natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The incidence of Xiapex-associated pruritus increased after more Xiapex injections in patients with Dupuytren’s contracture.
Incidensen av Xiapex-associerad pruritus ökade efter fler Xiapex-injektioner hos patienter med Dupuytrens kontraktur.
The incidence of YMDD mutant HBV was similar to that observed in adults, ranging from 19 % at week 52 up to 45 % in patients treated continuously for 24 months.
Incidensen av YMDD-variant av HBV var likartad den som observerats hos vuxna, varierande från 19 % i vecka 52 och upp till 45 % hos patienter som behandlats kontinuerligt i 24 månader.
The incidence per 100 subject-years of all serious infections was 4.3; 95% CI: 3.8, 4.8, in patients receiving golimumab 100 mg and 2.6; 95% CI: 2.1, 3.2, in patients receiving golimumab 50 mg.
Incidensen per 100 patientår av alla allvarliga infektioner var 4,1; 95% KI: 3,6, 4,5, hos patienter som fick golimumab 100 mg och 2,5; 95% KI: 2,0, 3,1, hos patienter som fick golimumab 50 mg.
The incidence rate did not increase for malignancies overall, by major type (non-melanomatous skin cancer, solid tumors, and hematologic malignancies), or for individual tumor types in the double blind and open label period compared to the double-blind experience.
Generellt sett ökade inte incidensen av maligniteter, med avseende på huvudgrupp (icke-melanom hudcancer, solida tumörer och hematologiska maligniteter) eller individuella tumörtyper, under den dubbelblinda och öppna fasen jämfört med enbart den dubbelblinda fasen.
The incidence rate of new cases of infections in placebo-controlled clinical trials in rheumatoid arthritis was 1.03 per patient-year for all Cimzia-treated patients and 0.92 per patient-year for placebo-treated patients.
Incidensen av nya fall av infektioner i placebokontrollerade kliniska studier på patienter med reumatoid artrit var 1,03 per patientår för alla Cimzia-behandlade patienter och 0,92 per patientår för placebo-behandlade patienter.
The incidence rate of observed malignancies was consistent with that expected in an age- and gender- matched rheumatoid arthritis population (see section 4.4).
Incidensen av antalet observerade maligniteter överensstämde med det förväntade antalet i en ålders- och könsmatchad reumatoid artrit-population (se avsnitt 4.4).
The incidence rates for the primary safety outcome (major or clinically relevant non-major bleeding events) were slightly lower in the rivaroxaban treatment group (10.3% (249/2412)) than in the enoxaparin/VKA treatment group (11.4% (274/2405)).
Incidensen för det primära säkerhetsmåttet (allvarlig eller icke-allvarlig kliniskt relevant blödning) var något lägre i rivaroxabangruppen (10,3% (249/2412)) än i enoxaparin/VKA-gruppen (11,4% (2704/2405)).
The incidence rates for the principal safety outcome (major and non-major clinically relevant bleeding events) were similar for both treatment groups (see Table 4).
Incidensen för det primära säkerhetsmåttet (allvarlig blödning samt icke-allvarlig kliniskt relevant blödning) var likartad för bägge behandlingsgrupperna (se tabell 4).
The incidence rates for the principal safety outcome (non-CABG TIMI major bleeding events) were higher in patients treated with Xarelto than in patients who received placebo (see Table 5).
Incidensen för det primära säkerhetsmåttet (icke-CABG-relaterad större blödning enligt TIMI) var högre hos patienter behandlade med Xarelto än hos patienter som fick placebo (se tabell 5).
The incidence rates per 100 patient-years were 0.73 for non-melanomatous skin cancer, 0.59 for solid malignancies and 0.13 for hematologic malignancies.
Incidensen per 100 patientår var 0,73 för icke-melanom hudcancer, 0,59 för solida maligniteter och 0,13 för hematologiska maligniteter.
The incidences are presented below:
Incidenserna presenteras nedan:
The incidences of Grade ≥3 neutropenia were higher in the high-trifluridine AUC group (47.8%) compared with the low-trifluridine AUC group (30.4%).
Incidensen av neutropeni av grad ≥3 var högre i gruppen med högt trifluridin-AUC (47,8 %) än i gruppen med lågt trifluridin-AUC (30,4 %).
The incident light dose is 20 J/cm2, delivered at an irradiance of 100 mW/cm2 to the tumour surface, implying an illumination time of approximately 200 seconds.
Den infallande dosen ljus är 20 J/cm2 och levereras till tumörytan med en irradians av 100 mW/cm2, vilket innebär en bestrålningstid på ca 200 sekunder.
The incident light dose is 20 J/cm2, delivered by the microlens fibre-optic in a circular field to the tumour surface at an irradiance of 100 mW/cm2, implying an illumination time of 200 seconds.
Den infallande dosen ljus är 20 J/cm2 och levereras av mikrolinsfiberoptiken i ett cirkelformat fält till tumörytan med en irradians av 100 mW/cm2, vilket innebär en bestrålningstid på 200 sekunder.
The inclusion criteria identified patients who at baseline had evidence of early disease progression.
Inklusionskriterierna identifierade patienter som vid studiestart hade evidens för tidig sjukdomsprogress.
The increase from baseline in lumbar spine and femoral neck BMD was 6.8 and 2.2, respectively in patients treated with Preotact.
Jämfört med utgångsvärdet ökade BMD i ländrygg med 6,8% och i lårbenshals med 2,2% hos patienter som behandlades med Preotact.
The increase in
Ökningen av
The increase in 24-hour urine volume was dose dependent.
Ökningen av urinvolymen över 24 timmar var dosberoende.
The increase in AUC∞, AUCt, and Cmax is of 111.88%, 114.06%, and 115.28% respectively.
Ökningen av AUC∞, AUCt, och Cmax är 111,88 procent, 114,06 procent respektive 115,28 procent.
The increase in efavirenz pharmacokinetic parameters is not considered clinically significant.
Förhöjningen av de farmakokinetiska parametrarna för efavirenz anses inte vara kliniskt signifikanta.
The increase in mean AUC is linear and dose proportional in the therapeutic range.
Ökningen av genomsnittlig AUC är linjär och dosproportionell inom terapiområdet.
The increase in mean AUC with increasing dose was linear and dose proportional in the range of 25–1,000 mg imatinib after oral administration.
Ökningen av genomsnittlig AUC med ökande dos var linjär och dosproportionerlig i intervallet 25–1 000 mg imatinib efter peroral tillförsel.
The increase in survival seen in the docetaxel weekly arm was not statistically significant compared to the mitoxantrone control arm.
Ökningen i överlevnad som noterades i den veckovisa docetaxel-armen var inte statistiskt signifikant jämfört med mitoxantron-kontrollarmen.
The increase in survival seen in the docetaxel weekly arm was not statistically significant compared to the mitoxantrone control arm.
Ökningen i överlevnad som noterades i den veckovisa docetaxelarmen var inte statistiskt signifikant jämfört med mitoxantron-kontrollarmen.
The increase in tenofovir exposure (AUC and Cmax) was around 40-80% during co- treatment with Epclusa and tenofovir disoproxil fumarate/emtricitabine as part of various HIV regimens.
Ökningen av exponeringen för tenofovir (AUC and Cmax) var omkring 40–80 % vid samtidig behandling med Epclusa och tenofovirdisoproxilfumarat/emtricitabin som en del av olika hiv-regimer.
The increase in vilanterol exposure was not associated with an increase in beta-adrenergic agonist related systemic effects on heart rate, blood potassium or QT interval (corrected using the Fridericia method).
Den ökade exponeringen för vilanterol var inte kopplad till någon ökning av beta- agonistrelaterade systemeffekter på hjärtfrekvens, serumkalium eller QT-intervall (korrigerat med Fridericia- metoden).
The increase in vilanterol exposure was not associated with an increase in beta2- agonist related systemic effects on heart rate, blood potassium or QTcF interval.
Ökningen av vilanterolexponeringen hade inget samband med någon ökning av beta2-agonistrelaterade systemiska effekter på hjärtfrekvens, serumkalium eller QTcF-intervall.
The increase in vilanterol exposure was not associated with an increase in beta2-agonist related systemic effects on heart rate, blood potassium or QTcF interval.
Ökningen av vilanterolexponeringen hade inget samband med någon ökning av beta2-agonistrelaterade systemiska effekter på hjärtfrekvens, serumkalium eller QTcF-intervall.
The increase might be higher in individual patients with CYP2D6 poor metaboliser genotype.
Ökningen kan vara högre hos patienter som är långsamma CYP2D6 metaboliserare.
The increase of alkaline phosphatase by glucocorticoids could be related to enlargement of the liver (hepatomegaly) with increased serum hepatic enzymes.
Den af glukokortikoider forårsagede stigning i alkalisk fosfatase kan være forbundet med hepatomegali og forhøjede leverenzymer i serum.
The increase of alkaline phosphatase by glucocorticoids could be related to enlargement of the liver (hepatomegaly) with increased serum hepatic enzymes.
Den stigning i basisk fosfatase, der forårsages af binyrebarkhormoner, kan være ledsaget af forstørret lever og forhøjede leverenzymer i serum.
The increase of tipranavir
Trots närmast en halvering av C12h
The increased dose interval for emtricitabine/tenofovir disoproxil in HIV-1 infected patients with moderate renal impairment is expected to result in higher peak plasma concentrations and lower Cmin levels as compared to patients with normal renal function.
Hos hiv-1 infekterade patienter med måttligt nedsatt njurfunktion förväntas det ökade dosintervallet för emitricitabin/tenofovirdisoproxil resultera i högre maximala plasmakoncentrationer och lägre Cmin- nivåer än hos patienter med normal njurfunktion.
The increased efavirenz concentrations observed following administration with food may lead to an increase in frequency of adverse reactions (see sections 4.4 and 5.2).
De förhöjda efavirenzkoncentrationer som setts efter administrering av efavirenz tillsammans med föda kan leda till en ökning av biverkningsfrekvens (se avsnitt 4.4 och 5.2).
The increased exposure of tenofovir could potentiate adverse reactions associated with tenofovir disoproxil fumarate, including renal disorders.
Den ökade exponeringen för tenofovir kan förstärka biverkningar associerade med tenofovir- disoproxilfumarat, inklusive störningar i njurfunktionen.
The increased exposure of tenofovir could potentiate adverse reactions associated with tenofovir disoproxil fumarate, including renal disorders.
Den ökade exponeringen för tenofovir skulle kunna förstärka biverkningar associerade med tenofovirdisoproxil- fumarat, inklusive störningar i njurfunktionen.
The increased exposure of tenofovir could potentiate adverse reactions associated with tenofovir disoproxil fumarate, including renal disorders.
Den ökade exponeringen för tenofovir skulle kunna förstärka biverkningar associerade med tenofovirdisoproxilfumarat, inklusive störningar i njurfunktionen.
The increased exposure of tenofovir could potentiate adverse reactions associated with tenofovir disoproxil, including renal disorders.
Den ökade exponeringen för tenofovir kan förstärka biverkningar associerade med tenofovirdisoproxil, inklusive störningar i njurfunktionen.
The increased exposure of tenofovir could potentiate tenofovir- associated adverse events, including renal disorders.
Den ökade exponeringen för tenofovir kan förstärka tenofovirassocierade biverkningar, inklusive störningar i njurfunktionen.
The increased exposure of tenofovir could potentiate tenofovir-associated adverse events, including renal disorders.
Den ökade exponeringen för tenofovir kan förstärka tenofovirassocierade biverkningar, inklusive störningar i njurfunktionen.
The increased exposure to darunavir in HIV-1 infected patients compared to healthy subjects may be explained by the higher concentrations of α1-acid glycoprotein (AAG) in HIV-1 infected patients, resulting in higher darunavir binding to plasma AAG and, therefore, higher plasma concentrations.
Den ökade exponeringen för darunavir hos HIV-1infekterade patienter jämfört med friska frivilliga kan förklaras med de högre halterna av surt 1-glykoprotein (AAG) hos HIV-1-infekterade patienter, vilket leder till högre darunavirbindning till plasma-AAG och därmed till högre plasmakoncentrationer.
The increased risk of overall and major hypoglycemia was primarily observed in subjects with A1C < 7% at baseline.
Den ökade risken för total och svår hypoglykemi observerades främst hos försökspersoner med HbA1c<7 % vid baseline.
The increased risk of overall and major hypoglycemia was primarily observed in subjects with A1C <7% at baseline.
Den ökade risken för total och svår hypoglykemi observerades främst hos försökspersoner med HbA1c<7 % vid baseline.
The increased risk of overall and major hypoglycemia was primarily observed in subjects with A1C <7% at baseline.
Den ökade risken för total och svår hypoglykemi observerades främst hos försökspersoner med HbA1c<7 % vid studiestart.
The increased risk of overall hypoglycemia and major hypoglycemia observed in the saxagliptin-treated group occurred primarily in subjects treated with SU at baseline and not in subjects on insulin or metformin monotherapy at baseline.
Den ökade risken för total hypoglykemi och svår hypoglykemi som observerades i den saxagliptinbehandlade gruppen förekom främst hos försökspersoner som behandlades med SU vid baseline och inte hos försökspersoner som fick insulin eller metformin som monoterapi vid baseline.
The increased risk of thromboembolism in pregnancy, and particularly the 6-week period of the puerperium, must be considered (for information on "Pregnancy and lactation" see section 4.6).
Den ökade risken för tromboemboli vid graviditet och i synnerhet 6-veckorsperioden i puerperiet måste beaktas (för information om "Graviditet och amning" se avsnitt 4.6).
The increased risk of VTE during the postpartum period should be considered when re-starting IOA (see section 4.2 and 4.4).
Den ökade risken för VTE efter förlossning ska beaktas vid återinsättning av IOA (se avsnitt 4.2 och 4.4).
The increased risk of VTE during the postpartum period should be considered when re-starting Zoely (see section 4.2 and 4.4).
Den ökade risken för VTE efter förlossning ska beaktas vid återinsättning av Zoely (se avsnitt 4.2 och 4.4).
The increased UGE with SGLT2 inhibition also translates to an osmotic diuresis, with the diuretic effect leading to a reduction in systolic blood pressure; the increase in UGE results in a loss of calories and therefore a reduction in body weight, as has been demonstrated in studies of patients with type 2 diabetes.
Ökat UGE till följd av SGLT2- hämningen leder också till en osmotisk diures, och den diuretiska effekten leder till en sänkning av det systoliska blodtrycket; ökningen av UGE leder till en förlust av kalorier och därmed en minskning av kroppsvikten, vilket har visats i studier på patienter med typ 2-diabetes.
The increases for both celecoxib dose groups versus placebo were mainly due to an increased incidence of myocardial infarction.
Ökningen för båda grupperna med celecoxib-doser jämfört med placebo var till största delen orsakad av ökad incidens av hjärtinfarkt.
The increases in enteral nutritional volume corresponded to increases in enteral calories, which were highest at the recommended dose.
Ökningarna av enteral nutritionsvolym motsvarade ökningar av enterala kalorier, vilka var högst vid den rekommenderade dosen.
The independent review of patient scans confirmed the findings of the investigator assessment of PFS.
Den oberoende undersökningen av patientbilderna bekräftade resultatet av prövarens bedömning av PFS.
The indication for NeoRecormon treatment and, if given, the single dose should be determined from the required amount of pre-donated blood and the endogenous red cell reserve according to the following graphs.
Indikationen för behandling med NeoRecormon och endosmängden, om den ges, skall bestämmas av mängden donerat blod som krävs och den endogena röda-blodkroppsreserven enligt följande figurer.
The indication for NeoRecormon treatment of nephrosclerotic patients not yet undergoing dialysis should be defined individually, as a possible acceleration of progression of renal failure cannot be ruled out with certainty.
Indikationen för behandling med NeoRecormon av nefrosklerotiska patienter som ännu ej dialysbehandlats skall bedömas individuellt eftersom en progress av njurinsufficiensen ej med säkerhet kan uteslutas.
The indication for treatment with NeoRecormon and, if given, the single dose should be determined from the required amount of pre-donated blood and the endogenous red cell reserve according to the following graphs.
Indikationen för behandling med NeoRecormon och endosmängden, om den ges, skall bestämmas av mängden donerat blod som krävs och den endogena röda-blodkroppsreserven enligt följande figurer.
The indication in adults is based on week 48 analyses from 2 Phase III trials in highly pre-treated patients where INTELENCE was investigated in combination with an optimised background regimen (OBR) which included darunavir/ritonavir.
Indikationen hos vuxna baseras på 48-veckorsanalys av två fas III-studier på höggradigt behandlingserfarna patienter där INTELENCE studerades i kombination med en optimerad bakgrundsregim (OBR), vari ingick darunavir/ritonavir.
The indication in paediatric patients is based on 48-week analyses of a single-arm, Phase II trial in antiretroviral treatment-experienced paediatric patients (see section 5.1).
Indikationen hos pediatriska patienter baseras på en enarmad 48 veckors fas II-studie bestående av pediatriska patienter med tidigare erfarenhet av antiretroviral behandling (se avsnitt 5.1).
The indication of Gardasil 9 is based on: non-inferior immunogenicity between Gardasil 9 and the qHPV vaccine for HPV Types 6, 11, 16 and 18 in girls 9 to 15 years of age, women and men 16 to 26 years of age; consequently, efficacy for Gardasil 9 against persistent infection and disease related to HPV Types 6, 11, 16, or 18 can be inferred to be comparable to that of the qHPV vaccine. demonstration of efficacy against persistent infection and disease related to HPV Types 31, 33, 45, 52 and 58 in girls and women 16 to 26 years of age, and demonstration of non-inferior immunogenicity against the Gardasil 9 HPV Types in boys and girls 9 to 15 years of age and men 16 to 26 years of age, compared to girls and women 16 to 26 years of age.
Indikationen för Gardasil 9 är grundad på: en immunogenicitet för Gardasil 9 som vid jämförelse inte är sämre än den för qHPV-vaccinet för HPV typ 6, 11, 16 och 18 hos flickor i åldrarna 9 till 15 år, kvinnor och män i åldrarna 16 till 26 år; följaktligen kan man dra slutsatsen att effekten för Gardasil 9 mot kvarstående infektion och sjukdom relaterad till HPV typ 6, 11, 16 och 18 är jämförbar med den för qHPV-vaccinet. visad effekt mot kvarstående infektion och sjukdom relaterad till HPV typ 31, 33, 45, 52 och 58 hos flickor och kvinnor i åldrarna 16 till 26 år. påvisande av immunogenicitet inte sämre än mot HPV-typerna i Gardasil 9 hos pojkar och flickor i åldrarna 9 till 15 år och hos män i åldrarna 16 till 26 år, jämfört med flickor och kvinnor i åldrarna 16 till 26 år.
the indications. the posology: 5 mg tablet once daily for treatment courses of up to 3 months each.
indikationerna doseringen: 5 mg tablett en gång dagligen för behandlingsperioder på upp till 3 månader vardera.
The individual insulin requirement in adults and children is usually between 0.5 and 1.0 unit/kg/day.
Det individuella insulinbehovet hos vuxna och barn ligger vanligen mellan 0,5–1,0 enheter/kg/dag.
The individual insulin requirement is usually between 0.3 and 1.0 international unit/kg/day.
Det individuella insulinbehovet är vanligen mellan 0,3–1,0 internationella enheter/kg och dag.
The individual insulin requirement is usually between 0.3 and 1.0 IU/kg/day.
Det individuella insulinbehovet är vanligen mellan 0,3–1,0 IE/kg och dag.
The individual insulin requirement is usually between 0.5 and 1.0 unit/kg/day.
Det individuella insulinbehovet hos vuxna är vanligen 0,5–1,0 enheter/kg/dag.
The individual insulin requirement is usually between 0.5 and 1.0 unit/kg/day.
Det individuella insulinbehovet är vanligen 0,5–1,0 enheter/kg/dag.
The individual patient dose =
Den individuella patientdosen =
The individual preparations of abacavir and lamivudine have been investigated separately, and as a dual nucleoside backbone, in combination antiretroviral therapy to treat ART- naive and ART- experienced HIV- infected paediatric patients (data available on the use of abacavir and lamivudine in infants less than three months are limited).
De enskilda preparaten med abakavir och lamivudin har undersökts separat, och som bakgrundsbehandling med dubbla nukleosider, i kombination med antiretroviral behandling för att behandla ART-naiva och ART-erfarna hiv-infekterade pediatriska patienter (tillgängliga data om användning av abakavir och lamivudin hos spädbarn yngre än tre månader är begränsade).
The individualised prophylaxis dose and interval were adjusted between the range of 25 to 65 IU/kg every 3 to 5 days.
Dosen och doseringsintervallet för individanpassad profylax justerades inom intervallet 25-65 IU/kg var 3:e till var 5:e dag.
The induced QRS interval prolongation from 6 ms to 9.5 ms with high dose lopinavir/ritonavir (800/200 mg twice daily) contributes to QT prolongation.
Den inducerade förlängningen i QRS intervallet från 6 msek to 9,5 msek med högsta dosen lopinavir/ritonavir (800/200 mg två gånger dagligen) bidrar till QT- förlängningen.
The induced QRS interval prolongation from 6 ms to 9.5 ms with high dose lopinavir/ritonavir (800/200 mg twice daily) contributes to QT prolongation.
Den inducerade förlängningen i QRS intervallet från 6 msek to 9,5 msek med högsta dosen lopinavir/ritonavir (800/200 mg två gånger dagligen) bidrar till QT-förlängningen.
The inducing effect may persist for at least 2 weeks after cessation of treatment with St John’s wort (see section 4.3).
Den inducerande effekten kan bestå minst 2 veckor efter utsättandet av behandling med johannesört (se avsnitt 4.3).
The inducing effect may persist for at least 2 weeks after cessation of treatment with St John’s wort (see section 4.3).
Den inducerande effekten kan kvarstå i minst 2 veckor efter utsättandet av johannesört (se avsnitt 4.3).
The inducing effect may persist for at least 2 weeks after cessation of treatment with St John’s wort.
Den inducerande effekten kan bestå under minst 2 veckor efter avslutad behandling med johannesört.
The inducing effect may persist for at least 2 weeks after cessation of treatment with St John’s wort.
Den inducerande effekten kan kvarstå under minst två veckor efter avslutad behandling med Johannesört.
The inducing effect may persist up to
Den inducerade effekten kan
The inducing effect of St. John’s wort may persist for at least 2 weeks after cessation of treatment (see section 4.3).
Den inducerande effekten av Johannesört kan kvarstå i minst 2 veckor efter avslutad behandling (se avsnitt 4.3).
The inducing effect of St. John’s wort may persist for at least 2 weeks after cessation of treatment (see section 4.3).
Den inducerande effekten av johannesört kan kvarstå i minst två veckor efter avslutad behandling (se avsnitt 4.3).
The inducing effect of St. John’s wort may persist for at least 2 weeks after cessation of treatment.
Den inducerande effekten av johannesört kan bestå minst 2 veckor efter utsättandet av behandlingen.
The inducing effect of St. John’s wort may persist for at least 2 weeks after cessation of treatment. (see section 4.3).
Den inducerande effekten av johannesört kan kvarstå i minst två veckor efter avslutad behandling (se avsnitt 4.3).
The induction of alpha interferon and other cytokines following imiquimod cream application to genital wart tissue has also been demonstrated in clinical studies.
Induktion av alfa-interferon och andra cytokiner efter applicering av imiquimod kräm på vävnad med genitala vårtor har också påvisats i kliniska prövningar.
The infant adverse reactions were in the range of normal variation and were comparable with both placebo and beta- mimetic group incidences.
Incidenter hos spädbarnet var inom ramen för normal variation och var jämförbara med incidensen både i placebogruppen och i grupper där beta-stimulerare använts.