natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Such liability exists where: (i) the rule of law infringed is intended to confer rights on individuals; (ii) the breach is sufficiently serious; and (iii) there is a direct causal link between the breach of the Member State’s obligation and the damage suffered by the injured parties [66].
Ett sådant ansvar föreligger i följande fall: i) Syftet med den bestämmelse som har överträtts är att ge rättigheter åt enskilda. ii) Överträdelsen är tillräckligt allvarlig. iii) Det finns ett direkt orsakssamband mellan brottet mot medlemsstatens skyldighet och den skada som de skadelidande parterna lidit [66].
The first requirement (EEA law obligation aimed at protecting individual rights) is, in the view of the Authority, met in relation to violations of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Det första kravet (en skyldighet som fastställs i EES-lagstiftningen och som har till syfte att skydda enskilda rättigheter) är enligt myndigheten uppfyllt vid överträdelser av artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet.
The EFTA Court has held that a rule of law infringed is considered to confer rights on individuals when the relevant provision is unconditional and sufficiently precise [67].
Efta-domstolen har ansett att en bestämmelse som har överträtts ger rättigheter åt enskilda, om den berörda bestämmelsen är ovillkorlig och tillräckligt precis [67].
As stated in paragraph 22 above, the Authority considers this criteria to be fulfilled in Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Såsom anges i punkt 22 ovan, anser myndigheten att detta kriterium uppfylls av artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet.
The requirement of a sufficiently serious breach of EEA law will also generally be met as regards Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Kravet på en tillräckligt allvarlig överträdelse av EES-lagstiftningen kommer i allmänhet också att vara uppfyllt i fråga om artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet.
The EFTA Court has held that this depends on whether, in the exercise of its legislative powers, a Contracting Party to the EEA Agreement has manifestly and gravely disregarded the limits on its discretion.
Detta beror enligt Efta-domstolen på om den avtalsslutande parten i EES-avtalet, i samband med utövandet av sina rättsliga befogenheter uppenbart och allvarligt har missbedömt gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning.
In order to determine whether this condition is met, all factors that characterise the situation must be taken into account.
För att kunna fastställa om detta villkor är uppfyllt måste alla faktorer som kännetecknar situationen beaktas.
However, with regard to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, EFTA State authorities have no discretion not to notify state aid measures.
Med avseende på artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet bör det dock påpekas att Eftastaternas myndigheter inte har befogenhet att besluta om en statlig stödåtgärd ska anmälas eller inte.
They are, in principle, under an absolute obligation to notify all such measures prior to their implementation.
De har en i princip absolut skyldighet att anmäla alla sådana stödåtgärder innan de genomförs.
Although the EFTA Court may take the excusability of the relevant breach of EEA law into account [69], in the presence of state aid, EFTA State authorities should be fully aware of this obligation and cannot normally argue that they were not aware of the standstill obligation.
Även om Efta-domstolen får ta hänsyn till om en överträdelse av EES-lagstiftningen är ursäktlig [69], ska Eftastaternas myndigheter i samband med statligt stöd vara fullt medvetna om denna skyldighet och kan normalt inte hävda att de inte kände till genomförandeförbudet.
In case of doubt, EFTA States can always notify the measure to the Authority for reasons of legal certainty [70].
Om det råder osäkerhet kan Eftastaten alltid anmäla åtgärden till myndigheten för att få klarhet om rättsläget [70].
The third requirement that the breach of EEA law must have caused an actual and certain financial damage to the claimant can be met in various ways.
Det tredje kravet att överträdelsen av EES-lagstiftningen måste ha orsakat den rättssökande en faktisk och säker ekonomisk skada kan uppfyllas på olika sätt.
The claimant will often argue that the aid was directly responsible for a loss of profit.
I många fall kommer den rättssökande att anföra att stödet var den direkta orsaken till förlorade intäkter.
When confronted with such a claim, the national court should take account of the following considerations:
När en nationell domstol ställs inför ett sådant yrkande bör den beakta följande:
By virtue of the EEA law requirements of equivalence and effectiveness [71], national rules may not exclude an EFTA State’s liability for loss of profit [72].
På grund av EES-lagstiftningens krav på likvärdighet och effektivitet [71] får det i nationell lagstiftning inte finnas en bestämmelse som utesluter att en Eftastat kan vara ansvarig för förlorade intäkter [72].
Damage under EEA law can exist regardless of whether the breach caused the claimant to lose an asset or whether it prevented the claimant from improving his asset position.
Det kan vara fråga om en skada enligt EES-lagstiftningen oavsett om överträdelsen ledde till att den rättssökande förlorade en tillgång eller om den hindrade den rättssökande från att förbättra sin ställning i fråga om tillgångar.
Should national law contain such an exclusion, the national court would need to leave the provision unapplied as regards damages claims under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Om den nationella lagstiftningen skulle innehålla en sådan bestämmelse, skulle den nationella domstolen vara tvungen att låta bli att tillämpa bestämmelsen på skadeståndsanspråk enligt artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet.
Determining the actual amount of lost profit will be easier where the unlawful aid enabled the beneficiary to win over a contract or a specific business opportunity from the claimant.
Det är lättare att fastställa de förlorade intäkternas storlek om det olagliga stödet har gett stödmottagaren möjlighet att ta ett avtal eller en viss affärsmöjlighet från den rättssökande.
The national court can then calculate the revenue which the claimant was likely to generate under this contract.
Den nationella domstolen kan då beräkna de intäkter som den rättssökande sannolikt skulle ha fått genom avtalet.
In cases where the contract has already been fulfilled by the beneficiary, the national court would also take account of the actual profit generated.
I fall där stödmottagaren redan har fullgjort avtalet tar den nationella domstolen också hänsyn till den faktiska vinst som genererats.
More complicated damage assessments are necessary where the aid merely leads to an overall loss of market share.
Mer komplicerade skadebedömningar krävs om stödet endast leder till en övergripande förlust av marknadsandelar.
One possible way for dealing with such cases could be to compare the claimant’s actual income situation (based on the profit and loss account) with the hypothetical income situation had the unlawful aid not been granted.
Ett sätt att behandla sådana ärenden skulle kunna vara att jämföra den rättssökandes faktiska inkomstsituation (baserad på resultaträkningen) med den inkomstsituation den rättssökande hypotetiskt kunde ha haft om det olagliga stödet inte hade beviljats.
There may be circumstances where the damage suffered by the claimant exceeds the lost profit.
Det kan finnas fall där den skada som den rättssökande lidit överstiger de förlorade intäkterna.
This could, for example, be the case where, as a consequence of the unlawful aid, the claimant is forced out of business (e.g. through insolvency).
Detta kan till exempel vara fallet om den rättssökande på grund av det olagliga stödet tvingas lägga ner sin verksamhet (till exempel på grund av insolvens).
The possibility to claim damages is, in principle, independent of any parallel investigation by the Authority concerning the same aid measure.
Möjligheten att kräva skadestånd är i princip fristående från myndighetens eventuella samtida undersökning av samma stödåtgärd.
Such an ongoing investigation does not release the national court from its obligation to safeguard individual rights under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [73].
En sådan pågående undersökning befriar inte den nationella domstolen från dess skyldighet att skydda enskilda rättigheter enligt artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet [73].
Since the claimant may be able to demonstrate that he suffered loss due to the premature implementation of the aid, and, more specifically, as a result of the beneficiary’s illegal time advantage, successful damages claims are also not ruled out where the Authority has already approved the aid by the time the national court decides [74].
Eftersom den rättssökande kan ha möjlighet att visa att han eller hon har lidit förlust på grund av att stödet genomförts för tidigt, närmare bestämt på grund av att stödmottagaren fått en olaglig tidsfördel, är det inte uteslutet att en skadeståndstalan kan bli framgångsrik även i fall där myndigheten redan har godkänt stödet vid den tidpunkt då den nationella domstolen fäller sitt avgörande [74].
National procedural rules will sometimes allow the national court to rely on reasonable estimates for the purpose of determining the actual amount of damages to be granted to the claimant.
I vissa fall ger de nationella förfarandereglerna den nationella domstolen rätt att utgå från rimliga uppskattningar för att fastställa det faktiska skadeståndsbelopp som ska tillerkännas den rättssökande.
Where that is the case, and provided the principle of effectiveness [75] is respected, the use of such estimates would also be possible in relation to damages claims arising from Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
I sådana fall och under förutsättning att effektivitetsprincipen [75] respekteras, skulle det vara möjligt att använda sådana uppskattningar även i samband med skadeståndsanspråk som bygger på artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet.
This can be a useful tool for national courts which face difficulties in relation to the calculation of damages.
Detta kan vara ett användbart verktyg för nationella domstolar som möter svårigheter i samband med beräkningen av skadestånd.
The legal prerequisites for damages claims under EEA law and issues of damages calculation can also form the basis of requests for assistance from the Authority under section 2 of this Chapter.
De rättsliga villkoren för skadeståndsanspråk enligt EES-lagstiftningen och frågor om beräkningen av skadestånd kan också ligga till grund för en begäran om bistånd från myndigheten enligt avsnitt 2 i detta kapitel.
Damages claims against the beneficiary
Skadeståndstalan mot stödmottagaren
As described above, potential claimants are entitled to bring damages claims against the state aid granting authority.
Som beskrivs ovan har potentiella rättssökande rätt att väcka skadeståndstalan mot den myndighet som beviljat det statliga stödet.
However, there may be circumstances in which the claimant prefers to claim damages directly from the beneficiary.
I vissa fall kan dock den rättssökande föredra att kräva skadestånd direkt från stödmottagaren.
As Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement does not impose any direct obligation on the beneficiary of state aid, EEA law does not give any basis for such claims [76].
Eftersom artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet inte ålägger stödmottagaren några direkta skyldigheter, finns det i EES-avtalet inte någon grund för en sådan talan [76].
However, this does not in any way prejudice the possibility of a successful damages action against the beneficiary on the basis of substantive national law.
Detta påverkar dock inte på något sätt möjligheten att väcka en framgångsrik skadeståndstalan mot stödmottagaren på grundval av nationell materiell rätt.
In this context, potential claimants must rely on national rules governing non-contractual liability [77].
I detta sammanhang måste potentiella rättssökande hänvisa till nationella bestämmelser om utomobligatoriskt ansvar [77].
The duty of national courts to draw the necessary legal consequences from violations of the standstill obligation is not limited to their final judgments.
De nationella domstolarnas skyldighet att se till att brott mot genomförandeförbudet får alla nödvändiga rättsliga konsekvenser är inte begränsad till den slutgiltiga domen.
As part of their role deriving from Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, national courts are also required to take interim measures where this is appropriate to safeguard the rights of individuals [78] and the effectiveness of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
I de nationella domstolarnas uppgifter enligt artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet ingår också att i lämpliga fall vidta interimistiska åtgärder för att skydda enskildas rättigheter [78]. och säkerställa den ändamålsenliga verkan av artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet.
The power of national courts to adopt interim measures can be of central importance to interested parties where fast relief is required.
Nationella domstolars behörighet att anta interimistiska åtgärder kan vara avgörande för berörda parter som snabbt måste få hjälp.
Because of their ability to act swiftly against unlawful aid, their proximity and the variety of measures available to them, national courts are very well placed to take interim measures where unlawful aid has already been paid or is about to be paid.
På grund av de nationella domstolarnas möjlighet att snabbt vidta åtgärder mot olagligt stöd, deras närhet och de olika åtgärder som de har till sitt förfogande, har de goda förutsättningar att vidta interimistiska åtgärder i fall där olagligt stöd redan har betalats ut eller är på väg att betalas ut.
The most straightforward cases are those where unlawful aid has not yet been disbursed, but where there is a risk that such payments will be made during the course of national court proceedings.
De enklaste fallen är de där olagligt stöd ännu inte har betalats ut, men där det finns en risk för att det kommer att ske under den tid då det nationella domstolsförfarandet pågår.
In such cases, the national court’s obligation to prevent violations of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [79] can require it to issue an interim order preventing the illegal disbursement until the substance of the matter is resolved.
I sådana fall kan den nationella domstolens skyldighet att hindra överträdelser av artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet [79] innebära att domstolen måste fatta ett interimistiskt beslut som hindrar den olagliga utbetalningen tills ärendet har prövats i sak.
Where the illegal payment has already been made, the role of national courts under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement usually requires them to order full recovery (including illegality interest).
Om den olagliga utbetalningen redan har gjorts är de nationella domstolarna enligt artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet normalt skyldiga att kräva fullständig återbetalning (inklusive olaglig ränta).
Because of the principle of effectiveness [80], the national court may not postpone this by unduly delaying proceedings.
På grund av effektivitetsprincipen [80] får den nationella domstolen inte skjuta upp detta genom att otillbörligt dra ut på förfarandet.
Such delays would not only affect the individual rights which Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement protects, but also directly increase the competitive harm which stems from the unlawfulness of the aid.
Om förfarandet dras ut på detta sätt påverkar det inte bara de enskilda rättigheter som artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet skyddar, utan kan också direkt öka de negativa följder i konkurrenshänseende som följer av stödets olaglighet.
However, in spite of this general obligation, there may nevertheless be circumstances in which the final judgment for the national court is delayed.
Trots denna allmänna skyldighet kan det finnas fall där den nationella domstolens avgörande försenas.
In such cases, the obligation to protect the individual rights under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement requires the national court to use all interim measures available to it under the applicable national procedural framework to at least terminate the anti-competitive effects of the aid on a provisional basis (“interim recovery”) [81].
I sådana fall fordras det enligt skyldigheten att skydda de enskilda rättigheterna enligt artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet att den nationella domstolen använder alla interimistiska åtgärder som den har tillgång till enligt tillämpliga nationella förfaranderegler för att åtminstone få de konkurrenshämmande effekterna av stödet att upphöra tillfälligt (tillfälligt återkrav) [81].
The application of national procedural rules in this context is subject to the requirements of equivalence and effectiveness [82].
Tillämpningen av nationella förfaranderegler i detta sammanhang omfattas av kraven på likvärdighet och effektivitet [82].
Where, based on the case law of the EFTA Court and the European Community courts and the practice of the Authority, the national judge has reached a reasonable prima facie conviction that the measure at stake involves unlawful state aid, the most expedient remedy will, in the view of the Authority and subject to national procedural law, be to order the unlawful aid and the illegality interest to be put on a blocked account until the substance of the matter is resolved.
Om den nationella domstolen, på grundval av Efta-domstolens och gemenskapsdomstolarnas rättspraxis och myndighetens beslutspraxis, har kommit fram till en rimlig första bedömning om att åtgärden i fråga inbegriper olagligt statligt stöd, så anser myndigheten att den bästa åtgärden, om de nationella förfarandereglerna så medger, är att besluta att det olagliga stödet och den olagliga räntan ska sättas in på ett spärrat konto tills målet har prövats i sak.
In its final judgment, the national court would then either order the funds on the blocked account to be returned to the state aid granting authority, if the unlawfulness is confirmed, or order the funds to be released to the beneficiary.
I sin slutgiltiga dom kommer den nationella domstolen antingen att besluta att medlen på det spärrade kontot ska återlämnas till den myndighet som beviljat statligt stöd om olagligheten bekräftas eller att medlen ska göras tillgängliga för stödmottagaren.
Interim recovery can also be a very effective instrument in cases where national court proceedings run parallel to an investigation by the Authority [83].
Ett tillfälligt återkrav kan också vara ett mycket effektivt medel i fall där det nationella domstolsförfarandet löper parallellt med en undersökning utförd av myndigheten [83].
An ongoing investigation by the Authority does not release the national court from its obligation to protect individual rights under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [84].
En pågående undersökning utförd av myndigheten befriar inte den nationella domstolen från dess skyldighet att skydda enskilda rättigheter enligt artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet [84].
The national court may therefore not simply suspend its own proceedings until the Authority has decided and leave the rights of the claimant under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement unprotected in the meantime.
Den nationella domstolen kan därför inte bara skjuta upp sitt förfarande tills myndigheten har antagit sitt beslut och lämna den rättssökandes rättigheter enligt artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet oskyddade under tiden.
Where the national court wishes to await the outcome of the Authority’s compatibility assessment before adopting a final and irreversible recovery order, it should therefore adopt appropriate interim measures.
Om den nationella domstolen vill avvakta resultatet av myndighetens bedömning av om stödet är förenligt innan den antar ett slutligt och oåterkalleligt beslut om återkrav bör den därför vidta lämpliga interimistiska åtgärder.
the Authority declares the aid incompatible, the national court would order the funds on the blocked account to be returned to the state aid granting authority (aid plus illegality interest).
Om myndigheten skulle förklara stödet oförenligt, skulle den nationella domstolen besluta att medlen ska återlämnas till den myndighet som beviljat statligt stöd (stöd plus olaglig ränta).
the Authority declares the aid compatible, this would release the national court from its EEA law obligation to order full recovery [85].
Om myndigheten förklarar stödet förenligt, befriar detta den nationella domstolen från dess skyldighet enligt EES-lagstiftningen att besluta om fullständig återbetalning [85].
The court may therefore, subject to national law [86], order the actual aid amount to be released to the beneficiary.
Domstolen får därför, om den nationella lagstiftningen så medger [86], besluta att det faktiska stödbeloppet ska göras tillgängligt för stödmottagaren.
However, as described in section 1.2.3 of this Chapter, the national court remains under the obligation to give effect to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement by ordering the recovery of illegality interest [87].
Såsom beskrivs i avsnitt 1.2.3 i detta kapitel kvarstår dock skyldigheten för den nationella domstolen att tillämpa artikel 1.3 i del I av protokoll 3 till övervakningsavtalet genom att återkräva olaglig ränta [87].
This illegality interest will therefore have to be paid to the state aid granting authority.
Detta belopp ska därför betalas till den myndighet som beviljat statligt stöd.
Role of national courts in the implementation of negative decisions by the EFTA Surveillance Authority ordering recovery
De nationella domstolarnas roll vid genomförandet av beslut av Eftas övervakningsmyndighet om återkrav
National courts can also face state aid issues in cases where the Authority has already ordered recovery.
Nationella domstolar kan också komma att behandla frågor om statligt stöd i fall där myndigheten redan har beslutat om återkrav.
Although most cases will be actions for the annulment of a national recovery order, third parties can also claim damages from national authorities for failure to implement a recovery decision by the Authority.
Även om det i de flesta fall kommer att handla om att upphäva ett nationellt beslut om återkrav, kan tredje parter också kräva skadestånd från nationella myndigheter för att dessa inte har genomfört myndighetens beslut om återkrav.
Challenging the validity of a national recovery order
Överklagande av giltigheten hos ett nationellt beslut om återkrav
According to Article 14(3) in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, EFTA States have to implement recovery decisions without delay.
Enligt artikel 14.3 i del II av protokoll 3 till övervakningsavtalet ska Eftastaterna verkställa beslut om återkrav utan dröjsmål.
Recovery takes place according to the procedures available under national law, provided they allow for immediate and effective execution of the recovery decision.
Återkravsbeslut verkställs enligt den berörda medlemsstatens förfaranden enligt nationell lagstiftning, förutsatt att dessa förfaranden gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa beslutet.