natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The proposal corresponds to rules given in connection with other transformations to State-owned undertakings, cf. e.g. Act of 24 June 1994 No 45 on the establishment of Televerket as a limited liability company, and Act of 22 November 1996 No 65 on the establishment of the State-owned Post company article 73.
Ordningen er for øvrig i samsvar med regler gitt ved andre omdanninger til statsselskaper, jf. blant annet lov av 24. juni 1994 nr. 45 om omdanning av forvaltningsbedrifta Televerket til aksjeselskap og lov av 22. november 1996 nr. 65 om statens postselskap §73.
The question is whether this practice leads to a different competition situation for the State limited liability companies than that of private entities who separate parts of their property activity into their wholly owned limited liability company.
Problemstillingen er om denne ordningen medfører at statsaksjeselskapet stilles i en annen konkurransesituasjon enn tilsvarende private aktører som skiller ut deler av eiendomsvirksomheten i et eget aksjeselskap.
The EFTA Surveillance Authority (ESA) has published guidelines for the use of State aid rules in Article 61 of the EEA Agreement in connection with financial transactions between public undertakings and the authorities, cf. State Aid Guidelines Chapters 19 and 20.
EFTAs overvåkingsorgan (ESA) har gitt retningslinjer for anvendelsen av statsstøtteregelen i EØS-avtalens artikkel 61 på økonomiske disposisjoner mellom offentlige foretak og myndighetene, jf. ESAs retningslinjer om statsstøtte kap. 19-20.
The central assessment criteria of whether or not State aid exists is, according to these guidelines, the ‘market investor principle’.
Det sentrale vurderingskriteriet for bedømmelsen av om det foreligger støtte eller ikke er etter disse retningslinjene det såkalte «markedsinvestorprinsippet».
This means that the State in its economic dispositions is required to act as a private investor would have done in the same situation towards a similar or comparable private company.
Dette innebærer et krav om at staten med hensyn til økonomiske disposisjoner overfor offentlige foretak, skal opptre slik en fornuftig privat investor ville gjort i samme situasjon overfor et tilsvarende/sammenlignbart privat selskap.
The starting point within Norwegian law is that transfer of rights to property from one legal subject to another shall be registered in order for it to be valid in relation to a third subject.
Utgangspunktet i norsk rett er at hjemmelsoverdragelse av fast eiendom fra et rettssubjekt til et annet skal tinglyses for å være rettsgyldig overfor tredjemann.
Private investors will therefore, at the outset, be obliged to register the transfer of title and to pay stamp duties.
Private investorer vil dermed i utgangspunktet ha plikt til å tinglyse hjemmelsoverdragelsen og betale dokumentavgift.
A similar starting point entails that a limited liability company owned by the State has a similar duty to register transfer of title from the State.
Et slikt utgangspunkt tilsier at statsaksjeselskapet må ha tilsvarende plikt til tinglysing ved overdragelse av eiendommer fra staten.
On the other hand, it is unlikely that a rational investor would have chosen a solution whereby he in connection with separation of the part of the undertaking dealing with real estate would have registered a transfer of title with the effect of being imposed the excise duty.
På den annen side er det lite sannsynlig at en fornuftig investor ville valgt en løsning hvor man ved utskillelsen av eiendomsvirksomheten også ville ha foretatt en avgiftspliktig hjemmelsoverføring av eiendommene til det nye rettssubjektet.
As such a transfer of title would cost the company dearly, it hardly seems likely to imagine that a rational investor would choose such a solution.
Da en slik overføring vil påføre selskapet betydelige kostnader, er det høyst tvilsomt om en fornuftig privat aktør velger en slik løsning.
It would be more likely that one chooses a solution where the payment of fees is avoided, for example by keeping the title with the mother company, or to create a holding company.
Det mest sannsynlige er at man velger løsninger som ikke medfører plikt til å betale avgifter, for eksempel å beholde eiendommene i morselskapet (konsernet) eller opprette et eget holdingselskap.
These options are not available for the State.
Staten har ikke tilsvarende muligheter.
When the State chooses to become a player in the market, it is more convenient to separate this part of the business and organise it in a separate company.
Når staten velger å bli en markedsaktør er det mest hensiktsmessig å skille ut denne virksomheten og organisere den i et eget selskap.
The Ministry therefore must assume that the exception from the requirement to register transfer of rights will not place Statens utleiebygg AS in a different competitive situation than that pertaining to a private investor on the market.
Departementet finner etter dette å legge til grunn at unntaket for plikten til å tinglyse hjemmelsoverføringene ikke vil stille Statens utleiebygg AS i en annen konkurransesituasjon enn en privat investor på markedet.
The exception is not seen as being in conflict with the EEA Agreement.
Unntaket anses ikke å være i strid med EØS-avtalen.
Further, it is a general assumption that the value assessment of the properties to be transferred to Statens utleiebygg AS is put at market value, and that any possible later transfer of capital from the State takes place in the same manner as a private investor providing contributions to the undertaking.’
For øvrig er det en overordnet forutsetning at verdifastsettelsen av aktiva som skal overføres til Statens utleiebygg AS skjer til markedsverdi, og at eventuelle senere kapitaltilførsler fra staten skjer på tilsvarende måte som en privat investor ville yte tilskudd til virksomheten”
Arguments presented by the Norwegian authorities before the Authority decided to open the formal investigation procedure
Argument från Norges regering innan övervakningsmyndigheten beslutade att inleda en formell granskning
By letter of 20 June 2002, the Ministry of Labour and Government Administration provided information concerning the framework conditions for Entra and the establishment of its opening balance.
I en skrivelse av den 20 juni 2002 lämnade Arbeids- og inkluderingsdepartementet upplysningar om ramvillkoren för Entra och upprättandet av bolagets ingående balansräkning.
The Ministry described the cash flow method used to assess the total value of the property portfolio and stated that this method was used ‘because it would better satisfy the requirements of Propostion No 84 to the Storting (1998-99) to provide the company with framework conditions on equal footing with other players in the same sector’.
Departementet beskrev den kassaflödesmetod som använts för att beräkna fastigheternas sammanlagda värde och angav att metoden användes ”därför att den bättre uppfyllde kraven i stortingsproposisjon nr 84 (1998-99) på att bolagets ramvillkor skulle ge jämbördiga villkor med andra aktörer inom samma sektor”.
The letter did not describe whether, and if so how and to what extent, the lack of payment of the excise duty influenced the opening balance.
I skrivelsen beskrevs inte om, hur eller i vilken omfattning den ingående balansräkningen påverkats av att ingen punktskatt betalts.
Nor did it discuss whether paragraph 3 of the contested Act required that the exception from the excise duty should be met with an increase in the portfolio assessment corresponding to the amount that would have been paid had the registration in the real estate register been treated as a change of title and not as a change of name.
Man diskuterade inte om undantaget från punktskatten enligt punkt 3 i den bestridda lagen borde kompenseras genom att tillgångarnas värde ökades med det belopp som skulle ha erlagts om fastighetsregistreringen gjorts som en överlåtelse och inte som en namnändring.
By letter dated 7 November 2002, the Ministry of Trade and Industry developed in more detail its argument already presented in the preparatory works that private investors might choose solutions that avoid a formal transfer of the deed and thus avoid having to pay document duties and registration fees.
I en skrivelse av den 7 november 2002 utvecklade Nærings- og handelsdepartementet det argument som lades fram redan i förarbetena, nämligen att privata investerare antagligen skulle valt att undvika en formell överlåtelse av lagfarten för att inte behöva betala dokument- och registreringsavgifter.
As the registration of the transfer of title was not mandatory, enterprises could, regardless of whether they were privately or publicly owned, lawfully avoid document duties and registration fees by simply not registering any transfer of ownership.
Eftersom registreringen inte är obligatorisk skulle företag, oavsett om de är i statlig eller privat ägo, helt lagligt kunna undvika dokument- och registreringsavgifter genom att helt enkelt inte registrera överlåtelser av äganderätt.
To let the title remain with the original owner constituted a risk for the new owner for ‘holder of good faith’ towards a third party.
Står äganderätten kvar på den ursprungliga ägaren tar den nya ägaren en risk i fråga om kravet på god tro i förhållande till tredje man.
However, it was possible to eliminate that risk by the registration of a ‘restriction of the right of ownership’.
Den risken kan dock undanröjas genom att man registrerar en ”inskränkning i äganderätten”.
The registration of declaration on the restriction of the right to ownership did not exclude the risk of execution proceedings/creditor’s or bankruptcy estate’s extinction of the rights of a legal successor to the debtor’s property.
En sådan registrering skyddar inte den nya fastighetsägaren från att få sina rättigheter utsläckta om konkursförfarande eller indrivningsåtgärder vidtas mot den överlåtande gäldenären.
According to the Norwegian authorities, that method was widely used by privately owned enterprises, especially between related parties.
Norges regering uppger att metoden var vanlig bland privatägda företag, i synnerhet mellan parter som hade samband med varandra.
Methods like keeping the title to the properties with Statsbygg would imply that Entra would be dependent on the approval from a public body for transactions concerning the properties.
Skulle äganderätten till fastigheterna kvarstå hos Statsbygg skulle det ha inneburit att Entra skulle ha varit beroende av att få godkännande från ett offentligt organ för transaktioner som rör fastigheterna.
If the title to the properties remained in Statsbygg, that would imply that the State was both the renter and the formal title holder of the properties.
Skulle äganderätten till fastigheterna ha kvarstått hos Statsbygg, skulle det ha betytt att staten samtidigt hyrde ut och ägde fastigheterna.
To use such methods for Statsbygg/Entra would blur the distinction between the two entities’ different roles.
Att använda denna metod på Statsbygg/Entra skulle ha utplånat skillnaden mellan de båda enheternas olika roller.
Statsbygg is entrusted with the task of owning and operating non-commercial public buildings, while Entra operates on a commercial basis.
Statsbyggs uppdrag är att äga och förvalta icke-affärsdrivande offentliga byggnader, medan Entra är affärsdrivande.
In the letter dated 7 November 2002, the Ministry also brought forward an argument against the application of Article 61 of the EEA Agreement that was not mentioned in the preparatory works cited above.
I en skrivelse av den 7 november 2002 argumenterade departementet mot tillämpningen av artikel 61 i EES-avtalet eftersom den inte nämnts i de ovannämnda förarbetena.
The Ministry reiterated that the value of the real estate portfolio was based on the method of ‘net capitalisation’.
Departementet upprepade att värdet på fastigheterna beräknats enligt nettokapitalmetoden.
In short this method implied that the property’s future cash flow (net rent from existing contracts plus assessment of future net rent after the expiry of existing contracts) was discounted to present value by a factor observing a relevant rate of return requirement.
I korthet går metoden ut på att fastigheternas framtida kassaflöde (nettohyror från befintliga hyresavtal plus en beräkning av framtida nettohyror sedan befintliga avtal löpt ut) diskonteras till dagsvärdet genom en faktor som tog hänsyn till relevanta räntabilitetskrav.
This rate was set at 9,5 % as it reflected a benchmarking with similar private operators in the trade.
Räntabiliteten fastställdes till 9,5 % vilket motsvarade normen för liknande privata bolag på marknaden.
According to the Ministry, if document duties and registration fees had been payable, the costs would have been activated as an asset, while the value of the properties would have been reduced correspondingly.
Departementet ansåg att eventuella dokument- och registreringsavgifter skulle ha tagits upp som tillgångar, medan värdet på fastigheterna skulle ha skrivits ned med motsvarande belopp.
Thus, this would not have reduced Entra’s total balance sheet or the total asset valuation.
Detta skulle därför inte ha påverkat Entras balansräkning eller det sammanlagda värdet på företaget.
In contrast, if the excise duty would have been introduced without adjusting the value of the properties, this would have resulted in ‘a higher value of total assets, resulting in a rate of return of only 9,1 %, which is well below Entra Eiendom AS required level.
Om däremot punktskatten skulle ha utkrävts utan justering av tillgångarnas värde skulle detta ha givit ”ett högre värde på de sammanlagda tillgångarna, men däremot en räntabilitet på endast 9,1 %, vilket ligger långt under Entra Eiendom AS krav.
This would give Entra Eiendom AS a considerable disadvantage compared to private operators’.
Detta skulle ge Entra Eiendom AS en väsentlig nackdel jämfört med privata företag”.
By letter dated 4 June 2003, the Ministry of Trade and Industry submitted additional information and arguments concerning i.a. the measures used by private undertakings.
I en skrivelse av den 4 juni 2003 lämnade Nærings- og handelsdepartementet ytterligare upplysningar och argument bland annat om åtgärder som används av privata företag.
The Ministry, moreover, reiterated the arguments in the letter dated 7 November 2002 as to why it believed that the non-payment of the duty did not affect the company’s capital structure, solidity and total value.
Departementet upprepade dessutom i en skrivelse av den 7 november 2002 varför det ansåg att bolagets kapitalstruktur, soliditet och sammanlagda värde inte påverkades av att avgiften inte erlagts.
As an additional third argument for not viewing the exemption from the excise duty as aid, the Ministry referred to the ‘continuity principle’ in Norwegian law.
Som ett tredje skäl till att undantaget från punktskatten inte skulle betraktas som statligt stöd anförde departementet den så kallade kontinuitetsprincipen i norsk rätt.
It stated that this principle is an umbrella term for a number of rules that presuppose that the acquiring undertaking takes over the legal position of the transferring company.
Departementet anförde att principen är ett paraplybegrepp för ett antal regler som förutsätter att det förvärvande bolaget träder i överlåtarens ställe i juridisk mening.
The purpose of the continuity principle is to facilitate mergers and demergers.
Syftet med kontinuitetsprincipen är att underlätta fusion och fission.
When the continuity principle applies, the transferring undertaking’s legal situation is deemed to continue in the acquiring company.
När kontinuitetsprincipen tillämpas anses de överlåtande bolagens rättsliga åligganden övertas av förvärvaren.
According to the Ministry, continuity with regard to tax and duty positions was an important aspect of the principle.
Departementet anförde att kontinuitet i fråga om skatter och avgifter är en viktig aspekt av principen.
Indeed, the Registration Act construed in light of the company legislation implied that reorganisation of private activities in numerous cases could occur without triggering demands for registration fees and document duties.
Lagen om registrering av aktiebolag tydde också på att omorganisation av privat affärsverksamhet ofta kan ske utan uttag av registrerings- eller dokumentavgifter.
On this basis, the Ministry argued that the exemption was a general measure, which did not constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
På denna grund hävdade departementet att undantaget var en allmän åtgärd och inte utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet.
Point 9, Conclusion, of the letter dated 4 June 2003, reads:
I punkt 9 i slutsatsen i skrivelsen av den 4 juni 2003 står följande:
‘The common system regarding registration fee and document duty is that the continuity principle determines if conversion processes, both public and private, may be done as a name change in relation to inter alia the rules on registration fee and document duty.
”Den generella ordningen för registrerings- och dokumentavgifter är att kontinuitetsprincipen avgör om omstruktureringen, oavsett om den är offentlig eller privatägd, får göras som en namnändring bl.a. med avseende på bestämmelserna om registrerings- och dokumentavgifter.
The purpose of the continuity principle is to facilitate the implementation of mergers, demergers and restructurings, which is regarded as socio-economically desirable.
Syftet med kontinuitetsprincipen är att underlätta genomförandet av fusion, fission och omstruktureringar, som betraktas som socioekonomiskt önskvärda.
The special legislation and the reimbursement of accrued document duty resulting from the reorganisation of hydropower/electricity companies are a result of the same considerations.
Den särskilda lagstiftningen och återbetalningen av upplupna dokumentavgifter efter omorganisationen av vatten- och elkraftsbolag bygger på samma överväganden.
Thus, the practice is a general measure, which according to well established case law does not constitute State aid within the meaning of Article 61 of the EEA Agreement.’
Metoden är alltså en allmän åtgärd som enligt väletablerad rättspraxis inte utgör något sådant statligt stöd som avses i artikel 61 i EES-avtalet.”
Arguments presented by the Norwegian authorities after the Authority opened the formal investigation procedure
Argument från Norges regering efter det att övervakningsmyndigheten inlett det formella granskningsförfarandet
In the letter from the Ministry of Trade and Industry dated 16 September 2004, the Norwegian authorities commented upon the Authority’s decision to open the formal investigation procedure.
I en skrivelse från Nærings- og handelsdepartementet av den 16 september 2004 lämnade Norges regering sina synpunkter till övervakningsmyndighetens beslut om att inleda ett formellt granskningsförfarande.
The view of the Norwegian Government was that none of the conditions of Article 61(1) of the EEA Agreement were fulfilled.
Norges regering ansåg att inga av kraven i artikel 61.1 uppfyllts.
Hence, the non-payment for Entra of excise duty did not constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Därmed skulle det faktum att Entra inte betalt punktskatten inte utgöra något sådant statligt stöd som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet.
The Ministry reiterated, firstly, its previously presented argument that the measure did not constitute an advantage for Entra.
För det första upprepade departementet sitt tidigare argument att åtgärden inte gav Entra någon fördel.
It did not change the capital structure, the solidity and the total value of the company.
Den påverkade inte företagets kapitalstruktur, soliditet eller sammanlagda värde.
If document duties and registration fees were accrued in the opening balance sheet, there would have been an alternative opening balance.
Om dokument- och registreringsavgifter skulle ha varit upplupna i den ingående balansräkningen skulle en alternativ ingående balansräkning ha behövt upprättas.
It stated that it is the Norwegian Government’s opinion that the tax measure in question should not be distinctly separated from the opening balance of the company.
Enligt departementet ansåg Norges regering att skatten i fråga inte bör skiljas från bolagets ingående balansräkning.
Moreover, the purpose of the main rule on document duties and registration fees is to tax real transfers between different economic entities.
Syftet med huvudregeln om dokument- och registreringsavgifter är att beskatta realöverföringar mellan olika ekonomiska enheter.
Where the transfer is in appearance only and the entities transferring and acquiring are substantially the same, the main principle in Norwegian law, according to the Ministry, would be to let the acquiring undertaking keep the legal position of the transferring undertaking (continuity principle).
Om överlåtelsen enbart är formell och de överlåtande och förvärvande bolagen i stort sett är desamma är huvudprincipen i norsk rätt, enligt departementet, att det förvärvande bolaget träder i överlåtarens ställe (kontinuitetsprincipen).
The Ministry considers that the continuity principle is not restricted to specific transfers, but is regarded as the main rule where the transferring entity and the acquiring entity are substantially the same.
Departementet anser att kontinuitetsprincipen inte är begränsad till vissa överlåtelser, utan är en huvudregel när överlåtaren och förvärvaren är i stort sett identiska.
Entra was consequently not relieved from a charge normally borne from their budgets, according to the Norwegian authorities.
Entra befriades därför inte från någon avgift som i vanliga fall skulle ha belastat företagets budget, enligt Norges regering.
Secondly, the Ministry referred to the fact that the transfer of title in the case at hand by paragraph 3 of the contested Act was done as a change of name and not by transfer of title.
För det andra hänvisade departementet till att överlåtelsen i det föreliggande fallet enligt punkt 3 i den bestridda lagen gjordes som en namnändring och inte som en överlåtelse av egendom.
Thus, the obligation on Entra to pay document duty was never released and there was, according to the Norwegian authorities, no loss of tax revenue and hence, no consumption of State resources.
Därmed utlöstes aldrig Entras skyldighet att erlägga dokumentavgifter. Därför förelåg inte heller någon förlust av skatteintäkter och därmed ingen förbrukning av statliga medel.
Thirdly, the Norwegian authorities argued that the measure in question did not affect trade between the Contracting Parties.
För det tredje hävdade Norges regering att åtgärden inte påverkade handeln mellan de avtalsslutande staterna.
The Ministry considered that a market survey can show whether the real estate market for urban business premises in Norway was of a purely national character and not subject to cross-border competition.
Departementet ansåg att en marknadsanalys skulle visa att den norska fastighetsmarknaden i tätorter är helt nationell och inte utsatt för internationell konkurrens.
The Ministry considered that except for foreign investments in financial institutions, non-Norwegian investors have not operated in the Norwegian real estate market.
Departementet hävdade att utländska investerare inte var verksamma på den norska fastighetsmarknaden, bortsett från utländska investeringar i finansbolag.
Fourthly, the Ministry argued that the exemption from the document duties and registration fees was not a selective measure.
För det fjärde ansåg departementet att undantaget från dokument- och registreringsavgifter inte var en selektiv åtgärd.
The Ministry referred to the fact that a main criterion in applying Article 61(1) of the EEA Agreement to a tax measure is that the measure provides an exception to the application of the tax system in favour of certain undertakings in the EFTA State.
Departementet hänvisade till att huvudkriteriet för att tillämpa artikel 61.1 i EES-avtalet på en skatteåtgärd är att åtgärden utgör ett undantag från skattesystemets tillämpning som gynnar vissa företag i Eftastaten.
The common system applicable should thus first be determined.
Därför måste man först fastställa vilken generell ordning som är tillämplig.