natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Section 2 Member State performance in creating jobs remains essential for economies to have highly productive and internationally competitive sectors in order to underpin employment growth.
Kapitel 2 Medlemsstaternas förmåga att skapa arbeten ning inom icke-tillverkningssek-torn.
The employmentintensity of growth in Member States
Detta gäller i allmänhet också både inom och utanför tillverkningsindustrin betraktade var för sig (diagram 2629).
Countries have had differing success in translating economic growth into more jobs, though generally the ones which have experienced the largest increase in employment per unit of output have also experienced the highest rates of net job creation.
Fastän det är svårt att bedöma i vilken utsträckning detta har varit ett avsiktligt politiskt resultat, så tycks en bibehållen hög sysselsättningsnivå ha prioriterats starkt i dessa länder och (såsom påpekades i del 2) ett antal åtgärder har vidta gits under senare år för att uppnå detta.
In the subsequent four years, 1990 to 1994, the two Member States where employment rose by most — Luxembourg and the Netherlands — were also the only two where GDP per person employed failed to increase at all over this period (Graph 25).
arbetskraftsintensiva tillväxten (diagram 24). Det land där antalet sysselsatta personer ökade mest — Nederländerna — var faktiskt den enda medlemsstat där produktiviteten, mätt på detta sätt, sjönk under den perioden (även om mycket av det som såg ut som en nedgång i produktivitet berodde på kortare arbetstid per anställd).
In the other two Member States experiencing a rise in employment, however — Germany and Austria — GDP per person increased by more than average.
Två andra länder, där produktivitetsökningen hamnade under (Storbritannien) eller obetydligt över (Tyskland) EU-genomsnittet, upplevde också en mer än genomsnittlig sysselsättningsökning.
On the other hand, in all five countries where the numbers employed fell by most during these years — Finland, Sweden, Italy, the UK and Spain — productivity increased by more than average
I Portugal, det enda land där antalet sysselsatta personer också ökade mer än genomsnitt ligt, ökade å andra sidan produktionen per capita mer än i något annat EU-land.
(by around 272% a year).
Förändringar i arbetstiden
In the US, as noted above, employmentintensive growth has been concentrated in nonmanufacturing sectors where a high proportion of output is nontraded and where, therefore, achieving high productivity growth is less of a priority and potentially less damaging to output growth. Much the same seems to be true of all three new Member States, where the growth of productivity in manufacturing was substantially in excess ofthat in nonmanufacturing in the period both before and after
I andra änden av skalan var tre av de fyra medlemsstater som under denna period upplevde en produktivitetsökning på betydligt högre nivå än genomsnittet (Finland, Italien och Frankrike, med en årlig BNP-ökning per capita på drygt 2%) identiska med de tre av fyra länder där sysselsättningen steg med mindre än 1% om året.
2 percentage points a year between 1990 and 1994).
Det bör emellertid understrykas att det är viktigt att vara försiktig med att dra slutsatser av denna iaktta gelse.
This was also true of Luxembourg and the Netherlands where productivity growth in manufacturing of 2% a year since 1990 has been combined with a reduction of productivity in non-manufacturing.
Framför allt är det inte möjligt att dra den slutsatsen att de länder som upplevde en relativt hög grad av tillväxt i arbetskraftens produktivitet före och efter 1990 skulle ha klarat sig bättre om de hade lyckats minska denna.
From this it would appear that those Member States in which aggregate labour productivity has grown relatively slowly have done better in terms of increasing or maintaining levels of employment than those where productivity has risen relatively rapidly.
Om produktionstillväxten hämmas antingen av den lägre produktivitetsnivån i sig själv eller av åtgärder som vidtas för att öka sysselsättningen, skulle de effekter som detta har på skapandet av ar beten kunna neutralisera de positiva effekter som själva åtgärderna ger.
This is also generally true of manufacturing and nonmanufacturing sectors considered separately (see Graphs 26 to 29).
Därför är det väsentligt för ekonomierna att ha ytterst produktiva och internationellt konkurrenskraftiga sektorer för att stödja till växten i sysselsättningsökningen.
Between 1985 and 1990, the three Member States achieving the lar gest gains in employment — the Netherlands, Luxembourg and Spain — were also the three experiencing the smallest rises in output per person employed — ie the most employmentintensive growth (Graph 24).
Under de följande fyra åren, 19901994, var de två medlemsstater där sysselsättningen ökade mest (Luxemburg och Nederländerna) också de två enda länder där BNP per capita inte ökade alls (diagram 25).
Indeed, the country where the numbers in work in creased by most, the Netherlands, was the only Member State where productivity measured in these terms declined over the period (though much of the apparent de cline in productivity was due to shorter hours worked per person).
I de båda andra medlemsstater som likaledes upplevde en sysselsättningsökning (Tyskland och Österrike) ökade BNP per capita mer än genomsnittligt.
Two other countries where productivity growth was below the Union average — the UK — or marginally above — Germany — also experienced above average growth in employment. On the other hand, in Portugal, the only other country where the numbers in work also expanded by more than average, output per person rose by more than anywhere else in the Union.
I alla de fem länder där antalet anställda sjönk mest under dessa år — nämligen Finland, Sverige, Italien, Storbritannien och Spanien — ökade å andra sidan produktiviteten mer än ge nomsnittligt (med omkring 2,5% om året).
Although it is difficult to judge how far this has been a deliberate result of policy, maintaining a high level of employment seems to have been accorded relatively high priority in these countries and (as noted in Part II), a number of measures have been implemented in recent years in pursuit of this.
Förändringar i arbetskraftsproduktivitet såsom de definierats ovan döljer i de flesta länder minskning ar i de anställdas genomsnittliga arbetstid.
The fact that in Finland and Sweden, employment has fallen since 1990 by more than anywhere else in the Union despite this policy aim needs to be considered in the light of the deep recession which has hit them over this period.
Dessa förändringar har bidragit till att hålla fler sysselsatta, men de leder samtidigt till att produktionen per arbetstimme (det verkliga måttet på arbetskraftsproduktivitet) avviker från produktionen per capita.
It should be emphasised, however, that it is important to be wary in drawing policy conclusions from this observation. In particular, it is not possible to conclude that those countries which experienced relatively high rates of labour productivity growth before and after 1990 would have done better if they had succeeded in reducing this.
Särskilt i Nederländerna bidrog en förkortning av den genomsnittliga arbetstiden i betydande grad till ökningen av an talet förvärvsarbetande i näringslivet mellan 1985 och 1990 (diagram 30; låt vara att datatekniska problem har överdrivit den minskning som skett).
Much depends on the methods of achieving this and, in particular, the implications for output growth.
I Belgien, Tyskland, Grekland och Frankrike ökade des sutom antalet sysselsatta med två gånger ökningen av det samman lagda antalet arbetstimmar (dvs. den totala arbetskraftsinsatsen) under den perioden.
If the growth of output is depressed either by the lower level of productivity itself or by the measures taken to raise employment, then the effect of this on job creation could offset any beneficial effects of the measures themselves. Thus it
I Grekland har det uppenbarligen ett samband med den minskade sysselsättning en inom jordbruket, där den genom snittliga arbetstiden per vecka var påtagligt mycket högre än inom in dustrin och tjänstesektorn, medan i Danmark och Finland antalet för värvsarbetande ökade samtidigt
At the other end of the scale, three of the four Member States experiencing significantly higher than average productivity growth over this period — Finland, Italy and France, where GDP per person em ployed rose by over 2% a year — were among three of the four countries where employment rose by less than 1% a year.
Nästan sak samma gäller för de tre nya medlemsstaterna, där produktivitetsökningen inom tillverkningsindustrin var avsevärt större än utanför under perioden både före och efter 1990 (med mer än 3,5 procentenheter om året mellan 1990 och 1994). Detta gäller även för Luxemburg och Nederländerna där produktivitetsökningen i tillverkningsindustrin på 2 procent om året sedan 1990 har kombinerats med en produktivitetsminsk
The changes in labour productivity as defined above conceal, in most countries, reductions in average
Det verkar därför som om de med lemsstater där den aggregerade ar betsproduktiviteten har ökat relativt långsamt, har nått bättre resultat när det gäller att höja eller
Changes in labour productivity and employment in Member States, 1985­90 and 1990­94
Förändringar i arbetskaftsproduktivitet och sysselsättning i medlemsstaterna, 1985­90 och 1990­94
Annual change (%)
Årlig förändring (%)
■ Labour productivity■ Employment
D Arbetskraftsproduktivitet ■ Sysselsättning
D excludes new Lander
D innefattar ej nya delstater
26 Manufacturing, 1985-90
26 Tillverkningsindustrin 1985­90
27 Manufacturing, 199094
27 Tillverkningsindustrin 1990­94
Annual change (%) a
„ Ärlig förändring (%)
E13 excludes GR, IRL; D excludes new Under
IRL: D omfattar ej nya delstater
IRL; D excludes new Under
IRL: O omfattar ei nya delstater
28 Non-manufacturing, 1985-90
28 Icke­tillverkningsindustri 1985­90
29 Non-manufacturing, 199094
29 Icke­tillverkningsindustri 1990­94
8 i Labour productivity I Employment
D Arbetskraftsproduktivitet Sysselsättning
Β Labour productivity I Employment
E3 Arbetskraftsproduktivitet ■ Sysselsättning
E13 excludes GR. IRL; D exdudes new Under
E13 omfattar ej GR, IRL; D omfattar ej nya delstater
E13 excludes GR. IRL: O excludes new Under
E13 omfattar ej GR, IRL; D innefattar ej nya delstater
2 was particularly significant in Belgium, Germany, Portugal, Ire land and Sweden.
Kapitel 2 Medlemsstaternas förmåga att skapa arbeten som det sammanlagda antalet ar betstimmar minskade.
The reduction in average working time in most parts of the Union is linked to the growth of parttime working, which is examined below (Section 3), as is the change in the pattern of working time (Section 5).
I samtliga dessa fall hjälpte sålunda en minskning av den genomsnittliga veckoarbetstiden i avsevärd grad till att öka sysselsättningstillväxten, så som den gjorde i Portugal och Österrike. rike.
hours worked by those in employ ment.
arbetstiden förkortades föga.
These have contributed to maintaining larger numbers in work, while at the same time causing the growth of output per hour worked (the true measure of labour productivity) to diverge from that of output per person.
Samma erfarenhet gjordes i de flesta medlemsstaterna: endast Danmark, Tyskland, Österrike och Nederländerna uppvisade en markant arbetstidsförkortning per person (diagram 32).
In Belgium, Germany, Greece and France, moreover, the numbers in employment increased by twice the rise in total hours worked (ie total labour input) over this period (though in Greece, this seems to have had much to do with the decline of employment in agriculture where average hours worked per week were markedly higher than in industry or services), while in Denmark and Finland, the numbers in work rose at the same time as total hours worked declined.
De följande fyra åren innebar inga större förändringar; endast i Portugal, Storbritannien och i synnerhet Sverige var minskningen av antalet anställda i till verkningsindustrin betydligt mindre än det sammanlagda antalet arbetstimmar, medan antalet för värvsarbetande i Danmark och Nederländerna sjönk med mer än den totala arbetskraftsinsatsen, vilket tydde på en ökning av det genom snittliga antalet arbetstimmar (diagram 33).
In all of these cases, therefore, re ductions in average hours per week helped to increase the growth of em ployment significantly, as they did in Austria and Portugal.
I de andra länderna öka de båda i mer eller mindre samma takt.
There is, however, a marked difference between the experience in manufacturing industry and that in the rest of the economy.
I Italien, Storbritannien, Sverige, Luxemburg och Irland däremot förefaller minskningen av den ge nomsnittliga arbetstiden knappast ha bidragit till att öka antalet ar betstillfällen i näringslivet.
In the growth period 1985 to 1990, the numbers employed in manufacturing in the Union as a whole went up by only marginally more than total hours worked, implying little fall in average working time.
I Storbritannien och Sverige ökade i själva verket den genomsnittliga arbetstiden under denna period — de enda två medlemsstater där så var fallet — och antalet förvärvsarbetande ökade mindre än det sammanlagda antalet arbetstimmar.
This experience was repeated in most Member States, only Denmark, Germany, the Netherlands and Austria show ing any significant reduction in the hours worked per person (Graph 32).
Under de följande fyra åren (19901994) bidrog förkortningar av ar betstiden i praktiskt taget alla medlemsstaterna till att hålla sysselsättningssiffrorna uppe.
In the subsequent four years, much the same was true, only Portugal, the UK and, most especially, Sweden, showing a perceptibly smaller fall in the numbers employed in manufacturing than in total hours worked, while in Denmark and the Netherlands, the numbers in employment declined by more than total labour input, indicating a rise in average hours worked (Graph 33).
Undantag var Danmark och Grekland; i det förstnämnda fallet sjönk sysselsättningen mer än det samman lagda antalet arbetstimmar och i det sistnämnda ökade sysselsättningen mindre än det sammanlagda antalet arbetstimmar (diagram 31).
In the other countries, the two changed more or less at the same rate.
Att förkortad arbetstid bidrog till att bevara arbetstillfällen — vilket innebar en minskning av ge nomsnittstiden med 0,5% per år — var särskilt tydligt i Belgien, Tyskland, Portugal, Sverige och Irland.
By contrast, in Ireland, Sweden, Italy, Luxembourg and the UK, re ductions in average working time seem to have made little or no contribution to increasing the number of jobs in the economy.
Utanför tillverkningsindustrin förekom i samtliga länder utom Storbritannien och Sverige en för kortning av den genomsnittliga ar betstiden mellan 1985 och 1990, så att antalet förvärvsarbetande steg mer än det totala antalet arbetstimmar (diagram 34).
Indeed, in Sweden and the UK, average hours worked rose over this period — the only two Member States where this was the case — and the numbers in employment went up by less than total hours worked.
Under de fyra följande lågkonjunkturåren bidrog — i alla medlemsstater utom Dan mark — arbetstidsförkortningarna utanför tillverkningsindustrin till att bevara antalet förvärvsarbetande, särskilt i Portugal och Irland, där den genomsnittliga arbetstiden i de aktuella sektorerna sjönk med nästan 1% om året, och Sverige där den minskade med över 1% om året, en minskning med ca 1,5 timmar i veckan (diagram 35).
In the subsequent four years, 1990 to 1994, reductions in working time also contributed in virtually all Member States to maintaining the numbers in employment. The only
Under tillväxtperioden 1985-1990 gick antalet anställda i tillverk ningsindustrin i hela EU upp en dast obetydligt mer än det totala antalet arbetstimmar, varigenom
In non-manufacturing, all countries except Sweden and the UK experienced a reduction in average working time between 1985 and 1990, so that the number of people employed rose by more than total hours worked (Graph 34).
Arbetstidsförkortningen är i de flesta EU-länder kopplad till en ökning av deltidsarbetet, vilket kommer att granskas längre fram (kapitel 3) liksom förändringen i arbetstidsmönstret (kapitel 5).
Changes in numbers employed and total hours worked in Member States, 1985­90 and 1990­94
Förändringar i antalet sysselsatta personer och det totala antalet arbedate timmar i medlemsstaterna, 1985­90 och 1990­94
Annual change (%) g
Ärlig förändring (%)
I Numbers employed I Total hours worked
□ Antal sysselsatta personer ■ Totalt antal arbetade timmar
I Numbers employed I Total hours worked
D Antal sysselsatta personer ■ Totalt antal arbetade timmar hflniii ΐ Γί ΐ ί. fluni
Manufacturing, 1985-90
Tillverkningsindustri 1985­90
Manufacturing, 199094
Tillverkningsindustri 1990­94
■ Numbers employed ■ Total hours worked
D Antal sysselsatta personer η 4 I Totalt antal arbetade timmar
No separate ligures lor employment In manufacturing and non­manufacturing for GR
DK D E F IRL I L NL Α Ρ SF S UK EU Inga separata siffror for sysselsättningen inom tillverkningsindustrin och icke-tillverkninosindustrin för GR
No separate figures for employment In manufacturing and non­manufacturing for GR
B DK 0 E F IRL I L NL A Ρ SF S UK Ml Inga separata siffror för sysselsättningen inom tillverkningsindustrin och icke-ullverknlnasindustrin för GR
34 Non-manufacturing, 1985-90
34 Icke­tillverkningsindustri 1985­90
35 Non-manufacturing, 199094
35 Icke­tillverkningsindustri 1990­94
Numbers employed Total hours worked
Ärlig förändring (%) E Antal sysselsatta personer ■ Totalt antal arbetade timmar -i 6 α Antal sysselsatta personer ■ Totalt antal arbetade timmar
No separate figures for employment In manufacturing and non­manufacturing for GR
B DK D E F IRL I L NL Α Ρ SF S UK 1 11 Inga separata siffror för sysselsättningen inom tillverkning och icke-tillverknina (òr GR
No separate figures tor employment In manufacturing and non­manufacturing for GR
B DK D E F IRL I L NL A Ρ Sf S UK EM Inga separata siffror lör sysselsättningen ¡nom tillverkning och icke-tillverknina för GR
Section 3 The changing pattern of employment
Kapitel 3 Sysselsättningens ändrade mönster
The changing pattern of employment declined by 7 million, 1V
Sysselsättningens ändrade mönster
Three-quarters of those who lost their jobs over this period were men.
dem som förlorade sina arbeten under den perioden var män.
Since this is the same figure as their share of employ ment, men's and women's jobs declined proportionately.
Då detta också är samma siffra som deras andel av antalet sysselsatta, minskade männens och kvinnor nas arbetsmarknad proportionellt.
Between 1987 and 1990, the number in industry and services which occurred, the increase in the employment of men was lower than would have been expected on past trends.
Mellan 1987 och 1990 ökade antalet arbetstillfällen med 2,5 miljoner inom EU, dvs. med 6% under hela perioden och med 2% per år. Av dessa gick knappt två tredjedelar till männen, vilket är mindre än deras andel av industrins ar betskraft.
Women, in other words, continued to expand their importance in the Union work force over this period.
Männens sysselsättningsökning inom industrin under den perioden var faktiskt endast hälften av kvinnornas.
creased by 2V million in the Union,
Denna till växt stod ändå i skarp kontrast till de förluster som skett under de föregående åren.
In the years of recession after 1990, the employment of men resumed its longterm downward trend, declining by over 4V million
Under lågkonjunkturen omedelbart efter 1990 började sysselsättningen bland män åter att gå långsamt nedåt.
2 between 1990 and 1994, more than cancelling out the gains made in the preceding three years.
Nedgången var drygt 4,5 miljoner mellan 1990 och 1993, vilket mer än tog ut den upp gång som hade kunnat noteras under de tre åren dessförinnan.
At the same time, the employment of women fell only very slightly.
Vid samma tid minskade den kvinnliga sysselsättningen endast obetydligt. ligt.
The period of job growth between 1987 and 1990 saw the employment of men in the European Union in crease, whereas over the 20 years before it had fallen.
Under tillväxtperioden mellan 1987 och 1990 ökade sysselsättningen bland män i Europeiska unionen, medan den under de 20 åren dess förinnan hade minskat.
In the 10 years 1975 to 1985, the number of men employed had declined by around 3 million, or 4%, and in the decade preceding that by around 1 million.
Under tioårsperioden 1975-1985 hade an talet förvärvsarbetande män sjunkit med ca 3 miljoner eller 4%, och under tioårsperioden dessförinnan hade nedgången varit omkring 1 miljon.
In contrast, the employment of women had shown an even more pronounced longterm growth, increasing by 3 million, or by 7%, between 1965 and 1975 and by a further 10% over the next 10 years.
Däremot hade den kvinnliga sysselsättningen ökat mera långsiktigt med 3 miljoner eller 7% mellan 1965 och 1975, och med ytterligare 10% under nästföljande tioårsperiod.
Women, therefore, gained proportionately more than men from the expansion of employment in industry over this period, taking over a third of the net additional jobs and increasing their share of the work force.
Kvinnorna tjänade därför förhållandevis mer än männen på ökningen av antalet arbetstillfällen i industrin under den perioden, eftersom drygt en tredjedel av netto ökningen tillföll dem och de ökade sin andel av arbetskraften.
They also, however, gained disproportionately from the expansion of services, taking 75% of the net additional jobs created over this period, much more than their share of employment (under half in 1987), though this was broadly in line with the trend increase in their share in previous years.
Men de tjänade också oproportionerligt mycket på tjänstesektorns expansion, när de tog 75% av de under denna period nytillkomna arbets tillfällena (netto), alltså mycket mer än deras andel av antalet sysselsatta (mindre än hälften under 1987), även om detta i stort sett låg i linje med tendensen mot en ökning av kvinnoandelen under de föregående åren.
Union as a whole went to men. This was predominantly the consequence of growth of jobs in industry, which like the employment of men had shown a marked downward trend over the preceding years.
Detta var dock främst en konsekvens av det ökande antalet ar betstillfällen inom industrin, som, liksom männens sysselsättning, hade visat en klart nedåtgående trend under åren dessförinnan.
Just as men seem to have lost out more than women from the reduction in industrial employment which had gone before, simply because they accounted for the preponderance of the work force — over 75% in the Union as a whole — so too they gained from the renewed expansion of employment in industry during the growth years.
Då arbetstillfällena minskade inom in dustrin, tycks männen ha förlorat mer än kvinnorna, helt enkelt fór att männen utgjorde den dominerande delen av industrins arbets kraft — drygt 75% i hela EU —, på samma sätt tjänade de också på in dustrins förnyade sysselsättningsökning under tillväxtåren.
In agriculture, which continued to shed jobs between 1987 and 1990 despite the overall expansion of em ployment, both men and women experienced much the same rate of employment loss (around 10%).
Inom jordbruket, som fortsatte att förlora arbetstillfällen mellan 1987 och 1990 trots att sysselsättningen i stort ökade, drabbades både män och kvinnor i stort sett lika (ca 10%).
Underlying this difference in experience, as in earlier years, was a sharp decline in employment in industry.
Den bakomliggande orsaken till dessa skilda erfarenheter var, lik som under tidigare år, en drastisk minskning av sysselsättningen inom industrin.
Between 1990 and 1994, the number of industrial jobs fell by almost 12%, almost as much as over the entire 10 years 1975 to 1985 and considerably more than the increase experienced in the latter part of the 1980s.
Mellan 1990 och 1993 minskade antalet arbeten inom industrin med nära nog 12% — nästan lika mycket som under hela tioårsperioden 1975-1985 och avsevärt mer än den ökning som kunde noteras under 80-talets senare del.