natgillin/translations-raw huggingface dataset:
When blood glucose concentrations are normal or elevated, GLP-1 and GIP increase insulin synthesis and release from pancreatic beta cells.
När blodglukosnivåerna är normala eller förhöjda, ökar GLP- 1 och GIP insulinsyntesen samt insulinfrisättningen från betaceller i bukspottkörteln.
GLP-1 also lowers glucagon secretion from pancreatic alpha cells, leading to reduced hepatic glucose production.
GLP- 1 sänker dessutom glukagonsekretionen från alfaceller i bukspottkörteln vilket leder till minskad glukosproduktion i levern.
Sitagliptin is a potent and highly selective inhibitor of the enzyme DPP-4 and does not inhibit the closely-related enzymes DPP-8 or DPP-9 at therapeutic concentrations.
Sitagliptin är en potent och mycket selektiv hämmare av DPP- 4 men hämmar inte de närbesläktade enzymerna DPP- 8 eller DPP- 9 vid terapeutiska koncentrationer.
Sitagliptin differs in chemical structure and pharmacological action from GLP-1 analogues, insulin, sulphonylureas or meglitinides, biguanides, peroxisome proliferator-activated receptor gamma (PPARγ) agonists, alpha- glucosidase inhibitors, and amylin analogues.
Sitagliptin skiljer sig i kemisk struktur och farmakologisk verkningsmekanism från GLP- 1 analoger, insulin, sulfonureider eller meglitiner, biguanider, PPARγ (peroxisome proliferator- activated receptor gamma) - agonister, alfa- glukosidashämmare och amylinanaloger.
Overall, sitagliptin improved glycaemic control when used in combination with metformin (as initial or add-on therapy) and in combination with a sulphonylurea and metformin, as measured by clinically relevant reductions in HbA1c from baseline at study endpoint (see Table 3).
Totalt sett förbättrade sitagliptin den glykemiska kontrollen när det gavs i kombination med metformin (inledande - eller tilläggsbehandling) och i kombination med en sulfonureid och metformin, mätt som kliniskt relevanta sänkningar av HbA1c för studiens effektmått, jämfört med utgångsvärdet (se Tabell 3).
In clinical trials, sitagliptin as monotherapy improved glycaemic control with significant reductions in haemoglobin A1c (HbA1c) and fasting and postprandial glucose.
I kliniska studier gav sitagliptin i monoterapi förbättring av glykemisk kontroll med signifikanta sänkningar av hemoglobin A1c (HbA1c), faste- plasma- glukos (FPG) och postprandiellt glukos (PPG).
Improvements in surrogate markers of beta cell function, including HOMA-β (Homeostasis Model Assessment-β), proinsulin to insulin ratio, and measures of beta cell responsiveness from the frequently-sampled meal tolerance test were observed.
Förbättringar av markörer för betacellsfunktionen, såsom HOMA- β (Homeostasis Model Assessment- β), kvoten proinsulin/ insulin samt betacellssvar mätt med frekvent tagna måltidstoleranstester, observerades.
Studies of sitagliptin in combination with metformin In a 24-week, placebo-controlled clinical study to evaluate the efficacy and safety of the addition of sitagliptin 100 mg once daily to ongoing metformin, sitagliptin provided significant improvements in glycaemic parameters compared with placebo.
Studier med sitagliptin i kombination med metformin I en 24- veckors placebokontrollerad klinisk studie för att utvärdera effekt och säkerhet av sitagliptin 100 mg som tillägg till pågående metforminbehandling, gav sitagliptin en signifikant förbättring av glykemiska parametrar jämfört med placebo.
In a 24-week placebo-controlled factorial study of initial therapy, sitagliptin 50 mg twice daily in combination with metformin (500 mg or 1000 mg twice daily) provided significant improvements in glycaemic parameters compared with either monotherapy.
I en 24- veckors placebokontrollerad faktoriell studie med inledande behandling, gav sitagliptin 50 mg två gånger dagligen i kombination med metformin (500 mg eller 1 000 mg två gånger dagligen) signifikanta förbättringar av glykemiska parametrar jämfört med sitagliptin eller metformin i monoterapi.
Study of sitagliptin in combination with metformin and a sulphonylurea A 24-week placebo-controlled study was designed to evaluate the efficacy and safety of sitagliptin (100 mg once daily) added to glimepiride (alone or in combination with metformin).
Studier med sitagliptin i kombination med metformin och en sulfonureid En 24- veckors placebokontrollerad studie var utformad för att utvärdera effekt och säkerhet av sitagliptin (100 mg en gång dagligen) som tillägg till glimepirid (i monoterapi eller i kombination med metformin).
Patients treated with sitagliptin had a modest increase in body weight (+1.1 kg) compared to those given placebo.
Patienter som behandlades med sitagliptin visade en liten viktökning (+1, 1kg) jämfört med patienter som fått placebo.
10 Table 3:
10 Tabell 3:
HbA1c results in placebo-controlled combination therapy studies of sitagliptin and metformin*
HbA1c resultat i placebokontrollerade kliniska studier med kombinationsbehandling med sitagliptin och metformin *
Mean change from
Genomsnittlig förändring vid vecka 24 † av
Placebo-corrected mean change
Placebokorrigerad genomsnittlig
at Week 24†
förändring av HbA1c (%) vid vecka 24 †
Sitagliptin 100 mg once daily added to ongoing metformin
- 0, 7 ‡ Sitagliptin 100 mg en gång dagligen som tillägg till pågående metforminbehandling (N=453)
therapy (N=453) Sitagliptin 100 mg once daily
Sitagliptin 100 mg en gång dagligen som tillägg till pågående glimepirid + metforminbehandling (N=115)
Sitagliptin 50 mg + metformin 500 mg (N=183) Initial Therapy (twice daily):
Sitagliptin 50 mg + metformin 500 mg (N=183)
Sitagliptin 50 mg + metformin 1000 mg (N=178)
Sitagliptin 50 mg + metformin 1 000 mg (N=178) * ITT- population (en intention- to- treat analys). †
* All Patients Treated Population (an intention-to-treat analysis). † Least squares means adjusted for prior antihyperglycaemic therapy status and baseline value. ‡ p < 0.001 compared to placebo or placebo + combination treatment.
minsta kvadratmetoden justerat för tidigare antihyperglykemisk behandlingsstatus och utgångsvärde. ‡ p < 0, 001 jämfört med placebo eller placebo + kombinationsbehandling.
In a 52-week study, comparing the efficacy and safety of the addition of sitagliptin 100 mg once daily or glipizide (a sulphonylurea agent) in patients with inadequate glycaemic control on metformin monotherapy, sitagliptin was similar to glipizide in reducing HbA1c (-0.7% mean change from baselines at week 52, with baseline HbA1c of approximately 7.5% in both groups).
I båda grupperna var utgångsvärdet för HbA1c cirka 7, 5%).
The mean glipizide dose used in the comparator group was 10 mg per day with approximately 40% of patients requiring a glipizide dose of ≤ 5 mg/ day throughout the study.
Den genomsnittliga glipiziddosen i jämförelsegruppen var 10 mg dagligen, cirka 40% av patienterna behövde en glipiziddos på ≤5 mg/ dag studien igenom.
Patients treated with sitagliptin exhibited a significant mean decrease from baseline in body weight (-1.5 kg) compared to a significant weight gain in patients administered glipizide (+1.1 kg).
Patienter behandlade med sitagliptin uppvisade en signifikant minskning från utgångsvärdet för kroppsvikt jämfört med en signifikant ökning för patienter som fick glipizid (- 1, 5 kg jämfört med +1, 1 kg).
In this study, the proinsulin to insulin ratio, a marker of efficiency of insulin synthesis and release, improved with sitagliptin and deteriorated with glipizide treatment.
Detta förhållande förbättrades med sitagliptinbehandling och försämrades med glipizidbehandling.
The incidence of hypoglycaemia in the sitagliptin group (4.9%) was significantly lower than that in the glipizide group (32.0%).
Förekomsten av hypoglykemi var signifikant lägre i sitagliptingruppen (4, 9%) än i glipizidgruppen (32, 0%).
Metformin Metformin is a biguanide with antihyperglycaemic effects, lowering both basal and postprandial plasma glucose.
Metformin Metformin är en biguanid med antihyperglykemiska effekter, vilket sänker plasmaglukosvärdet både basalt och efter måltid.
- by reduction of hepatic glucose production by inhibiting gluconeogenesis and glycogenolysis
- genom minskning av glukosproduktionen i levern, till följd av hämning av glukoneogenes och
- in muscle, by modestly increasing insulin sensitivity, improving peripheral glucose uptake and
- i en muskel, genom en modest ökning av insulinkänsligheten, vilket förbättrar det perifera
utilisation
upptaget och användningen av glukos
- by delaying intestinal glucose absorption.
- genom fördröjning av glukosabsorptionen i tarmen.
Metformin stimulates intracellular glycogen synthesis by acting on glycogen synthase.
11 Metformin stimulerar den intracellulära glykogensyntesen genom att verka på glykogensyntasen.
Metformin increases the transport capacity of specific types of membrane glucose transporters (GLUT-1 and GLUT-4).
Metformin ökar transportkapaciteten för specifika typer av membranglukostransportörer (GLUT- 1 och GLUT- 4).
This has been shown at therapeutic doses in controlled, medium-term or long-term clinical studies: metformin reduces total cholesterol, LDLc and triglyceride levels.
Detta har visats vid terapeutiska doser i kontrollerade kliniska studier under medellång eller lång tid: metformin minskar serumnivåerna av totalkolesterol, LDL- kolesterol och triglycerider.
11 The prospective randomised (UKPDS) study has established the long-term benefit of intensive blood glucose control in type 2 diabetes.
Den prospektiva, randomiserade UKPDS (UK Prospective Diabetes Study) - studien har fastställt långtidsnyttan av intensiv kontroll av blodglukosvärdet vid diabetes typ 2.
- a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related complication in the metformin
- en signifikant minskad absolut risk för diabetesrelaterad komplikation i metformingruppen
group (29.8 events/ 1,000 patient-years) versus diet alone (43.3 events/ 1,000 patient-years), p=0.0023, and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups (40.1 events/ 1,000 patient-years), p=0.0034
(29, 8 händelser/ 1 000 patientår) jämfört med endast kost (43, 3 händelser/ 1 000 patientår), p=0, 0023 samt jämfört med grupperna som fick kombinationsbehandling med en sulfonureid eller insulin i monoterapi (40, 1 händelser/ 1 000 patientår), p=0, 0034
- a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related mortality: metformin
- en signifikant minskad absolut risk för diabetesrelaterat dödsfall: metformin
7.5 events/ 1,000 patient-years, diet alone 12.7 events/ 1,000 patient-years, p=0.017
7, 5 händelser/ 1 000 patientår, endast kost 12, 7 händelser/ 1 000 patientår, p=0, 017
- a significant reduction of the absolute risk of overall mortality: metformin
- en signifikant minskad absolut risk för dödsfall, totalt sett: metformin
13.5 events/ 1,000 patient-years versus diet alone 20.6 events/ 1,000 patient-years, (p=0.011), and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups 18.9 events/ 1,000 patient-years (p=0.021)
13, 5 händelser/ 1 000 patientår jämfört med endast kost 20, 6 händelser/ 1 000 patientår (p=0, 011), samt jämfört med grupperna som fick kombinationsbehandling med en sulfonureid eller insulin i monoterapi 18, 9 händelser/ 1 000 patientår (p=0, 021) en signifikant minskad absolut risk för hjärtinfarkt: metformin 11 händelser/ 1 000 patientår,
11 events/ 1,000 patient-years, diet alone 18 events/ 1,000 patient-years, (p=0.01).
endast kost 18 händelser/ 1 000 patientår, (p=0, 01).
Efficib A bioequivalence study in healthy subjects demonstrated that the Efficib (sitagliptin/ metformin hydrochloride) combination tablets are bioequivalent to co-administration of sitagliptin phosphate and metformin hydrochloride as individual tablets.
Efficib En bioekvivalensstudie med friska individer visade att Efficib (sitagliptin/ metforminhydroklorid) kombinationstablett är bioekvivalent med samtidig administrering av sitagliptinfosfat och metforminhydroklorid i separata tabletter.
The following statements reflect the pharmacokinetic properties of the individual active substances of Efficib.
Följande redovisning avspeglar de farmakokinetiska egenskaperna hos de enskilda aktiva substanserna i Efficib.
Sitagliptin Absorption Following oral administration of a 100-mg dose to healthy subjects, sitagliptin was rapidly absorbed, with peak plasma concentrations (median Tmax) occurring 1 to 4 hours post-dose, mean plasma AUC of sitagliptin was 8.52 μ M• hr, Cmax was 950 nM.
Genomsnittlig AUC för sitagliptin i plasma var 8, 52 μM×tim, Cmax var 950 nM.
The absolute bioavailability of sitagliptin is approximately 87%.
Den absoluta biotillgängligheten för sitagliptin är ca 87%.
Distribution The mean volume of distribution at steady state following a single 100-mg intravenous dose of sitagliptin to healthy subjects is approximately 198 litres.
Distribution Efter en intravenös engångsdos av 100 mg sitagliptin till friska individer är den genomsnittliga distributionsvolymen vid steady state cirka 198 liter.
The fraction of sitagliptin reversibly bound to plasma proteins is low (38%).
Den andel sitagliptin som är bunden till plasmaproteiner är låg (38%).
Metabolism Sitagliptin is primarily eliminated unchanged in urine, and metabolism is a minor pathway.
Metabolism Sitagliptin elimineras huvudsakligen oförändrat i urinen och metaboliseras i liten utsträckning.
Approximately 79% of sitagliptin is excreted unchanged in the urine.
Cirka 79% utsöndras oförändrad i urinen.
Following a [14C]sitagliptin oral dose, approximately 16% of the radioactivity was excreted as metabolites of sitagliptin.
12 Efter en peroral dos av [C14] - sitagliptin, utsöndrades cirka 16% av radioaktiviteten som metaboliter av sitagliptin.
Six metabolites were detected at trace levels and are not expected to contribute to the plasma DPP-4 inhibitory activity of sitagliptin.
Spårmängder av sex metaboliter detekterades, men dessa förväntas inte bidra till den DPP- 4- hämmande aktiviteten av sitagliptin i plasma.
In vitro data showed that sitagliptin is not an inhibitor of CYP isoenzymes CYP3A4, 2C8, 2C9, 2D6, 1A2, 2C19 or 2B6, and is not an inducer of CYP3A4 and CYP1A2.
In vitro data visade att sitagliptin inte är en hämmare av CYP- isoenzymerna CYP3A4, 2C8, 2C9, 2D6, 1A2, 2C19 eller 2B6 och inducerar inte CYP3A4 och CYP1A2.
12 Elimination Following administration of an oral [14C]sitagliptin dose to healthy subjects, approximately 100% of the administered radioactivity was eliminated in faeces (13%) or urine (87%) within one week of dosing.
Elimination Efter en peroral dos av [C14] - sitagliptin till friska individer utsöndrades cirka 100% av den administrerade radioaktiviteten i feces (13%) eller i urinen (87%) inom en vecka efter intaget.
The apparent terminal t½ following a 100-mg oral dose of sitagliptin was approximately 12.4 hours.
Efter en 100 mg peroral dos av sitagliptin var den apparenta terminala t½ ca 12, 4 timmar.
The renal clearance was approximately 350 ml/ min.
Njurclearance var cirka 350 ml/ min.
Sitagliptin is a substrate for human organic anion transporter-3 (hOAT-3), which may be involved in the renal elimination of sitagliptin.
Sitagliptin är substrat för human organisk anjontransportör- 3 (hOAT- 3), vilken eventuellt är involverad i den renala eliminationen av sitagliptin.
The clinical relevance of hOAT-3 in sitagliptin transport has not been established.
Den kliniska betydelsen av hOAT- 3 för transporten av sitagliptin har inte fastställts.
Sitagliptin is also a substrate of p-glycoprotein, which may also be involved in mediating the renal elimination of sitagliptin.
Sitagliptin är även ett substrat för p- glykoprotein, som också kan vara inblandat i den renala eliminationen av sitagliptin.
However, cyclosporine, a p-glycoprotein inhibitor, did not reduce the renal clearance of sitagliptin.
Ciklosporin, en hämmare av p- glykoprotein, minskade emellertid inte njurclearance av sitagliptin.
Sitagliptin is not a substrate for OCT2 or OAT1 or PEPT1/ 2 transporters.
Sitagliptin utgör inget substrat för OCT2 - eller OAT1 - eller PEPT1/ 2- transportörer.
In vitro, sitagliptin did not inhibit OAT3 (IC50=160 μ M) or p-glycoprotein (up to 250 μ M) mediated transport at therapeutically relevant plasma concentrations.
In vitro hämmade inte sitagliptin transporten medierad av OAT3 (IC50=160 µM) eller p- glykoprotein (upp till 250 µM) vid terapeutiskt relevanta plasmakoncentrationer.
Characteristics in patients The pharmacokinetics of sitagliptin were generally similar in healthy subjects and in patients with type 2 diabetes.
Särskilda patientgrupper Farmakokinetiken för sitagliptin hos patienter med typ 2- diabetes var i allmänhet jämförbar med den hos friska individer.
Renal insufficiency A single-dose, open-label study was conducted to evaluate the pharmacokinetics of a reduced dose of sitagliptin (50 mg) in patients with varying degrees of chronic renal insufficiency compared to normal healthy control subjects.
Nedsatt njurfunktion En öppen studie med engångsdosering genomfördes för att utvärdera farmakokinetiken för en sänkt dos av sitagliptin (50 mg) hos patienter med varierande grad av nedsatt njurfunktion jämfört med normala friska kontrollindivider.
The study included patients with renal insufficiency classified on the basis of creatinine clearance as mild (50 to < 80 ml/ min), moderate (30 to < 50 ml/ min), and severe (< 30 ml/ min), as well as patients with end-stage renal disease (ESRD) on haemodialysis.
I studien inkluderades patienter med nedsatt njurfunktion klassificerade utifrån kreatininclearance som lätt (50 till < 80 ml/ min), måttlig (30 till < 50 ml/ min) eller kraftig (< 30 ml/ min), såväl som patienter med kronisk njursjukdom (ESRD, end stage renal disease) under hemodialysbehandling.
Patients with mild renal insufficiency did not have a clinically meaningful increase in the plasma concentration of sitagliptin as compared to normal healthy control subjects.
Patienter med lätt nedsatt njurfunktion hade ingen kliniskt betydelsefull ökning av sitagliptin i plasma jämfört med friska kontrollindivider.
An approximately 2-fold increase in the plasma AUC of sitagliptin was observed in patients with moderate renal insufficiency, and an approximately 4-fold increase was observed in patients with severe renal insufficiency and in patients with ESRD on haemodialysis, as compared to normal healthy control subjects.
En cirka 2- faldig ökning av plasma- AUC för sitagliptin observerades hos patienter med måttligt nedsatt njurfunktion och en 4- faldig ökning observerades hos patienter med kraftigt nedsatt njurfunktion och hos patienter med kronisk njursvikt med hemodialysbehandling jämfört med friska kontrollindivider.
Sitagliptin was modestly removed by haemodialysis (13.5% over a 3- to 4-hour haemodialysis session starting 4 hours post-dose).
Sitagliptin avlägsnades i ringa grad genom hemodialys (13, 5% under 3- 4 timmars hemodialysbehandling påbörjad 4 timmar efter dosering).
Sitagliptin is not recommended for use in patients with moderate or severe renal insufficiency including those with ESRD since experience in these patients is too limited (see section 4.2).
Sitagliptin rekommenderas inte till patienter med måttligt till kraftigt nedsatt njurfunktion eller till patienter med ESRD på grund av en alltför begränsad erfarenhet hos dessa patienter (se avsnitt 4. 2).
Hepatic insufficiency No dose adjustment for sitagliptin is necessary for patients with mild or moderate hepatic insufficiency (Child-Pugh score ≤ 9).
(Child- Pugh score ≤9).
There is no clinical experience in patients with severe hepatic insufficiency (Child-Pugh score > 9).
Det finns ingen klinisk erfarenhet från patienter med kraftigt nedsatt leverfunktion (Child- Pugh score > 9).
However, because sitagliptin is primarily renally eliminated, severe hepatic insufficiency is not expected to affect the pharmacokinetics of sitagliptin.
Eftersom sitagliptin huvudsakligen elimineras renalt, förväntas kraftigt nedsatt leverfunktion inte påverka sitagliptins farmakokinetik.
Elderly No dose adjustment is required based on age.
13 Äldre Ingen dosjustering är nödvändig med avseende på ålder.
Age did not have a clinically meaningful impact on the pharmacokinetics of sitagliptin based on a population pharmacokinetic analysis of Phase I and Phase II data.
Ålder hade ingen kliniskt betydelsefull påverkan på farmakokinetiken för sitagliptin baserat på farmakokinetisk populationsanalys av data från fas I - och fas II- studier.
Elderly subjects (65 to 80 years) had approximately 19% higher plasma concentrations of sitagliptin compared to younger subjects.
Äldre personer (65- 80 år) hade cirka 19% högre plasmakoncentrationer av sitagliptin jämfört med yngre personer.
Paediatric No studies with sitagliptin have been performed in paediatric patients.
Barn Det har inte utförts några studier med sitagliptin på barn.
Other patient characteristics No dose adjustment is necessary based on gender, race, or body mass index (BMI).
Andra patientgrupper Ingen dosjustering är nödvändig med avseende på kön, ras eller kroppsmasseindex (Body Mass Index (BMI)).
These characteristics had no clinically meaningful effect on the pharmacokinetics of sitagliptin based on a 13 composite analysis of Phase I pharmacokinetic data and on a population pharmacokinetic analysis of Phase I and Phase II data.
Dessa variabler hade ingen kliniskt betydelsefull påverkan på sitagliptins farmakokinetik enligt en samanalys av data från flera fas I- studier och en farmakokinetisk populationsanalys av data från fas I - och fas II- studier.
Metformin Absorption After an oral dose of metformin, tmax is reached in 2.5 h.
Metformin Absorption Efter en peroral dos av metformin uppnås maximal plasmakoncentration (Cmax) efter cirka 2, 5 timmar.
Absolute bioavailability of a 500 mg metformin tablet is approximately 50-60% in healthy subjects.
Den absoluta biotillgängligheten för en metformintablett om 500 mg är cirka 50- 60% hos friska individer.
After an oral dose, the non-absorbed fraction recovered in faeces was 20-30%.
Efter en peroral dos återfanns 20- 30% av den icke- absorberade fraktionen i feces.
It is assumed that the pharmacokinetics of metformin absorption is non-linear.
Det antas att farmakokinetiken för metforminabsorptionen är icke- linjär.
At the usual metformin doses and dosing schedules, steady state plasma concentrations are reached within 24-48 h and are generally less than 1 µg/ ml.
Vid de vanliga metformindoserna och doseringstabellerna uppnås steady state plasmakoncentrationer inom 24- 48 timmar och är vanligen mindre än 1 μg/ ml.
In controlled clinical trials, maximum metformin plasma levels (Cmax) did not exceed 4 µg/ ml, even at maximum doses.
I kontrollerade kliniska prövningar översteg inte de maximala plasmanivåerna av metformin (Cmax) 4 μg/ ml, inte ens vid maximal dosering.
Following administration of a dose of 850 mg, a 40% lower plasma peak concentration, a 25% decrease in AUC and a 35 min prolongation of time to peak plasma concentration was observed.
Efter administrering av en dos om 850 mg var den maximala plasmakoncentrationen 40% lägre, AUC minskat med 25% och tiden till maximal plasmakoncentration förlängd med 35 minuter.
Distribution Plasma protein binding is negligible.
Distribution Plasmaproteinbindningen är försumbar.
The mean Vd ranged between 63 – 276 l.
Medelvärdet på distributionsvolymen (Vd) varierade mellan 63 och 276 liter.
Elimination Renal clearance of metformin is > 400 ml/ min, indicating that metformin is eliminated by glomerular filtration and tubular secretion.
Eliminering Metformins njurclearance är > 400 ml/ min, vilket tyder på att metformin elimineras genom glomerulär filtration och tubulär sekretion.
Following an oral dose, the apparent terminal elimination half-life is approximately 6.5 h.
Efter en peroral dos är den apparenta terminala halveringstiden för eliminering cirka 6, 5 timmar.
When renal function is impaired, renal clearance is decreased in proportion to that of creatinine and thus the elimination half-life is prolonged, leading to increased levels of metformin in plasma.
Således förlängs halveringstiden för eliminering, vilket leder till ökade nivåer av metformin i plasma.