natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Regulation (EU) 2016/399 of the European Parliament and of the Council of 9 March 2016 on a Union Code on the rules governing the movement of persons across borders (Schengen Borders Code) (OJ L 77, 23.3.2016, p. 1).
I målet Zh. och O., C-554/13 [41] klargjorde domstolen att medlemsstaterna i detta avseende i princip är fria att utifrån nationella behov bestämma vad hänsynen till allmän ordning kräver.
By virtue of a special provision in the UK Accession Treaty, only those British nationals who are ‘United Kingdom nationals for European Union purposes’ are also citizens of the European Union.
Oberoende av tredjelandsmedborgares förpliktelser att samarbeta kring identifieringen av honom eller henne och att begära nödvändiga resehandlingar från sina nationella myndigheter inbegriper medlemsstaternas skyldighet att vidta ”alla nödvändiga åtgärder” även att i god tid begära att det tredjeland som ska återta personen överlämnar giltig identitets- eller resehandling eller accepterar användningen av den europeiska resehandlingen för återvändande [46] om det föreskrivs i gällande avtal och överenskommelser med tredjelandet, för att möjliggöra den faktiska transporten av tredjelandsmedborgaren ut ur medlemsstaten.
Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC (OJ L 158, 30.4.2004, p. 77).
Användningen av den europeiska resehandlingen för återvändande bör främjas ytterligare i förhandlingar och tillämpningen av bilaterala och återtagandeavtal och andra överenskommelser mellan EU och tredjeländer.
According to Article 1(1) of the 1954 Convention relating to the Status of Stateless Persons, a stateless person is ‘a person who is not considered as a national by any State under the operation of its law’.
Administrativa förfaranden med tredjeländer som syftar till att förbereda avlägsnandeinsatsen (till exempel att erhålla nödvändiga resehandlingar och tillstånd) kan påbörjas under tidsfristen för frivillig avresa utan att man utsätter den berörda tredjelandsmedborgaren för någon risk (se även avsnitt 6).Kommissionen rekommenderar att medlemsstaterna vidtar åtgärder för att organisera förfaranden för prövning av ansökningarna om internationellt skydd som påskyndade förfaranden eller, där det är tillämpligt, gränsförfaranden i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU [47] (”asylförfarandedirektivet”) för att minska följderna av potentiella överträdelser, särskilt sådana som gäller ansökningar som är ogrundade eller multipla och asylansökningar i ”sista minuten” samt ogrundade överklaganden av asyl- eller återvändandebeslut som görs med det enda syftet att försena eller motverka verkställigheten av återvändandebeslut.
Judgement of the Court of Justice of 7 June 2016, Affum, Case C-47/15, ECLI:EU:C:2016:408.
Medlemsstater som inte beslutar om återvändande/avlägsnade av barn från tredjeländer som vistas olagligt på deras territorium eller som förhindras från att avlägsna ensamkommande barn av hänsyn till deras bästa kan således bevilja ett uppehållstillstånd eller någon annan form av tillstånd (till exempel ett tillfälligt uppehållstillstånd för ett barn tills barnet fyller 18 år).
Judgment of the Court of Justice of 6 December 2011, Achughbabian, Case C-329/11, ECLI:EU:C:2011:807.
Enligt artikel 6.1 i återvändandedirektivet måste medlemsstaten säga antingen ”A” (bevilja ett uppehållstillstånd eller laglig rätt att vistas i medlemsstaten) eller ”B” (genomföra förfarandet för återvändande) (se avsnitt 5).
Judgment of the Court of Justice of 15 March 2017, Al Chodor and others, Case C-528/15, ECLI:EU:C:2017:213.
Medlemsstaterna bör försöka säkerställa att det finns förfaranden för att fastställa status för de ensamkommande barn som inte återvänder.
Article 2(n) of Regulation (EU) No 604/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person (OJ L 180, 29.6.2013, p. 31): ‘“risk of absconding” means the existence of reasons in an individual case, which are based on objective criteria defined by law, to believe that an applicant or a third- country national or a stateless person who is subject to a transfer procedure may abscond ’.
Detta är ett okomplicerat tillvägagångssätt som syftar till att minska gråzonerna och förbättra rättssäkerheten för alla berörda.
This information may be obtained through the European Criminal Records Information System, established by Council Framework Decision 2009/315/JHA of 26 February 2009 on the organisation and content of the exchange of information extracted from the criminal record between Member States (OJ L 93, 7.4.2009, p. 23), and Council Decision 2009/316/JHA of 6 April 2009 on the establishment of the European Criminal Records Information System (ECRIS) in application of Article 11 of Framework Decision 2009/315/JHA (OJ L 93, 7.4.2009, p. 33).
För att åtgärder för ensamkommande barn ska vara förenliga med återvändandedirektivet bör situationen för ensamkommande barn i de medlemsstater som efter en bedömning av barnets bästa inte beslutar om återvändande eller avlägsnande av underåriga tredjelandsmedborgare juridiskt vara i form av ett (tillfälligt) uppehållstillstånd eller lagligt tillstånd att vistas i medlemsstaten (till exempel tills de fyller 18) enligt artikel 6.4 i återvändandedirektivet eller ett beslut om återvändande och ett uppskjutet avlägsnande i enlighet med artiklarna 6 och 9 i återvändandedirektivet.
On 19 January 2016, the Commission put forward the proposal COM(2016) 7 final to facilitate the exchange of criminal records of non-EU citizens in the EU.
Olaglig passage av inre gränser: Punkt 3 gäller tredjelandsmedborgare ”som har rest in olagligt på en medlemsstats territorium utan att därefter ha fått tillstånd eller rätt att stanna i den medlemsstaten”.
Directive 2013/33/EU of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 laying down standards for the reception of applicants for international protection (OJ L 180, 29.6.2013, p. 96).
Specifikt inom ramen för denna bestämmelse i återvändandedirektivet får termen ”olaglig inresa” även innefatta fall där en tredjelandsmedborgares vistelse är olaglig och han eller hon har rest in från en annan medlemsstat i strid med de villkor som gäller för inresa och vistelse i den medlemsstaten.
Directive 2011/95/EU of the European Parliament and of the Council of 13 December 2011 on standards for the qualification of third-country nationals or stateless persons as beneficiaries of international protection, for a uniform status for refugees or for persons eligible for subsidiary protection, and for the content of the protection granted (OJ L 337, 20.12.2011, p. 9).
Det ska uppmärksammas att artikel 6.2 eller 6.3 i återvändandedirektivet kan vara tillämplig i dessa specifika fall (inresa från en annan medlemsstat).
Unlike EU Member States, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by EU directives on the basis of Article 288 TFEU, but only once they have accepted them and according to general public international law principles.
den berörda tredjelandsmedborgaren håller sig undan eller förhindrar förberedelserna inför återvändandet eller avlägsnandet.
Thus, contrary to EU Member States, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by the ECJ case-law related to the transposition of directives into national law and are free to choose the modalities of the transposition of the obligation set out in the Return Directive (for instance by a direct reference to the text of the Directive) in compliance with their international obligations.
Skyldighet att hålla i förvar endast som sista utväg: Enligt artikel 8.1 i återvändandedirektivet ska medlemsstaterna vidta ”alla nödvändiga åtgärder” för att verkställa beslut om återvändande.
Judgment of the Court of Justice of 19 September 2013, Filev and Osmani, Case C-297/12, ECLI:EU:C:2013:569.
Möjligheten att hålla i förvar är en av de möjligheter som medlemsstaterna kan tillgripa som en sista utväg.
Following the codification of the Schengen Borders Code in 2016, reference to Article 13 of the Code shall be read as reference to Article 14 of Regulation (EU) 2016/399.
I detta sammanhang har domstolen uttryckligen betonat i domen i målet El Dridi, C-61/11, punkt 41 att återvändandedirektivet föreskriver ”en gradvis upptrappning av de åtgärder som ska vidtas för att verkställa återvändandebeslutet, från den åtgärd som ger den berörda personen störst frihet, det vill säga att denne ges en tidsfrist för att frivilligt lämna landet, till de tvångsåtgärder som är mest ingripande för denne, det vill säga förvar i en särskild förvarsanläggning”.
Council of Europe, European Convention on Extradition, 1957.
Riskerna innefattar en ökad sannolikhet för avvikande, att attraktionsfaktorer kan skapas (alternativa förvarsenheter såsom familjehus kan uppfattas som attraktiva för potentiella irreguljära migranter) och möjliga sociala spänningar i grannskapet till öppna anläggningar.
Judgment of the Court of Justice of 28 April 2011, El Dridi, Case C-61/11 PPU, ECLI:EU:C:2011:268.
Medlemsstaterna bör utveckla och använda ett brett spektrum av alternativ för att hantera olika kategorier av tredjelandsmedborgares situation.
Judgment of the ECJ of 23 April 2015, Zaizoune, Case C-38/14, ECLI:EU:C:2015:260.
Enligt punkt 38 har varje barn i skolpliktig ålder rätt till utbildning som är anpassad till hans eller hennes behov och förmågor och utformad för att förbereda honom eller henne inför återanpassning till samhället.
United Nations, Convention Relating to the Status of Refugees, 1951.
Sådan utbildning bör ges utanför förvarsanläggningen i allmänna skolor när så är möjligt, och i varje fall av utbildade lärare genom program som är integrerade med utbildningsväsendet i landet så att ungdomarna efter frigivning kan fortsätta sin utbildning utan svårighet.
Article 31(1) of the Convention Relating to the Status of Refugees: ‘1.
Den sista punkten återspeglar den vägledande principen i barnkonventionen vars artikel 3.1 slår fast att ”[v]id alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, skall barnets bästa komma i främsta rummet”.
The Contracting States shall not impose penalties, on account of their illegal entry or presence, on refugees who, coming directly from a territory where their life or freedom was threatened in the sense of article 1, enter or are present in their territory without authorisation, provided they present themselves without delay to the authorities and show good cause for their illegal entry or presence’.
Detta gäller givetvis även vid beslut om att hålla barn i förvar i avvaktan på avlägsnande från territoriet.
Judgment of the Court of Justice of 1 October 2015, Skerdjan Celaj, Case C-290/14, ECLI:EU:C:2015:640.
COM(2017) 1600 final.
Denmark, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by this Directive.
Relevant rättspraxis från Europadomstolen klargör att en godtagbar längsta varaktighet (dvs. rimlig tid) inte kan definieras abstrakt.
Council Directive 2001/40/EC of 28 May 2001 on the mutual recognition of decisions on the expulsion of third-country nationals (OJ L 149, 2.6.2001, p. 34).
Om ett beslut fattas inom mindre än en vecka kan det tveklöst betraktas som god praxis som följer de rättsliga kraven på snabbhet.
Regulation (EU) No 604/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person (OJ L 180, 29.6.2013, p. 31).
När det gäller aspekter som inte uttryckligen regleras av återvändandedirektivet behöver medlemsstaterna följa relevanta normer från Europarådet, särskilt ”CPT-normerna”: återvändandedirektivet reglerar inte vissa materiella förhållanden i samband med förvar, till exempel rumsstorlek, tillgång till sanitära anläggningar och utevistelser eller näringsfrågor under hållandet i förvar.
The examples provided are simplified for explanatory purposes.
Enligt skäl 17 bör dock de som hålls i förvar behandlas ”humant och värdigt” med respekt för deras grundläggande rättigheter och i överensstämmelse med internationell rätt.
Convention implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic on the gradual abolition of checks at their common borders (OJ L 239, 22.9.2000, p. 19).
Den praktiska påverkan av denna skyldighet beskrivs mer detaljerat särskilt i
Commission Recommendation C(2006) 5186 of 6 November 2006 establishing a common ‘Practical Handbook for Border Guards (Schengen Handbook)’ to be used by Member States' competent authorities when carrying out the border control of persons, and subsequent amendments.
Artikel 16 i återvändandedirektivet, Europarådets riktlinje om påtvingat återvändande nr 10 (”förhållanden i samband med förvar inför avlägsnande”), normer och faktablad från CPT (Europarådets kommitté till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning) om förvar i samband med migration, europeiska fängelsereglerna från 2006.
This term is a broad ‘catch-all’ provision, which covers also those cases that are expressly excluded from the definition of ‘residence permit’ under Article 2(16)(b)(i) and (ii) of the SBC.
I vissa fall kan dock sådana avtal mellan medlemsstater tillåta att irreguljära migranter skickas tillbaka till andra medlemsstater i enlighet med artikel 6.3 i återvändandedirektivet (se avsnitt 5.5 nedan).
Commission Decision C(2010) 1620 of 19 March 2010 establishing the Handbook for the processing of visa applications and the modification of issued visas, and subsequent amendments.
Frasen ”frivilligt väljer att återvända” i tredje strecksatsen är inte liktydig med frivillig avresa.
Judgment of the Court of Justice of 15 February 2016, J.N., Case C-601/15 PPU, ECLI:EU:C:2016:84.
I detta sammanhang avser ”frivilligt” den återvändandes val av destination.
Council Directive 2003/109/EC of 25 November 2003 concerning the status of third-country nationals who are long-term residents (OJ L 16, 23.1.2004, p. 44).
personen underlåter att efterleva åtgärder som ska förhindra avvikande (se avsnitt 6.2),
Directive 2011/51/EU of the European Parliament and of the Council of 11 May 2011 amending Council Directive 2003/109/EC to extend its scope to beneficiaries of international protection (OJ L 132, 19.5.2011, p. 1).
Personer som har nekats inresa och som befinner sig i ett transitområde eller gränsområde i en medlemsstat omfattas ofta av särskilda regler i medlemsstaterna: Grundat på en ”juridisk fiktion” anses det ibland att dessa personer inte ”vistas på den berörda medlemsstatens territorium” och att särskilda regler gäller.
Council Directive 2009/50/EC of 25 May 2009 on the conditions of entry and residence of third-country nationals for the purposes of highly qualified employment (OJ L 155, 18.6.2009, p. 17).
Återvändandedirektivet ger inte stöd för detta och fastställer att alla tredjelandsmedborgare som fysiskt vistas på en medlemsstats territorium omfattas av direktivet.
Council document 8829/16.
Begreppet ”risk för avvikande” är skilt från ”risk för allmän ordning”.
Council document 9979/16.
Begreppet ”risk för allmän ordning” förutsätter att det utöver den störning av samhällsordningen som varje lagöverträdelse innebär dessutom föreligger ett verkligt, närvarande och tillräckligt allvarlig hot mot något av samhällets grundläggande intressen.
Council Decision 2004/191/EC of 23 February 2004 setting out the criteria and practical arrangements for the compensation of the financial imbalances resulting from the application of Directive 2001/40/EC on the mutual recognition of decisions on the expulsion of third-country nationals (OJ L 60, 27.2.2004, p. 55).
Även andra faktorer är relevanta för den bedömning från fall till fall som alltid måste göras; det kan till exempel vara handlingens karaktär och svårighetsgrad, hur lång tid som har gått sedan den begicks samt sådant som har att göra med hur välgrundad misstanken är att den berörda tredjelandsmedborgaren har begått det påstådda brottet.
COM(2016) 881 final.
Jämförande uppgifter om medlemsstaternas tolkning av begreppen i samband med migration kan vidare tas från resultaten av särskild förfrågan (140) från det europeiska migrationsnätverket om förståelsen av begreppen ”allmän ordning” och ”allmän säkerhet”.
United Nations, Convention on the Rights of the Child, 1989.
Medlemsstaterna bör se till att det finns möjlighet till förnyad prövning av beslutet om inreseförbud, särskilt huruvida villkoren för att meddela ett sådant förbud varit uppfyllda, antingen ex officio eller på ansökan från den berörda personen.
UNHCR-Unicef, Safe and Sound, 2014, available at: http://www.refworld.org/docid/5423da264.html
Närmare klargörande:
United Nations, General comment No 14 (2013) on the right of the child to have his or her best interests taken as a primary consideration (Art. 3, para.
Detta måste fastställas självmant och i förväg i varje enskilt fall.
1)*, 2013, available at: http://www2.ohchr.org/English/bodies/crc/docs/GC/CRC_C_GC_14_ENG.pdf
Domstolen bekräftade uttryckligen detta i sin dom i målet Filev och Osmani, C-297/12, punkterna 27 och 34: ”Domstolen konstaterar att det tydligt framgår av passusen '[i]nreseförbudets varaktighet ska fastställas' att det finns en skyldighet för medlemsstaterna att tidsbegränsa, i princip högst fem år, verkningarna av alla inreseförbud, och detta oberoende av om den berörda tredjelandsmedborgaren lämnat in en begäran härom. […] Artikel 11.2 i direktiv 2008/115/EG ska tolkas så, att den utgör hinder mot en sådan nationell bestämmelse […] som såsom villkor för en begränsning av inreseförbudets varaktighet kräver att den berörda tredjelandsmedborgaren lämnar in en begäran härom”.
UNHCR, Guidelines on Determining the Best Interests of the Child, 2008, http://www.unhcr.org/4566b16b2.pdf
De rättsmedel som anges i artikel 13.1 i återvändandedirektivet måste därför tillhandahållas även när standardformuläret enligt artikel 12.3 används.
UNHCR, Field Handbook for the Implementation of UNHCR BID Guidelines, 2011, available at: http://www.refworld.org/pdfid/4e4a57d02.pdf
Individuellt anpassad coachning som ger den återvändande egenmakt att ta kontrollen över sitt återvändande, tidigt engagemang och handläggning med helhetssyn och fokus på lösning har visat sig vara framgångsrikt.
United Nations, Guidelines for the alternative care of children, 2010, available at: http://www.refworld.org/docid/4c3acd162.html
Det kan hända att en tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig döljer (inte avslöjar) sin identitet för att undvika avlägsnande.
Regulation (EC) No 1987/2006 of the European Parliament and of the Council of 20 December 2006 on the establishment, operation and use of the second generation Schengen Information System (SIS II) (OJ L 381, 28.12.2006, p. 4).
Omfattningen av domstolsprövningen: prövningen måste omfatta alla aspekter som uttryckligen tas upp i artikel 15 i återvändandedirektivet, med hänsyn både till rättsliga frågor (till exempel att förfarandet för förvar och beslutet om förvar är korrekta ur processuell/rättslig synpunkt) och när det gäller fakta (till exempel familjesituationen för den som hålls i förvar, familjekopplingar i landet, garantier för avresa från territoriet, rimliga utsikter för avlägsnande).
Judgment of the Court of Justice of 10 September 2013, G. and R., Case C-383/13 PPU, ECLI:EU:C:2013:533.
Det sistnämnda beslutet ska följaktligen uppfylla kraven i artikel 15.2 i direktiv[…] [2008/115/EG].”
Judgment of Court of Justice of 6 November 2014, Mukarubega, Case C-166/13, ECLI:EU:C:2014:2336.
Innebörden av ”längre perioder av förvar”: enligt andra meningen i artikel 15.3 krävs övervakningex officio av en rättslig myndighet vid ”längre perioder av förvar”.
United Nations, General Comment No 12 (2009): The right of the child to be heard, 2009, available at: http://www.refworld.org/docid/4ae562c52.html
Detta innebär att rättsliga myndigheter måste vidta åtgärder, även i de fall där den berörda personen inte överklagar.
Judgment of the Court of Justice of 18 December 2014, Abdida, Case C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453.
Kommissionen anser att ett intervall på sex månader för en rättslig myndighet att utföra den första övervakningen ex officio av beslutet om förvar utan tvekan är för långt, medan en övervakning ex officio var tredje månad kan anses vara på gränsen till vad som fortfarande är förenligt med artikel 15.3 i direktivet, förutsatt att det även finns möjlighet att vid behov inleda individuella omprövningar efter ansökan.
Council Directive 2005/85/EC of 1 December 2005 on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status (OJ L 326, 13.12.2005, p. 13), repealed by Directive 2013/32/EU.
Avstående från att utfärda beslut om återvändande för ensamkommande barn: Enligt artikel 6.4 i återvändandedirektivet är det uttryckligen tillåtet för medlemsstaterna att när som helst bevilja ett uppehållstillstånd eller någon annan form av tillstånd i enlighet med nationell lagstiftning för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt.
The current version, revised in 2017, builds upon the Commission Recommendation of 7 March 2017 [3] and features additional guidance to national authorities on how the rules of the Return Directive be used to improve the effectiveness of the return systems, while ensuring full observance of fundamental rights.
Kommissionens rekommendation, som bygger på en systematisk tolkning av unionens regelverk för invandring och asyl, är att hänvisa till artikel 25.5 i direktiv 2013/32/EU (nedan kallat direktivet om asylförfaranden) samt ta hänsyn till tillhörande dokument som har tagits fram av till exempel Europeiska stödkontoret för asylfrågor [56].Kontinuerligt stöd under asyl- och återvändandeförfaranden: Även om den rättsliga grunden skiljer sig mellan det särskilt förordnade vårdnadshavarskap som tillhandahålls för asylsökande och det ”stöd” som krävs för ensamkommande barn under återvändandeprocessen finns det nära kopplingar mellan de krav som fastställs i asylregelverket och återvändandedirektivet, och man bör försöka skapa kontinuitet i stödet under asyl- och återvändandeförfarandena.
Removal order Legal basis: Return Directive — Articles 3(5) and 8(3)
Det finns dock vissa överväganden i domstolens rättspraxis (särskilt för övergripande begrepp som proportionalitet och direktivs ändamålsenliga verkan) som kan ge viss vägledning: I avsnitt 3 i sitt meddelande om vägledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier [59] gav kommissionen detaljerad vägledning om tolkningen av begreppen allmän ordning och allmän säkerhet i samband med fri rörlighet.
Example: if an irregular migrant has entered the EU via Member State A (undetected), subsequently travelled through Member States B and C (undetected) and was finally apprehended in Member State D, Member State D is in charge of carrying out a return procedure.
Inget förvar med hänvisning till allmän ordning: möjligheten att hålla i förvar eller förlängning av hållande i förvar med hänvisning till allmän ordning täcks inte av texten i återvändandedirektivet, och medlemsstaterna får inte använda hållande i förvar för avlägsnande som en form av ”lättare fängelsestraff”.