natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I was able to observe this when I went to Lomé for the signing of the treaties with the African, Pacic and Caribbean countries.
Det blev jag varse när jag begav mig till Lomé för att underteckna avtalen med länderna i Afrika, Stilla havet och Västindien.
I remember that both inside and outside the Community I always received a warm welcome, including in the United States, Canada, China and Japan.
Såväl inom som utanför gemenskapen fick jag alltid ett mycket gott mottagande, i synnerhet i USA, Kanada, Kina och Japan.
Whenever possible I involved the Commission permanent representatives in these visits.
Så ofta som möjligt försökte jag passa på att besöka kommissionens representationskontor på de platser jag reste till.
Throughout a presidency that lasted two and a half years, I never had any diculty in always being seen by myself and others as standing above party divisions and representing the whole of Parliament.
Under mina två och ett halvt år som talman hade jag aldrig några svårigheter med att se mig själv som en person som stod vid sidan av partipolitiken och representerade hela parlamentet, och inte heller med att få andra att uppfatta mig på det sättet.
In short, this sometimes dicult, always fascinating presidency has remained the most rewarding period of my life.
Min tid som talman var ibland svår men alltid spännande, och det var den mest givande perioden i mitt liv.
I look back on it with nostalgia, as I do on the subsequent years I spent at the European Parliament before returning to the French Government in 1993.
Det är med nostalgi jag tänker tillbaka på den tiden, liksom på mina år i parlamentet därefter, innan jag återvände till den franska regeringen 1993.
10 FEBRUARY 1981SIMONE VEIL RECEIVES ANWAR ELSADAT, PRESIDENT OF THE ARAB REPUBLIC OF EGYPT
10 FEBRUARI 1981 SIMONE VEIL TILLSAMMANS MED EGYPTENS PRESIDENT ANWAR SADAT.
On reecting on the key moments of my presidency of the EP, my mind immediately went back to the election which preceded it, simply because it was an exciting, close-run thing.
När jag ser tillbaka på min tid som talman för Europaparlamentet kommer jag direkt att tänka på det föregående talmansvalet, helt enkelt för att det var mycket spännande och jämnt.
My rival – and eventual successor in post – Enrique Baron Crespo and I both ran campaigns which were energetic but which contained no element of personal rancour or invective.
Både min motståndare Enrique Barón Crespos och min kampanj var livliga, men vi hyste inget personligt agg mot varandra och några personangrepp förekom aldrig. Barón Crespo skulle senare komma att efterträda mig som talman.
After my victory, by the slim margin of five votes, we could remain friends, holding diering views on the details of ‘Europe‘, but with a common commitment to making its institutions work in the service of the peoples of our continent.
Efter min knappa seger med endast fem rösters marginal förblev vi vänner. Vi hade olika åsikter om enskildheter när det gällde EG, men vi delade ett gemensamt engagemang för EG-institutionerna som tjänare för Europas invånare.
I believe that is the way our politics, at whatever level, should always function, and regret that they seldom do.
Enligt min mening är det så politiken borde fungera på alla nivåer. Det är synd att den sällan gör det.
Every President of the EP since 1979 can say that their period in oce coincided with a time of important change.
Alla Europaparlamentets talmän sedan 1979 kan säga att deras period i ämbetet sammanföll med en tid av stora förändringar.
That is a reection of the fact that our institution, and indeed political Europe as a whole, has been constantly evolving.
Detta eftersom Europaparlamentet och faktiskt Europapolitiken som helhet hela tiden har förändrats.
Critics may argue over the ideal balance between the deepening and widening aspects of that process, but what is undeniable is that both have taken place and, however imperfect each stage has been, great progress has been achieved.
Kritikerna kan vara oense om den ideala balansen mellan fördjupning och bredd i Europasamarbetet, men samarbetet har tveklöst både fördjupats och breddats.
My key moments as President were linked to one of those crucially important evolutionary stages in the history of the Parliament and of the Union, namely the Single European Act (SEA).
De viktigaste händelserna under min tid som talman är kopplade till ett av dessa avgörande skeden i parlamentets och EU:s historia, nämligen Europeiska enhetsakten.
After a period of comparative stagnation in the early 1980s, the ‘Big Idea’ which pulled Europe forward was the development, via the Single European Act (SEA) from a common market towards an integrated economy, which in turn led in the direction of the Union and the subsequent evolutionary stages.
Efter en period präglad av stagnation i början av 1980-talet lyftes EG-samarbetet genom framväxten av en ny visionär idé om att, via Europeiska enhetsakten, gå från en gemensam marknad framåt mot en integrerad ekonomi, något som i sin tur ledde till upprättandet av Europeiska unionen och den utveckling som följde därefter.
I am proud that the Parliament had played a signicant role in making the case for the single market and when the SEA came into force, just six months after I became President, I knew that a new era had begun in Parliament.
Jag är stolt över att parlamentet spelade en viktig roll och propagerade för den inre marknaden.
Within a very short time, draft legislation under the new two-readings dispensation would begin to arrive and would have to be dealt with expeditiously and eciently, if our institution was not to lose the opportunity of demonstrating our growing maturity.
När enhetsakten trädde i kraft, endast sex månader efter att jag hade tillträtt som talman, förstod jag att en ny era hade inletts för parlamentet.
This required swift re-organisation at both political and administrative levels.
Mycket snart började det komma lagförslag som skulle behandlas i två omgångar.
A much more sophisticated legislative programme had to be put in place and the sectoral parliamentary committees, suitably staed, focused on the new, tight timetables.
De måste hanteras snabbt och eektivt, om inte skulle vi i Europaparlamentet gå miste om möjligheten att visa att vi var mogna ansvaret.
All this was terra incognita for all concerned, members and ocials alike, and the fact that Parliament managed successfully to adapt to the new arrangements with only a very few roughnesses I consider a real achievement.
Allt detta var okänd mark för alla inblandade, både ledamöter och tjänstemän. Att parlamentet klarade av att anpassa sig till det nya systemet utan större problem anser jag vara en verklig bragd.
I recall three moments thereafter which I believe demonstrate that the world outside had taken notice of the progress achieved and had begun to take on board the fact that ‘Europe’ was no longer a collection of countries, but a more-than-embryonic entity, which had to be taken seriously.
Jag minns tre senare tillfällen som jag menar visar att världen utanför hade lagt märke till våra resultat och börjat inse att EG inte längre bara var en grupp länder utan ett vitalt organ som måste tas på allvar.
Perhaps the most important of these was a presidential visit to the Soviet Union, whose leadership had decided to recognise the Community as such and to develop relations between the Supreme Soviet and the EP.
Det kanske viktigaste av dessa tillfällen var en talmansresa till Sovjetunionen, vars ledare hade beslutat erkänna EG och att Högsta sovjet skulle knyta förbindelser till Europaparlamentet.
We were not to know at the time that the end of the Communist empire was but a few years away, but it was obvious from my discussions with President Augusts Voss of the Supreme Soviet and with the State President, Andrei Gromyko, that part of the changes that were already underway in Moscow involved a new policy which accorded greater importance to the European Community and to the EP.
Då visste vi inte att slutet för kommunistimperiet endast låg några få år bort i tiden, men det framgick tydligt av mina överläggningar med Högsta sovjets talman, Augusts Voss, och ordföranden för Högsta sovjets presidium, Andrej Gromyko, att vissa av de förändringar som redan
The second such moment was my attendance at a meeting of South American heads of Government in San Juan de Costa Rica.
Ett annat sådant tillfälle var när jag var med på ett möte med sydamerikanska stats- och regeringschefer i Costa Ricas huvudstad San Juan.
They were striving, much as the European ‘Founding Fathers’ had done some thirty years before, to create institutions through which common objectives could be achieved.
Precis som EU:s grundare hade gjort 30 år tidigare arbetade de sydamerikanska stats- och regeringscheferna med att försöka skapa institutioner för att förverkliga gemensamma mål.
(The Andean Parliament and Mercosur were two of the fruits of these eorts.)
(Andinska parlamentet och Mercosur var två av frukterna av dessa ansträngningar.)
What struck me most was the admiration which those leaders had for the European enterprise and their appreciation of the degree of success we had already secured.
Det som berörde mig mest var den beundran som dessa ledare hyste för Europaprojektet och hur högt de värderade det som redan hade åstadkommits.
Our adventure had been unique in political history and we had become a role model for others.
EG var unikt i den politiska historien och vi hade blivit en förebild för andra.
The third key moment which I recall was the visit of Pope John-Paul to address a Plenary Session of the EP.
Det tredje betydelsefulla tillfälle jag minns är påve Johannes Paulus II:s tal i Europaparlamentets plenisal.
It became famous for the dramatic confrontation between the visitor and the Rev. Ian Paisley.
Det blev omtalat för den dramatiska konfrontationen mellan påven och den protestantiske prästen och parlamentsledamoten Ian Paisley från Nordirland.
This was a duel which was a gift to the tabloid press, even though it lasted but a few seconds, and, since I had anticipated it, the incident was always under control.
Denna duell var oemotståndlig för kvällstidningarna, även om den bara varade några få sekunder.
These three memories of my presidency lead me, in conclusion, to draw attention to the paradox that the successes of the EU and its institutions are frequently more apparent to those looking at the Union from the outside.
Den slutsats som jag drar av minnet av dessa tre tillfällen från min tid som talman blir att EU:s framgångar paradoxalt nog ofta är tydligare för den som betraktar unionen utifrån.
The challenge remains to make those successes more obvious to the citizens of Europe.
Utmaningen inför framtiden är att göra framgångarna lättare att se för EU:s egna medborgare.
LORD PLUMB SIGNS THE 1989 BUDGET WITH THE PRESIDENTINOFFICE OF THE COUNCIL, FRANCISCO FERNANDEZ ORDOÑEZ
LORD PLUMBUNDERTECKNAR BUDGETEN FÖR 1989 TILLSAMMANS MED RÅDETS ORDFÖRANDE FRANCISCO FERNANDEZ ORDOÑEZ.
The period during which I was President of the European Parliament was a time marked by a historic leap for Europe.
Den period då jag var Europaparlamentets talman utgjorde ett stort historiskt steg framåt för Europa.
I began my presidency in July 1989 as President of the Parliament of the Community, and I concluded it proposing, on behalf of the EP, the birth of the European Union at the Maastricht European Council.
Jag inledde mitt uppdrag som talman för gemenskapens parlament i juli 1989, och avslutade det med att vid Europeiska rådets möte i Maastricht i Europaparlamentets namn föreslå att Europeiska unionen skulle bildas.
The first key moment was the fall, on 9 November 1989, of the Berlin wall, symbolising the disappearance of the iron curtain which had divided Europe into two and presaging the end of the cold war.
Den första mycket viktiga händelsen var Berlinmurens fall den 9 november 1989, vilket symboliserade försvinnandet av den järnridå som delade den europeiska kontinenten i två delar och innebar slutet på det kalla kriget.
My first reaction after welcoming the event was to invite President Mitterrand and Chancellor Kohl to appear together before the plenary of Parliament that very same month, in order to give an active impetus to the German unication process, for which a temporary EP committee was created.
Det första jag gjorde, efter att ha välkomnat händelsen, var att samma månad bjuda in president Mitterrand och förbundskansler Kohl till Europaparlamentet för att ge uttryck för viljan att aktivt stödja processen för Tysklands enande, genom att inrätta ett tillfälligt parlamentsutskott.
From then on, event followed event at a dizzying speed.
Från detta ögonblick följde den ena händelsen på den andra i en hisnande fart.
In my initial speech to the European Council in Strasbourg in December 1989, I expressed Parliament’s strong desire to see all the Member States work together in order to open the door to the accession of the countries of central and eastern Europe.
I mitt inledningsanförande vid Europeiska rådets möte i Strasbourg i december 1989 uttryckte jag Europaparlamentets bestämda vilja att se alla medlemsstater arbeta tillsammans för att bana väg för inlemmandet av länderna i Central- och Östeuropa.
On that occasion, I put forward, on behalf of Parliament, a ten-point plan in which it was proposed to expand the existing IGC for the establishment of economic and monetary union (EMU) and to set up another one for political union.
Vid detta tillfälle lade jag i parlamentets namn fram en tiopunktslista som innehöll ett förslag om att man vid sidan av den planerade regeringskonferensen för inrättande av Ekonomiska och monetära unionen skulle inleda ytterligare en regeringskonferens för den politiska unionen.
To ensure that this reform did not rest in the governments’ hands alone, I proposed that the EP should also be involved, in order to reinforce the reform’s democratic nature and eciency.
För att denna reform inte enbart skulle ligga på regeringarnas bord föreslog jag att de skulle samarbeta med Europaparlamentet för att bidra till ökad demokrati och eektivitet.
Thus began the process leading to the proposal and subsequent creation of the Preparatory Interinstitutional Conference (PIC).
Det var på detta sätt som den interinstitutionella förberedelsekonferensen föreslogs och därefter bildades.
That led, in March 1990, to the first-ever invitation in the history of the Community to a president of the European Parliament to address the Council, and, specically, to introduce our proposal for a PIC.
Tack vare denna bjöd ministerrådet i mars 1990 för första gången i Europeiska gemenskapens historia in en talman för Europaparlamentet för att denne skulle redogöra för parlamentets förslag till interinstitutionell förberedelsekonferens.
From that moment on, the agenda was dominated by the swiftly increasing pace of history, as one event followed on another’s heels.
Från detta ögonblick dominerades dagordningen av en historisk tempohöjning bestående av en veritabel kavalkad av händelser.
The countries in process of freeing themselves from totalitarian communism wished to receive the President of the European Parliament, a body which they saw as incarnating the democracy and freedom they had for so many years yearned for.
De länder som frigjort sig från det totalitära oket ville ta emot talmannen för Europaparlamentet, en församling som utgjorde symbolen för den demokrati och frihet som dessa länder i så många år väntat på.
The signicant events of 1990 included an invitation in February from the Polish Diet to explain the EP’s view of matters, and, later, similar invitations from the Hungarian and Czechoslovak Parliaments; and, on 3 October, German Unity Day, with a ceremony in the Bundestag with President von Weiszäcker, in the company of the Commission President, Jacques Delors, and myself as President of the European Parliament, followed that very day by a speech which I gave in the Paulskirche in Frankfurt, a building symbolising Germany’s constitutional values.
Den 3 oktober, dagen för Tysklands enande, som firades med en ceremoni i tyska Bundestag med president von Weiszäcker flankerad av kommissionens ordförande Jacques Delors och mig själv i egenskap av Europaparlamentets talman. Samma dag hölls en kort ceremoni i Paulskyrkan i Frankfurt, symbol för den tyska konstitutionalismen.
In that time of democratic eervescence and reform, relations with the national parliaments came to take on their full signicance.
Inom ramen för detta demokrati- och reformöde var relationerna med de nationella parlamenten av yttersta betydelse.
On 29 November 1990, in Montecitorio (Rome), we held the joint ‘Assizes’, i.e. the first-ever conference bringing together the European Parliament and the parliaments of the Member States, which adopted a joint resolution endorsing the concept of the European Union.
Tillsammans anordnade vi den 29 november 1990 en parlamentskonferens, känd under beteckningen ”Assises”.
In December, I had the privilege of submitting that resolution to the Rome European Council, which decided in favour of holding two parallel IGCs, one on EMU and the other on political union.
Det rörde sig om Europaparlamentets och medlemsstaternas parlaments första konferens i Montecitoria (Rom), där det antogs en gemensam resolution om att stödja bildandet av Europeiska unionen.
Over the length of 1991, the meetings of the Preparatory Interinstitutional Conference made it possible, for the first time, for twelve representatives of the EP to engage in dialogue with the twelve governments, the Council and the Commission.
Under 1991 gjorde mötena i den interinstitutionella förberedelsekonferensen det möjligt att för första gången föra en dialog mellan tolv representanter för Europaparlamentet och de tolv regeringarna, rådet och kommissionen.
Parliament’s representation was able to draw up a ‘shortlist’ of proposals which proved of major use in introducing a number of key subjects, for the most part deriving from the draft treaty text adopted in 1984 and enriched by experience.
Parlamentets representation lyckades utarbeta en förkortad förslagsförteckning, som var mycket användbar när det gällde att införliva viktiga frågor som till största del ingick i förslaget till fördrag, godkänt 1984, och som berikats av parlamentets erfarenhet.
The main points were: European citizenship and the single currency as pillars; codecision as an ordinary legislative procedure; participation in the election of the Commission President, whose term of oce was extended from two years to five; and recognition of European political parties.
De viktigaste punkterna var sammanfattningsvis följande: det europeiska medborgarskapet och den gemensamma valutan som grundpelare, medbeslutandet som ordinärt lagstiftningsförfarande, deltagande i utnämningen av kommissionens ordförande, vars mandat förlängdes från två till fem år samt erkännandet av de europeiska politiska partierna.
In addition to the intensive pace of change within the Community, the European scene witnessed a number of what can only be called political earthquakes, in which the EP too took part.
Utöver den intensiva dynamiken inom gemenskapen inträade det i Europa riktiga politiska jordskredshändelser, i vilka Europaparlamentet deltog.
The most dramatic of these was the tragic dismemberment of former Yugoslavia – a process which put the Community’s internal cohesion to the test.
Den mest dramatiska av dessa händelser var den tragiska sönderdelningen av före detta Jugoslavien, som prövade gemenskapens interna sammanhållning.
Here, I made all possible eorts on behalf of the EP to find peaceful solutions, with the presidents of the parliaments of the Yugoslav federation and its republics.
I detta sammanhang gjorde jag å parlamentets vägnar allt som stod i min makt för att gemensamt med ordförandena för federationens och dess republikers parlament finna fredliga lösningar.
Nonetheless, the process that had the greatest impact was the implosion of the Soviet Union, which threw up moments of particular tension in the visit of Foreign Minister Shevardnadze and the subsequent meeting with Mr Gorbachev.
Den händelse som fick störst genomslagskraft var likväl Sovjetunionens sönderfall. I samband med detta var minister Sjevardnadzes besök och det senare mötet med Gorbatjov mycket känsloladdade ögonblick.
Another major concern was our support for the dicult and arduous peace process in the Middle East.
Även stödet till den svåra och mödosamma fredsprocessen i Mellanöstern har haft stor betydelse.
On the day the peace conference opened in Madrid, I expounded our position to the Israeli Knesset, while the EP was giving a formal hearing in plenary to King Hussein of Jordan and President Mubarak.
Samma dag som fredskonferensen inleddes i Madrid redogjorde jag för parlamentets ståndpunkt inför det israeliska Knesset, och parlamentet lyssnade vid ett högtidligt möte till Jordaniens kung Hussein och president Mubarak.
Happily, it was not only in Europe that the winds of freedom were blowing.
På andra breddgrader hade jag möjligheten att uttrycka Europas solidaritet med och vårt stöd till den demokratiska övergångsprocessen i Chiles kongress i Valparaiso.
In other latitudes, I was enabled to express Europe’s solidarity with and support for the process of democratic transition before the plenary of the Chilean Congress in Valparaíso, and to hand over the Sakharov Prize to awardees incarnating the universal values of democracy and human rights: Nelson Mandela, Alexander Dubcek, and the husband and son of that remarkable exponent of dignity and perseverance, Aung San Suu Kyi.
Jag fick också överlämna Sacharovpriset till pristagare som förkroppsligar det universella värde som demokrati och mänskliga rättigheter står för: Nelson Mandela och Alexander Dubček samt maken och sonen till Aang Yu Suu Ky, som är ett beundransvärt exempel på värdighet och ihärdighet.
Another key moment was the signing, following long and complex negotiations, of the deed of purchase of Parliament’s present site in Brussels.
Ett annat viktigt ögonblick var när förvärvet av Europaparlamentets nuvarande byggnad i Bryssel undertecknades efter tunga och svåra förhandlingar, vilket har gjort det möjligt inte bara att hålla sammanträden i denna stad utan också att hantera de efterföljande utvidgningarna.
This has enabled us not only to hold plenaries in Brussels, but to cope with the successive enlargements.
Dessutom uppnådde jag den överenskommelse som gjorde det möjligt att uppföra dagens byggnad i Strasbourg.
I also managed to secure the agreement that made possible our present buildings in Strasbourg.
Det mest känsloladdade ögonblicket var dock utan tvekan mitt sista anförande som Europaparlamentets talman vid Europeiska rådets möte i Maastricht.
In that speech, I called on the heads of state and government meeting there to act together to bring about the European Union, and I expressed with all firmness Parliament’s positions in favour of a more democratic and eective Union. The outcome of the IGC allowed us to conclude that our voice had been heeded.
Vid detta tillfälle uppmanade jag de församlade stats- och regeringscheferna att ha modet att tillsammans ta steget mot Europeiska unionen, och jag redogjorde med bestämdhet för Europaparlamentets förslag om hur unionen skulle kunna bli mer demokratisk och eektiv.
A new stage had been opened up in the construction of Europe, which, it is to be hoped, will now, after Amsterdam, Nice and the constitution, come to fruition in the Treaty of Lisbon.
Resultaten av regeringskonferensen visar att parlamentets synpunkter hörsammades och att det inleddes en ny etapp i det europeiska integrationsarbetet som efter Amsterdam, Nice och konstitutionen förhoppningsvis kulminerar i Lissabonfördraget.
22 NOVEMBER 1989HELMUT KOHL, CHANCELLOR OF THE FEDERAL REPUBLIC OF GERMANY, AND FRANÇOIS MITTERRAND, PRESIDENTINOFFICE OF THE EUROPEAN COUNCIL
22 NOVEMBER 1989HELMUT KOHL, VÄSTTYSKLANDS FÖRBUNDSKANSLER, OCH FRANÇOIS MITTERRAND, TJÄNSTGÖRANDE ORDFÖRANDE FÖR EUROPEISKA RÅDET
I was president of the European Parliament in the second half of the 1989-1994 term.
Under andra hälften av valperioden 1989–1994 var jag Europaparlamentets talman.