natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Specific rules on transit by land through territories of other Member States in the context of voluntary departure are set out in section 6.4 below.
Det finns inga särskilda formella krav på att tillkännage ett sådant beslut.
Legal basis: Return Directive — Article 3(9)
Däremot är det viktigt att beslutet tydligt har sin grund – uttryckligen eller indirekt – i den nationella lagstiftningen när det gäller om och i vilken grad en medlemsstat utnyttjar möjligheten att göra undantag.
Minors, unaccompanied minors, disabled people, elderly people, pregnant women, single parents with minor children and persons who have been subjected to torture, rape or other serious forms of psychological, physical or sexual violence.
Om en medlemsstat inte i förväg har offentliggjort sitt beslut att utnyttja undantagen enligt artikel 2.2 a eller 2.2 b i återvändandedirektivet kan dessa bestämmelser inte användas som motivering för att fortsättningsvis inte tillämpa återvändandedirektivet i enskilda fall.
Contrary to the definition of vulnerable persons used in the asylum acquis (see for instance Article 21 of Directive 2013/33/EU of the European Parliament and of the Council [14] (the ‘Reception Conditions Directive’) or Article 20(3) of Directive 2011/95/EU of the European Parliament and of the Council [15] (the ‘Qualification Directive’), the definition in the Return Directive is drafted as an exhaustive list.
Det finns inget som hindrar att medlemsstaterna begränsar utnyttjandet av undantagen i artikel 2.2 a och 2.2 b i återvändandedirektivet till vissa kategorier av personer (till exempel endast då inresa nekas vid luftgränser eller sjögränser), förutsatt att detta klargörs i den nationella genomförandelagstiftningen.
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons and their specific needs in the return context is, however, not limited to the categories of vulnerable persons expressly enumerated in Article 3(9).
Medlemsstaterna kan fatta beslut om att utnyttja undantagen i ett senare skede efter det första införlivandet av återvändandedirektivet i den nationell lagstiftningen.
The Commission recommends that Member States should also pay attention to other special situations of vulnerability, such as those mentioned in the asylum acquis — being a victim of human trafficking or of female genital mutilation, being a person with serious illness or with mental disorders.
Detta får dock inte vara till nackdel för de personer som redan hade möjlighet att utnyttja återvändandedirektivets verkningar – se domstolens dom i målet Filev och Osmani, C-297/12 [17]: ”[…] om en medlemsstat ännu inte har utnyttjat denna möjlighet […] kan medlemsstaten inte åberopa rätten att begränsa den personkrets som omfattas av direktivet i enlighet med artikel 2.2 b i detsamma, vad gäller personer på vilka direktivets verkningar redan var tillämpliga”).
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons should not be limited to the situations expressly referred to by the Return Directive (during the period for voluntary departure, during postponed return and during detention).
Medlemsstaterna har dock frihet att besluta att inte tillämpa direktivet på ”gränsfall”, vilket definieras som tredjelandsmedborgare som
The Commission therefore recommends that Member States should pay attention to the needs of vulnerable persons at all stages of the return procedure, as part of the assessment of the individual circumstances of each case.
nekas inresa i enlighet med artikel 13 i kodexen om Schengengränserna [18], eller
Legal basis: Return Directive — Articles 2 and 4(4)
grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna i samband med att de olagligen passerar en medlemsstats yttre gräns landvägen, sjövägen eller luftvägen och som inte därefter har fått tillstånd eller rätt att vistas i den medlemsstaten.
The scope of the Return Directive is broad and covers any third-country national staying illegally on the territory of a Member State.
Det kan vara fördelaktigt att utnyttja dessa undantag, till exempel om medlemsstater i frontlinjen upplever kraftigt migrationstryck, då de kan innebära effektivare förfaranden; i sådana fall rekommenderar kommissionen att undantagen utnyttjas.
The following Member States are currently bound by the Return Directive:
Vid nationella förfaranden i ”gränsfall” måste allmänna internationella rättsprinciper och de berörda tredjelandsmedborgarnas grundläggande rättigheter respekteras, liksom de säkerhetsgarantier som fastställs i artikel 4.4 i återvändandedirektivet (se avsnitt 2.2).
all EU Member States, except UK and Ireland,
Enligt artikel 2.2 a förutsätts en direkt tids- och platsmässig koppling till passage av den yttre gränsen.
Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein.
Därmed avses tredjelandsmedborgare som grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna just när de olagligen passerar den yttre gränsen eller i närheten av den yttre gränsen efter att den har passerats – se domstolens dom i målet Affum,C-47/15, punkt 72.
Member States may decide not to apply the Directive to certain categories of third-country nationals:
Följande kategorier av personer omfattas till exempel av begreppet ”grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna i samband med att de olagligen passerar […] yttre gräns” eftersom det fortfarande finns en DIREKT koppling till handlingen att olagligen passera en gräns:
‘border cases’, in accordance with Article 2(2)(a) of the Return Directive (see section 2.1), and
Personer som anländer olagligt med båt och grips kort efter sin ankomst.
‘criminal law cases’, in accordance with Article 2(2)(b) of the Return Directive (see section 2.2).
Personer som grips av polis efter att ha klättrat över ett gränsstängsel.
The decision of a Member State to make use of the derogation and not to apply the Directive to ‘border cases’ or ‘criminal law cases’ must be made clear, in advance, in the national implementing legislation [16], otherwise it can develop no legal effects.
Irreguljära inresande som lämnar tåget/bussen som fört dem direkt in på en medlemsstats territorium (utan tidigare stopp på medlemsstaternas territorium).
There are no specific formal requirements for making known such decision.
Följande kategorier av personer omfattas inte av begreppet ”grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna i samband med att de olagligen passerar […] yttre gräns” eftersom det inte längre finns någon DIREKT koppling till handlingen att olagligen passera en gräns:
It is, however, important that it clearly derives — explicitly or implicitly — from the national legislation if and to which extent a Member State makes use of the derogation.
Irreguljära inresande som grips på en medlemsstats territorium inom en viss tid efter en irreguljär inresa.
If a Member State has not made public, in advance, its decision to use the derogations under Article 2(2)(a) or (b) of the Return Directive, these provisions cannot be used as a justification for not applying the Return Directive subsequently in individual cases.
Irreguljära migranter som grips i en gränsregion, förutom om det fortfarande finns en direkt koppling till handlingen att olagligen passera en gräns.
Nothing prevents Member States from limiting the use of the derogation of Article 2(2)(a) or 2(2)(b) of the Return Directive to certain categories of persons (for example, only refusals of entry at air borders or sea borders), provided that this is made clear in the implementing national legislation.
En irreguljär migrant som lämnar en buss som kommer från ett tredjeland, om bussen redan har gjort flera stopp på EU-territorium.
Member States can decide to make use of the derogation at a later stage following the initial transposition of the Return Directive into national law.
Irreguljära migranter som efter att ha avvisats vid ett tidigare tillfälle bryter mot ett inreseförbud som fortfarande är i kraft (förutom om de grips i direkt samband med att de olagligen passerar en gräns).
The Return Directive does not follow this approach and it considers any third-country national physically staying on Member State territory as covered by its scope.
Praktiska exempel på fall som omfattas av satsen ”och som inte därefter har fått tillstånd eller rätt att vistas i den medlemsstaten”, för vilka undantagen inte gäller:
Member States are, however, free to decide not to apply the Directive to ‘border cases’, defined as third-country nationals who:
Irreguljära inresande som gripits vid den yttre gränsen och därefter har fått rätt till vistelse som asylsökande.
are subject to a refusal of entry in accordance with Article 13 of the Schengen Borders Code [18], or
Även om de efter slutligt avslag på asylansökan åter ”vistas olagligt” får de inte uteslutas från direktivets tillämpningsområde som ”gränsfall”.
are apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing by land, sea or air of the external border of a Member State and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member State.
En tredjelandsmedborgare som nekats inresa och vistas på transitflygplatsen (och därmed får uteslutas från direktivets tillämpningsområde) överförs till sjukhus av medicinska skäl och får ett nationellt kortvarigt tillstånd (och inte bara ett uppskjutande av avlägsnande enligt artikel 9.2 a) som täcker den period personen är inlagd på sjukhus.
The use of this derogation can be useful, for instance, in the case of frontline Member States experiencing significant migratory pressure, when this can provide for more effective procedures; in such cases, the Commission recommends making use of such derogation.
Form, innehåll och rättsmedel för de beslut som utfärdas för tredjelandsmedborgare som utesluts från återvändandedirektivets tillämpningsområde i enlighet med artikel 2.2 a omfattas av nationell lagstiftning.
National procedures for ‘border cases’ must respect the general principles of international law and the fundamental rights of the third-country nationals concerned, as well as the safeguards set by Article 4(4) of the Return Directive (see section 2.2).
Nekad inresa enligt artikel 14 kodexen om Schengengränserna omfattar alla som inte uppfyller inresevillkoren i artikel 6.1 i kodexen om Schengengränserna.
Article 2(2)(a) implies a direct temporal and spatial link with the crossing of the external border.
Personer som nekas inresa i ett transitområde på en flygplats eller vid en gränsövergång på medlemsstatsterritorium omfattas av återvändandedirektivet (eftersom de redan fysiskt befinner sig på territoriet).
It therefore concerns third-country nationals who have been apprehended or intercepted by the competent authorities at the very time of the irregular crossing of the external border or near that external border after it has been crossed — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 72).
Medlemsstaterna kan dock utnyttja undantagen i artikel 2.2 a enligt vilka medlemsstaterna kan besluta att inte tillämpa direktivet i dessa fall.
The following categories of persons are for instance covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is still a DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
Kommissionen anser att undantagen för gränsfall enligt artikel 2.2 a endast gäller vid gripande vid yttre gränser, inte vid inre gränser – se domstolens dom i målet Affum, C-47/15.
persons arriving irregularly by boat who are apprehended upon or shortly after arrival,
Tillfälligt införande av inre gränskontroller innebär inte att inre gränser återomvandlas till yttre gränser.
persons arrested by the police after having climbed a border fence,
Situationen påverkar därför inte återvändandedirektivets tillämpningsområde.
irregular entrants who are leaving the train/bus that brought them directly into the territory of a Member State (without previous stopover in Member State territory).
Om medlemsstaterna väljer att inte tillämpa direktivet på gränsfall måste de ändå respektera principen om non-refoulement och i enlighet med artikel 4.4 i återvändandedirektivet säkerställa att skyddsnivån för berörda personer inte är mindre förmånlig än vad som anges i de artiklar i återvändandedirektivet som gäller
The following categories of persons are not covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is no more DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
begränsad användning av tvångsmedel,
irregular entrants who are apprehended within the Member State's territory, within a certain period after irregular entry,
uppskov med avlägsnande,
irregular migrants apprehended in a border region, unless there is still a direct connection to the act of irregular border crossing,
akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar samt hänsyn till utsatta personers särskilda behov, och
an irregular migrant leaving a bus coming from a third country, if the bus has already made several stops in EU territory,
förhållanden vid förvar.
irregular migrants who, having been expulsed at a previous occasion, infringe a still valid entry ban (unless they are apprehended in direct connection with irregular border crossing),
Det ska även betonas att garantierna enligt unionens asylregelverk (särskilt när det gäller tillgång till asylförfarandet) inte på något sätt sätts ur spel av medlemsstaternas val att inte tillämpa återvändandedirektivet på gränsfall.
irregular migrants crossing an internal border — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 69), Article 2(2) of the Directive referring to external borders and Article 14 SBC applying at the external borders,
Skyldigheterna enligt unionens asylregelverk innefattar särskilt en skyldighet för medlemsstaterna att
illegally staying third-country nationals who are leaving the territories of the Member States and of the Schengen Associated countries — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 71).
underrätta tredjelandsmedborgare som kan vilja ansöka om internationellt skydd om möjligheten att göra detta,
Practical example of cases covered by the clause ‘and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member States’, to whom the derogation does not apply:
säkerställa att gränsvakter och andra behöriga myndigheter har relevant information och att deras personal får nödvändig utbildning om hur man känner igen sökande samt anvisningar om att underrätta sökande om hur och när ansökningar om internationellt skydd kan lämnas,
irregular entrants who have been apprehended at the external border and subsequently obtained a right to remain as asylum seeker.
se till att det finns tillgång till tolkning i den mån som krävs för att underlätta tillgången till förfarandet,
Even if — after final rejection of the asylum application — they become again ‘illegally staying’, they must not be excluded from the scope of the Directive as ‘border case’,
se till att organisationer och personer som ger råd till sökande får möjlighet att träffa sökande vid gränsövergångar, inklusive i transitområden, vid yttre gränser.
a third-country national who was subject of a refusal of entry and who is staying in the airport transit zone (and thus may be excluded from the scope of the Directive) is transferred to a hospital for medical reasons and given a short-term national permit (and not just a postponement of removal under Article 9(2)(a)) to cover the period of hospitalisation).
Praktisk tillämpning av denna bestämmelse när inresa nekas vid gränsen.
The form, content and legal remedies of decisions issued to third-country nationals excluded from the scope of application of the Return Directive by Article 2(2)(a) are covered by national law.
Det finns två möjligheter: Antingen befinner sig personen fysiskt på en medlemsstats territorium efter att ha nekats inresa vid gränsen (till exempel i ett transitområde på en flygplats) eller så befinner sig personen inte fysiskt på en medlemsstats territorium (till exempel en person som nekats inresa vid en landsgräns och fortfarande vistas fysiskt på ett tredjelands territorium).
Refusals of entry according to Article 14 SBC cover everybody who does not fulfil the entry conditions in accordance with Article 6(1) SBC.
I det första fallet ska säkerhetsgarantierna i artikel 4.4 i återvändandedirektivet tillämpas; i det andra fallet kan artikel 4.4 inte tillämpas.
Persons who are refused entry in an airport transit zone or at a border crossing point situated on Member State territory fall under the scope of the Return Directive (since they are already physically present on the territory).
Respekten för principen om non-refoulement enligt artikel 4.4 b i återvändandedirektivet – som även erkänns i artikel 19.2 i EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad EU-stadgan) och i artikel 3 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna – är absolut och får inte under några omständigheter begränsas, inte ens om utländska medborgare är ett hot mot allmän ordning eller har begått ett synnerligen allvarligt brott.
However, Member States can make use of the derogation of Article 2(2)(a) stating that Member States may decide not to apply the Directive to these cases.
Sådana personer får undantas från flyktingstatus eller status som skyddsbehövande men kan ändå inte återsändas till en plats där de kan torteras eller dödas.
The exceptions for border cases under Article 2(2)(a) only apply to cases of apprehension at the external borders, not at the internal borders — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum.
Medlemsstaterna har dock frihet att inte tillämpa direktivet på tredjelandsmedborgare som
The temporary reintroduction of internal border controls does not re-convert internal borders to external borders.
har ådömts att återvända som en straffrättslig påföljd i enlighet med den nationella lagstiftningen,
Example: an illegally staying third-country national who is apprehended in the territory of a Member State three months after his/her illegal entry is not covered by Article 2(2)(a) of the Return Directive but may be covered by Article 12(3) of the same Directive.
De straffrättsliga fall som avses i denna bestämmelse rör handlingar som normalt skulle betraktas som brott enligt medlemsstaternas nationella lagstiftning.
If Member States opt not to apply the Directive to border cases, they must nevertheless respect of the principle of non-refoulement and ensure — in accordance with Article 4(4) of the Return Directive — that the level of protection for affected persons is not less favourable than that set out in the Articles of the Return Directive dealing with:
I sin dom i målet Filev och Osmani, C-297/12, klargör domstolen uttryckligen att brott mot den nationella narkotikalagen och domar för narkotikahandel kan vara fall för vilka undantaget kan gälla.
limitations on use of coercive measures,
I sin dom i målet Achughbabian, C-329/11, bekräftade domstolen att detta undantag inte kan användas på tredjelandsmedborgare vars enda överträdelse är olaglig vistelse eftersom detta skulle urholka syftet med återvändandedirektivet och dess bindande verkan.
postponement of removal,
Mindre migrationsrelaterade överträdelser såsom irreguljär inresa eller olaglig vistelse motiverar inte detta undantag.
emergency health care and necessary treatment of the illness, taking into account needs of vulnerable persons, and
Utlämningsförfaranden är inte nödvändigtvis förknippade med förfaranden för återvändande.
detention conditions.
I Europarådets ursprungliga utlämningskonvention från 1957 [19] begränsas utlämning till överlämnande ”av personer mot vilka den sökande partens behöriga myndigheter vidtar åtgärder för en överträdelse eller som är efterlyst av dessa myndigheter för att avtjäna ett straff eller på grund av ett häktningsbeslut”.
In addition, it should be highlighted that the safeguards under the Union asylum acquis (such as in particular on access to asylum procedure) are by no means waived by the Member States' choice not to apply the Return Directive to border cases.
Det kan dock finnas överlappningar, och detta undantag syftar till att klargöra att medlemsstaterna inte behöver tillämpa rättssäkerhetsgarantierna enligt återvändandedirektivet när de verkställer ett återvändande inom ramen för ett utlämningsförfarande.
The obligations under the Union asylum acquis include in particular an obligation of the Member States to:
Rättslig grund: Artikel 4 i återvändandedirektivet.
inform third-country nationals who may wish to make an application for international protection on the possibility to do so,
Trots att syftet med återvändandedirektivet är att harmonisera förfarandena för återvändande i medlemsstaterna påverkar direktivet uttryckligen inte förmånligare bestämmelser i bilaterala eller multilaterala internationella överenskommelser (artikel 4.1).
ensure that border guards and other competent authorities have the relevant information and that their personnel receives the necessary level of training on how to recognise applicants and instructions to inform applicants as to where and how applications for international protection may be lodged,
Återvändandedirektivet påverkar inte heller vare sig ”tillämpningen av eventuella förmånligare bestämmelser för tredjelandsmedborgaren i gemenskapens regelverk om invandring och asyl” (artikel 4.2) eller ”medlemsstaternas rätt att anta eller behålla bestämmelser som är förmånligare för de personer som det är tillämpligt på, förutsatt att dessa förmånligare bestämmelser är förenliga med detta direktiv” (artikel 4.3).
make arrangements for interpretation to the extent necessary to facilitate access to the procedure,
Eftersom syftet med återvändandedirektivet är att införa gemensamma miniminormer när det gäller respekten för enskildas grundläggande rättigheter vid förfaranden för återvändande måste förmånligare alltid tolkas som förmånligare för den återvändande och inte förmånligare för den stat som utvisar eller avlägsnar personen.
ensure effective access by organisations and persons providing advice and counselling to applicants present at border crossing points, including transit zones, at external borders.
Medlemsstaterna har inte frihet att tillämpa striktare normer inom de områden som regleras i återvändandedirektivet – se domstolens dom i målet El Dridi, C-61/11, [20], punkt 33: ”[…] i direktiv 2008/115/EG […] ges [medlemsstaterna] däremot inte något utrymme att tillämpa striktare normer inom det område som regleras i direktivet”.
Practical application of this provision in case of refusal of entry at the border: there are two possibilities: either the person is physically present in the territory of a Member State after refusal of entry at the border (for instance in an airport transit zone) or the person is not physically present in the territory of a Member State (for instance a person who was refused entry at a land border and who is still physically staying on third-country territory).
Ålägga avgifter i stället för att besluta om återvändande: Återvändandedirektivet medger inte att någon mekanism införs som innebär att tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på en medlemsstats territorium alltefter omständigheterna antingen kan påföras böter eller avlägsnas, eftersom den ena åtgärden utesluter den andra – se domstolens dom i målet Zaizoune, C-38/14 [21].Det går att tillämpa delar av återvändandedirektivet på personer som är undantagna från dess tillämpning i enlighet med artikel 2.2 a och 2.2 b, eftersom en sådan praxis ligger i den berördas intresse, är förenlig med direktivet och kan anses täckas av artikel 4.3.
In the first case, the safeguards of Article 4(4) of the Return Directive shall be applied; in the second case, Article 4(4) does not apply.
Rättslig grund: Återvändandedirektivet – tolkat av EU-domstolen i målen El Dridi, C-61/11, Sagor, C-329/11 Achughbabian, C-430/11, Filev och Osmani, C-297/12, Zaizoune, C-38/14, Celaj, C-290/14 och Affum, C-47/15.