natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Member States are also allowed to withdraw or suspend existing entry bans for humanitarian reasons.
De flesta av besluten ovan är kompletteringar till beslutet om återvändande och bör normalt antas tillsammans med det beslutet i en administrativ akt: Beslut om återvändande kan inbegripa en tidsfrist för frivillig avresa (artikel 7), ett inreseförbud (artikel 11) och – möjligen men inte nödvändigtvis– ett beslut om avlägsnande (när en tidsfrist för frivillig avresa inte efterlevs).
This optional clause gives Member States the possibility to make use of it in accordance with their national legislation and administrative practice.
Efterföljande ändringar av dessa kompletterande beslut är möjliga i vissa fall:
Subparagraph 4: Member States may withdraw or suspend an entry ban in individual cases or certain categories of cases for other reasons.
Ett inreseförbud får åläggas i ett senare skede som ett kompletterande och efterföljande element till ett redan utfärdat återvändandebeslut om den återvändande inte har uppfyllt skyldigheten att återvända inom tidsfristen för frivillig avresa (artikel 11.1 b).
Member States are free to withdraw or suspend existing entry bans for reasons other than humanitarian reasons, to be determined at national level.
Ett redan verkställbart beslut om återvändande (eller beslut om avlägsnande) kan skjutas upp (artikel 9).
In cases of humanitarian catastrophes (such as earthquakes, other natural disasters or armed conflicts) in third countries which may lead to a mass influx of displaced persons, formal procedures for withdrawal of entry bans in individual cases may take too long and are not feasible.
I artikel 6.6 i återvändandedirektivet bekräftas en allmän princip som tillåter medlemsstaterna att kombinera flera olika beslut (inklusive beslut som inte är direkt relaterade till återvändandet) inom ramen för ett enda administrativt eller rättsligt beslut, förutsatt att relevanta garantier och bestämmelser respekteras för varje enskilt beslut.
Therefore the possibility exists to provide for a horizontal suspension or withdrawal of existing entry bans related to the concerned groups of persons.
Beslut om att avsluta en laglig vistelse (såsom slutligt avslag på en asylansökan, upphävande av en visering eller att ett uppehållstillstånd inte förlängs) får därför antas antingen separat eller tillsammans med ett beslut om återvändande i ett enda administrativt eller rättsligt beslut.
A need to withdraw entry bans validly issued under the Return Directive may also arise in relation to third-country nationals who could later establish that they are enjoying the right of free movement under Union law, for example by becoming members of the family of EU/EEA/CH nationals falling under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC.
Medlemsstaterna bör agera skyndsamt och utan dröjsmål för att fatta ett beslut om tredjelandsmedborgares rättsliga ställning (se domstolens dom i målet Achughbabian, C-329/11, punkt 31: ”För att inte undergräva syftet med direktiv 2008/115/EG, vilket det erinrades om i föregående punkt, är de behöriga myndigheterna emellertid skyldiga att agera skyndsamt och att utan dröjsmål ta ställning till om vistelsen är olaglig eller inte”).
Non-respect of an entry ban should be taken into consideration by Member States when considering the length of a further entry ban.
Konkreta exempel:
In this context, recital 14 of the Return Directive expressly provides that ‘The length of the entry ban should be determined with due regard to all relevant circumstances of an individual case and should not normally exceed five years.
Om en medlemsstat beslutar att upphäva en visering och ge tredjelandsmedborgaren sju dagar för att avresa frivilligt från medlemsstatens territorium, är detta ett beslut om återvändande inom ramen för återvändandedirektivet?
In this context, particular account should be taken of the fact that the third-country national concerned has already been the subject of more than one return decision or removal order or has entered the territory of a Member State during an entry ban’.
Eller omfattas det av andra EU-regler för visering?
The Return Directive allows Member States to provide for further sanctions under national administrative law (for instance, a fine), subject to the effet utile of the Directive and the relevant case-law of the ECJ in this regard.
Sådana beslut kan bestå av två komponenter: Ett beslut om upphävande av viseringen och ett beslut om återvändande i den mening som avses i återvändandedirektivet.
When doing so, Member States should make no difference between entry bans issued by their own national authorities and by those issued by authorities of other Member States, as this would undermine the harmonised concept of an EU-wide entry ban established by the Return Directive.
Om viseringen upphävs med omedelbar verkan blir tredjelandsmedborgarens vistelse olaglig i den mening som avses i artikel 3.2 i återvändandedirektivet och då gäller således artikel 6 i direktivet (skyldighet att utfärda ett beslut om återvändande).
Member States can adopt criminal law sanctions against illegally staying third-country nationals who did not comply with an valid entry ban following their return (judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj, see section 4).
Upphävandet av en visering kan parallellt vara föremål för ett överklagande i enlighet med viseringsreglerna i viseringskodexen [67] (möjligheten att anta flera beslut tillsammans med ett beslut om återvändande föreskrivs uttryckligen i artikel 6.6 återvändandedirektivet).Om en tredjelandsmedborgare påträffas på territoriet med den visering som krävs men inte (eller inte längre) uppfyller villkoren för vistelse (artikel 6 i kodexen om Schengengränserna) skulle medlemsstaten förefalla kunna utfärda ett beslut om återvändande.
Article 11(5) of the Return Directive clarifies that the provisions on return-related entry bans apply without prejudice to the right to international protection under EU asylum acquis: this implies that previously issued entry bans under the Return Directive cannot justify the return or penalisation of third-country nationals authorised to enter or stay in the EU as asylum seeker or as beneficiary of international protection — see judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj (paragraph 32).
Skulle detta återvändandebeslut (eventuellt åtföljt av ett inreseförbud) automatiskt innebära att viseringen inte längre är giltig?
Such entry bans should be suspended (pending ongoing asylum procedures) or withdrawn (once international protection has been granted).
Enligt artikel 34.2 i viseringskodexen ska ”[e]n visering […] återkallas när det blir uppenbart att villkoren [dvs. inresevillkor enligt kodexen om Schengengränserna] för att utfärda den inte längre är uppfyllda”.
Legal basis: Return Directive — Article 11(4); Schengen Implementing Convention — Article 25
De myndigheter som utfärdar ett beslut om återvändande måste även se till att viseringen återkallas.
Where a Member State is considering issuing a residence permit or other authorisation offering a right to stay to a third-country national who is the subject of an entry ban issued by another Member State, it shall first consult the Member State having issued the entry ban and shall take account of its interests in accordance with Article 25 of the Convention implementing the Schengen Agreement.
Båda besluten kan dock antas i ett administrativt beslut.
Article 25 Schengen Implementing Convention provides that:
Det måste undvikas att ett beslut om återvändande utfärdas men personen får avresa med sin giltiga (enhetliga) visering.
Where a Member State considers issuing a residence permit, it shall systematically carry out a search in the Schengen Information System.
Kan ett beslut om avslag på en asylansökan även ålägga en skyldighet att återvända?
Where a Member State considers issuing a residence permit to an alien for whom an alert has been issued for the purposes of refusing entry, it shall first consult the Member State issuing the alert and shall take account of its interests; the residence permit shall be issued for substantive reasons only, notably on humanitarian grounds or by reason of international commitments.
Det slutliga avslaget på en asylansökan och ett återvändandebeslut kan utfärdas i ett enda beslut i enlighet med artikel 6.6 i återvändandedirektivet.
Where a residence permit is issued, the Member State issuing the alert shall withdraw the alert but may put the alien concerned on its national list of alerts.
Ett sådant kombinerat beslut utgörs i strikt logisk bemärkelse av två efterföljande beslut med inbördes sammanhang som åtskiljs av ett ”logiskt ögonblick”.
Prior to issuing an alert for the purposes of refusing entry within the meaning of Article 96, the Member States shall check their national records of long-stay visas or residence permits issued.
Rättslig grund: Artikel 12.1–12.3 i återvändandedirektivet.
Where it emerges that an alert for the purposes of refusing entry has been issued for an alien who holds a valid residence permit issued by one of the Contracting Parties, the Contracting Party issuing the alert shall consult the Party which issued the residence permit in order to determine whether there are sufficient reasons for withdrawing the residence permit.
Beslut om återvändande och eventuella beslut om inreseförbud och beslut om avlägsnande ska utfärdas skriftligt och innehålla en redovisning av de faktiska och rättsliga omständigheterna, liksom uppgift om tillgängliga rättsmedel.
If the residence permit is not withdrawn, the Contracting Party issuing the alert shall withdraw the alert but may nevertheless put the alien in question on its national list of alerts.
Om rätten till information enligt nationell lagstiftning får inskränkas, särskilt för att skydda nationell säkerhet, försvaret eller allmän säkerhet samt för förebyggande, undersökning och avslöjande av brott och åtal för brott, får informationen om de faktiska omständigheterna begränsas.
Paragraphs 1 and 2 shall apply also to long-stay visas.
Ett skriftligt beslut är den grundläggande hörnstenen i rättssäkerhetsgarantierna enligt återvändandedirektivet.
Article 25 SIC is a directly applicable provision and can be applied by Member States without transposing national legislation.
Det går inte att upphäva detta krav.
Only the Member State issuing the entry ban (Member State A) can lift the entry ban.
Information den återvändande får bör dock inte begränsas till hänvisningar till tillgängliga rättsmedel: Medlemsstaterna uppmuntras att även tillhandahålla annan information om praktiska åtgärder för att efterleva beslutet.
If another Member State (Member State B) decides to issue a residence permit to the same person or not to withdrawn an existing one (after having carried out consultation with the Member State which had issued the entry ban), Member State A is obliged to withdraw the alert (Article 25(2) SIC), although it may put the third-country national on its national list of alerts.
Det rekommenderas att den återvändande får information om huruvida medlemsstaten till exempel kan bidra till transportkostnaderna, om den återvändande kan få stöd i ett frivilligt återvändandeprogram eller om det går att få en förlängning av tidsfristen för att efterleva återvändandebeslutet.
The reasons underlying an existing entry ban issued by Member State A, as well as the interests of this Member State, must be considered and taken into account by Member State B before issuing a residence permit or deciding not to withdraw it (for instance for family reunification purposes).
Den återvändande bör också informeras om skyldigheten att lämna EU-medlemsstaternas och de Schengenanslutna ländernas territorium och om följderna av att inte efterleva skyldigheten att återvända för att uppmuntra en sådan person att avresa frivilligt.
In order to allow Member State B to properly take into account the underlying reasons for the entry ban, it is essential that Member State A provides the relevant information to Member State B in due time.
I enlighet med andra meningen i artikel 6.2 i direktiv 2009/52/EG om sanktioner mot arbetsgivare, ska återvändare informeras om sin rätt enligt det nämnda direktivet att kräva efterhandsutbetalning av ersättning från sin arbetsgivare samt om tillgängliga mekanismer för att inge klagomål.
Those Member States which do not yet fully apply Schengen rules and therefore cannot (yet) directly apply Article 25 SIC, should nevertheless follow the spirit of Article 11(4) of the Return Directive and contact — if they become aware (through whatever source of information including information from the applicant) that a person is subject of an entry ban issued by another Member State — the authorities which issued the entry ban.
Denna information kan även inkluderas i eller bifogas beslutet om återvändande.
Before issuing a residence permit to the person, the Member State should seek to ‘take account of the interest’ of the Member State which issued the entry ban.
Medlemsstaterna ska på begäran tillhandahålla en skriftlig eller muntlig översättning av de viktigaste delarna av ett beslut om återvändande i enlighet med punkt 1, inbegripet information om tillgängliga rättsmedel, på ett språk som tredjelandsmedborgaren förstår eller rimligen kan förväntas förstå.
‘Historic’ entry bans issued before 24 December 2010 have to be adapted in line with the standards fixed in Article 11 of the Return Directive — i.e. maximum of 5 year, individual assessment, obligation to withdraw/consider withdrawing in specific circumstances — if they develop effects for the period after 24 December 2010 and if they are not yet in line with the substantive safeguards of Article 11.
Begäran om att få en översättning kan formuleras av den återvändande eller hans/hennes juridiska ombud.
Adaptation should take place either upon application of the concerned person at any moment or ex officio at the earliest possible moment, and in any case not later than at the occasion of the regular (3-year) review of entry bans foreseen for SIS alerts.
Medlemsstaten får välja om en skriftlig eller muntlig översättning tillhandahålls, och ska samtidigt säkerställa att tredjelandsmedborgaren kan förstå sammanhang och innehåll.
In the judgment of Case C-297/12, Filev and Osmani (paragraphs 39-41 and 44), the ECJ expressly clarified: ‘In that regard, it is important to note from the outset that that directive does not include a provision providing for transitional arrangements in relation to entry-ban decisions taken before it became applicable.
Det går inte att kräva en avgift för att tillhandahålla en översättning eftersom detta skulle strida mot bestämmelsens andemening, som är att ge den återvändande den information han eller hon behöver för att fullt ut förstå sin rättsliga situation och slutligen hörsamma återvändandebeslutet.
None the less, it follows from the Court's settled case-law that new rules apply immediately, except in the event of a derogation, to the future effects of a situation which arose under the old rules […].
Den nationella genomförandelagstiftningen och administrativa praxisen avgör vilket språk tredjelandsmedborgaren rimligen kan förväntas förstå.
It follows that Directive 2008/115/EC is applicable to those effects which occur after the date of its applicability in the Member State concerned of entry-ban decisions taken under national rules which were applicable before that date. […] It follows that Article 11(2) of Directive 2008/115/EC precludes a continuation of the effects of entry bans of unlimited length made before the date on which Directive 2008/115/EC became applicable, […] beyond the maximum length of entry ban laid down by that provision, except where those entry bans were made against third-country nationals constituting a serious threat to public order, public security or national security’.
Bedömningen kan göras på samma sätt och i enlighet med samma kriterier som vid asylförfaranden, (artikel 12 i direktivet om asylförfaranden, artikel 22 i det omarbetade direktivet om berättigande till internationellt skydd och artikel 5 i direktivet om mottagande), med vederbörlig hänsyn till att kraven på översättning inom det området kan vara högre än inom området för återvändande på grund av asylförfarandets komplexitet.
The right to good administration is a fundamental right recognised as a general principle of EU law and enshrined in the CFR, which forms an integral part of the EU legal order.
Asylregelverket innebär att medlemsstaterna måste vidta alla rimliga åtgärder för att tillhandahålla en översättning till ett språk som den berörda personen faktiskt förstår, och att det inte finns tolkar är ett giltigt skäl endast för oerhört sällsynta språk för vilka det objektivt råder brist på tolkar.
This right includes the right of every person to be heard before any individual measure which would affect him or her adversely or which significantly affect his or her interests is taken, which is also inherent in respect for the rights of the defence, another general principle of EU law.
En situation där översättare till det relevanta språket finns men inte är tillgängliga av interna administrativa orsaker är inte ett giltigt skäl för att inte ombesörja översättning.
In the judgments of Cases C-383/13, G & R [62], and C-249/13, Boudjlida [63], the ECJ provided important clarification on the right to be heard in relation to return and detention decisions.
Möjligheten att använda mallar för att rationalisera förvaltningens arbete är inte begränsad till tillämpningsområdet för artikel 12.3 (se nedan).
These judgements imply that Member States must always comply with the safeguards below when taking decisions related to return (i.e. return decision, entry-ban decisions, removal decisions, detention order) even though this may not be expressly specified in the relevant articles of the Return Directive:(1) the right of every person to be heard, before any individual measure which would affect him or her adversely is taken;
Så länge mallen tillåter en individuellt anpassad översättning av beslutet till ett språk personen förstår eller rimligen kan förväntas förstå uppfyller en sådan översättning artikel 12.2 i återvändandedirektivet, och undantaget enligt artikel 12.3 behöver inte användas.
the right of every person to have access to his or her file, to analyse all the evidence relied on against him or her which serves to justify a decision by the competent national authority, while respecting the legitimate interests of confidentiality and of professional and business secrecy;
Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa punkt 2 på tredjelandsmedborgare som har rest in olagligt på en medlemsstats territorium utan att därefter ha fått tillstånd eller rätt att stanna i den medlemsstaten.
the right of every person to have recourse to a legal adviser prior to the adoption of a return decision, provided that the exercise of that right does not affect the due progress of the return procedure and does not undermine the effective implementation of the Directive; this does not entail an obligation upon Member States to bear the costs of that assistance;
I sådana fall ska beslut om återvändande i enlighet med punkt 1 meddelas genom ett standardformulär enligt nationell lagstiftning.
the obligation of the administration to pay due attention to the observations by the person concerned and examine carefully and impartially all the relevant aspects of the individual case;
Medlemsstaterna ska tillhandahålla skriftlig allmän information om huvudpunkterna i standardformuläret på åtminstone fem av de språk som oftast används eller förstås av olagliga migranter som reser in i den berörda medlemsstaten.
the obligation of the administration to give reasons for its decisions.
Användning av ett standardformulär för återvändande enligt artikel 12.3 i återvändandedirektivet är ett undantag från huvudregeln som endast kan användas i de fall då en tredjelandsmedborgare har rest in olagligt på en medlemsstats territorium.
Member States enjoy a significant margin of discretion on how to grant the right to be heard in practice: the non-respect of this right renders a decision invalid only insofar as the outcome of the procedure would have been different if the right was respected (judgment of the ECJ in Case C-383/13, G & R, paragraph 38).
Användning av ett standardformulär i sådana fall är ett alternativ för medlemsstaterna.
Moreover, a Member State authority may fail to hear a third-country national specifically on the subject of a return decision where, after that authority has determined that the third-country national is staying illegally in the national territory within a preceding asylum procedure which fully respected that person's right to be heard, it is contemplating the adoption of a return decision (judgment of the ECJ in Case C-166/13, Mukarubega [64]).
Det måste uppmärksammas att de fall av olaglig inresa som omfattas av artikel 12.3 i återvändandedirektivet inte alltid är desamma som de ”gränsfall” som beskrivs i artikel 2.2 a i direktivet (se avsnitt 2.1).
The logic set out in Mukarubega is as follows: ‘The right to be heard before the adoption of a return decision cannot be used in order to re-open indefinitely the administrative procedure, for the reason that the balance between the fundamental right of the person concerned to be heard before the adoption of a decision adversely affecting that person and the obligation of the Member States to combat illegal immigration must be maintained’.
En tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på en medlemsstats territorium tre månader efter sin olagliga inresa omfattas inte av undantaget i artikel 2.2 a i återvändandedirektivet men kan fortfarande omfattas av undantaget i artikel 12.3.
This logic can also be applied in different case constellations, such as those mentioned in Article 6(6) of the Return Directive (decision on ending of legal stay combined with return decision) and it entails that a repetitive assessment of the risk of breach of the principle of non-refoulement is not required if the respect of that principle was already assessed in previous procedures, if the assessment is final and if there is no change in the individual situation of the third-country national concerned.
Artikel 12.3 innehåller inga undantag när det gäller tillämpliga rättsmedel.
In the same vein, a repetitive assessment of other elements that could be invoked in order to prevent return should be obviated.
Rättslig grund: Artikel 13.1 och 13.2 i återvändandedirektivet.
Member States should take measures to avoid such repetitive assessments, for instance by merging in one procedural step, to the extent possible, the administrative hearings of the competent national authorities for different purposes (for example renewal or granting of a residence permit, determination of the right to enter the territory of a Member State, final negative decision on an application for international protection), provided that the right to be heard is fully respected.
Den berörda tredjelandsmedborgaren ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel för att kunna överklaga eller begära omprövning av sådana beslut om återvändande som avses i artikel 12.1, inför en behörig rättslig myndighet eller förvaltningsmyndighet eller ett behörigt organ som består av opartiska ledamöter som åtnjuter garantier för sin oberoende ställning.
In this context, innovative tools such as for instance video-conferencing could also be developed for this purpose.
Det ska finnas tillgång till effektiva rättsmedel för alla beslut i samband med återvändande.
Member States must ensure that the application of such measures does not result in a prejudice for the respect of procedural safeguards, and should pay particular attention to persons in need of special procedural guarantees, in particular minors (see below).
Termen ”beslut i samband med återvändande” ska tolkas brett, som att den omfattar alla frågor som regleras av återvändandedirektivet och innefattar återvändandebeslut, beslut om att bevilja eller förlänga en tidsfrist för frivillig avresa, beslut om avlägsnande, beslut om uppskjutande av avlägsnande samt beslut om att upphäva ett inreseförbud eller att låta det sluta gälla tills vidare (se avsnitt 12.2).