållas.
Those who advocate the end of this guarantee of one Commissioner per Member State, supposedly in the interests of efficiency, risk the creation of a Commission which is remote from the citizens of our individual countries.
De som förespråkar ett avskaffande av garantin om en kom­missionär per medlemsstat, antagligen av effektivitetsskäl, riskerar att skapa en kommission som befinner sig på ett stort avstånd från medborgarna i våra enskilda länder. Det skulle i sin tur försvaga kommissionen som europeisk in­stitution.·
In any event, the basic structures of the Union, which existed at the time individual countries joined the Union and which enjoyed the support of the majority of our electorate at that time, should be preserved as far as possible.
Hur som helst bör unionens grundpelare, som fanns redan på den tiden enskilda länder anslöt sig till unionen och som då hade stöd hos majoriteten av våra väljare, behållas så länge som möjligt.
Foremost amongst these basic structures was, and still is, the principle that each country should have representation at decisionmaking level in all the major institutions.
Den främsta av dessa grundpelare var, och är fortfarande, principen att varje land skall vara representerat på beslutsfattande nivå i alla större institutio­ner.
Finally, the Council, the Commission, Parliament and the Court of Justice all have representatives from each Member State at present, a fact which contributes significantly to the legitimacy which these institutions enjoy in each of our countries.
Slutligen så har rådet, kommissionen, parlamentet och domstolen just nu företrädare från varje medlemsstat, ett fak­tum som på ett avgörande sätt bidrar till den legitimitet som de här institutionerna åtnjuter i vart och ett av våra länder.
Oreja, Commission. — (ES) Mr President, ladies and gentlemen, I would also like to congratulate Mr Gutiérrez Díaz and the Committee on Institutional Affairs on this excellent report.
Även jag vill ansluta mig till de gratulationer som Gutiérrez Díaz har fått — vilka jag delar helt och hållet —, liksom utskottet för institutionella frågor, för detta utmärkta betänkande.
In my view, the Treaty of Amsterdam is inadequate in some respects; it has both good and bad points. However, it has allowed us to make significant progress in the area of citizenship, although it is currently difficult to assess the full scope and implications of this.
Enligt min åsikt har Amsterdamfördraget, trots dess brister och dess för- och nackdelar, gjort det möjligt att nå bety­dande framgångar vad gäller medborgarskapet; framgångar vars konsekvenser och betydelse är svåra att nu kalky­lera.
The Treaty provides us with the possibility of creating the largest ever area in which people can move and work without any obstacles, with equality and with full respect for their rights and for the foundations of the rale of law.
I fördraget finns möjligheten att skapa en större sfär än vad som någonsin har existerat, ett område där männi­skor kan flytta och arbeta utan några hinder, på jämlik basis och där deras rättigheter och rättsstatens grunder är fullt respekterade.
The Commission presented a communication in July 1998 on the creation of a European area of freedom, security and justice.
Kommissionen lade därför redan i juli 1998 fram ett meddelande om skapandet av en europeisk sfär av frihet, säker­het och rättvisa.
As you all know, and as Mr Hager just pointed out, during the informal meeting of the Heads of State and Government in Pörtschach, a decision was made to hold a special Council meeting dedicated solely to issues relating to justice and home affairs in October of this year in Tampere in Finland.
På det informella mötet mellan stats- och regeringscheferna i Pörtschach beslutades, vilket är väl be­kant, att hålla ett speciellt råd om rättsliga och inrikes frågor i oktober i år, vilket Hager påminde om nyss.
I fully understand your concerns over certain issues raised by the Treaty and, in particular, the question of how to establish the conditions required for its implementation.
Under dessa omständigheter förstår jag fullständigt er oro för vissa frågor som fördraget väcker och framför allt för hur man skall fastställa de nödvändiga förutsättningarna för dess tillämpning.
The Treaty of Amsterdam does not precisely define the objectives to be met by the institutions, as Mr Kaklamanis pointed out.
Amsterdamfördraget preciserar inte vilka mål som bör uppnås för institutionerna, och detta tog Kaklamanis upp nyss.
However, this lack of precision is to a certain extent necessary since an area of liberty can never be fully consolidated. It can only exist if it is capable of constantly adapting to reality and of guaranteeing freedom and rights along with security and justice, to all people in general and to its citizens in particular.
Men denna obeslutsamhet är, i viss mån, nödvändig, eftersom en sfar av frihet inte någonsin kan bli definitivt konsoliderad; den kan bara existera om den har förmågan att ständigt anpassa sig till verkligheten och garantera frihet, rättigheter, liksom säkerhet och rättvisa åt alla människor i allmänhet och medborgarna i synnerhet.
The definition and implementation of these objectives require democratic participation, which, in the long term, should come to mean full participation.
Fastställandet av dessa mål och deras tillämpning innebär ett demokratiskt deltagande som på lång sikt, måste vara ett fullständigt deltagande.
Unfortunately, as Mr Brinkhorst pointed out, the Treaty specifies that a period of five years must pass before the Commission will have the monopoly of initiative in this area and before it can apply the codecision procedure in decision-making.
Det är tyvärr också sant — och det påpekade Brinkhorst för en stund sedan — att fördra­get säger att det skall gå en tid på fem år innan kommissionen får initiativmonopolet och innan man skall börja tilllämpa medbeslutandet i beslutsprocessen.
Parliament must fully exercise its democratic control in this area by continuing to cooperate closely with the national parliaments. This cooperation is something that Parliament has been building oaand that will continue to develop.
Parlamentet måste å sin sida göra allt som är nödvändigt i nära samarbete med de nationella parlamenten, enligt den praxis som har stärkts och som ständigt utvecklas, för att utöva den de­mokratiska kontrollen på detta område.
In this context, we must make full use of the role of the Court of Justice in order to assert respect for the law as a condition for creating this area.
I detta sammanhang är det nödvändigt att helt och hållet använda EG-domstolens roll för att stärka respekten för rätten som ett villkor för skapandet av denna sfär.
One possibility here would be for the Court of Justice to sanction the actions of the institutions if they did not respect fundamental rights.
Ett exempel på detta är möjligheten för EG-domstolen att bestraffa institutionernas handlingar i fall de inte respekterar de grundläggande rättigheterna.
There are limits to the jurisdiction of the Court in Luxembourg, particularly as regards the second and third pillars, but these must be progressively overcome.
Begränsningarna till ren rätts­skipning i domstolen i Luxemburg — vilka finns och framför allt inom andra och tredje pelaren — måste successivt övervinnas.
I agree with the rapporteur that it will not be possible to build an area of liberty unless we fully respect certain rights inherent in freedom of movement, which are only partly respected at the moment.
Jag är överens med föredraganden om att en fullständigt sfär av frihet bära kan nåls genom att helt respektera vissa inneboende rättigheter i den fria rörligheten, vilka i dag bara delvis respekteras.
We must ensure that we adapt our rules to the reality of civil society.
Det är nödvändigt att vaka över tilllämpningen av våra bestämmelser för det civila samhällets verklighet.
We have social standards that were perfectly adapted to the type of freedom of movement that existed 20 or 30 years ago, but these might prove ineffective in the future.
Det finns sociala bestämmelser, sedan 20 eller 30 år, som är perfekt anpassade för den fria rörligheten och som i morgon kan bli ineffektiva.
Equally, the restrictions demanded by the Member States in days gone by may seem unjustified today.
På samma sätt kan de begränsningar som medlemsstaterna krävde i fjol vara omotiverade i dag.
We need to create an area of liberty like that so skilfully described by Mr Manzella. In addition, we need to realise that we will only have achieved complete democracy when European citizenship is fully consolidated in that area and fully accepted in our daily lives.
Det är också nödvändigt att skapa en sfär av frihet där det är nödvändigt, vilket Manzella med stor träffsäkerhet sade, att betänka att demokratin inom denna sfär helt kommer att konsolideras när ett europeiskt medborgarskap är befäst och helt accepterat i vardagslivet.
I believe that the key here is to go back to the heart of the process of European integration as it was conceived in the 1950s.
Jag anser att den viktiga frågan är att gå tillbaka till den centrala aspekten i den europeiska integrationsprocessen så som den uppfattades under 50-talet.
We need to get rid of the feelings of hostility and rejection or even the idea that a European from a neighbouring country is a foreigner, and we must replace them with the firm belief that the process of integration is, above all, a process of solidarity.
Det handlar om att ersätta den fientliga känslan, avståndstagandet eller helt en-
I would also like to say that I am convinced that if these principles had formed the starting point for the actions of the Member States, our institutional system would have been able to adapt much more quickly to citizens' needs.
Oreja kelt, tanken om att europén i grannlandet är en främling, genom den fasta övertygelsen att integrationsprocessen framför allt handlar om solidaritet.
I therefore fully agree with the opinion expressed by the rapporteur, Mr Gutiérrez Díaz, in this respect.
Jag vill också uttrycka min fullkomliga samstämmighet — för detta är den inriktning föredraganden Gutiérrez Díaz har haft — , och min övertygelse om att, om dessa principer hade varit den verkliga utgångspunkten för medlems­staternas verksamhet, hade vårt institutionella system mycket snabbare kunnat ta hand om medborgarnas behov.
Moreover, if these principles were truly followed, the intergovernmental conferences would concentrate more on the common interest and be able to take some of the drama out of negotiations that are so important for the continuation of the process of European integration. At the same time, we would move towards a Union that is more closely linked, that has a greater sense of solidarity and that is more in tune with the concerns and needs of its citizens.
Hade man verkligen följt denna princip skulle regeringskonferenserna mer ta hand om det gemensamma intresset och de skulle kunna avdramatisera vissa förhandlingar som är så nödvändiga för att fortsätta det europeiska bygget, och samtidigt skulle vi gå mot en alltmer nära och solidarisk union som är mycket närmare medborgarnas angelä­genheter och behov.
The vote will take place tomorrow at 11 a.m.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
OCTs, ACP countries and remote regions
Förbindelser med ULT, AVS-länderna och de yttersta randområdena
President. — The next item is the report (A4-0036/99) by Mr Aldo, on behalf of the Committee on Development and Cooperation, on relations between the Overseas Countries and Territories (OCTs), the ACP States and the ultraperipheral regions (UPRs) of the European Union.
Ordföranden. — Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0036/99) av Aldo för utskottet för utveck- ' ling och samarbete om förbindelserna med utomeuropeiska länder och territorier (ULT), AVS-länderna och rionerna i Europeiska unionens yttersta randområde.
Aldo (UPE), rapporteur. — (FR) Mr President, ladies and gentlemen, the owninitiative report on which the House is to vote is of fundamental importance for the future of the people of overseas Europe which, since the Treaty of Rome of 1957, have all had different relations, to varying degrees, with the European Union.
Parlamentet skall uttala sig om ett initiativbetänkande som är av ett mycket stort intresse för befolkningarnas framtid i de utomeuropeiska länderna och territorierna, som i olika hög grad upprätthåller skilda förbindelser med Europeiska unionen, alltsedan Romfördraget 1957.
The report highlights the structural, economic and social problems brought about by the relations that the European Union currently has with its remote territories, relations that are not very well adapted. However, before looking at the report itself, I would like, in particular, to express my sincere and heartfelt thanks to all those who contributed in any way to the drafting of this report.
Men innan jag går in på de utveckling som tydliggör de strukturella, ekonomiska och sociala problem som orsakas av Europeiska unionens nuvarande, men mycket dåligt anpassade förbindelser med dessa avlägsna territorier, skulle jag framför allt vilja rikta ett uppriktigt och hjärtligt tack till alla dem som på ett eller annat sätt har bidragit till att det här betänkandet faktiskt färdigställdes.
In order to ensure that this subject is properly understood and to avoid any misunderstandings, I would also like to briefly explain the origins of this report and the motivation behind it.
För en bra förståelse av ämnet och för att undvika alla missförstånd skulle jag också kort vilja redogöra för uppkomsten och motiven till betänkandet.
When I became a Member of the European Parliament in 1994,1 was struck by the lack of knowledge and the total absence of understanding of the overseas territories. This was particularly evident in the confusion that existed between the overseas departments and the OCTs until the Hansen ruling that was handed down by the Court of Justice in 1978.1 was also struck by the lack of consideration for the overseas dimension these regions bring to the Union, as well as the failure to take account of their specific characteristics when applying Community law.
Redan när jag kom till parlamentet 1994 slogs jag av bristen på kunskap och den totala frånvaron av behärskning av de utomeuropeiska territorierna, vilket särskilt tog sig uttryck i att man förväxlade de franska utomeuropeiska de­partementen och de utomeuropeiska länderna och territorierna (ULT), fram till EG-domstolens dom Hansen från 1978; att man inte tog hänsyn till den betydelse som dessa regioner ger unionen i avlägsna havsregioner; att man inte tog hänsyn till deras särskiljande drag i tillämpningen av gemenskapsrätten.
For the OCTs, there are anachronistic association arrangements, which have their origins in the Treaty of Rome of 1957 and which ignore the fact that the vast majority of these countries have achieved sovereignty. The OCTs and the ACP countries are constantly lumped together, funding is not adapted to the institutional reality of the OCTs, with their respective capitals, and there is a total lack of partnership and consultation when applying Community law to the OCTs.
Och när det handlar om ULT: en anakronistisk associeringsordning som har sin grund i Romfördraget från 1957 och som har nekat tillträde till suve­ränitet för en stor majoritet av de här länderna; en ständig förväxling mellan ULT och AVS; en finansiering som inte är anpassad till den institutionella verkligheten i ULT med deras respektive moderländer; en total frånvaro av partnerskap och samordning med avseende på den gemenskapsrätt som är tillämplig på ULT.
As I come from an ultraperipheral region of the Union, I therefore quite naturally set myself the objective of clarifying this issue and removing all those ambiguities and confusions that have tarnished the European Union's relations with its various peripheral partners for almost half a century. In this respect, I had the unconditional support and encouragement of my political group and of other Members with an interest in the matter.
Eftersom jag kommer från ett av unionens yttersta randområden är det därför naturligt att jag har ställt upp målet — med ett ovillkorligt stöd och bistånd från min politiska grupp, men också från andra ledamöter som är intres­serade av ämnet — att klargöra och att undanröja alla dessa tvetydigheter, all denna förvirring som under nästan ett halvt sekel har fördärvat Europeiska unionens förbindelser med dess olika perifera partner.
Therefore, in February 1995, I invited my political group to visit Guadeloupe in order to see for themselves the reality of the problems that I have just set out, through study days on the European Union's relations with the overseas departments.
Redan i februari 1995 bjöd jag in min politiska grupp till Guadeloupe, för att de skulle kunna sätta fingret på de re­ella problem som jag just har tagit upp, under några studiedagar om Europeiska unionens förbindelser med de utomeuropeiska territorierna.
As a result, on 6 February 1995, in the presence of political and socio-professional leaders from the West Indies, Guyana, and the overseas territories, along with members of the press, I proposed for the first time that Article 227(2) of the Treaty of Rome should be revised. Once the French Overseas Minister had taken over, and following various processes and stages of consultation, this led to the establishment of the new Article 299(2) of the Treaty of Amsterdam.
Så den 6 februari 1995, i närvaro av ansvariga politiker och socialt yrkesverksamma personer från Antillerna och Guyana,·såväl som från de franska utomeuropeiska territorierna och pressen, föreslog jag för första gången'en ändring av artikel 227.2 i Romfördraget, vilket efter det att ministern för de franska utom­europeiska besittningarna tog över efter olika faser för tillnärmning och samordning, ledde fram till bekräftelsen av den nya artikeln 299.2 i Amsterdamfördraget.
The aim of this approach was similar to that of the provisions of Article 73 of the French Constitution of 1946 and then of 1958. It hoped to move the utlraperipheral regions towards an adapted integration, removing their status of legal egalitarianism, through a simplified interpretation of the law that applies to them.
Målet med det tillvägagångssättet var, i likhet med bestämmelserna i artikel 73 i den franska konstitutionen från 1946, sedan 1958, att få regionerna i unionens yttersta randområden att utvecklas mot en anpassad integration, ge­nom att befria dem från det rättsliga jämlikhetssträvande som inverkar på dem genom den begränsade tolkningen av den rätt som är tillämpbar på dem.
It was from this same perspective that in 1996,1 fought for and obtained a more generalised debate on the European Union's relations with the UPRs, the OCTs and the ACP countries.
Med samma perspektiv arbetade jag redan 1996 för en mer övergripande de­batt om Europeiska unionens förbindelser med de yttersta randområdena, ULT och AVS-länderna.
As a result of this, on 8 October 1996, I requested, as coordinator, that this issue be included on the list of proposals to be the subject of a future parliamentary owninitiative report in the Committee on Development and Cooperation.
I egenskap.av samordnare begärde jag mot bakgrund av detta, och lyckades den 8 oktober 1996 uppnå, att detta ärende att behandla skulle finnas med på listan över förslag till framtida parlamentariska initiativbetänkanden inom utskottet för utveckling och samarbete.
I was successful in this respect, so with this in mind, and in order to move this issue forward while respecting the European Parliaments's Rules of Procedure, on 20 January 1998,1 sent a letter to Mr Michel Rocard, who had recently been appointed as chairman of the Committee on Development and Cooperation. I asked him to include this issue in the committee's agenda to discuss the matter of the owninitiative report.
För att få den här frågan att gå framåt och för att respektera Europaparla­mentets förfaranderegler, sände jag den 20 januari 1998 en skrivelse till Michel Rocard, som då nyligen hade ut­nämnts till ordförande i utskottet för utveckling och samarbete, och bad honom att ta upp detta ärende på utskottets föredragningslista, som en fråga för ett initiativbetänkande.
Therefore, following a vote at its meeting of Wednesday, 25 February, the Committee on Development agreed to an owninitiative report on this issue and requested authorisation from the Presidency to draw up the report.
Efter ett sammanträde i utskottet för utveckling den 25 februari 1998, godtog man efter en omröstning principen om ett initiativbetänkande om den här frågan och formulerade för parlamentets ordförande ett godkännande för att skriva detta betänkande.
That authorisation was granted by the Presidency at the beginning of July 1998.
I början av juli 1998 fick vi ordförandens godkännande. Följaktligen, mina kära kolleger,
As a result, I have the great honour and the very great pleasure of presenting to you today this owninitiative report that summarises the European Union's vertical relations with its overseas partners, but also attempts to summarise the horizontal relations between these different entities.
Aldo har jag den stora äran och det mycket stora nöjet att i dag lägga fram det initiativbetänkande som är en sammanfatt­ning av Europeiska unionens vertikala förbindelser med dess utomeuropeiska partner, men som också syftar till att sammanfatta de tvärgående förbindelserna mellan de olika enheterna.
We consider the UPRs to be outposts of the Union in various parts of the globe. They are therefore showcases and the key players in Community action in their respective environments.
När det handlar om de yttersta randområdena anser vi att dessa integrerade regioner utgör unionens spjutspetsar på olika platser på jordklotet, och de blir av det skälet gemenskapspolitikens banerförare och aktörer i deras respektive omgivningar.
The UPRs must play a leading role in Lomé 2000 and must be the driving force behind interregional cooperation.
Med utsikterna till Lomé 2000 bör de yttersta randområdena spela en dominerande roll och de bör vara det interregionala samarbetets motor.