natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The routes which comprise the Hurtigruten service are themselves partly commercially viable, notably during the summer season.
De rutter som ingår i Hurtigruten-tjänsten är också delvis kommersiellt livskraftiga, särskilt under sommarsäsongen.
However, it is accepted that these routes, served at the frequency required by the Hurtigruten Agreement, are not commercially viable during the winter season.
Det har dock godtagits att dessa rutter, när de betjänas med den turtäthet som krävs enligt Hurtigruten-avtalet, inte är kommersiellt livskraftiga under vintersäsongen.
In its 2001 Decision, the Authority considered that the compensation granted under the Hurtigruten Agreement could be regarded as compatible with the functioning of the EEA Agreement as the services covered by it were considered to be services of general economic interest and the conditions laid down in Article 59(2) of the EEA Agreement had been respected.
I 2001 års beslut ansåg myndigheten att den ersättning som beviljades enligt Hurtigruten-avtalet kunde ses som förenlig med EES-avtalets funktion, eftersom de tjänster som avtalet gällde betraktades som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och villkoren i artikel 59.2 i EES-avtalet var uppfyllda.
On 25 September 2002, the Authority decided to propose appropriate measures to Norway with regard to the Norwegian system concerning regionally differentiated social security contributions [11].
Den 25 september 2002 beslutade myndigheten att föreslå Norge lämpliga åtgärder med avseende på det norska systemet med regionalt differentierade socialförsäkringsavgifter [11].
The proposal to adopt appropriate measures was accepted by Norway on 31 October 2002.
Förslaget om att anta lämpliga åtgärder godtogs av Norge den 31 oktober 2002.
Part, but not all, of the increase in costs was covered by the Authority’s Decision of 12 November 2003.
En del av kostnadsökningen, dock inte hela, föll inom ramen för myndighetens beslut av den 12 november 2003.
Section 10 of the Hurtigruten Agreement contained a clause whereby both parties to the Agreement could set in motion a re-negotiation procedure in the event of substantial changes in the premises upon which the Hurtigruten Agreement was based.
Avsnitt 10 i Hurtigruten-avtalet innehöll en klausul enligt vilken båda avtalsparterna kunde inleda en omförhandling i fall av betydande förändringar i förutsättningarna för Hurtigruten-avtalet.
The Hurtigruten Agreement ended as foreseen on 31 December 2004.
Hurtigruten-avtalet upphörde planenligt att gälla den 31 december 2004.
The present case concerns a payment to the Hurtigruten companies contained in Post 70, Chapter 1330 (Særskilte transporttiltak) of the Norwegian 2004 State Budget, whereby the Hurtigruten companies would be granted up to NOK 8,5 million (approximately EUR 1,1 million) as compensation due to the changes in the differentiated social security system [13].The payment would compensate the Hurtigruten companies for that part of the increased social security contributions which was not already compensated for as a result of the scheme concerning a 3-year transitional period, approved by the Authority in its Decision of 12 November 2003.
Det aktuella ärendet gäller den betalning till Hurtigruten-företagen som återfinns i post 70 i kapitel 1330 (Særskilte transporttiltak) i Norges statsbudget 2004, genom vilken Hurtigruten-företagen skulle ges upp till 8,5 miljoner norska kronor (omkring 1,1 miljon euro) i ersättning till följd av förändringarna av systemet med differentierade socialförsäkringsavgifter [13].Betalningen skulle utgöra ersättning till Hurtigruten-företagen för den del av de högre socialförsäkringsavgifterna för vilken ersättning inte redan betalats ut inom ramen för systemet med en övergångsperiod på tre år, som godkänts av myndigheten den 12 november 2003.
The decision to open the formal investigation procedure
Beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet
In its Decision 215/06/COL to open the formal investigation procedure, the Authority came to the preliminary conclusion that compensation for increased social security contributions constituted State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
I beslut 215/06/KOL om att inleda det formella granskningsförfarandet drog myndigheten den preliminära slutsatsen att ersättningen för ökade socialförsäkringsavgifter utgjorde statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet.
The Authority expressed its doubts as to whether the Norwegian State’s support measure could be declared compatible with the functioning of the EEA Agreement, and more specifically, whether the aid measure was compatible with Article 59(2) of the EEA Agreement.
Myndigheten ställde sig tvivlande till att den norska statens stödåtgärd kunde förklaras som förenlig med EES-avtalets funktion och, närmare bestämt, att stödåtgärden var förenlig med artikel 59.2 i EES-avtalet.
These doubts concerned, in particular, the question of whether the aid granted was necessary for the Hurtigruten companies to be able to fulfil their public service obligations.
Tvivlen gällde främst frågan om huruvida det stöd som beviljades var nödvändigt för att Hurtigruten-företagen skulle kunna fullgöra sin allmänna trafikplikt.
The Norwegian authorities are of the opinion that the compensation was within the limits of the compensation authorised by the Authority in its 2001 Decision, and should therefore be classified as ‘existing aid’ in line with the definition of Article 1(b)(ii) in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
De norska myndigheterna anser att ersättningen låg inom gränserna för den ersättning som godkänts av myndigheten i 2001 års beslut och därför borde klassificeras som ”befintligt stöd” enligt definitionen i artikel 1 b ii i del II i protokoll 3 till övervakningsavtalet.
The Norwegian authorities consider the payment to be covered by the Hurtigruten Agreement in force at the time when the payment was granted.
De norska myndigheterna anser att betalningen omfattas av det Hurtigruten-avtal som gällde när betalningen beviljades.
They rely, in this respect, on Section 10 of the Hurtigruten Agreement, a clause whereby both parties to the Hurtigruten Agreement may demand a re-negotiation in the event of substantial changes in the premises upon which the Hurtigruten Agreement was based.
De åberopar i detta avseende avsnitt 10 i Hurtigruten-avtalet, en klausul enligt vilken båda avtalsparterna kunde begära en omförhandling i fall av betydande förändringar i förutsättningarna för Hurtigruten-avtalet.
The Norwegian authorities state that they regard the changes in the differentiated social security system to fulfil this criterion.
De norska myndigheterna anser att ändringarna i systemet med differentierade socialförsäkringsavgifter uppfyller detta kriterium.
They could not have been foreseen by the Hurtigruten companies.
De kunde inte ha förutsetts av Hurtigruten-företagen.
The Norwegian authorities take the position that Section 10 of the Hurtigruten Agreement constitutes a legal basis for the re-negotiation of the Agreement and that the clause was recognised by the Authority in its 2001 Decision.
De norska myndigheterna menar att avsnitt 10 i Hurtigruten-avtalet utgör en rättslig grund för omförhandling av avtalet och att klausulen erkänts av myndigheten i 2001 års beslut.
On this basis, the compensation for increased social security contributions would, according to the Norwegian authorities, not constitute new aid provided that the compensation was compatible with the State aid provisions of the EEA Agreement.
Ersättningen för ökade socialförsäkringsavgifter skulle därför inte, enligt de norska myndigheterna, utgöra nytt stöd, förutsatt att den var förenlig med EES-avtalets bestämmelser om statligt stöd.
Concerning the compatibility of the aid, the Norwegian authorities claim that the compensation for the changes in the social security scheme was granted to the Hurtigruten companies in order to maintain the transport standard fixed by the Norwegian Parliament.
När det gäller stödets förenlighet hävdar de norska myndigheterna att Hurtigruten-företagen beviljades ersättningen för förändringar av socialförsäkringssystemet för att den transportstandard som fastställts av Stortinget skulle kunna upprätthållas.
Without the compensation, the standard of the public service obligations entrusted to the companies would have declined; either by the application of higher fares or by reduced frequency of the services.
Utan ersättningen skulle standarden på de tjänster som ingick i företagens allmänna trafikplikt ha försämrats, antingen genom högre taxor eller genom minskad turtäthet.
Against this background, the Norwegian authorities consider the compensation to be necessary.
Mot denna bakgrund anser de norska myndigheterna att ersättningen är nödvändig.
The Norwegian authorities refer to Section 1 of the Hurtigruten Agreement whereby a substantial part of the profits generated by the Hurtigruten companies in the summer season should be used to finance the unprofitable activity in the winter season.
De norska myndigheterna hänvisar till avsnitt 1 i Hurtigruten-avtalet, enligt vilket en stor del av de vinster som Hurtigruten-företagen genererar under sommarsäsongen bör användas för att finansiera den olönsamma verksamheten under vintern.
The public service compensation should then be calculated on the basis of the profitability throughout the year.
Ersättningen för den allmänna trafikplikten bör därför beräknas på grundval av lönsamheten under hela året.
The Norwegian authorities are of the opinion that the Authority, by accepting the principle laid down in Section 1 of the Hurtigruten Agreement, has accepted the fact that no clear separation of the commercial and non-commercial services of the Hurtigruten companies is made.
De norska myndigheterna anser att myndighetens godtagande av principen i avsnitt 1 i Hurtigruten-avtalet innebär ett godtagande av att ingen tydlig åtskillnad görs mellan Hurtigruten-företagens kommersiella och icke-kommersiella tjänster.
According to the Norwegian authorities, the system of transferring profits from the profitable to the non-profitable season gave the Hurtigruten Companies a disadvantage compared to other undertakings providing maritime services, as it increased the risk of ‘cream-skimming’ by other companies in the profitable season.
Enligt de norska myndigheterna innebar systemet med överföring av vinster från den lönsamma till den olönsamma säsongen en nackdel för Hurtigruten-företagen i förhållande till andra företag som tillhandahåller sjöfartstjänster, eftersom det ökade risken för att andra företag skulle ägna sig åt ”gräddskumning” under den lönsamma säsongen.
This risk was increased further as a result of the changes to the social security scheme, and the Norwegian authorities consider it legitimate to counteract this by increasing the compensation.
Denna risk ökade ytterligare till följd av förändringarna av socialförsäkringssystemet, och de norska myndigheterna anser det berättigat att motverka detta genom att öka ersättningen.
The Norwegian authorities furthermore take the view that separation between profitable and non-profitable services is not decisive when the cross-subsidisation is so clearly in support of the non-profitable services, as in this case.
De norska myndigheterna anser vidare att åtskillnad mellan lönsamma och olönsamma tjänster inte är avgörande när korssubventioneringen så tydligt gynnar de olönsamma tjänsterna, som i detta fall.
In this regard, the Norwegian authorities refer to the annual report of the Hurtigruten companies for 2004 and the monthly results, where the winter months, after the public service compensation had been included, had a deficit of approximately NOK 211 million.
I detta avseende hänvisar de norska myndigheterna till Hurtigruten-företagens årsrapport 2004 och månadsresultaten, som visar att vintermånaderna, sedan ersättningen för allmän trafikplikt räknats med, uppvisade en förlust på omkring 211 miljoner norska kronor.
The total deficit was of approximately NOK 45 million.
Den sammanlagda förlusten uppgick till omkring 45 miljoner norska kronor.
Moreover, the Norwegian authorities stress that the compensation granted for 2004 does not alter the fact that the commercial services covered by the Hurtigruten Agreement support the activities linked to the public service obligation of the Hurtigruten companies.
De norska myndigheterna framhåller dessutom att den ersättning som beviljades för 2004 inte påverkar den omständighet att de kommersiella tjänster som omfattas av Hurtigruten-avtalet stöder verksamheten inom ramen för Hurtigruten-företagens allmänna trafikplikt.
As an additional argument, the Norwegian authorities claim that NOK 4,29 million of the compensation granted relates to increased social security contributions for the winter season whereas the remaining NOK 3,06 million constitutes additional public service compensation for the same season as the public service obligation turned out to entail higher costs for the Hurtigruten companies than expected by both parties to the Hurtigruten Agreement.
Som ytterligare ett argument hävdar de norska myndigheterna att 4,29 miljoner norska kronor av den beviljade ersättningen avser ökade socialförsäkringsavgifter för vintersäsongen, medan de återstående 3,06 miljoner norska kronorna utgör ytterligare ersättning för allmän trafikplikt under den säsongen, eftersom den allmänna trafikplikten visade sig medföra högre kostnader för Hurtigruten-företagen än båda parterna i Hurtigruten-avtalet förväntat sig.
The Ministry of Transport and Communications maintains this view, despite the fact that the State Budget for 2004 referred to the compensation as ‘possible compensation as a consequence of amendments to the system concerning differentiated social security contributions’ [14].
Transport- och kommunikationsdepartementet vidhåller denna syn, trots att det i statsbudgeten för 2004 talas om ”eventuell ersättning till följd av förändringar av systemet med differentierade socialförsäkringsavgifter” [14].
According to the Norwegian authorities, the name given to the contributions in the State Budget should not be decisive when assessing the legality of the compensation.
De norska myndigheterna menar att den benämning som använts i statsbudgeten inte bör vara avgörande vid bedömningen av ersättningens laglighet.
The presence of State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement
Förekomst av statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet
The compensation granted to the Hurtigruten companies for the increase in social security contributions is financed directly through a budgetary allocation and is thus granted by the State.
Ersättningen till Hurtigruten-företagen för de ökade socialförsäkringsavgifterna finansieras direkt genom budgetanslag och ges därför av staten.
Furthermore, the compensation relieves the companies of social security charges which they would normally have to bear in the ordinary course of business, and thus strengthens the position of these undertakings compared with other undertakings engaged in intra-EEA trade.
Dessutom innebär ersättningen att företagen befrias från socialförsäkringsavgifter som de normalt skulle ha varit tvungna att betala i sin vanliga affärsverksamhet, och dessa företag får därmed en starkare ställning jämfört med andra företag som sysslar med handel inom EES.
Moreover, the Hurtigruten companies are active on the markets for passenger and cargo transport and on the tourism market, in particular by offering cruises/round trips along the Norwegian coast.
Hurtigruten-företagen är vidare verksamma på marknaderna för person- och godstransporter och på turismmarknaden, särskilt genom att erbjuda kryssningar och rundturer längs den norska kusten.
The Hurtigruten service, to a large extent, attracts foreign tourists, and the Hurtigruten companies thus compete with other undertakings offering similar services in attracting these customers.
Hurtigruten-tjänsten lockar ett stort antal utländska turister, och Hurtigruten-företagen konkurrerar därmed om dessa kunder med andra företag som erbjuder liknande tjänster.
The compensation granted to the Hurtigruten companies may therefore have an effect on competition on these markets and is liable to affect trade between the Contracting Parties to the EEA Agreement.
Ersättningen till Hurtigruten-företagen kan därför påverka konkurrensen på dessa marknader och handeln mellan de avtalsslutande parterna i EES-avtalet.
The Authority thus considers the payment of NOK 7,352 million (approximately EUR 900000) to the Hurtigruten companies to constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Myndigheten anser följaktligen att betalningen av 7,352 miljoner norska kronor (omkring 900000 euro) till Hurtigruten-företagen utgör statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet.
New or existing aid
Nytt eller befintligt stöd
According to Article 1(c) in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, ‘new aid’ shall mean ‘all aid, that is to say, aid schemes and individual aid, which is not existing aid, including alterations to existing aid’.
Enligt artikel 1 c i del II i protokoll 3 till övervakningsavtalet ska med nytt stöd avses ”allt stöd, det vill säga stödordningar och individuellt stöd, som inte är befintligt stöd, inbegripet ändringar av befintligt stöd”.
In its 2001 Decision, the Authority considered that the compensation granted to the Hurtigruten companies under the Hurtigruten Agreement could be regarded as compatible with the functioning of the EEA Agreement as the services covered by it were considered to be services of general economic interest and the conditions laid down in Article 59(2) EEA had been respected.
I 2001 års beslut ansåg myndigheten att ersättningen till Hurtigruten-företagen enligt Hurtigruten-avtalet kunde ses som förenlig med EES-avtalets funktion, eftersom de tjänster som avtalet gällde betraktades som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och villkoren i artikel 59.2 i EES-avtalet var uppfyllda.
Aid which has been approved by the Authority is existing aid.
Stöd som godkänts av myndigheten är befintligt stöd.
However, in 2004, the Norwegian authorities granted an additional NOK 7,352 million to the Hurtigruten companies.
De norska myndigheterna beviljade dock 2004 ytterligare 7,352 miljoner norska kronor till Hurtigruten-företagen.
The aid was granted in order to compensate the companies for increased social security contributions in 2004, and was not part of the aid to the Hurtigruten companies authorised by the Authority’s 2001 Decision.
Stödet beviljades för att kompensera företagen för ökade socialförsäkringsavgifter 2004 och ingick inte i det stöd till Hurtigruten-företagen som myndigheten godkänt i 2001 års beslut.
The Norwegian authorities argue that the compensation was in line with the Authority’s 2001 Decision, since Section 10 of the Hurtigruten Agreement contained a clause whereby both parties to the Hurtigruten Agreement may initiate a re-negotiation procedure in the event of substantial changes in the premises upon which the Hurtigruten Agreement was based.
De norska myndigheterna menar att ersättningen var förenlig med 2001 års beslut, eftersom avsnitt 10 i Hurtigruten-avtalet innehöll en klausul enligt vilken båda avtalsparterna kan inleda en omförhandling i fall av betydande förändringar i förutsättningarna för Hurtigruten-avtalet.
The Norwegian authorities have stated that they regard the changes in the differentiated social security system to constitute a substantial change.
De norska myndigheterna har uppgett att de anser att förändringarna av systemet med differentierade socialförsäkringsavgifter utgör en betydande förändring.
According to the Norwegian authorities, the compensation should thus be regarded as existing aid.
Enligt de norska myndigheterna bör alltså ersättningen betraktas som befintligt stöd.
The Authority would like to point out that annual compensation of NOK 170 million, expressed in 1999-prices, under the Hurtigruten Agreement had been approved by the Authority.
Myndigheten vill framhålla att den årliga ersättningen på 170 miljoner norska kronor, uttryckt i 1999 års priser, enligt Hurtigruten-avtalet hade godkänts av myndigheten.
In contrast, the Authority’s decision did not deal with Section 10 of the Hurtigruten Agreement as such, and nothing in the Authority’s decision suggested that any future amendments of the Hurtigruten Agreement based on this clause would, as argued by the Norwegian authorities, automatically be considered to be in compliance with the State aid provisions of the EEA Agreement.
Myndighetens beslut gällde däremot inte specifikt avsnitt 10 i Hurtigruten-avtalet, och det fanns ingenting i myndighetens beslut som kunde tolkas som att eventuella framtida ändringar av Hurtigruten-avtalet på grundval av denna klausul automatiskt skulle anses vara förenliga med EES-avtalets bestämmelser om statligt stöd, som de norska myndigheterna hävdat.
Section 10 of the Agreement merely allows for the possibility of amending the contract due to unforeseen substantial changes of circumstances.
I avsnitt 10 i avtalet föreskrivs endast att det är möjligt att ändra kontraktet på grund av oförutsedda betydande förändringar av förutsättningarna.
It does not prescribe an automatic increase in the compensation to the Hurtigruten companies in the event of raised costs, but merely opens up the possibility for both parties to the Hurtigruten Agreement to request a re-negotiation procedure without prescribing the result of such re-negotiations.
Det innehåller ingen bestämmelse om någon automatisk ökning av ersättningen till Hurtigruten-företagen för ökade kostnader, utan öppnar endast för möjligheten för båda parter i Hurtigruten-avtalet att begära omförhandling utan att stadga något om utgången av sådana förhandlingar.
Furthermore, the provision does not explicitly mention augmentation of costs as a result of a tax increase as a reason for renegotiation, let alone as a fact that would require an automatic adjustment of the agreement by the exact amount flowing from the tax increase.
Kostnadsökningar till följd av en avgiftshöjning nämns dessutom inte uttryckligen som ett skäl för omförhandling och inte heller som en omständighet som skulle kräva en automatisk justering av avtalet med det exakta belopp som avgiftshöjningen leder till.
A change in the tax situation of one contracting party is normally not a factor that the other party is obliged to bear.
En förändring av en avtalsslutande parts situation i avgiftshänseende är inte normalt sett en faktor som den andra parten är skyldig att beakta.
Hence, even if the original Hurtigruten Agreement in its entirety was notified to the Authority in 2000 and approved in 2001, the Authority could not reasonably have been expected to foresee all possible effects of the provision, and the Authority’s silence about the provision in its 2001 Decision cannot be held to imply that all uses of the provision were hereinafter automatically acceptable from a State aid point of view.
Även om det ursprungliga Hurtigruten-avtalet i sin helhet anmäldes till myndigheten 2000 och godkändes 2001 kunde alltså myndigheten inte rimligen ha förväntats förutse alla tänkbara effekter av bestämmelsen, och den omständighet att myndigheten inte nämner bestämmelsen i 2001 års beslut kan inte anses innebära att all framtida tillämpning av bestämmelsen kan godtas i statsstödshänseende.
It is the view of the Authority that the existence of the contractual provision needs to be distinguished from the separate question of whether the chosen re-adaptation complies with the EEA Agreement, and in particular with the State aid provisions.
Myndigheten anser att förekomsten av avtalsbestämmelsen måste skiljas från den separata frågan om huruvida den återanpassning som valts är förenlig med EES-avtalet och framför allt bestämmelserna om statligt stöd.
Each question needs to be assessed on its own merits for each case of re-adaptation and only the first question relates to whether the aid is new or existing.
Varje fråga måste bedömas objektivt i varje fall av återanpassning, och det är bara den första frågan som handlar om huruvida stödet är nytt eller befintligt.