natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Among patients experiencing viral RNA rebound during indinavir monotherapy at 800 mg q8h, substitutions at only three of these sites were observed in the majority of patients:
Hos patienter som fått “ rebound ” av virala RNA- nivåer behandlade med 800 mg indinavir 3 gånger dagligen som monoterapi, observerades substitutioner endast vid tre av dessa positioner hos majoriteten av dessa patienter:
V82 (to A or F), M46 (to I or L), and L10 (to I or R).
V82 (till A eller F), M46 (till I eller L) och L10 (till I eller R).
It should be noted that the decrease in suppression of viral RNA levels was seen more frequently when therapy with indinavir was initiated at doses lower than the recommended oral dose of 2.4 g/ day.
Därför
Therefore, therapy with indinavir should be initiated at the recommended dose to increase suppression of viral replication and therefore inhibit the emergence of resistant virus.
21 skall behandling med indinavir påbörjas med den rekommenderade dosen för att öka suppressionen av viral replikation och därmed förhindra uppkomsten av resistenta virusstammar.
20 associated amino acid substitution to both indinavir (from 13/ 24 to 2/ 20 at therapy week 24) and to the nucleoside analogues (from 10/ 16 to 0/ 20 at therapy week 24).
I en jämförande studie gav kombinationsbehandling med nukleosidanaloger (trippelterapi med zidovudin och didanosin) skydd mot selektion av virus som uttryckte minst en resistensassocierad aminosyrasubstitution både för indinavir (från 13/ 24 till 2/ 20 i behandlingsvecka 24) och för nukleosidanalogerna (från 10/ 16 till 0/ 20 i behandlingsvecka 24).
Cross resistance HIV− 1 patient isolates with reduced susceptibility to indinavir expressed varying patterns and degrees of cross– resistance to a series of diverse HIV PIs, including ritonavir and saquinavir.
Korsresistens Patient- isolat av HIV- 1 med minskad känslighet för indinavir uttryckte varierande mönster och grad av korsresistens mot en rad HIV- proteashämmare, däribland ritonavir och saquinavir.
Complete cross− resistance was noted between indinavir and ritonavir; however, cross− resistance to saquinavir varied among isolates.
Total korsresistens sågs mellan indinavir och ritonavir, dock varierade korsresistensen mot saquinavir mellan isolaten.
Many of the protease amino acid substitutions reported to be associated with resistance to ritonavir and saquinavir were also associated with resistance to indinavir.
Många av aminosyrasubstitutionerna i proteaset vilka rapporterats vara associerade med resistens mot ritonavir och saquinavir var också associerade med resistens mot indinavir.
Adults Treatment with indinavir alone or in combination with other antiretroviral agents (i. e., nucleoside analogues) has so far been documented to reduce viral load and increase CD4 lymphocytes in patients with CD4 cell counts below 500 cells/ mm3.
Vuxna Behandling med indinavir enbart eller i kombination med andra antiretrovirala medel (såsom nukleosidanaloger) har hittills dokumenterats minska virusmängden och öka CD4- lymfocyterna hos patienter med CD4- celler under 500 celler/ mm3.
In one published study, 20 HIV-infected patients with undetectable plasma viral load (< 200 copies / ml) receiving indinavir 800 mg every 8 hours were switched in an open, cross-over design to indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg every 12 hours.
I en publicerad studie fick 20 HIV- infekterade patienter, vars mängd viralt plasma- RNA var under detekterbar gräns (< 200 kopior/ ml), byta behandling i en öppen cross- over design från indinavir 800 mg var 8: e timme till indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg var 12: e timme.
Viral load remained < 200 copies/ mL for 48 weeks in all patients.
Mängden viralt plasma- RNA förblev < 200 kopior/ ml för samtliga patienter under de 48 veckorna.
Another published study evaluated the efficacy and safety of indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg every 12 hours in 40 antiretroviral-naïve patients.
En annan publicerad studie utvärderade effekten och säkerheten av indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg var 12: e timme hos 40 patienter som var antiretroviralt naiva.
At week 4, the indinavir Cmin was 500 ng/ mL with substantial trough variability (range 5 to 8100 ng/ mL).
Vid vecka 4 var Cmin för indinavir 500 ng/ ml, med en avsevärd variation i dalvärdeskoncentration (5- 8100 ng/ ml).
By intent to treat analysis 65% of patients had HIV RNA < 400 copies/ mL and 50% had viral load < 50 copies/ mL; by on-treatment analysis 96% of patients had HIV RNA < 400 copies/ mL and 74% had viral load < 50 copies/ mL.
Av de patienter som erhållit behandling enligt protokoll hade 96% HIV RNA- nivåer < 400 kopior/ ml medan 74% hade virusmängder < 50 kopior/ ml.
In this open label non- randomized single arm study, patients were treated with stavudine and lamivudine plus indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg every 12 hours.
I denna öppna, icke- randomiserade singelarmstudie behandlades patienterna med stavudin och lamivudin samt indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg var 12: e timme.
In the intent to treat and on treatment analyses the proportion of patients with HIV RNA of < 50 copies/ mL was 68.8% and 88.7%, respectively, at week 96.
I intent- to- treat- analysen och analysen från de patienter som erhållit behandling enligt protokoll, var andelen patienter med HIV RNA < 50 kopior/ ml 68. 8% respektive 88. 7% vid vecka 96.
Indinavir alone or in combination with nucleoside analogues (zidovudine/ stavudine and lamivudine) has been shown to delay clinical progression rate compared with nucleoside analogues and to provide a sustained effect on viral load and CD4 count.
Indinavir, ensamt eller i kombination med nukleosidanaloger (zidovudin/ stavudin och lamivudin), har visats fördröja det kliniska förloppet jämfört med nukleosidanaloger och ger en förlängd effekt på virusmängd och antal CD4- celler.
In zidovudine experienced patients, indinavir, zidovudine and lamivudine in combination compared with lamivudine added to zidovudine reduced the probability of AIDS defining illness or death (ADID) at 48 weeks from 13% to 7%.
Hos tidigare zidovudinbehandlade patienter reducerade indinavir i kombination med zidovudin och lamivudin, jämfört med lamivudin i tillägg till zidovudin, sannolikheten för utvecklande av AIDS- definierande sjukdomar eller död (ADID) från 13% till 7% vid 48 veckor.
Similarly, in antiretroviral naive patients, indinavir with and without zidovudine compared with zidovudine alone reduced the probability of ADID at 48 weeks from 15% with zidovudine alone to approximately 6% with indinavir alone or in combination with zidovudine.
Hos tidigare obehandlade patienter gav indinavir, med eller utan zidovudin, i jämförelse med zidovudin ensamt, en reduktion av sannolikheten för utvecklande av ADID från 15% till cirka 6% vid 48 veckor.
Effects on viral load were consistently more pronounced in patients treated with indinavir in combination with nucleoside analogues, but the proportion of patients with serum viral RNA below the limit of quantification (500 copies/ ml) varied between studies, at week 24 from 40% to more than 80%.
Effekten på virusmängd var genomgående mer uttalad hos patienter behandlade med indinavir i kombination med nukleosidanaloger, men andelen patienter där mängden viralt RNA var lägre än
This proportion tends to remain stable over prolonged periods of follow– up.
Denna andel verkar vara stabil även efter längre tids uppföljning.
Similarly, effects on CD4 cell count tend to be more pronounced in patients treated with indinavir in combination with nucleoside analogues compared with indinavir alone.
Effekten på antal CD4- celler tenderar också att vara mer uttalad hos patienter behandlade med indinavir i kombination med nukleosidanaloger jämfört med indinavir ensamt.
Within studies, this effect is sustained also after prolonged periods of follow– up.
I studier bibehålls denna effekt även efter längre tids uppföljning.
Paediatric patients Two clinical trials in 41 paediatric patients (4 to 15 years of age) were designed to characterise the safety, antiretroviral activity, and pharmacokinetics of indinavir in combination with stavudine and
Pediatriska patienter Två kliniska studier med 41 pediatriska patienter (4 till 15 år) utformades för att karakterisera säkerhet, antiretroviral aktivitet och farmakokinetik för indinavir i kombination med stavudin och lamivudin.
In one study, at week 24, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 60%; the mean increase in CD4 cell counts was 242 cells/ mm3; and the mean increase in percent CD4 cell counts was 4.2%.
I en studie, vid 24 veckor, var andelen patienter med viralt plasma RNA under 400 kopior/ ml 60%, medelhöjningen i antalet CD4- celler var 242 celler/ mm3, och medelförhöjningen i procent av CD4- cellantal var 4, 2%.
At week 60, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 59%.
Vid vecka 60 var andelen patienter med viralt plasma RNA under 400 kopior/ ml 59%.
In another study, at week 16, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 59%; the mean increase in CD4 cell counts was 73 cells/ mm3; and the mean increase in percent CD4 cell counts was 1.2%.
I en annan studie vid vecka 16, var andelen patienter med viralt plasma RNA under 400 kopior/ ml 59%, medelhöjningen i antalet CD4- celler var 73 celler/ mm3, och medelhöjningen i procent av CD4- cellantal var 1, 2%.
At week 24, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 60%.
Vid vecka 24 var andelen patienter med viralt plasma RNA under 400 kopior/ ml 60%.
Absorption Indinavir is rapidly absorbed in the fasted state with a time to peak plasma concentration of 0.8 hours ± 0.3 hours (mean ± S. D.).
Absorption Indinavir absorberas snabbt under fasta med en tid till maximal plasmakoncentration på 0, 8 timmar + 0, 3 timmar (medelvärde + S. D).
A greater than dose– proportional increase in indinavir plasma concentrations was observed over the 200 – 800 mg dose range.
En större än dosproportionell ökning i plasmakoncentrationerna av indinavir observerades i dosintervallet 200- 800 mg.
Between 800– mg and 1,000– mg dose levels, the deviation from dose– proportionality is less pronounced.
I intervallet 800 mg till 1 000 mg är avvikelsen från dosproportionalitet mindre uttalad.
As a result of the short half– life, 1.8 ± 0.4 hours, only a minimal increase in plasma concentrations occurred after multiple dosing.
Som ett resultat av den korta halveringstiden, 1, 8 + 0, 4 timmar, sågs endast en minimal ökning i plasmakoncentrationerna efter multipla doser.
The bioavailability of a single 800– mg dose of indinavir was approximately 65% (90% CI, 58 – 72%).
Biotillgängligheten efter en engångsdos om 800 mg indinavir var cirka 65% (90% CI, 58- 72%).
Data from a steady state study in healthy volunteers indicate that there is a diurnal variation in the pharmacokinetics of indinavir.
Data från en steady state- studie hos friska frivilliga tyder på att farmakokinetiken för indinavir har en dygnsvariation.
Following a dosage regimen of 800 mg every 8 hours, measured peak plasma concentrations (Cmax) after morning, afternoon and evening doses were 15,550 nM, 8,720 nM and 8,880 nM, respectively.
Efter doser om 800 mg var 8: e timme, var de uppmätta toppkoncentrationerna (Cmax) efter morgon -, eftermiddags - och kvällsdoser 15550 nM, 8720 nM respektive 8880 nM.
At steady state following a dosage regimen of 800 mg every 8 hours, HIV– seropositive adult patients in one study achieved geometric means of:
Vid steady state efter doseringen 800 mg var 8: e timme, nådde HIV- seropositiva vuxna patienter i en studie geometriska medelvärden på:
AUC0-8h of 27,813 nM*h (90% confidence interval = 22,185, 34,869), peak plasma concentrations 11,144 nM (90% confidence interval = 9,192, 13,512) and plasma concentrations at 8 hours post dose 211 nM (90% confidence interval = 163, 274).
AUC0- 8h 27813 nM* h (90% konfidensintervall = 22185, 34869), maximal plasmakoncentration 11144 nM (90% konfidensintervall = 9192, 13512) och plasmakoncentration 8 timmar efter dosering 211 nM (90% konfidensintervall = 163, 274).
Food effect At steady state following a dosage regimen of 800 mg/ 100 mg of indinavir/ ritonavir every 12 hours with a low-fat meal, healthy volunteers in one study achieved geometric means:
Effekt av föda Vid steady state efter en doseringsregim om 800 mg/ 100 mg indinavir/ ritonavir var 12: e timme i samband med en måltid med lågt fettinnehåll nådde friska frivilliga i en studie geometriska medelvärden på:
AUC0-12h 116,067 nM*h (90% confidence interval = 101,680, 132,490), peak plasma concentrations 19001 nM (90% confidence interval = 17,538, 20,588), and plasma concentrations at 12 hours post dose 2274 nM (90% confidence interval = 1,701, 3,042).
AUC0- 12h 116067 nM* h (90% konfidensintervall = 101680, 132490), maximal plasmakoncentration 19001 nM (90% konfidensintervall = 17538, 20588) och plasmakoncentration 12 timmar efter dosering 2274 nM (90% konfidensintervall = 1701, 3042).
Indinavir boosted regimen.
Indinavirstimulerad behandling:
Limited data are available on the pharmacokinetics of indinavir in association with low dose ritonavir.
Farmakokinetiska data avseende indinavir i kombination med lågdos- ritonavir är begränsade.
The pharmacokinetics of indinavir (400 mg) with ritonavir (100 mg) dosed twice daily was examined in two studies.
Farmakokinetiken hos indinavir (400 mg) med ritonavir (100 mg) två gånger dagligen har studerats i två studier.
Pharmacokinetic analysis in one study was performed on nineteen of the patients, with a median (range) indinavir AUC 0-12hr, Cmax, and Cmin of 25421 nM*h (21489-36236 nM*h), 5758 nM (5056-6742 nM) and 239 (169-421 nM), respectively.
AUC 0- 12hr 25421 nM* h (21489- 36236 nM* h), Cmax 5758 nM (5056- 6742 nM) och Cmin 239 nM (169- 421 nM).
In HIV− infected paediatric patients, a dosage regimen of indinavir hard capsules, 500 mg/ m2 every 8 hours, produced AUC0– 8hr values of 27,412 nM*h, peak plasma concentrations of 12,182 nM, and plasma concentrations at 8 hours post dose of 122 nM.
AUC och maximal plasmakoncentration
The AUC and peak plasma concentrations were generally similar to those previously observed in HIV– infected adults receiving the recommended dose of 800 mg every 8 hours; it should be observed that the plasma concentrations 8 hours post dose were lower.
Observera att plasmakoncentrationen efter 8 timmar var lägre.
Crixivan, 800 mg every 8 hours + zidovudine 200 mg every 8 hours and lamivudine 150 mg twice a day).
Under graviditet har det visats att den systemiska exponeringen av indinavir är relevant minskad (PACTG 358 Crixivan, 800 mg var 8: e timme + zidovudin 200 mg var 8: e timme och lamivudin 150 mg två gånger dagligen).
The mean indinavir plasma AUC0-8hr at week 30-32 of gestation (n=11) was 9,231 nM∗ hr, which is 74% (95% CI:
Den genomsnittliga AUC0- 8h för indinavir i plasma vid vecka 30- 32 under graviditeten (n=11) var 9231 nM* h, vilket är 74% (95% Cl:
50%, 86%) lower than that observed 6 weeks postpartum.
50%, 86%) lägre än observerat 6 veckor efter förlossningen.
The pharmacokinetics of
Sex av dessa 11 (55%) patienter hade 8 timmar efter dosering genomsnittliga plasmakoncentrationer av indinavir (Cmin) som var lägre än gränsen för pålitlig analysbestämning.
22 indinavir in these 11 patients at 6 weeks postpartum were generally similar to those observed in non-pregnant patients in another study (see section 4.6).
Farmakokinetiken för indinavir hos dessa 11 patienter 6 veckor efter förlossningen liknade i allmänhet den som observerats hos icke- gravida patienter i en annan studie (se avsnitt 4. 6).
Administration of indinavir with a meal high in calories, fat, and protein resulted in a blunted and reduced absorption with an approximate 80% reduction in AUC and an 86% reduction in Cmax.
Tillförsel av indinavir tillsammans med en måltid rik på kalorier, fett och protein resulterade i en fördröjd och minskad absorption med en cirka 80% - ig minskning av AUC och 86% - ig minskning av Cmax.
Administration with light meals (e. g., dry toast with jam or fruit conserve, apple juice, and coffee with skimmed or fat– free milk and sugar or corn flakes, skimmed or fat– free milk and sugar) resulted in plasma concentrations comparable to the corresponding fasted values.
Tillförsel tillsammans med lätta måltider (t ex rostat bröd med marmelad eller fruktkonserv, äppeljuice och kaffe med mjölk med låg fetthalt och socker eller corn flakes, mjölk med låg fetthalt och socker) resulterade i plasmakoncentrationer jämförbara med motsvarande fastevärden.
The pharmacokinetics of indinavir taken as indinavir sulphate salt (from opened hard capsules) mixed in apple sauce were generally comparable to the pharmacokinetics of indinavir taken as hard capsules, under fasting conditions.
Farmakokinetiken för indinavir givet som indinavirsulfatsalt (från öppnade kapslar, hårda) blandat i äppelmos var generellt jämförbar med farmakokinetiken för indinavir givet som kapslar, hårda hos fastande.
In HIV– infected paediatric patients, the pharmacokinetic parameters of indinavir in apple sauce were:
Hos HIV- infekterade barn och ungdomar var de farmakokinetiska parametrarna för indinavir i äppelmos:
AUC0– 8hr of 26,980 nM*h; peak plasma concentration of 13,711 nM; and plasma concentration at 8 hours post dose of 146 nM.
AUC0- 8h 26980 nM* h, maximal plasmakoncentration var 13711 nM och plasmakoncentration efter 8 timmar var 146 nM.
Distribution Indinavir was not highly bound to human plasma proteins (39% unbound).
Distribution Indinavir var inte bundet till plasmaproteiner i någon högre grad (39% obundet) hos människa.
Biotransformation Seven major metabolites were identified and the metabolic pathways were identified as glucuronidation at the pyridine nitrogen, pyridine– N– oxidation with and without 3’– hydroxylation on the indane ring, 3’– hydroxylation of indane, p– hydroxylation of phenylmethyl moiety, and N– depyridomethylation with and without the 3’– hydroxylation.
Biotransformation Sju huvudmetaboliter identifierades och de metaboliska stegen identifierades som glukuronidering vid pyridinkvävet, pyridin- N- oxidering med och utan 3 ’ - hydroxylering vid indanringen, 3 ’ - hydroxylering av indan, p- hydroxylering av fenylmetyldelen och N- depyridometylering med och utan 3 ’ - hydroxylering.
Analysis of plasma and urine samples from subjects who received indinavir indicated that indinavir metabolites had little proteinase inhibitory activity.
Analys av plasma - och urinprov från personer som fick indinavir indikerade att indinavirmetaboliterna hade föga proteashämmande aktivitet.
Elimination Over the 200– 1,000– mg dose range administered in both volunteers and HIV infected patients, there was a slightly greater than dose– proportional increase in urinary recovery of indinavir.
Eliminering Indinavir i dosintervallet 200 – 1 000 mg givet till både friska frivilliga och HIV- infekterade patienter visade en något större än dosproportionell ökning av indinavir i urinen.
Renal clearance (116 ml/ min) of indinavir is concentration– independent over the clinical dose range.
Renalt clearance (116 ml/ min) av indinavir är koncentrationsoberoende i det kliniska dosintervallet.
Less than 20% of indinavir is excreted renally.
Mindre än 20% av indinavir utsöndras via njurarna.
Mean urinary excretion of unchanged drug following single dose administration in the fasted state was 10.4% following a 700– mg dose, and 12.0% following a 1,000– mg dose.
Genomsnittliga urinutsöndringen av oförändrat läkemedel efter engångsdos under fasta var 10, 4% efter en dos på 700 mg och 12, 0% efter en dos på 1 000 mg.
Indinavir was rapidly eliminated with a half– life of 1.8 hours.
Indinavir eliminerades snabbt med en halveringstid på 1, 8 timmar.
There are no clinically significant differences in the pharmacokinetics of indinavir in HIV seropositive women compared to HIV seropositive men.
Det finns inga kliniskt signifikanta skillnader i farmakokinetiken för indinavir hos HIV- seropositiva kvinnor jämfört med HIV- seropositiva män.
Patients with mild– to– moderate hepatic insufficiency and clinical evidence of cirrhosis had evidence of decreased metabolism of indinavir resulting in approximately 60% higher mean AUC following a 400– mg dose.
Patienter med mild till måttlig leverinsufficiens och kliniska tecken på cirros visade tecken på minskad metabolism av indinavir, som resulterade i cirka 60% högre medelvärde för AUC efter en dos om 400 mg.
The mean half– life of indinavir increased to approximately 2.8 hours.
Den genomsnittliga halveringstiden för indinavir ökade till cirka 2, 8 timmar.
5.3 Preclinical safety data
24 5. 3 Prekliniska säkerhetsuppgifter
The crystals have not been associated with drug– induced renal injury.
Kristallerna har ej satts i samband med läkemedelsinducerad njurskada.
An increase in thyroidal weight and thyroidal follicular cell hyperplasia, due to an increase in thyroxine clearance, was seen in rats treated with indinavir at doses ≥ 160 mg/ kg/ day.
En ökning av tyroideas vikt samt follikulär cellhyperplasi av tyroidea, beroende på en ökning i tyroxin- clearance, sågs hos råttor behandlade med indinavir vid doser ≥ 160 mg/ kg/ dag.
An increase in hepatic weight occurred in rats treated with indinavir at doses ≥ 40 mg/ kg/ day and was accompanied by hepatocellular hypertrophy at doses ≥ 320 mg/ kg/ day.
En ökning av leverns vikt sågs hos råttor behandlade med indinavir vid doser ≥ 40 mg/ kg/ dag och åtföljdes av hepatocellulär hypertrofi vid doser ≥ 320 mg/ kg/ dag.
The maximum non– lethal oral dose of indinavir was at least 5,000 mg/ kg in rats and mice, the highest dose tested in acute toxicity studies.
Den maximala icke- letala perorala dosen av indinavir var åtminstone 5 000 mg/ kg hos råtta och mus, den högsta dos som testats i akuta toxicitetstudier.
23 Studies in rats indicated that uptake into brain tissue was limited, distribution into and out of the lymphatic system was rapid, and excretion into the milk of lactating rats was extensive.
Studier på råttor visade att upptaget i hjärnvävnad var begränsat, distributionen in i och ut ur lymfatiska systemet var snabb och utsöndringen i mjölk hos digivande råttor var betydande.
Mutagenicity Indinavir did not have any mutagenic or genotoxic activity in studies with or without metabolic activation.
Mutagenicitet Indinavir hade inte någon mutagen eller genotoxisk aktivitet i studier med eller utan metabolisk aktivering.
Carcinogenicity No carcinogenicity was noted in mice at the maximum tolerated dose, which corresponded to a systemic exposure approximately 2 to 3 times higher than the clinical exposure.
Carcinogenicitet Ingen carcinogenicitet noterades hos möss vid den högsta tolererade dosen, som motsvarade en systemisk exponering cirka 2- 3 gånger högre än den kliniska exponeringen.
In rats, at similar exposure levels, an increased incidence of thyroid adenomas was seen, probably related to an increase in release of thyroid stimulating hormone secondary to an increase in thyroxine clearance.
Hos råttor sågs, vid liknande exponeringsnivå, en ökad incidens av tyreoideaadenom, förmodligen relaterad till en ökning i frisättningen av tyroideastimulerande hormon sekundär till en ökning i tyroxin clearence.
Developmental Toxicity Developmental toxicity studies were performed in rats, rabbits and dogs (at doses which produced systemic exposures comparable to or slightly greater than human exposure) and revealed no evidence of teratogenicity.
Toxicitetsstudier avseende fosterutveckling Toxicitetsstudier avseende fosterutveckling utfördes på råttor, kaniner och hundar (vid doser som gav systemisk exponering jämförbar med eller något högre än vid human exponering) och visade inga tecken på teratogen effekt.
No external, visceral, or skeletal changes were observed in rabbits or dogs.
Inga behandlingsrelaterade yttre, viscerala eller skelettala förändringar observerades hos kaniner och hundar.
In rats and rabbits, no effects on embryonic/ foetal survival or foetal weights were observed.
Hos råttor och kaniner sågs inga behandlingsrelaterade effekter på embryo/ fosteröverlevnad eller fostervikt.