natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Transitional arrangements for cases/procedures related to periods before 24 December 2010: Member States must make sure that all persons covered by the scope of the Directive benefit from the substantive safeguards and rights accorded by the Directive as of 24 December 2010 (as of the accession date in case of new Member States).
Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 av den 13 juli 2009 om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex) (EUT L 243, 15.9.2009, s.
Whilst it may be legitimate to continue national return procedures launched in accordance with pre-transposition national legislation, this must not undermine in substance the rights afforded by the Directive, such as, for example, limitation on detention and use of coercive measures, procedural safeguards including right to a written decision and to appeal against it, priority for voluntary departure.
1).
For any return not already carried out by 24 December 2010, a written return decision must be issued in accordance with the terms of Article 12 of the Directive, and an effective remedy against this decision must be afforded in accordance with the terms of Article 13 of the Directive.
Domstolens dom av den 18 december 2014, Abdida, C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453.
‘Historic’ entry bans issued before 24 December 2010 must be adapted to the requirements of the Return Directive (see section 11.9).
Rådets direktiv 2005/85/EG av den 1 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (EUT L 326, 13.12.2005, s.
Periods of detention completed before the rules in the Return Directive became applicable must be taken into account for the calculation of the overall maximum time limit provided for in the Return Directive (see section 14.4.2).
13), upphävt av Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU.
Introduction of a derogation from the scope at a later stage (after 2010): Member States may decide to make use of the derogation foreseen in Article 2 (‘border cases’ and criminal law cases) at a later stage.
Europadomstolens dom av den 5 februari 2002, Čonka mot Belgien, nr 51564/99.
A change to national legislation must not have disadvantageous consequences with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of the Return Directive (see section 2).
Rådets direktiv 2003/9/EG av den 27 januari 2003 om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna (EUT L 31, 6.2.2003, s.
This Handbook is based on the following sources:
18).
Compiled minutes of the Contact Group Return Directive.
Domstolens dom av den 30 november 2009, Kadzoev, C-357/09 PPU, ECLI:EU:C:2009:741.
Extracts from relevant ECJ cases (keywords and name of Member State concerned in brackets):
En översikt över de olika tidsgränser som är tillämpliga enligt nationell lagstiftning finns på: http://ec.europa.eu/smart-regulation/evaluation/search/download.do?documentId=10737855 (s.
Judgment of 30 November 2009, Kadzoev (C-357/09 PPU), ECLI:EU:C:2009:741 (detention, reasons for prolongation; link to asylum related detention — BG)
44–50).
Judgment of 28 April 2011, El Dridi (C-61/11 PPU), ECLI:EU:C:2011:268 (criminalisation, penalisation of illegal stay by imprisonment — IT)
Denna översikt återger situationen i december 2013 och vissa nationella regler har ändrats i mellantiden.
Judgment of 6 December 2011, Achughbabian (C-329/11), ECLI:EU:C:2011:807 (criminalisation, penalisation of illegal stay by imprisonment — FR)
Domstolens dom av den 17 juli 2014, Bero, C-473/13 och Bouzalmate, C-514/13, ECLI:EU:C:2014:2095.
Judgment of 6 December 2012, Sagor (C-430/11), ECLI:EU:C:2012:777 (criminalisation, penalisation of illegal stay by fine; expulsion order; house arrest — IT)
Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, European legal and policy framework on immigration detention of children, 2017, finns på http://fra.europa.eu/sites/default/files/fra_uploads/fra-2017-immigration-detention-children_en.pdf
Order of 21 March 2013, Mbaye (C-522/11), ECLI:EU:C:2013:190 (criminalisation of illegal stay — IT)
När det gäller den särskilda situationen för Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein, se tillhörande fotnot i avsnitt 2 ovan.
Judgment of 30 May 2013, Arslan (C-534/11) ECLI:EU:C:2013:343 (return vs asylum related detention — CZ)
Den första versionen av handboken antogs i oktober 2015 [2].
Judgment of 10 September 2013, G. and R.
Den nuvarande versionen som reviderades 2017 bygger på kommissionens rekommendation av den 7 mars 2017 [3] och innehåller ytterligare vägledning till nationella myndigheter om hur bestämmelserna i återvändandedirektivet ska tillämpas för att förbättra återvändandesystemens effektivitet, samtidigt som det säkerställs att de grundläggande rättigheterna iakttas till fullo.
(C-383/13 PPU), ECLI:EU:C:2013:533 (right to be heard before prolonging detention — NL)
Rättslig grund: Artiklarna 3.5 och 8.3 i återvändandedirektivet.
Judgment of 19 September 2013, Filev and Osmani (C-297/12), ECLI:EU:C:2013:569 (entry bans, need to determine ex officio length; historic entry bans — DE)
Rättslig grund: Artiklarna 19 och 24 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 [28] (nedan kallad Dublinförordningen).
Judgment of 5 June 2014, Mahdi (C-146/14 PPU), ECLI:EU:C:2014:1320 (detention, reasons for prolongation and judicial supervision — BG)
Artikel 6 i återvändandedirektivet tar inte uttryckligen upp fallet att en andra medlemsstat utnyttjar möjligheten enligt Dublinförordningen att begära att den första medlemsstaten tar tillbaka en tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig.
Judgment of 3 July 2014, Da Silva (C-189/13), ECLI:EU:C:2014:2043 (criminalisation, illegal entry — FR)
Medlemsstaterna får använda alternativet enligt artikel 6.3 endast för bilaterala överenskommelser om återtaganden som trädde i kraft före den 13 januari 2009.
Judgment of 17 July 2014, Bero (C-473/13) and Bouzalmate (C-514/13), ECLI:EU:C:2014:2095 (detention conditions, obligation to provide for specialised facilities — DE)
Befintliga överenskommelser som omförhandlats eller förnyats efter den 13 januari 2009 får fortsätta att omfattas av artikel 6.3 om den omförhandlade/förnyade överenskommelsen är en ändring av en befintlig överenskommelse och tydligt benämnd som sådan.
Judgment of 17 July 2014, Pham (C-474/13), ECLI:EU:C:2014:2096 (detention conditions — DE)
Enligt domstolens dom i målet J.N, C-601/15 [34] (punkterna 75–80) bör dock medlemsstaterna skjuta upp verkställigheten av återvändandebeslutet (och inte återkalla beslutet) till dess att ett beslut om ansökan om internationellt skydd är fattat, om en medlemsstat beviljar en tredjelandsmedborgare som ansöker om internationellt skydd och som redan var föremål för ett återvändandebeslut före ansökan rätt att stanna i landet (se även avsnitt 7).5.7 Tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig och som omfattas av ett pågående förfarande för förnyelse av ett uppehållstillstånd eller annan typ av tillstånd
Judgment of 6 November 2014, Mukarubega (C-166/13), ECLI:EU:C:2014:2336 (right to be heard before issuing a return decision — FR)
Kommissionen rekommenderar att direktiv 2003/110/EG används systematiskt när transitering med flyg anordnas i samband med frivillig avresa (se även avsnitt 7.2).6.6 Registrering av frivillig avresa
Judgment of 11 December 2014 Boudjlida (C-249/13), ECLI:EU:C:2014:2431 (right to be heard before issuing a return decision — FR)
Verkställighet av ett beslut om återvändande efter avslag på en ansökan om internationellt skydd: i sin dom i målet J.N., C-601/15 (punkterna 75–76 och 80) fastställer domstolen att verkställigheten av ett tidigare utfärdat återvändandebeslut skaåterupptas i det skede där det befann sig när det avbröts efter avslag av en asylansökan i första instans och att återvändandeförfarandena inte ska börja om från början: ”För att direktiv 2008/115/EG ska få en ändamålsenlig verkan krävs det […] att ett förfarande som har inletts med stöd av det direktivet – inom ramen för vilket ett beslut om återvändande […] åtföljt av ett inreseförbud, har antagits – kan återupptas i det skede där det befann sig när det avbröts […] så snart som denna ansökan [om internationellt skydd] har avslagits i första instans […].
Judgment of 18 December 2014, Abdida (C-562/13), ECLI:EU:C:2014:2453 (rights pending postponed return — BE)
Det framgår såväl av medlemsstaternas lojalitetsplikt, vilken följer av artikel 4.3 FEU och om vilken det erinrades i punkt 56 i domen i […] El Dridi […] som av kraven på effektivitet […] att den skyldighet som medlemsstaterna har enligt artikel 8 i direktivet, att i de fall som avses i punkt 1 i denna artikel avlägsna den berörda personen ska fullgöras snarast möjligt […].
Judgment of 23 April 2015, Zaizoune (C-38/14), ECLI:EU:C:2015:260 (obligation to issue return decision — ES)
Denna skyldighet uppfylls emellertid inte om ett avlägsnande fördröjs på grund av att ett förfarande, […] efter det att en ansökan om internationellt skydd har avslagits i första instans måste tas om från början och inte kan återupptas i det skede där det avbröts.”
Judgment of 11 June 2015, Zh. and O.
Beslut om inreseförbud ska inte fattas för offer för människohandel som tidigare har beviljats uppehållstillstånd enligt direktiv 2004/81/EG, annat än om den berörda personen inte uppfyllde en skyldighet att återvända inom en tidsfrist för frivillig avresa eller om den berörda personen utgör ett hot mot allmän ordning.
(C-554/13), ECLI:EU:C:2015:377 (criteria for determining voluntary departure period — NL)
Denna regel gäller endast perioder av olaglig vistelse som följer omedelbart efter en laglig vistelse enligt direktiv 2004/81/EG och skapar inte ett livslångt undantag för tidigare innehavare av sådana tillstånd.
Judgment of 1 October 2015, Skerdjan Celaj (C-290/14), ECLI:EU:C:2015:640 (criminalisation of non-compliance with an entry ban — IT)
Ett redan utfärdat utreseförbud kan upphävas eller det kan beslutas att förbudet tills vidare inte ska gälla (artikel 11.3–11.5).
Judgment of 15 February 2016, J.N.
En redan beviljad tidsfrist för frivillig avresa kan förlängas (artikel 7.2).
(C-601/15 PPU), ECLI:EU:C:2016:84 (enforcement of return decision following a rejection of an application for international protection — NL)
Medlemsstaterna uppmuntras därför att anta återvändandebeslut tillsammans med beslut om att avsluta laglig vistelse i ett enda administrativt beslut.
Judgment of 7 June 2016, Affum (C-47/15), ECLI:EU:C:2016:408 (definition of illegal stay, criminalisation, illegal entry — FR)
När detta inte är möjligt (till exempel på grund av att den myndighet som ansvarar för att avslå förnyelse av ett uppehållstillstånd inte har behörighet att utfärda återvändandebeslut) bör medlemsstaterna inrätta snabba och effektiva förfaranden som involverar de behöriga myndigheterna för att säkerställa att den informationen utbyts snabbt och återvändandebeslut utfärdas utan dröjsmål efter återvändandebeslutet när den lagliga vistelsen avslutas – utan att det påverkar rätten att bevilja ett uppehållstillstånd eller någon annan form av tillstånd som ger rätt att stanna i landet i enlighet med artikel 6.4 i återvändandedirektivet.
Judgment of 15 March 2017, Al Chodor and others (C-528/15), ECLI:EU:C:2017:213 (definition of risk of absconding in Dublin procedures — CZ)
I praktiken kan det dock även öka det absoluta antalet ärenden där medlemsstaterna utfärdar återvändandebeslut som inte kan verkställas på grund av praktiska eller rättsliga hinder för avlägsnande (till exempel fördröjningar med att få fram nödvändiga handlingar från tredjeländer och non-refoulement-fall).
Judgment of 26 July 2017, Ouhrami (C-225/16), ECLI:EU:C:2017:590 (date of validity of entry ban — NL)
För att undvika att dessa personer hamnar i ett rättsligt vakuum hade kommissionen föreslagit en miniminivå av villkor för vistelse för de tredjelandsmedborgare vars vistelse är olaglig och för vilka verkställigheten av återvändandebeslutet har skjutits upp eller som inte kan avlägsnas, vilket skulle åstadkommas genom hänvisning till en uppsättning villkor som redan fastställs i artiklarna 7–10, 15 och 17–20 i rådets direktiv 2003/9/EG [71] (nedan kallat direktivet om mottagningsvillkor), som i princip täcker fyra grundläggande rättigheter, nämligen: 1) att familjen ska hållas samman, 2) hälso- och sjukvård, 3) skolgång och utbildning för underåriga och 4) respekt för utsatta personers särskilda behov.
The EU return acquis:
Domstolen bekräftade i sin dom i målet El Dridi, C-61/11,, punkt 39 att ”[…] det följer av skäl 16 i inledningen till det direktivet och av ordalydelsen i artikel 15.1 att medlemsstaterna ska genomföra avlägsnanden med medel som är så lite ingripande som möjligt.
Directive 2008/115/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 2008 on common standards and procedures in Member States for returning illegally staying third-country nationals
Det är bara i den situationen att verkställigheten av återvändandebeslutet riskeras på grund av den berörda personens uppträdande, vilket ska bedömas utifrån varje specifikt fall, som medlemsstaterna får frihetsberöva denne genom förvar”.
Council Directive 2001/40/EC of 28 May 2001 on the mutual recognition of decisions on the expulsion of third-country nationals
Denna typ av förvar omfattas av artikel 15.1 b i återvändandedirektivet, där det uttryckligen anges att det faktum att en person ”håller sig undan eller förhindrar […] avlägsnandet” kan vara skäl för förvar.
Council Directive 2003/110/EC of 25 November 2003 on assistance in cases of transit for the purposes of removal by air
I artikel 15.6 a tas ”bristande samarbete” upp som ett av två fall där det kan vara motiverat att förlänga den längsta perioden för förvar med tolv månader, och det övergripande syftet och slutgiltigheten för denna typ av förvar (Beugehaft eller Durchsetzungshaft) är avlägsnande, inte kriminalisering.
Council Decision 2004/191/EC of 23 February 2004 setting out the criteria and practical arrangements for the compensation of the financial imbalances resulting from the application of Directive 2001/40/EC
Allt hållande i förvar inför avlägsnande måste följa artikel 15.4 i återvändandedirektivet: ”När det framkommer att rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger på grund av rättsliga eller andra överväganden, eller de villkor som fastställs i punkt 1 inte längre föreligger, upphör hållandet i förvar att vara berättigat och den berörda personen ska omedelbart friges”.
Council Decision 2004/573/EC of 29 April 2004 on the organisation of joint flights for removals from the territory of two or more Member States, of third-country nationals who are subjects of individual removal orders
Detta innebär att när det blir uppenbart att rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger måste hållandet i förvar upphöra, till exempel när det visar sig att handlingar som ska utfärdas av ett tredjeland kommer att komma för sent eller inte alls kommer att utfärdas, även om den som hålls i förvar skulle samarbeta.
Regulation (EU) 2016/1624 of the European Parliament and of the Council of 14 September 2016 on the European Border and Coast Guard and amending Regulation (EU) 2016/399 of the European Parliament and of the Council and repealing Regulation (EC) No 863/2007 of the European Parliament and of the Council, Council Regulation (EC) No 2007/2004 and Council Decision 2005/267/EC
Svar finns i domstolens dom i målet Arslan,C-534/11 [76], punkterna 49 och 63: ”Artikel 2.1 i direktiv 2008/115/EG, […] att direktivet inte är tillämpligt på en tredjelandsmedborgare som har ansökt om internationellt skydd, i den mening som avses i direktiv 2005/85/EG.
Commission Recommendation of 7 March 2017 on making returns more effective when implementing the Directive 2008/115/EC of the European Parliament and of the Council, C(2017) 1600
Detta gäller från det att ansökan lämnas in till dess att beslut fattats i första instans för att avgöra ansökan eller, i förekommande fall, fram till dess att ett eventuellt överklagande av beslutet har avgjorts. […] Direktiv 2003/9/EG och direktiv 2005/85/EG utgör inte hinder för att en tredjelandsmedborgare som har ansökt om internationellt skydd, i den mening som avses i direktiv 2005/85/EG, efter att ha placerats i förvar med stöd av artikel 15 i direktiv 2008/115/EG kvarhålls i förvar med stöd av en bestämmelse i nationell rätt när det – efter en bedömning från fall till fall av samtliga relevanta omständigheter – visar sig att ansökan lämnats in enbart för att försena eller hindra verkställigheten av återvändandebeslutet och att det objektivt sett är nödvändigt att låta beslutet om hållande i förvar bestå för attförhindra att den berörda personen definitivt håller sig undan sitt återvändande”.
Communication from the Commission of 12 April 2017 to the European Parliament and to the Council, ‘The protection of children in migration’, COM(2017) 211 final.
Observera: Ovanstående hänvisning till ”nationell rätt” gäller nationella bestämmelser om förvar i samband med asyl, som införlivar, i förekommande fall, kraven i samband med förvar enligt EU:s asylregelverk.
Relevant documents of the Council of Europe:
Om rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger (till exempel på grund av ett sannolikt permanent problem med non-refoulement) ska tredjelandsmedborgaren friges i enlighet med artikel 15.4 i återvändandedirektivet.
20 Guidelines on forced return, adopted by the Council of Europe Committee of Ministers on 4 May 2005 and commentaries (September 2005, ISBN 92-871-5809-6)
Om problemet med non-refoulement endast är begränsat och tillfälligt (till exempel på grund av att en trovärdig diplomatisk försäkran från återvändandelandet sannolikt kommer att utfärdas inom kort eller den återvändande är tillfälligt i behov av livsnödvändig medicinsk vård som inte finns i återvändandelandet) får hållandet i förvar upprätthållas, förutsatt att det fortfarande finns rimliga utsikter till avlägsnande.
CPT standards (document CPT/Inf/E (2002) 1 — Rev. 2013)
Förenta nationerna, Allmän kommentar nr 6 (2005): Behandlingen av ensamkommande barn och barn som har skilts från föräldrarna utanför ursprungslandet, 2005, finns på: http://www.refworld.org/docid/42dd174b4.html
CPT factsheet on immigration detention (document CPT/Inf(2017) 3 of March 2017)
Domstolens dom av den 5 juni 2014, Mahdi, C-146/14 PPU, ECLI:EU:C:2014:1320.
Recommendation Rec(2006)2 of the Committee of Ministers to Member States on the European Prison Rules (Adopted by the Committee of Ministers on 11 January 2006 at the 952nd meeting of the Ministers' Deputies)
UNHCR, Options paper 2: Options for governments on open reception and alternatives to detention, 2015, finns på: http://www.unhcr.org/protection/detention/5538e53d9/unhcr-options-paper-2-options-governments-open-reception-alternatives-detention.html
Relevant documents of the European Union Agency on Fundamental Rights:
Domstolens dom av den 30 maj 2013, Arslan, C-534/11, ECLI:EU:C:2013:343.
Guidance document on the fundamental rights considerations of apprehending migrants in an irregular situation, October 2012
Domstolens dom av den 17 juli 2014, Pham, C-474/13, ECLI:EU:C:2014:2096.
Handbook on European law relating to asylum, borders and immigration, co-edited by FRA and ECtHR, 2014
UNHCR, Options paper 1: Options for governments on care arrangements and alternatives to detention for children and families, 2015, finns på http://www.unhcr.org/553f58509.pdf
Alternatives to detention for asylum seekers and people in return procedures, October 2015
Denna definition innehåller begränsningar för vad som kan godtas som ”återvändande” och vad som inte kan godtas som ”återvändande” för tillämpningen av återvändandedirektivet.
Note — Fundamental rights of migrants in an irregular situation who are not removed, available at: http://fra.europa.eu/en/Non-removed-migrants-rights
Enligt unionslagstiftningen kan det inte anses som ”återvändande” att skicka tillbaka en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i en medlemsstat till en annan medlemsstat.
European legal and policy framework on immigration detention of children, June 2017, available at: http://fra.europa.eu/en/publication/2017/child-migrant-detention.
I undantagsfall kan en sådan åtgärd ändå vara möjlig enligt bilaterala återtagandeavtal eller Dublinreglerna; det rekommenderas därför att detta inte kallas ”återvändande” utan i stället ”att skicka tillbaka” eller ”överföring”.
Reports of Schengen evaluations in the field of return
personen vägrar att samarbeta när det gäller identifiering, använder falska eller förfalskade identitetshandlingar, förstör eller gör sig på annat sätt av med existerande dokument eller vägrar att lämna fingeravtryck,
CFR: Charter of Fundamental Rights of the European Union
personen gör en otillåten sekundär förflyttning till en annan medlemsstat.
CoE: Council of Europe
Termen ”frivillig avresa” täcker inte fall där tredjelandsmedborgare vars vistelse är laglig själv beslutar att återvända till sitt hemland.
ECHR: European Convention on Human Rights
Ett sådant ”verkligt” frivilligt återvändande (scenario 1 i bilden nedan) faller utanför återvändandedirektivets tillämpningsområde, eftersom det då handlar om tredjelandsmedborgare vars vistelse är laglig.
ECtHR: European Court of Human Rights
Om tredjelandsmedborgare vars vistelse har varit olaglig men som ännu inte har upptäckts eller gripits (till exempel personer vars uppehållstillstånd har gått ut) avreser kan deras avresa omfattas av definitionen av ”frivillig avresa”.
ECJ: Court of Justice of the European Union
Dessa personer har redan en ”abstrakt” skyldighet att återvända enligt återvändandedirektivet och kan dessutom få såväl ett beslut om återvändande som ett inreseförbud när myndigheterna får kännedom om deras olagliga vistelse (senast vid utresekontrollen – se avsnitten 5.1 och 11.3).
EEA: European Economic Area
Medlemsstaterna kan besluta att inkludera åtminstone de genomsnittliga kostnaderna för återvändande i de ekonomiska påföljderna.Omedelbar avvisning eller utvisning enligt nationella straffrättsliga bestämmelser (i fall som inte är undantagna enligt tillämpningsområdet för återvändandedirektivets artikel 2.2 b – se avsnitt 2.3. ovan): denna är endast tillåten om domen uppfyller alla garantier enligt återvändandedirektivet (inbegripet formen av återvändandebeslut, rättssäkerhetsgarantier och att möjligheten till frivillig avresa först övervägs) – se domstolens dom i målet Sagor, C-430/11.
FRA: European Union Agency for Fundamental Rights
Därför är den ”allmänna ordning” som anges i artikel 6.2 i återvändandedirektivet tillämplig.
Member States: Member States bound by the Return Directive (all EU Member States except UK and Ireland), as well as Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein
Detta innebär att medlemsstat B måste be personen återvända till medlemsstat A, och om personen inte gör detta frivilligt måste medlemsstat B överväga att utfärda ett återvändandebeslut, med hänsyn till alla säkerhetsgarantier som föreskrivs i återvändandedirektivet, bland annat principen om non-refoulement.
SBC: Schengen Borders Code
Under vissa omständigheter, när återvändande/avlägsnande till ett tredjeland inte är möjligt och att ”skicka tillbaka” personen till en annan medlemsstat kan definieras som ”en förmånligare åtgärd” (se avsnitt 3) kan medlemsstat B verkställa ”tillbakaskickande” av personen till medlemsstat A; förfarandena när det gäller ”att skicka tillbaka” en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt till en annan medlemsstat regleras i nationell lag.
SIC: Schengen Implementing Convention
I vilken form uppmaningen att ”ofördröjligen bege sig till den medlemsstatens territorium” ska utfärdas bör fastställas i enlighet med nationell lagstiftning.
SIS: Schengen Information System
Det rekommenderas att besluten utfärdas skriftligen och med angivande av skäl.
TFEU: Treaty on the Functioning of the European Union
Tidsfrist för att resa tillbaka till den andra medlemsstaten: Det går inte att ge någon allmän indikation på hur lång tid som får gå från begäran att personen ska bege sig till en annan medlemsstat till dess att ett beslut i enlighet med artikel 6.1 utfärdas.