natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In very broad terms, the countries with the highest level of GDP per head tend to spend pro portionately more on social expenditure, but the relationship is by no means systematic, with expenditure in Sweden and Finland, in particular, being higher than would be expected on this basis and expenditure in Italy (25% of GDP) and Ireland being lower.
I mycket grova drag kan sägas att länder med en hög BNP per invånare tenderar att ha förhållandevis högre kostnader för social trygghet, men sambandet är på intet sätt entydigt. I vissa länder, särskilt Sverige och Finland, är kostnaderna för social trygghet högre än vad som kan för väntas med hänsyn till BNP per invånare, och i andra länder lägre, som i Italien (25 % av BNP) och Irland.
Growth of social expenditure, 1990-96 he figures for expenditure on social protection, gross of taxes
Nettokostnader för social trygghet ven om kostnaderna för social trygghet fortsatte att stiga
T hile spending on social pro tection has continued to
A enom att enbart ta hänsyn till bruttobeloppen för kostnader
Both of these elements are difficult to estimate, which is a major reason for their exclusion up to now from the Esspros database.
Det är dock svårt att uppskatta stor leken på dessa justeringar, vilket också är huvudskälet till att de hittills inte har tagits med i ESSPROS.
Nevertheless, estimates produced by OECD, which have to be regarded as preliminary, are at least indicative of the size of the amounts involved.
OECD har dock gjort uppskattningar som, även om de är preliminära, ändå ger en uppfattning om vilka siffror det rör sig om.
These are relatively large for the Nordic countries and the Netherlands, where charges are levied on benefits to a greater extent than elsewhere.
Beloppen är relativt stora för de nordiska med lemsstaterna och Nederländerna, där sociala förmåner i högre grad än i andra länder belastas med avgifter och skatter.
In net terms, there fore, the cost of social protection and the sums received by beneficiaries are reduced in these cases to a level more similar to that in other Member States.
Räknat i nettotermer minskar kostnaderna för social trygghet och transfereringarna till förmånstagarna i dessa länder till en nivå som är mer i linje med andra medlemsstater.
In Sweden, net expenditure on social protection is estimated to have amounted to around 30% of GDP in 1996, much the same as in Germany, and in Denmark and Finland, to 26-27% of GDP, much the same as in the UK and slightly above the level in the
I Sverige uppskattas nettokostnaderna för social trygghet ha uppgått till ungefär 30 % av BNP 1996, ungefär som i Tyskland, och i Danmark och Finland till 26-27 % av BNP, ungefär som i Förenade na för social trygghet och bortse från skatter och sociala avgifter, skulle man överskatta såväl statens verkliga behov av intäkter för att finansiera det sociala trygghetssystemet som värdet av de sociala under de senare åren i praktiskt taget alla delar av unionen, har ökningstakten i faktiska termer dämpats i de flesta medlemsstaterna sedan 1993.
Trends in social expenditure efits in particular, but also on disability and housing benefits.
Utvecklingstendenser när det gäller kostnaderna för social trygghet men även av förmåner som följd av arbetsskador eller -sjukdomar samt bostadsbidrag.
effect of changing numbers on expenditure can be gained by examining other evidence on this -specifically, data on the number of people over the official age of retire ment and the number unemployed.
Kostnader för social trygghet i förhållan de till antalet förmånstagare et finns inga uppgifter om anta
Member States in 1996, transfers to people with disabilities exceeded those to the unemployed.
D let förmånstagare i ESSPROS.
Expenditure on the family and children, which covers maternity benefits and childcare support as well as child benefits, is only slightly smaller, on average, than outlays on disability and unemployment benefits, while spending on the other three kinds of benefits -sickness, housing and social exclusion - taken together is much the same size as this, averaging around 7/4% of overall spending in total.
eller drygt 6 % av BNP. Utgiftsposterna arbetsskadeersättningar och arbetslöshetsersättning är i samma storleksordning med var dera drygt 8 % av de totala kostnaderna 1996, även om kostnaderna för arbetsskadeersättningar var högre än kostnaderna för arbetslös hetsersättning i 9 av de 15 medlemsstaterna.
Whereas social expenditure increased markedly between 1990 and 1993 (from an average of 2514% of GDP to just over 281/2%), it fell slightly relative to GDP in the following years, partly because of the slow down or decline in unemploymentrelated expenditure, but mainly because of a slowdown in real spending in most areas.
Mellan 1990 och 1993 steg kostnaderna för social trygghet markant i förhållande till BNP (från i genom snitt 25,5 % av BNP till något över 28,5 % av BNP), för att åren därpå sjunka något, delvis på grund av en dämpning eller minskning av kostnaderna för arbetslöshet, men fram för allt på grund av att ökningstakten för realutgifterna minskat på de flesta områden.
Only in Portugal, Greece, Germany, Austria, Belgium and Luxembourg did spending continue to rise relative to GDP over the three years 1993 to 1996, in the first two, reflecting the ongoing development of the social protection system, in the following three, the failure of their economies to recover fully as in most of the rest of the Union.
Mellan 1993 och 1996 fortsatte ökningen av kostnaderna för social trygghet i procent av BNP endast i Portugal, Grekland, Tyskland, Österrike, Belgien och Luxemburg, i de förstnämnda två länderna på grund av den pågående utbyggnaden av det sociala trygghetssystemet och i de följande tre på grund av att deras ekonomier inte återhämtat sig lika mycket som i de flesta andra medlemsstater.
The decline in social expenditure relative to GDP in the rest of the Union was most marked in Sweden, Finland and Netherlands, the three countries with the highest level of spending in 1993.
När det gäller de länder där kostnaderna för social trygghet minskat i procent av BNP var minskningen mest påtaglig i Sverige, Finland och Nederländerna, dvs. de tre länderna med den högsta utgiftsnivån 1993.
Over the period 1990 to 1996, expenditure on old-age benefits in the Union (including survivors' ben efits) increased on average by 314% a year in real value terms.
Under perioden 1990-1996 ökade kostnaderna för ålderspensioner (inklusive efterlevandepensioner) i realvärde i genomsnitt med 3,5 % om året i unionen.
The number of people above retirement age went up by 114% a year, implying a rise in the average benefit paid per person of 2% a year, which is broad ly in line with the longterm growth of GDP per head.
Antalet män niskor i pensionsålder ökade med 1,5 % om året, vilket innebär att det genomsnittliga pensionsbelopp som utbetalats per person ökade med 2 % om året eller i en takt som i stort sett motsvarar den långsiktiga tillväxttakten av BNP per person.
Over this period, however, because of the depressed rate of GDP growth, it meant that average pensions rose by slightly more than GDP per head.
Under den aktuella perioden låg den ekonomiska tillväxttakten dock under den långsiktiga takten, vilket innebär att genomsnittspensionen ökade mer än BNP per person.
Apart from the Netherlands and Greece, where there was a small fall, average pensions in these terms increased in all Member States, most especially in Denmark, the UK (both by 4% a year) and Portugal (8% a year).
Frånsett Nederländerna och Grekland, där genomsnittspensionen ökade mindre än BNP per person, var ökning en kraftigare i alla andra medlemsstater, särskilt i Danmark och Förenade kungariket (båda med 4 % om året) och i Portugal (8 % om året).
Despite the ageing of the population across the Union, the main change in the pattern of spending on social protection over the period 1990 to 1996 was not, as might be expected, a relative growth of old-age pensions or health care, spending on both of which increased at much the same rate as the total, but other elements of expenditure, in particular, disability and housing benefits and social exclusion.
K särklass största utgiftsposten för social trygghet och utgjorde 1996 i genomsnitt 43 % av unionens sammanlagda kostnader för social trygghet eller drygt 12 % av BNP.
Some of this rise is attributable to the recession of the early 1990s and the increase in unemployment which accompanied it, but spending on the first two items has continued to rise relative to that on other elements since 1993.
Hälso- och sjukvård är den näst största utgiftsposten med drygt 21,5 % av de totala kostnaderna
Expenditure relative to beneficiaries hile no information on the number of beneficiaries is
Under perioden 1990-1996 ökade kostnaderna för arbetslöshetsersätt ningar (exklusive andra former av inkomststöd och naturaförmåner) i realvärde med knappt 4 % om året i unionen, vilket är mindre än ökning en av antalet arbetslösa enligt defi-
W far the largest element of social pro tection, amounting to an average of 43% of the total spent in the Union in 1996, or to just over 12% of GDP, with health care the second largest, accounting for just over 211/2% of the total, or just over 6% of GDP. Outlays on disability and unemployment benefits were of a similar size, each accounting for just over 8% of total outlays, though in 9 of the 15 included in the Esspros database, some indication of the possible
Trots att befolkningen åldras i hela unionen gäller den viktigaste förändring som skett i uppdelningen av kostnaderna för social trygghet under perioden 1990-1996 inte, som man kunde förvänta sig, en kraftigare ökning av utgiftsposterna ålderspensioner och åldringsvård, vilka var för sig ökade i stort sett i samma proportion som de totala kostnaderna, utan en förhållandevis kraftigare ökning av andra utgiftsposter, särskilt arbetsskadeersättningar, bostadsbidrag och social utslagning.
Spending on unemployment compensation (excluding redundancy compensation and benefits in kind) went up by just under 4% a year in real terms in the Union in the period 1990 to 1996, less than the increase in the number of unemployed as defined according to ILO conventions, which rose by just over 514% a year.
Denna ökning kan endast delvis tillskrivas tillbaka gången under de första åren in på 1990-talet, eftersom kostnaderna för de förstnämnda två posterna även efter 1993 fortsatte att stiga mer än alla andra poster.
Compensation per person unemployed, measured in these terms, therefore, fell by almost 2% a year, which may reflect a reduction in the number of unemployed covered rather than a decline in the average benefit paid as such, though it may indicate a tightening in the system of transfers, which would be
Den post som minskat mest sedan 1990 är sjukersättningar, som verkar vara det område som ett antal medlemsstater har prioriterat i sina ansträngningar att hålla kostnaderna för social trygghet nere.
Trends in social expenditure per person unemployed in Ireland, Portugal and the Netherlands, in line with policy efforts in many Member States over this period.
Utvecklingstendenser när det gäller kostnaderna för social trygghet ras i de flesta länder, men var särskilt påtaglig i Spanien, Grekland, Frankrike, Belgien, Tyskland och Sverige.
The fall was apparent in most countries and was particularly marked in
Däremot noteras en kraftig ökning av realvärdet av ersättningen per arbetslös person i Irland, Portugal och Nederländerna.
Spain, Greece, France, Belgium, Germany and Sweden.
Minskningen kunde note nitionen i Internationella arbetsorganisationens konventioner, som låg på drygt 5,5 % om året.
On the other hand, there was a substantial increase in the implied value of compensation
Detta kan bero på en minskning av antalet ersättningsberättigade arbetslösa
Financing social expenditure
Finansiering av kostnaderna för social trygghet
Despite the increasing concern to limit or reduce the charges falling on income from employment, the rela tive importance of social contributions over the Union as a whole, declined only marginally between 1990 and 1996 (from just under 6414% of the total to just over 63%).
63 % av kostnaderna med sociala avgifter 1996, även om förhållandet varierar från två tredjedelar eller mer i Frankrike, Belgien, Nederländerna, Tyskland, Italien och Spanien till drygt hälften i Luxemburg, Sverige och Finland, cirka 40 % eller mindre i Portugal.
It should be emphasised that while social contributions represent the major part of total taxes on employed labour, there are other taxes account ing for more than one third of this total in the EU.
Förenade kungariket och Irland och endast 25 % i Danmark.
tive importance. This was also the case as regards employers' contributions, their share of total funding falling from 42% in 1990 to just under 3914% in 1993, but remaining at this level over the subsequent three years while revenue from taxes increased from 30% of the total in 1990 to 33% in 1993 and then fell to 32% in 1996.
från 42 % 1990 till knappt 39,5 % 1993, men stannade på denna nivå under de tre åren därefter, medan skattefinansieringen ökade från 30% 1990 till 33 % 1993 för att sedan falla tillbaka till 32 % 1996.
Nevertheless, the share of revenue collected from social contributions changed significantly in a number of Member States over this period, though not uniformly downwards and more in countries where the share was relatively small initially rather than in those where it was large.
De sociala avgifternas procentuella andel av finansieringen har dock ändrats betydligt i ett antal med lemsstater under den aktuella perioden, fast inte alltid nedåt och snarare i länder där denna andel var relativt liten från början.
In Portugal, it declined from 57% to 43% over the period and in Ireland and the UK, by some 4 per centage points.
I Portugal sjönk andelen från 57 % till 43 % under den aktuella perioden, medan den sjönk med fyra procentenheter i Irland och Förenade kungariket.
On the other hand, social contributions became a more important source of funding in Denmark (where their share rose from 13% to 25%) and the Netherlands (from 59% to 6714%), as well as, more modestly, in Finland, Belgium and Austria.
Å andra sidan blev sociala avgifter en viktig finansieringskälla i Danmark (där andelen ökade från 13 % till 25 %) och i Nederländerna (från 59 % till 67,5 %), medan deras ökning var något mindre i Finland, Belgien och Österrike.
Overall, therefore, there is little sign of any convergence in the proportion of revenue yielded by contributions over this period.
Det finns således inte mycket som tyder på att de sociala avgifternas andel i finansieringen skulle ha börjat konvergera under denna period.
Nevertheless, since 1996, there is evidence of increased efforts in a number of Member States, especially those where rates of contribution are high, to shift the source of financing of social protection from contributions to taxes, in some cases to 'earmarked' taxes levied specifically to fund certain benefits.
Sedan 1996 finns dock tydliga tecken på att ett antal medlemsstater, särskilt de som har hög avgiftsfinansiering, gör allt större ansträngningar för att åstadkomma en förskjutning från avgiftsfinansiering till skattefinansiering, i vissa fall genom öronmärkta skatter som tas ut särskilt för att finansiera vissa typer av förmåner.
This is particularly the case in France, where the CSG (contribution sociale généralisée), introduced as a 'solidarity tax' in 1991 to replace part of the social contributions and extended several times since then, now is higher than income tax.
Detta är särskilt fallet i Frankrike, där den så kallade allmänna socialskatten (Contribution Sociale Généralisée eller CSG), som infördes 1991 som ett slags solidaritetsskatt för att delvis ersätta de sociala avgifterna, utvidgades vid upprepade tillfällen för att numera överstiga inkomstskatten.
At the same time, the CRDS (contribution au remboursement de la dette sociale) an additional charge levied at a rate of 0.5% on income, introduced in 1995 to contribute to reducing the deficit of the social protection system, has been extend ed until 2014, while the tax levied on tobacco for a similar reason has been increased.
Den extra inkomstskatt på 0,5 % för finansiering av avbetalningen på den sociala skulden (contribution au remboursement de la dette sociale, CRDS) som infördes 1995 i syfte att minska finansieringsunderskottet för det sociala trygghetssystemet förlängdes till 2014 samtidigt som tobaksskatten ökades av samma skäl.
Since the share of wages and salaries in GDP has tended to fall over the 1990s, particularly since 1993 and the end of the recession, the revenue from contributions has risen
Eftersom den totala lönekostnaden i procent av BNP har varit på väg neråt under 1990-talet, särskilt efter 1993 och i slutet av tillbakagången, har trycket från de sociala avgifterna på löner och således på arbetskostnader ökat betydligt från i genom snitt 33,5 % av arbetskostnaderna 1990 till 37 % 1996, samtidigt som arbetsgivaravgifterna ökade från 21,5 % till 23%.
As a consequence of this shift, social contributions have declined as a source of revenue since 1996 where as earmarked taxes have increased,
För inte länge sedan sänktes arbetsgivaravgifterna i Belgien. En sänkning av pensionsavgifterna infördes i Tyskland, där den före-
Financing social expenditure planned to shift the financing of family benefits, including maternity allowances, from contributions to general taxation, accounting in 1998 for more than 15% of total funding for social pro- tection in France.
Finansiering av kostnaderna för social trygghet skattemedel i stället för sociala avgifter, slagna "ekologiska skattereformen" kommer att skaffa fram extra medel till kostnaderna för social trygghet. I
Recent changes in policy
Förändringar av politiken på senare tid
4.1 Key objective: to make work pay and to provide a secure income here is a widespread recognition across the Union that sys
4.1 Nyckelmål: att göra det lönsamt att arbeta och att se till att arbete ger en säker inkomst et är en allmänt vedertagen
Member States, the main divide in the case of the former being be tween the north and south of the Union.
D uppfattning i unionen att socia vad gäller villkoren för arbetslös hetsersättning och beloppsnivåer, varvid den stora skiljelinjen i fråga om villkoren går mellan unionens norra och södra delar.
This seems to be confirmed by a recent empirical study of replacement rates, based on what people actually receive when unemployed as compared with their net earnings when in work as reported in the first two waves of the European Community Household Panel (ECHP).
Detta förefaller att ha bekräftats av en nyligen genomförd empirisk undersökning av ersättningsnivåerna, som bygger på uppgifter från de första två omgångarna av Europeiska gemenskapens hushållspanel (ECHP) och där arbetslöshetsersättningen jämförs med personens tidigare nettolön.
The results, which relate to 1993 and 1994 are exploratory.
Undersökningsresultaten, som är baserade på siffror från 1993 och 1994, är än så länge sonderingar.
They will need to be compared with evidence from other studies and to be further investigated as data from new waves become available for analysis.
De skall jämföras med resultat från andra undersökningar och analyseras ytterligare när uppgifter från nya omgångar blir tillgängliga.
It should also be kept in mind that it is always difficult to gather high quality information on income and transfers through interviews.
Man bör också komma ihåg att det alltid är svårt att samla in uppgifter av hög kvalitet om inkomster och transfereringar genom intervjuer.
he changes in systems of social Tprotection which have occurred in recent years have centred on the same key objectives emphasised in the Commission communication published earlier this year and out lined above.
e ändringar som har gjorts i de Dsociala trygghetssystemen under de senaste åren har kretsat kring samma nyckelmål som kom missionen lyfte fram i sitt meddelande tidigare i år och som beskrivits ovan.
In most cases, the aims have been: to increase the incentive for people not in employment to find jobs if they are capable of working and to support them in their efforts to so, while trying to ensure that those unable to work have area sonable level of income; to reduce the numbers dependent on State benefits and to encourage and help them to become integrated into society; to seek to safeguard future pensions both by limiting the transfers which will be required and by increasing the finance which will be available to fund them; and to contain the cost of health care whilst improving the standard of service provided.
I de flesta fall har ändringarnas syfte varit att öka incitamenten för arbetsföra arbetslösa att söka arbete och att stödja dem i sina an strängningar, att samtidigt försöka ordna en rimlig inkomstnivå åt arbetsoförmögna, att minska antalet bidragsberoende människor samt uppmuntra och hjälpa dem att finna en meningsfull plats i samhället, att försöka säkra framtidens pensioner såväl genom att begränsa de inkomsttransfereringar som kom mer att behövas som genom att öka de finansiella medel som kommer att finnas till hands för att betala ut pensioner, samt att hålla tillbaka kostnaderna för hälso- och sjukvård och samtidigt förbättra standarden.
tems of social protection need to ensure that people have a financial incentive to look for work, that they do not spend so long out of work that it harms their chances of finding a job and creates an attitude of dependency, and that their employability is enhanced rather than damaged during their spell of unemployment.
la trygghetssystem skall utformas så att det finns ett ekonomiskt incitament för människor att söka arbete, att de inte går utan arbete under så lång tid att deras möjligheter att finna ett arbete äventyras och fram kallar en beroendeattityd och att deras anställbarhet tilltar snarare än minskar under arbetslöshetstiden.
This has led to efforts to ensure that levels of benefits in rela tion to prospective earnings do not represent a financial disincentive to find a job and that people are helped to do this through appropriate active measures.
Därför görs ansträngningar dels för att se till att ersättningarna hålls på en sådan nivå jämfört med vad man kan tjäna genom att arbeta att de inte påverkar arbetssökandet negativt, dels för att hjälpa människor att söka arbete genom lämpliga aktiva åtgärder.
Through the shift in the emphasis of policy from income support alone to active measures, in line with the employment guidelines, social pro tection is coming to represent a more important factor in overall economic and employment policy in the Union, supporting rather than obstructing the action taken in other areas.
Genom att den politiska tyngdpunkten håller på att flyttas från inkomststöd till mer aktiva åtgärder, i enlighet med riktlinjerna för sysselsättningspolitiken, har social trygghet börjat bli en viktigare faktor i unionens allmänna ekonomiska politik och sysselsättningspolitik, och har blivit ett stöd snarare än ett hinder för satsningar som görs på andra områden. den.
At the same time, benefits still need to provide an acceptable level of income while people look for work.
Samtidigt skall förmånerna dock fortfarande säkerställa en acceptabel inkomstnivå medan man söker arbete.
The challenge facing Member States is to set benefit levels and the regulations governing entitlement to them so that these two objectives are achieved simultaneously.
Medlemsstaterna står således inför utmaningen att fastställa nivån på förmånerna och villkoren för rätt till förmåner på ett sådant sätt att dessa två krav kan uppfyllas samtidigt.
In practice, both access of those unemployed to benefits and the amount they get differ significantly between
I praktiken finns stora skillnader mellan medlemsstaterna både