natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In rats, sirolimus caused embryo/foetotoxicity that was manifested as mortality and reduced foetal weights (with associated delays in skeletal ossification) (see section 4.6).
Hos råtta orsakade sirolimus embryo- och fetal toxicitet som manifesterades som dödfödslar och minskade födelsevikter (med tillhörande förseningar av skelettets ossifikation) (se avsnitt 4.6.).
In rats, sirolimus caused embryo/foetotoxicity that was manifested as mortality and reduced foetal weights (with associated delays in skeletal ossification) (see section 4.6).
Hos råtta orsakade sirolimus embryo- och fetal toxicitet som manifesterades som dödfödslar och minskade födelsevikter (med tillhörande förseningar av skelettets ossifikation). (se avsnitt 4.6.)
In rats, the concentration of active substance-related radioactivity was higher in breast milk than in plasma.
Hos råtta var koncentrationen av aktivt ämne högre i bröstmjölk än i plasma.
In rats, the incidence of renal tubular carcinoma was increased at 100 mg/kg/day, approximately 3 times higher exposure than the recommended human dose.
Hos råttor ökade incidensen av cancer i njurtubuli vid 100 mg/kg/dag, vid en exponering som var ungefär 3 gånger högre än den rekommenderade dosen till människa.
In rats, vandetanib had no effect on male fertility but impaired female fertility (see section 5.3).
Hos hanråttor hade vandetanib ingen effekt på fertiliteten medan fertiliteten hos honråttor försämrades (se avsnitt 5.3).
In RCC Clinical Trial 1, 31% of patients treated with temsirolimus were 65 or older.
I RCC klinisk prövning 1 för avancerad njurcancer var 31 % av de patienter som behandlades med temsirolimus 65 år eller äldre.
In RCC Clinical Trial 1, temsirolimus 25 mg was associated with a statistically significant advantage over IFN-α in the primary endpoint of OS at the 2nd pre-specified interim analysis (n = 446 events, p = 0.0078).
I RCC klinisk prövning 1 för patienter med avancerad njurcancer fann man en statistiskt signifikant fördel för temsirolimus 25 mg i förhållande till IFN- i fråga om det primära resultatmåttet OS i den andra prespecificerade interimsanalysen (n=446 händelser, p=00078).
In relapsing MS the patient has attacks (relapses) within periods with no symptoms.
Vid MS som förlöper i skov har patienten episoder av försämring, skov, och däremellan symtomfria perioder.
in remission at the start of maintenance therapy
i remission då underhållsterapin inleds
In renal angiomyolipoma caused by tuberous sclerosis, Votubia has been compared with placebo in one study involving 118 adults.
Vid renal angiomyolipoma orsakad av tuberös skleros har Votubia jämförts med placebo i en studie med 118 vuxna.
In renal transplant patients with severe chronic renal impairment (glomerular filtration rate
Till njurtransplanterade patienter med uttalad kronisk njurinsufficiens (glomerulär filtration
In renal transplant patients with severe chronic renal impairment (glomerular filtration rate
Vid njurtransplantation på patienter med uttalad kronisk njurinsufficiens (glomerulär filtration
In renally impaired patients (creatinine clearance < 10 ml/min) versus healthy subjects, there was no significant difference in mean elimination half-life (37.7 versus 32.4 hr) or clearance (21.2 versus
Ingen signifikant skillnad i halveringstid har konstaterats för patienter med försämrad njurfunktion (kreatininclearance <10 ml/minut) i jämförelse med friska försökspersoner (medelvärde 37,7 mot
In renally impaired patients (creatinine clearance <10 ml/min) versus healthy subjects, there was no significant difference in mean elimination half-life (37.7 versus 32.4 hrs) or clearance (21.2 versus
Ingen signifikant skillnad i halveringstid har konstaterats för patienter med försämrad njurfunktion (kreatininclearance <10 ml/minut) i jämförelse med friska försökspersoner (medelvärde 37,7 mot
In repeat dose studies in rodents, effects in a variety of tissues (bone, teeth, nail beds, reproductive organs, haematological tissues, kidney and pancreas) appear related to the pharmacology of VEGFR inhibition and/or disruption of VEGF signalling pathways with most effects occurring at plasma exposure levels below those observed in the clinic.
I studier med upprepad dos till gnagare tycks effekterna i en mängd olika vävnader (ben, tänder, nagelbädd, reproduktionsorgan, hematologiska vävnader, njure och pankreas) ha samband med farmakologin för VEGFR-hämning och/eller hämning av VEGF-signalerings vägar, varvid de flesta effekterna uppstår på plasmaexponeringsnivåer som ligger under dem som observeras på kliniken.
In repeat dose toxicology studies in rats, adverse effects (e.g. thickening of epiphyseal plates, lesions of the incisors) were mostly related to the mechanism of action (i.e.
I toxicitetsstudier vid upprepad dosering på råttor var de oönskade effekterna (t.ex. förtjockning av epifysplattor, lesioner på framtänderna) främst relaterade till verkningsmekanismen för nintedanib (d.v.s.
In repeat-dose toxicity studies, conducted in mice, rats, and dogs, atazanavir-related findings were generally confined to the liver and included generally minimal to mild increases in serum bilirubin and liver enzymes, hepatocellular vacuolation and hypertrophy, and, in female mice only, hepatic single- cell necrosis.
I toxicitetsstudier med upprepade doser, genomförda på mus, råtta och hund var atazanavirrelaterade fynd i allmänhet begränsade till levern och inkluderade vanligen minimal till lätt förhöjning i serumbilirubin och leverenzymer, hepatocellulär vakuolisering och hypertrofi och endast hos mus (honor) noterades singelcellsnekros i lever.
In repeat-dose toxicology studies in animals, hepatic effects (Kupffer-cell hypertrophy/ hyperplasia, mononuclear cell infiltrates and bile duct hyperplasia) and adrenal gland effects (changes in cytoplasmic vacuolation and adrenal cortical hypertrophy/hyperplasia) were observed at exposures similar or slightly higher than the clinical AUC exposure.
I toxicitetsstudier med upprepad dosering hos djur observerades hepatiska effekter (Kupffer- cellhypertrofi/hyperplasi, mononukleära cellinfiltrat och gallgångshyperplasi) och binjureeffekter (förändringar i cytoplasmatisk vakuolering och binjurebarkshypertrofi/hyperplasi) vid exponeringsnivåer motsvarande eller något högre än klinisk AUC-exponering.
In repeat-dose toxicology studies in dogs, reversible perivascular inflammation was observed in the central nervous system, for which no-effect doses corresponded to exposures 19 and 10 times those in humans (at 0.5 and 1 mg respectively).
I toxicitetsstudier med upprepade doser på hund, sågs reversibel perivaskulär inflammation i centrala nervsystemet för vilken no-effect-doser motsvarade exponeringar för 19 och 10 gånger de hos människa (vid 0,5 mg respektive 1 mg).
In repeated dose toxicity studies, the only finding of relevance was an increase in melanin pigmentation in the dog, which is consistent with the active substance’s pharmacological activity.
Vid studier av toxicitet vid upprepad dosering var det enda relevanta resultatet en ökning av melaninpigmenteringen hos hund, vilket överensstämmer med den aktiva substansens farmakologiska aktivitet.
In REPLACE-2 thrombocytopenia occurred in 20 bivalirudin-treated patients (0.7%).
Trombocytopeni rapporterades hos 20 bivalirudinbehandlade patienter som deltog i REPLACE-2- studien (0,7 %).
In replacement therapy the dose may need to be individualised for each patient dependent on the pharmacokinetic and clinical response.
Vid substitutionsterapi kan dosen behöva anpassas individuellt för varje patient beroende på det farmakokinetiska och kliniska svaret.
In replacement therapy the dose may need to be individualised for each patient dependent on the pharmacokinetic and clinical response.
Vid substitutionsterapi kan dosen behöva individualiseras för varje patient beroende på det farmakokinetiska och kliniska svaret.
In reproduction studies performed with nepafenac in rats, maternally toxic doses ≥ 10 mg/kg were associated with dystocia, increased postimplantation loss, reduced foetal weights and growth, and reduced foetal survival.
I reproduktionsstudier med nepafenak på råtta medförde doser som var toxiska för mödrarna (≥ 10 mg/kg) dystoci, ökad postimplantationsförlust, minskad fostervikt och -tillväxt samt minskad fosteröverlevnad.
In reproductive and developmental toxicity studies, there were reductions in foetal growth and survival, and some stillbirths secondary to maternal toxicity.
I toxikologiska studier av reproduktion och fosterutveckling sågs minskad fostertillväxt och - överlevnad samt några dödfödslar sekundärt till maternell toxicitet.
In reproductive and developmental toxicity studies, there were reductions in foetal growth and survival, and some stillbirths secondary to maternal toxicity.
I toxikologiska studier av reproduktion och fosterutveckling sågs minskad fostertillväxt och överlevnad samt några dödfödslar sekundärt till maternell toxicitet.
In reproductive toxicity studies in animals, dolutegravir was shown to cross the placenta.
I djurstudier av reproduktionstoxicitet passerade dolutegravir placenta.
In reproductive toxicity studies in rats and rabbits, trametinib induced maternal and developmental toxicity.
I studier av reproduktionstoxicitet på råtta och kanin inducerade trametinib toxiska effekter på moderdjur och fosterutveckling.
In reproductive toxicity studies, administration of rosiglitazone to rats during mid-late gestation was
I reproduktionstoxikologiska studier var administrering av rosiglitazon till råttor under andra halvan av dräktighetsperioden förenad med fosterdöd och försenad fosterutveckling.
In reproductive toxicology studies, evidence of impaired fertility was seen in rats.
Nedsatt fertilitet har observerats i råtta i reproduktionstoxikologiska studier.
In reproductive toxicology studies, skeletal effects and a reduction in foetal growth were observed in the rat and rabbit at exposures of dulaglutide 11- to 44-fold higher than those proposed clinically, but no foetal malformations were observed.
I reproduktionstoxikologiska studier observerades effekter på skelettet samt minskad fostertillväxt hos råtta och kanin vid dulaglutidexponeringar som låg 11–44 gånger över den föreslagna kliniska dosen, men inga fostermissbildningar observerades.
In responders, this response was maintained during 48 weeks. (see section 4.2).
Hos dem som svarade på behandlingen kvarstod effekten i 48 veckor (se avsnitt 4.2).
In response evaluable patients, the objective response rate by the RECIST criteria was 12.2% (95% CI: 9.4%, 15.5%) by independent review for the eribulin arm compared to 4.7% (95% CI: 2.3%, 8.4%) for the TPC arm.
Hos utvärderingsbara patienter med respons var den objektiva responsfrekvensen enligt RECIST- kriterierna 12,2 % (95 % CI: 9,4 %; 15,5 %) vid oberoende granskning för eribulin-armen jämfört med 4,7 % (95 % CI: 2,3 %; 8,4 %) för TPC-armen.
In response to subcutaneous doses of Preotact (100 micrograms parathyroid hormone), serum total calcium levels increase gradually and reach peak concentration (mean increase in 129 patients, 0.15 mmoll) at approximately 6 to 8 hours after dosing.
Som svar på subkutana doser av Preotact (100 mikrogram parathormon) ökar den totala serumkalciumnivån gradvis och når maximal koncentration ungefär 6-8 timmar efter administrering (genomsnittlig ökning hos 129 patienter, 0,15 mmol/l).
In restless legs syndrome, patients using doses of Leganto between 1 and 3 mg/24 h had a greater improvement than those using placebo in the two studies, as measured on both symptom scales.
Vid behandling av restless legs syndrom lindrades symtomen mer hos patienter som fick Leganto- doser på mellan 1 och 3 mg/24 timmar än hos dem som fick placebo i de två studierna enligt mätningar på båda symtomskalorna.
In rhDNase users in study 301 the relative change in FEV1 % predicted from baseline across 26 weeks of treatment was 2.83 (95% CI -0.62, 6.27).
Hos rhDNas-användare i studie 301 var den relativa förändringen i % av predicerat FEV1 från baslinjen under 26 veckors behandling 2,83 (95 % CI -0,62, 6,27).
In Rheumatoid Arthritis and in CAPS, your body produces too much of a cytokine called interleukin-1.
Om du har reumatoid artrit eller CAPS producerar din kropp för mycket av en cytokin som kallas interleukin-1.
In rheumatoid arthritis patients, immediate depletion of B cells in the peripheral blood was observed following two infusions of 1000 mg MabThera separated by a 14 day interval.
Hos patienter med reumatoid artrit observerades en omedelbar minskning av antalet B-celler i perifert blod efter två MabThera- infusioner på 1000 mg givna med 14 dagars intervall.
In rheumatoid arthritis patients, immediate depletion of B cells in the peripheral blood was observed following two infusions of 1000 mg MabThera separated by a 14 day interval.
Hos patienter med reumatoid artrit observerades en omedelbar minskning av antalet B-celler i perifert blod efter två MabThera- infusioner à 1000 mg givna med 14 dagars intervall.
In rheumatoid arthritis premedication with glucocorticoids should also be administered before each infusion of MabThera in order to reduce the frequency and severity of IRRs (see section 4.2 and section 4.8).
Vid reumatoid artrit bör premedicinering med glukokortikoider också ges för att reducera frekvensen samt svårighetsgraden av infusionsrelaterade reaktioner (se avsnitt 4.2 och 4.8).
In rheumatoid arthritis, Cimzia with methotrexate was more effective than placebo with methotrexate.
Vid behandling av reumatoid artrit var Cimzia med metotrexat effektivare än placebo med metotrexat.
In rheumatoid arthritis, Leflunomide Winthrop has been studied in four main studies involving over 2,000 patients, in which it was compared with placebo (a dummy treatment), or with methotrexate or sulphasalazine (other medicines used to treat rheumatoid arthritis).
För behandling av reumatoid artrit har Leflunomide Winthrop undersökts i fyra större studier där över 2 000 patienter deltog och där läkemedlet jämfördes med placebo (overksam behandling) eller med metotrexat eller sulfasalazin (andra läkemedel som används för att behandla reumatoid artrit).
In rheumatoid arthritis, Leflunomide Winthrop was more effective than placebo and as effective as sulphasalazine.
Leflunomide Winthrop var effektivare än placebo och lika effektivt som sulfasalazin vid behandling av reumatoid artrit.
In rheumatoid arthritis, methotrexate is continued while using Trudexa.
Vid reumatoid artrit forsätter man att använda metotrexat tillsammans med Trudexa.
In rheumatoid arthritis, methotrexate is continued while using Trudexa.
Vid reumatoid artrit fortsätter man att använda metotrexat tillsammans med Trudexa.
In rheumatoid arthritis, Orencia has been studied in four main studies involving a total of 1,733 adults.
När det gäller reumatoid artrit har Orencia undersökts i fyra huvudstudier som omfattade sammanlagt 1 733 vuxna.
In rheumatoid arthritis, Orencia was more effective than placebo in improving symptoms in all of the studies.
Orencia var effektivare än placebo när det gällde att förbättra symtomen av reumatoid artrit i samtliga studier.
In rheumatoid arthritis, RoActemra can be given as an infusion into a vein or as an injection under the skin.
Vid reumatoid artrit kan RoActemra ges som dropp i en ven eller som injektion under huden.
In rheumatoid arthritis, the greatest reductions in symptoms were seen in the studies examining Humira as an add-on to methotrexate: around two-thirds of the patients adding Humira had at least a 20% reduction in symptoms after six months, compared with a quarter of those adding placebo.
Vid reumatoid artrit sågs den största lindringen av symtom i de studier som undersökte Humira som tillägg till metotrexat: cirka två tredjedelar av patienterna som fick Humira som tillägg hade minst 20 procents lindring av symtomen efter sex månader, jämfört med en fjärdedel av dem som fick placebo som tillägg.
In rheumatoid arthritis, your body produces too much of a cytokine called interleukin-1.
Om du har reumatoid artrit producerar din kropp för mycket av en cytokin som kallas interleukin-1.
In rheumatoid arthritis: leflunomide therapy is usually started with a loading dose of 100 mg once daily for 3 days.
Vid reumatoid artrit: Behandling med leflunomid inleds vanligen med en startdos på 100 mg en gång dagligen under 3 dagar.
In rheumatoid arthritis: leflunomide therapy is usually started with a loading dose of 100 mg once daily for 3 days.
Vid reumatoid artrit: Behandling med leflunomid inleds vanligen med en startdos på 100 mg en gång om dagen under 3 dagar.
In RHODOS a total of 85 LHON patients, 14-66 years of age, with any of the 3 primary mtDNA mutations (G11778A, G3460A or T14484C) and disease duration of not more than 5 years were enrolled.
I RHODOS-studien ingick sammanlagt 85 LHON-patienter i åldern 14–66 år, vilka hade någon av de tre primära mtDNA-mutationerna (G11778A, G3460A eller T14484C) och en sjukdomstid på högst fem år.
in rifabutin exposure and especially in
Exponeringen för rifabutin, och särskilt för
In RVO
Av RVO
In safety pharmacology studies in dogs, ONIVYDE had no effect on cardiovascular, hemodynamic, electrocardiographic, or respiratory parameters at doses up to 21 mg/kg (420 mg/m2).
I säkerhetsfarmakologistudier på hundar hade ONIVYDE ingen effekt på kardiovaskulära, hemodynamiska, elektrokardiografiska eller respiratoriska parametrar vid doser upp till 21 mg/kg (420 mg/m2).
In sALCL, Adcetris has been studied in one main study in 58 sALCL patients whose cancer had come back or had not responded to treatment.
Vid systemiskt anaplastiskt storcellslymfom har Adcetris studerats i en huvudstudie med 58 patienter som hade systemiskt anaplastiskt storcellslymfom vars cancer hade kommit tillbaka eller inte hade svarat på behandling.
In SAWYER trial (BO25341) the incidence of treatment-induced/enhanced anti-rituximab antibodies was similar in the two treatment arms; 6.7% intravenous vs.
I studien SAWYER (BO25341) var incidensen av behandlingsinducerade/ökade anti-rituximab-antikroppar jämförbara i de båda behandlingsgrupperna;
In SC- II, 656 patients were randomized 2:1 to tocilizumab subcutaneous 162 mg every other week or placebo, in combination with non-biologic DMARD(s).
I SC-II randomiserades 656 patienter i förhållande 2:1 till att få subkutant tocilizumab 162 mg varannan vecka eller placebo, i kombination med icke biologiskt DMARD.
In SC-I, 1262 patients were randomized 1:1 to receive tocilizumab subcutaneous 162 mg every week or tocilizumab intravenous 8 mg/kg every four weeks in combination with non-biologic DMARD(s).
I SC-I randomiserades 1262 patienter i förhållande 1:1 till att få subkutant tocilizumab 162 mg varje vecka eller intravenöst tocilizumab 8 mg/kg var fjärde vecka i kombination med icke-biologiskt DMARD.
In SC-I, a total of 625 patients treated with tocilizumab 162mg weekly were tested for anti- tocilizumab antibodies in the 6 month controlled period.
I SC-I testades totalt 625 patienter som behandlats med tocilizumab 162 mg veckovis, för anti- tocilizumab-antikroppar under den 6 månader långa kontrollperioden.
In SC-II, a total of 434 patients treated with tocilizumab 162mg every other week were tested for anti- tocilizumab antibodies in the 6 month controlled period.
I SC-II testades totalt 434 patienter som behandlats med tocilizumab 162 mg varannan vecka, för anti- tocilizumab-antikroppar under den 6 månader långa kontrollperioden.
In schizoaffective disorder clinical trials, a higher percentage of INVEGA-treated subjects (5%) had an increase in body weight of ≥ 7% compared with placebo-treated subjects (1%).
I kliniska prövningar av schizoaffektivt syndrom uppvisade en högre procentandel av INVEGA- behandlade individer (5 %) en viktuppgång på  7 % jämfört med placebobehandlade individer (1 %).
In schizophrenia clinical trials, there was no difference observed between placebo and the 3 and 6 mg doses of INVEGA.
I kliniska prövningar av schizofreni observerades inga skillnader mellan placebo och 3- och 6 mg- doserna av INVEGA.
In SCN patients
Hos patienter med SCN
In SCN patients
Hos patienter med svår kronisk neutropeni
In SCN patients the most frequent undesirable effects attributable to filgrastim were bone pain, general musculoskeletal pain and splenomegaly.
Hos patienter med SCN var de vanligaste biverkningar som kunde tillskrivas filgrastim skelettsmärta, generell muskuloskeletal smärta och splenomegali.
In SCN patients the most frequent undesirable effects attributable to filgrastim were bone pain, general musculoskeletal pain and splenomegaly.
Hos patienter med svår kronisk neutropeni var de vanligaste biverkningar som kunde tillskrivas filgrastim skelettsmärta, generell muskuloskeletal smärta och splenomegali.
In SCN patients, the most frequent undesirable effects attributable to filgrastim were bone pain, general musculoskeletal pain and splenomegaly.
Hos patienter med allvarlig konisk neutropeni (SCN) var de vanligaste biverkningarna relaterade till filgrastim skelettsmärta, allmän muskuloskeletal smärta och splenomegali.
In secondary analyses on the subset of patients undergoing allogeneic transplants, Defitelio prophylaxis was also associated with a lower incidence and less Grade 2 to 4 severity of acute graft versus host disease (aGvHD) by Day+100.
Vid sekundära analyser av den undergrupp patienter som genomgick allogen transplantation var profylax med Defitelio kopplat till en lägre incidens av akut transplantat mot värdsjukdom dag+100 och färre fall av allvarlighetsgrad 2–4.
In SEGA caused by tuberous sclerosis, Votubia has been studied in two main studies: the first study involved 28 adults and children aged three years and above.
Vid SEGA orsakad av tuberös skleros har Votubia undersökts i en huvudstudie med 28 vuxna och barn från tre års ålder.
In separate single dose studies, at the recommended doses, paediatric patients had comparable AUC and Cmax values of desloratadine to those in adults who received a 5 mg dose of desloratadine syrup.
I separata singeldosstudier vid rekommenderade doser hade pediatriska patienter AUC och Cmax- värden för desloratadin jämförbara med de hos vuxna som erhöll 5 mg desloratadin sirap.
In September 2011 this indication was restricted to the maintenance of normal heart rhythm in ‘persistent’ or ‘paroxysmal’ atrial fibrillation after normal heart rhythm has been restored.
I september 2011 begränsades denna indikation till bibehållande av normal hjärtrytm vid persisterande eller paroxysmalt förmaksflimmer efter att normal hjärtrytm har återställts.
In several controlled studies, epoetins have not been shown to improve overall survival or decrease the risk of tumour progression in patients with anaemia associated with cancer.
I flera kontrollerade studier har epoetiner inte visats förbättra den totala överlevnaden eller sänka risken för tumörprogression hos patienter med cancerassocierad anemi.
In several controlled studies, epoetins have not been shown to improve overall survival or decrease the risk of tumour progression in patients with anaemia associated with cancer.
Ingen av flera kontrollerade studier har kunnat visa att epoetiner förbättrar den totala överlevnaden eller sänker risken för tumörprogression hos patienter med cancerassocierad anemi.
In severe aplastic anaemia, 40% of patients (17 out of 43) responded to treatment after 12 weeks, and 65% of responders (11 out of 17) either had a platelet count increase of at least 20,000 cells per microliter or had a platelet count that was stable without need for blood transfusions.
Vid svår aplastisk anemi svarade 40 procent av patienterna (17 av 43 patienter) på behandlingen efter 12 veckor, och 65 procent av dessa (11 av 17 patienter) uppvisade antingen en ökning av antalet blodplättar med minst 20 000 celler per mikroliter eller en stabil blodplättsnivå utan att blodtransfusioner behövde göras.
in severe chronic neutropenia patients
hos patienter med svår kronisk neutropeni