natgillin/translations-raw huggingface dataset:
All countries in the Union have confronted the dilemma that attempting to raise the employmentintensity of growth may conflict with the equally important aim of trying to achieve high rates of productivity increase in order to maintain and improve competitiveness and thereby boost output growth and the rate of job creation.
Samtidigt förekom det betydande skillnader mellan länderna med av seende på arbetskraftsintensiteten i den uppnådda tillväxten, med and ra ord i fråga om den takt i vilken produktiviteten steg.
A possible way out of this dilemma is to focus efforts
Under låg konjunkturåren mellan 1990 och 1994 behövdes det i Irland en BNP-ökning på 4% per år för att åstad
The evidence of the last 15 years is that a high rate of GDP growth is
I vilken utsträckning de skilda i produktivitetstillväxttakterna har varit resultatet av en medveten
Summary and conclusions : trends and strategies to raise employment on sectors of the economy with traditionally high la bour intensity.
Sammanfattning och slutsatser: trender och strategier torer av ekonomin genom de in komster som de genererar.
Equally, a growing number of service activities are becoming internationally traded which further narrows the scope for action, though in many of these sectors low costs per se tend not to be the main determinant of competitiveness.
Såsom påpekas här nedan har ett antal medlemsstater praktiserat en sådan politik, låt vara i några fall i begränsad omfattning, även om det — såsom också påpekas — alltid uppkommer vissa problem när man försöker att centralt diktera arbetstiden.
prevailing tendency — and, there fore, to compensate for a reduction in labour productivity by a rise in capital productivity.
sysselsättningspolitik i dessa med lemsstater är vanskligt att bedöma, men i de aktuella länderna har relativt hög prioritet getts an strängningarna att bevara hög sysselsättningsnivå och, såsom påpekas nedan, har ett antal åtgärder där vidtagits för att stimulera anställning av fler människor vid en given produktionsnivå.
The difficulty here is that in many sectors there may be only limited scope for substituting labour for capital without reducing overall productivity and raising production costs, though in the present state of knowledge, and the lack of any reliable way of measuring capital productivity, it is impossible to identify what that scope is.
Låt vara att sysselsättningen i Finland och Sverige har sjunkit och arbetslösheten ökat kraftigt, men detta har skett mot bakgrund av en långt djupare lågkonjunktur än i de flesta andra delar av Europeiska unionen (åren 19901994 sjönk BNP i Sverige med 3,5% och i Finland med drygt 10%).
At the same time, the effect on production costs in the traded-output sectors of higher than minimum costs in other parts of the economy will in many cases be very small.
Svårigheten ligger i att bevarad sysselsättning kan höja produktionskostnaderna, vilket i sin tur påverkar ekonomins konkurrenskraft.
Moreover, the possible alternative of having large numbers of people out of work will also affect an economy's competitiveness, not only because of the costs of supporting them but also because of the social unrest and tension which is likely to be caused.
Till detta kommer att även om de berörda sektorerna inte är direkt indragna i utrikeshandel kan de direkt eller indirekt vara leverantörer till de sektorer som är berörda.
In all three new Member States, labour productivity growth in manufacturing was much higher than in nonmanufacturing during the period 1990 to 1994, as over the preceding five years.
Inom hela Europeiska unionen kan man iaktta en allmän, om än mycket långsam tendens i riktning mot större flexibilitet i arbetstidsregleringar.
All three, therefore, succeeded in combining relatively high employmentintensity of growth in the nonmanufacturing sector with relatively high productivity growth in manufacturing.
Fastän ökad flexibilitet inte nödvändigtvis leder till en minskning av den genomsnittliga arbetstiden och följaktligen till an ställning av fler människor vid en viss produktionsnivå har den åtföljts av en ökning av deltidsarbetet, en minskning av normalarbetsveckan och i en del länder en möjlighet att ta sabbatsår.
This was also the case in Luxembourg and the Netherlands, where despite labour productivity in the economy as a whole not increasing at all in the 1990s, in manufacturing, growth of around 2% a year has been achieved.
Även om arbetstiden i flera medlemsstater är en sak som avgörs i förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter, har staten vissa verktyg till sitt förfogande för att påverka utvecklingen, särskilt genom att undanröja hinder i lagar och för ordningar som stoppar en minskning av den genomsnittliga arbetstiden (däribland t.ex. över tidsarbetet och kvalifikationsreglerna för erhållandet av sociala förmåner), föregå med gott exempel inom den offentliga sektorn och sprida information om möjligheterna och de potentiella fördelarna med att arbeta mindre.
Nevertheless, the key to sustained employment growth in the longterm is the expansion of highly productive, competitive sectors, which create jobs directly but even more importantly underpin em ployment creation in other sectors of the economy through the income they generate.
En nyckelfråga vid tillämpningen av denna metod är hur man minimerar effekterna på de produktionskostnader som uppkommer till följd av att flera personer är anställda för att utföra ett givet arbetsbeting.
A further approach, which is complementary rather than an alternative, is to seek to increase the number of people employed for a given level of labour input — in other words, to share the available work between more people by re ducing the average time that each person works.
Det kan även innebära att man ger incitament till an vändning av mer arbetskraft och mindre kapital i produktionsprocessen — med andra ord ersätter man kapital med arbetskraft, vilket går tvärs emot den nu förhärskande trenden — och därigenom kompenserar minskningen av personalens produktivitet med en ökning av ka pitalets produktivitet.
As noted below, a number of Member States have pursued such a policy, if in some cases to a limited extent, though, as also noted, there are potential problems in trying to enforce working hours centrally.
Svårigheten ligger här i det förhållandet att det i många sektorer kanske bara finns ett begränsat utrymme för att er sätta kapital med arbetskraft utan att man sänker produktiviteten i stort och ökar produktionskostnaderna, låt vara att det efter vad man nu vet och utan tillförlitliga instrument för att mäta kapitalets produktivitet är omöjligt att fastställa hur stort detta utrymme är.
How far the differential rate of growth of productivity has been the result of a conscious employ ment policy in these Member States is hard to judge, but in these countries relatively high priority has been attached to maintaining high levels of employment and, as noted below, a number of measures have been taken to encourage more people to be employed at a given level of output.
De effekter på produktionskostnaderna i de utrikesorienterade produktionssektorerna som åstadkoms av kostnader på högre nivå än mi niminivå i vissa andra delar av ekonomin kommer samtidigt i många fall att vara ytterst små.
Though in Finland and Sweden, employment has fallen in the 1990s and unemployment has risen substantially, this has been in the context of a much deeper recession than in most other parts of the Union (GDP declined by 37,% in Sweden between 1990 and 1994, by over 10% in Finland).
Det möjliga alternativet — att ha ett stort antal människor utan arbete — på verkar också en ekonomis konkurrenskraft, inte bara på grund av kostnaden för arbetslöshetsersättningen utan också på grund av den sociala oro och spänning som lätt följer i arbetslöshetens spår.
A widespread, though very gradual, trend is evident across the Union towards greater flexibility in work ing time arrangements.
Även om man i några medlemsstater har tillgripit lagstiftning också på detta område, har denna mest gått ut på försök att begränsa det maximala antalet arbetstimmar per dag eller vecka, dock snarare av hälso- och säkerhetsskäl än i det uttalade syftet att öka antalet för värvsarbetande.
Though increased flexibility does not inevitably lead to a reduction in average working-time and, therefore, to more people being employed for any given level of output, the trend has been accompanied by a growth of parttime working, a reduction in the standard fulltime week and the introduction in a number of countries of career break options.
I allmänhet har re geringarna insett hur kostnader och effektivitet inom vissa sektorer kan påverkas, om man försöker på tvinga arbetstidsminskningar centralt.
Although in many Member States, working time is a matter for negotiation between the social partners, there are a number of ways in which governments can influence develop ments, in particular by removing legislative or regulatory obstacles to a reduction in average hours worked (including, for example,
Med andra ord: Det är ett allmänt accepterat faktum att ut rymmet för minskningar av det ge nomsnittliga antalet arbetstimmar
The difficulty is that maintaining employment might raise the costs of production, which in turn has implications for an economy's competitiveness.
Ytterligare ett tillvägagångssätt, som snarare är ett komplement än
A key aspect of such an approach is to minimise the effect on production costs of more people being employed for a given level of output. This in volves trying to avoid any increase in the average cost per hour worked, which effectively means reducing wages per person employed.
Nyckeln till bevarad långsiktig till växt i sysselsättningen är ändå en expansion inom de högproduktiva, konkurrenskraftiga sektorerna, som skapar arbeten direkt, men ännu viktigare, hjälper till att skapa sysselsättning inom andra sek
Summary and conclusions : trends and strategies
Sammanfattning och slutsatser: trender och strategier skapar nya arbeten som i sin tur beläggs med lägre arbetsgivaravgifter. ter.
The measures introduced over parttime working and the rules governing entitlement to so cial security benefits), by setting an example in the public sector and by publicising the possibilities and potential benefits of people working less.
varierar från sektor till sektor, vilket också är fallet i fråga om de eventuella kostnaderna och — i vis sa fall — intäkterna.
Though the impact may have been limited across the Union as a whole, especially since 1990, efforts have been made in a number of Member States to reduce working-time as a means of expanding the numbers employed.
vecka inom hela EU. Därmed dock inte sagt att effekten inte kan ha varit stor i vissa sektorer i vissa länder.
In most cases, in the past these have been directed at in fluencing the outcome of collective agreements and in many countries, such as Denmark, Germany, France and Belgium, reductions in the normal working week were made in a number of sectors during the 1980s.
På senare tid har man även gjort vissa försök att infora flexiblare arbetstidsregler i de länder där ar betstiden är reglerad i lag, t.ex.
turing, they remained virtually un changed.
Spanien, Finland och Sverige.
In non-manufacturing, they declined by just over half an hour per week, so potentially adding a maximum of around 1'/..% to the numbers in employment (again given no change in labour productivity) and possibly helping to prevent even larger job losses during the re cession.
Samtidigt har förkortad arbetstid varit subventionerad i Österrike, Frankrike, Tyskland, Italien, Portugal och Spanien under lågkonjunkturen för att hålla folk i arbete, även om antalet berörda individer inte var tillräckligt stort i något av dessa länder fór att det skulle få någon markant effekt på den genomsnittliga arbetstiden.
In genera], however, there is little evidence that reductions in working time were a major factor in preserving jobs over this period or that the use of temporary short-time working to keep people in jobs was widespread.
Även om det är svårt att exakt uppskatta vilken effekt som genomsnittsarbetstiden har på sysselsättningen har den i EU långsiktigt haft en tendens att gå ned, och detta har bidragit till att öka eller bevara det totala antalet sysselsatta.
Indeed, in the depth of the recession in 1993, the average reduction in time worked across the Union as a whole because of slack working amounted to just three minutes a week.
Under perioden med hög sysselsättningsökning mellan 1985 och 1990 sjönk genomsnittsarbetstiden från knappt 40 till 39 timmar per vecka.
This is not to deny, however, that in some sectors in some countries, the effect might have been important.
Nästan hela denna nedgång skedde i andra sek torer än tillverkningsindustrin, och ökade därigenom möjligen an talet människor med förvärvsarbete med 2,5% (om man antar att det inte skedde någon förändring i ar betsproduktiviteten).
Moreover, in some countries (eg France and Belgium), governments have encouraged employers to par ticipate in collectively agreed reductions in hours worked per em ployee, conditional on the creation of additional jobs, through the in centive of lower social charges on such jobs.
Den minskning av den genomsnitt liga arbetstiden som har genom förts i EU döljer i själva verket klara skillnader mellan medlemsstaterna.
While in a number of Member States, legislation has also been in troduced in this area, this has tended to take the form of trying to limit the maximum number of hours worked per day or per week primarily for health and safety reasons rather than specifically to increase the number of people in work.
Mellan 1990 och 1994 — när långsam realinkomsttillväxt och ovisshet om arbete i framtiden kan det ha gjort det svårare att få löntagarna att gå med på arbets tidsförkortningar och när stigande lönekostnader kan ha minskat ar betsgivarnas benägenhet att röra sig i samma riktning — förekom minskningar av genomsnittsarbetstiden i samtliga medlemsstater utom Danmark och Grekland, där den ökade något.
In general, governments have recognised the potential effect on costs and efficiency in certain sectors of seeking to impose reductions in working time centrally.
Minskningen under den perioden uppgick emellertid till över 2% i endast två länder, Portugal och på Irland (där den nådde inte mindre än 4%).
In other words, there is widespread accept ance of the fact that the scope for reducing average hours worked differs between sectors as do the potential costs, or, in some cases, benefits.
I flertalet länder var den minskning som ägde rum begränsad till andra sek torer än tillverkningsindustrin, där den i stor utsträckning hängde samman med en ökning av deltidsarbetet. tet.
Though the precise impact on jobs is hard to estimate, average hours worked have tended to decline over the longterm in the Union and this has contributed to increasing or maintaining the total number of people in employment.
Även om effekten kan ha varit begränsad inom EU i dess helhet — särskilt efter 1990 — har man i ett antal medlemsstater försökt att använda arbetstidsminskning som ett sätt att öka antalet arbetstillfällen.
Over the period of high employment growth between 1985 and 1990, average hours worked declined from just under 40 per week to 39.
I de flesta fall har dessa ansträngningar inriktats på att påverka resultatet av kollektivavtalsförhandlingar, och i en rad länder, bl.a.
Almost all of this decline occurred in nonmanufacturing sectors, where average time worked fell by a full hour per week, so potentially ad
Danmark, Tyskland, Frankrike och Belgien, genomför des på 1980talet minskningar av normalarbetsveckan i flera sektorer. rer.
There have also been a number of recent attempts to increase the flexibility of working time arrange ments in countries where these are subject to legislation, such as in Spain, Finland and Sweden.
Under de därefter följande fyra låg konjunkturåren 19901994 sjönk visserligen den genomsnittliga ar betstiden per vecka, men minskningstakten var lägre än under närmast föregående period.
At the same time, in Austria, France, Germany, Italy, Portugal and Spain, short-time working was subsidised during the recession in order to keep people in employment, though in none of these countries was the number of people affected large enough to have a significant effect on average working time overall.
Generellt sett finns det dock föga belägg fór att det var minskningar av arbetstiden som under denna tid var en huvudorsak till att man lyckades rädda arbeten eller att användningen av temporära arbetstidsförkortningar var en allmän metod för att hålla folk kvar i arbete.
ding 272% to the number of people with jobs (assuming no change in labour productivity).
Inte ens under den djupaste lågkonjunkturen 1993 ledde den dämpade arbetstakten i själva ver ket till mer än tre minuters genom snittlig arbetstidsminskning per
Indeed the reduction in average hours worked in the Union which has occurred conceals marked differences between Member States.
I de flesta länder har deltidsarbetet fått ökad upp märksamhet.
Between 1990 and 1994 — when depressed real income growth and uncertainties about future job prospects may have made it more difficult to get agreement among workers for reduced working hours and when increased cost pressures may have reduced the willingness of employers to move in the same di rection — there were reductions in average hours worked per week in all Member States except Denmark and Greece where they increased slightly.
Även om de grundläggande anställningsvillkoren i de flesta fall inte är mycket sämre för deltidsanställda än för heltidsanställda, är det likväl ett faktum att deltidsanställda kan missgynnas på flera sätt, t.ex. med avseende på möjligheterna att göra karriär eller utövandet av fackliga rättigheter.
However, the reduction overall amounted to more than 2% over this period in only two countries, Portugal and Ireland (where it was as much as 4%). In most countries, the limited decline which occurred was confined to nonmanufacturing sectors, where it was in large measure associated with an expansion of parttime working.
Därför har man på en lång rad olika håll satt som mål att göra deltidsarbetet attraktivare, antingen genom att få det accepterat av fler löntagare och arbetsgivare (som sedan länge i Nederländerna eller på senare år i Tyskland) eller med hjälp av incitament av typ sänkning av arbetsgivaravgifterna eller lönesubventioner (som i Frankrike, Italien och Belgien) eller genom att anställa folk i den offentliga sek torn för att stimulera tillkomsten av deltidsarbeten (som i Nederländerna). derna).
In manufac
I vissa länder (t.ex.
A policy with a longer-term focus, directed at reducing not hours per week but the amount of time worked over a person's lifetime (by rearranging when time is worked or by adopting a longer period than a month for reference — eg a year), has been introduced recently in a few
Frankrike och Belgien) har regeringarna dessutom uppmuntrat arbetsgivarna att genomfora en kollektivt reglerad minskning av arbetstiden per an ställd under förutsättning att det
In Spain, Italy and Portugal, it still represents under 8% of employ ment and in Greece under 5%, in contrast to 21% in Denmark, 24% in the UK, 25% in Sweden and 3672% in the Netherlands.
Sammanfattning och slutsatser: trender och strategier mark, Sverige och Storbritannien, där den sjönk från en hög nivå, lik som i Spanien, Portugal och Luxemburg, där den redan tidigare var låg.
were part-time, in the latter five countries, the number of women in fulltime jobs falling.
land, och i många fall kraftigt.
Only in Denmark was there a fall in parttime working among women during these years.
Det ta är ett nytt fenomen, som inte varit uppenbart under tidigare år.
The fall, more over, has been substantial (from 38% to 28%) and has potentially important implications insofar as it signifies that growth of parttime working among women is not an inevitable tendency as economies develop.
Frågan om detta sammanhänger med försvagningen av ekonomin i stort eller om det markerar inledningen till en ny tendens mot del tidsarbete bland både män och kvinnor får framtiden utvisa.
(In Sweden also, the relative number of women in parttime jobs is less than ten years ago.) It may be significant that in Denmark the reduction has been accompanied by a fall in what constitutes normal fulltime hours to 37 hours a week — the lowest in the Union.
I många fall är politiken inriktad på att uppmuntra äldre arbetstagare till att välja deltid i stället för heltid fór att frigöra arbetstillfällen för yngre människor genom att man antingen betalar ersättning till dem som väljer delpension eller subventionerar löner (som i Frankrike, Belgien, Portugal — där incitamentet är kopplat till villkoret att den äldre personen utbildar en yngre arbetstagare — Danmark, Sverige, Spanien, Finland och Österrike).
Member States, specifically, in Belgium, Denmark and Sweden and are being actively discussed in Finland. In most countries, there has been increased focus of attention on parttime working.
Deltidsarbetets ökning aktualiserar en rad frågeställningar som inte bara har att göra med minskad arbetstid och arbetsdelning, utan även med de anställningsvillkor som gäller fór sådant arbete och med de deltidsanställdas ar betsrättsliga ställning.
While in many cases basic conditions of employ ment may be not greatly inferior to those for fulltime workers, it is, nevertheless, the case that parttime employees may be penalised in a number of ways, such as in terms of their career prospects or exercising their trade union rights.
Ur ett per spektiv är deltidsarbetet ett sätt — främst fór kvinnor men även för en del män — att göra det lättare att kombinera familjeplikter med yrkeskarriär, liksom med behovet att tjäna pengar, samtidigt som det blir lättare för arbetsgivarna att organisera sina foretag på ett mer flexibelt sätt och utnyttja anläggningstillgångar och inventarier effektivare (gäller såväl byggnader som installationer och maskinutrustning).
A wide spread aim, therefore, has been to make parttime employment more attractive, either through promoting its acceptance by employees and em ployers alike (as in the Netherlands over many years or in Germany more recently), or through incentives, such as reductions in social contributions or wage subsidies (as in France, Italy and Belgium) or through using employment in the public sector to promote parttime job creation (as in the Netherlands).
Ur ett annat perspektiv kan det sägas att deltidstjänster utgör lågstatusarbete med begränsade karriärmöjligheter, som folk accepterar bara fór att de inte har något alternativ.
Over the growth period in the late 1980s, 20% of the net additional jobs created in the Union were parttime.
Den utbredda betoningen på att stimulera deltidsanställningar går igen i tendenserna på arbetsmarknaden.
Women filled 95% of these and one third of the increased numbers of women entering employment during this period went into parttime work. In the Netherlands, the proportion was as high as 75% and, more significantly, in Germany, where the importance of parttime was less than the Union average, 83%.
Ett av de mest påfallande dragen i de långsiktiga utvecklingstendenserna har varit deltidsarbetets ökning, framfor allt under den senaste lågkonjunkturen då deltidsanställningarna gav arbets givarna en möjlighet att mera flexibelt anpassa arbetskraften efter behovet.
In both these countries, moreover, parttime jobs accounted for a relatively high share of the increased employment of men — 47% in the Netherlands and 23% in Germany.
I vissa medlemsstater — särskilt i EUs södra del — är del tidsarbete fortfarande jämförelse vis sällsynt.
On the other hand, in Denmark, Sweden and the UK, where it was high, the proportion of women in em ployment in parttime jobs went down, as it did in Spain, Portugal and Luxembourg, where it was low.
I Spanien, Italien och Portugal utgör det fortfarande mindre än 8% av antalet anställningar och i Grekland mindre än 5%, i motsats till 21% i Danmark, 24% i Storbritannien, 25% i Sverige och 36,5% i Nederländerna.
Growth of fuU and parttime jobs, 1988-94
Ökning av antalet heltids- och deltidsarbeten 1988-94