natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In addition, the complaint adds that since 2003 the Brussels Capital Region itself also allegedly granted special subsidies to the municipalities [70] (i.e. up to EUR 10 million annually), which were allegedly intended to be passed on as aid for the IRIS-H.
Slutligen nämner klagandena utbetalningen av omkring 100 miljoner euro av mellanhanden FRBRTC i samband med omstruktureringen av Bryssels offentliga sjukhus, vilket ledde till inrättandet av IRIS-sjukhusen (se även avsnitt 2.2).
While the complainants do not put into doubt the competence of the Brussels Capital Region towards these municipalities they consider that what they qualify as regional financing of the IRIS-H goes beyond what is envisaged by the deficit cover as specified by Article 109 of the LCH (see also recital 47).
Den klagande hävdar att denna transaktion ledde till överkompensation av IRIS-sjukhusen.
The complainants argue that the IRIS-H benefited significantly from regional financing awarded to the municipalities in which they are located and that this financing cannot be justified on the basis of the provisions of the LCH.
SKÄL FÖR ATT INLEDA FÖRFARANDET
The complainants did not refer to the deficit cover obligation in Article 46 of the bylaws of the IRIS-H.
Kommissionens beslut av 2009
Finally, the complainants referred to approximately EUR 100 million being awarded via the FRBRTC in the context of the restructuring of the Brussels public hospitals which led to the creation of the IRIS-H (see also Section 2.2).
Såsom nämns ovan (se skäl 5) antog kommissionen den 28 oktober 2009 ett beslut om att inte göra invändningar [71] då den konkluderade att den offentliga finansieringen av IRIS-sjukhusen i huvudstadsregionen Bryssel utgjorde ett statligt stöd som var förenligt med den inre marknaden som kompensation för tillhandahållandet av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.
The complainants allege that this operation would have resulted in overcompensation of the IRIS-H.
Kommissionen stödde detta beslut på SGEI-beslutet från 2005, samt på artikel 86.2 i EG-fördraget (nu artikel 106.2 i EUF-fördraget).
GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
I sitt beslut ansåg kommissionen att IRIS-sjukhusen har tre uppdrag i allmänhetens tjänst av sjukhuskaraktär, nämligen det allmänna sjukhusuppdraget som alla andra sjukhus (offentliga och privata) enligt LCH [72], skyldigheten att ta hand om varje patient under alla förhållanden, även utanför akutsituationer [73] och skyldigheten att leverera ett komplett utbud av sjukhustjänster på flera sjukhus [74].
The Commission's 2009 decision
Dessutom fann kommissionen att IRIS-sjukhusen har fått uppdrag att tillhandahålla offentliga tjänster av icke-sjukhuskaraktär, som bestod i att tillhandahålla socialt bistånd utöver sjukvård [75].
As recalled above (see recital 5), on 28 October 2009, the Commission adopted a no objections decision [71], concluding that the public financing of the IRIS-H in the Brussels Capital Region constituted State aid compatible with the internal market as compensation for the provision of services of general economic interest.
Slutligen nämns också kravet på tvåspråkighet i beslutet [76].
The Commission based this decision on the 2005 SGEI Decision as well as directly on Article 86(2) EC Treaty (now Article 106(2) TFEU).
Det bedömdes att dessa uppdrag hade ålagts IRIS-sjukhusen med stöd av LCH, CPAS-lagen, IRIS strategiska planer och ett avtal som ingåtts mellan IRIS-sjukhusen och CPAS.
In its decision, the Commission considered that the IRIS-H were entrusted with three hospital public service missions: first, the general hospital mission of all hospitals (public and private) under the LCH [72]; second, the obligation to treat any patient in all circumstances, including post-emergency [73]; and third the obligation to provide complete multi-site hospital care [74].
Kommissionen ansåg också att kompensationkriterierna fastställdes i förväg [77] och att det fanns tillräckliga förfaranden för att hindra eller korrigera överkompensation [78].
In addition, the Commission concluded that the IRIS-H were entrusted with the non-hospital public service mission of providing social assistance together with medical care [75].
Kommissionen noterade också med tillfredsställelse att IRIS-sjukhusen hade redovisade sin sjukvårdsverksamhet och icke-sjukhusrelaterade verksamheter [79] separat för som garanti mot korssubventionering av IRIS-sjukhusens kommersiella verksamheter (utöver tjänsterna av allmänt ekonomiskt intresse) [80].
Finally, reference was also made to a bilingualism obligation [76].
Vidare analyserade kommissionen huruvida det tidigare hade förekommit någon överkompensation för IRIS-sjukhusen (dvs. mellan 1996 och 2007) [81] och drog slutsatsen att detta inte var fallet [82].
These missions were considered to have been entrusted to the IRIS-H via the LCH, the Loi CPAS, the IRIS strategic plans, and finally a convention signed by the IRIS-H and the CPAS.
Utöver bedömningen av de finansieringstransaktioner som helhet har kommissionen också undersökt ett påstått förskottssystemet.
The Commission further considered that the compensation parameters were established ex ante [77] and that sufficient procedures for preventing and correcting overcompensation were in place [78].
Eftersom det ofta händer att ersättningen enligt artikel 109 i LCH utbetalades med förseningar på upp till 10 år ska IRIS-sjukhusen ha fått förskott på dessa utestående betalningar via FRBRTC.
Finally, the Commission was also satisfied that the IRIS-H kept separate accounts for hospital and non-hospital activities [79], which in turn ensured the absence of cross-subsidisation of commercial non-SGEI activities of the IRIS-H [80].
Kommissionen har dragit slutsatsen att eftersom de påstådda förskotten ändå skulle återbetalas efter konstaterade underskott i enlighet med artikel 109 i LCH, kan den inte leda till överkompensation för IRIS-sjukhusen [83].
The Commission also assessed whether the IRIS-H had been overcompensated in the past (i.e. between 1996 and 2007) [81], reaching the conclusion that this had not been the case [82].
Tribunalens dom om ogiltigförklaring från 2012
Apart from assessing the financing measures as a whole, the Commission also examined an alleged mechanism of advances.
Som svar på 2009 års beslut anhängiggjorde klagandenas talan om ogiltigförklaring av detta beslut vid tribunalen [84].
Since the deficit compensation pursuant to Article 109 LCH was regularly only paid out with a long delay of up to 10 years, the IRIS-H allegedly received an advance on these outstanding payments through the FRBRTC.
Klagandena hävdade att kommissionen åsidosatt deras processuella rättigheter genom att underlåta att inleda det formella granskningsförfarandet, eftersom kommissionen borde ha konstaterat att det förelåg allvarliga svårigheter vid den aktuella bedömningen [85].
The Commission concluded that since these alleged advances would in any event have to be repaid once the deficit compensation pursuant to Article 109 LCH was paid, they could not lead to overcompensation of the IRIS-H [83].
I sin dom av den 7 november 2012 i mål T-137/10 ogiltigförklarade tribunalen 2009 års beslut och fann att kommissionen var skyldig att inleda det formella granskningsförfarandet [86].
The 2012 annulment judgment of the General Court
Tribunalen prövade först frågan huruvida IRIS-sjukhusen hade anförtrotts ett tydligt definierat uppdrag att verka i allmänhetens tjänst [87].
In response to the Commission's 2009 decision, the complainants launched an action for annulment of that decision in front of the General Court [84].
Den kan direkt dra slutsatsen att alla parter var eniga om att alla offentliga och privata sjukhus enligt LCH, var tvungna att utföra ett uppdrag att verka i allmänhetens tjänst i form av tillhandahållande av sjukvårdstjänster [88].
The complainants argued that the Commission violated the complainant's procedural rights by not opening the formal investigation procedure, as the Commission should have noted serious difficulties in the examination at issue [85].
Det enda tvivel var således huruvida kommissionen gjorde en oriktig bedömning, vid slutet av den preliminära granskningen, att fastställa att IRIS-sjukhusen ålades både offentliga uppdrag i form av sjukhusuppgifter och icke-sjukhusuppgifter [89].
In its judgment of 7 November 2012 in case T-137/10, the General Court annulled the Commission's 2009 decision, concluding that the Commission was obliged to open the formal investigation procedure [86].
Tribunalen fann att det var osäkert huruvida de bestämmelser på vilka kommissionen har grundat sitt beslut, var tillräckliga för att ålägga IRIS-sjukhusen kompletterande skyldigheter bestående i att behandla alla patienter under alla omständigheter [90], tillhandahålla sjukvårdstjänster i många sjukhus [91] och tillhandahålla kompletterande sociala tjänster [92].
The General Court first considered whether the IRIS-H had been entrusted with clearly-defined public service missions [87].
Vad avser det påstådda uppdraget att erbjuda sjukhusvård i många sjukhus konstaterar tribunalen att det var svårt att se vari detta uppdrag särskilde sig från de allmänna planerings- och funktionskrav som gäller alla sjukhus som omfattas av LCH [93].
At the outset, the General Court noted that all parties agreed that the LCH entrusted all hospitals, public and private, with a general hospital public service mission [88].
Tribunalen granskade också huruvida kommissionen hade visat att det förelåg tydliga kriterier för kompensationen [94].
It was thus only in doubt whether the Commission had erred in finding, in the preliminary examination, that the IRIS-H were entrusted with additional hospital and non-hospital public service missions [89].
Vad gäller uppdraget att tillhandahålla sjukvårdstjänster undersökte tribunalen underskottstäckningsordningen som byggde på artikel 109 i LCH [95], men konstaterade att klagandena inte har bestritt detta system [96], och den påstådda regionala finansieringsordning via FRBRTC, som infördes för att ge tillfälligt förskott som krävs för att täcka IRIS-sjukhusens underskott fram till dess att det har beslutats att täcka underskott enligt artikel 109 i LCH [97].
The General Court concluded that there were doubts whether the provisions relied on by the Commission in its decision were sufficient to entrust the IRIS-H with the additional missions to treat all patients in all circumstances [90], to provide multi-site hospital care [91], and to provide additional social services [92].
Vad angår artikel 109 ansåg förstainstansrätten att sökandena inte hade anfört något argument som kan påverka kommissionens positiva bedömning av denna artikel [98].
In addition, with respect to the alleged mission to provide multi-site hospital care, the General Court pointed out that it was not clear how that mission differed from the general programming and operational requirements applicable to all hospitals subject to the LCH [93].
Vad däremot angår det påstådda förskott som utbetalats via FRBRTC drog tribunalen slutsatsen att kommissionen inte har preciserat beräkningssätt [99] för dessa och således inte hade gjort en fullständig undersökning [100].
Secondly, the General Court examined whether the Commission had demonstrated the existence of clear compensation parameters [94].
Tribunalen tillade att kommissionen i strid med sina egna beslut om utfrågningar för att hävda att FRBRTC endast utgjorde den mekanism som används av huvudstadsregionen Bryssel och kommunerna för finansieringen av IRIS-sjukhusen inte i Bryssel [101].
As regards the hospital missions, the General Court addressed the deficit compensation mechanism under Article 109 LCH [95] — while noting that this mechanism was explicitly not challenged by the complainant [96] — and the alleged regional financing mechanism through the FRBRTC established in order to advance temporarily the amounts needed to make up the deficits of the IRIS-H before the deficit cover under Article 109 LCH takes effect [97].
Vad gäller den offentliga finansieringen av IRIS-sjukhusen påstådda kompletterande sociala uppdrag [102] konstaterade tribunalen att även denna finansiering uppenbarligen härrörde från FRBRTC som hade ingått ett avtal med de berörda kommuner i Bryssel för att bevilja ett särskilt bidrag som skulle göra det möjligt för dem att finansiera IRIS-sjukhusens uppdrag av social karaktär [103].
With respect to Article 109, the General Court found that the complainants had not put forward any arguments affecting the Commission's positive assessment thereof [98].
Tribunalen drar slutsatsen att avtalet inte innehöll de i förväg fastställda kriterierna för ersättningen för de kompletterande uppdrag av social karaktär som IRIS-sjukhusen sades ha ålagts [104].
Regarding the alleged advances paid out via the FRBRTC mechanism, however, the General Court concluded that the Commission had not identified any parameters for the calculation of those advances [99], thus evincing an incomplete examination of these advances [100].
Tribunalen granskade också huruvida kommissionen hade visat att det fanns ett förfarande för att hindra överkompensation och huruvida det förelåg överkompensation [105].
The General Court added that the Commission contradicted its decision when it claimed, in the hearings, that the FRBRTC was only a mechanism by which the Brussels Capital Region financed the Brussels communes, but not the IRIS-H [101].
Tribunalen konstaterade inledningsvis att LCH erbjöd tillräckliga garantier för att säkerställa att förfarandet enligt artikel 109 inte leder till överkompensation [106].
With regards to the public financing in favour of the IRIS-H's alleged additional social mission [102], the General Court observed that this financing apparently again originated from the FRBRTC, which had concluded an agreement with the relevant Brussels communes to grant them a special subsidy with a view to enabling the communes to finance the social missions performed by the IRIS-H [103].
Den konkluderade också att kommissionen inte hade bevisat att det förelåg en liknande ordning för kommunernas [107] utbetalning av förskott, och konstaterade särskilt att det inte fanns något uppenbart bristande lag som IRIS-sjukhusen är skyldiga att återbetala dessa förskott så fort de hade fått de täcka underskott enligt artikel 109 i LCH [108].
The General Court concluded that this agreement did not specify the prior compensation parameters relating to the alleged additional social missions of the IRIS-H [104].
Vad gäller det särskilda bidrag som, enligt kommissionen, de kompletterande sociala uppdrag drog tribunalen slutsatsen att kommissionens bedömning av de detaljerade bestämmelser som gör det möjligt att hindra överkompensation vid finansieringen av uppdragen av social karaktär är otillräckliga [109].
Next, the General Court considered whether the Commission had demonstrated the existence of procedures for avoiding overcompensation and the absence of overcompensation [105].
Med hänsyn till frågan om IRIS-sjukhusen i praktiken hade mottagit en överkompensation [110] påpekade tribunalen blott att analysen var mycket omfattande och täckte IRIS-sjukhusens samlade finansiella resultat under en 10-årsperiod [111].
The General Court first found that the LCH provides for sufficient safeguards to ensure that the procedure pursuant to Article 109 LCH does not lead to overcompensation [106].
Om inga synpunkter på kommissionens slutsats att ingen överkompensation ägt rum, anser tribunalen att omfattningen av och komplexiteten i den bedömning som kommissionen hade gjort i sig utgjorde ett indicium till stöd för sökandenas argument som härrör från de allvarliga svårigheterna vid sin granskning [112].
It concluded further that the Commission had not established that with respect to the alleged advance payments by the municipalities that a similar mechanism existed [107], pointing in particular to the apparent lack of a legal obligation of the IRIS-H to repay these advances once the Article 109 LCH deficit-financing was received [108].
Klagandena har slutligen gjort gällande att kommissionen i sin bedömning skulle ha förklarat den ekonomiska effektiviteten hos en leverantör av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse [113].
With respect to the special subsidy referred to by the Commission as financing the additional social mission, the General Court concluded that the assessment made by the Commission of the procedure for avoiding overcompensation in connection with the funding of the social missions was inadequate [109].
Tribunalen avvisade dock detta argument och konkluderade följande:
With respect to the question of whether the IRIS-H had been overcompensated in practice [110], the General Court merely remarked that the scope of the analysis was very broad, covering all the financial results of the IRIS-H over a period of more than a decade [111].
”kriteriet rörande ett företags ekonomiska effektivitet vid tillhandahållandet av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse […] inte omfattas av bedömningen av huruvida statligt stöd är förenligt enligt artikel 86.2 i EG-fördraget [nu artikel 106.2 i EUF-fördraget], och de nationella myndigheternas beslut rörande ett offentligt företag kan således inte kritiseras i detta avseende.” [114] (64) Tribunalen anförde slutligen:
Without concluding specifically on the Commission's finding that there had been no overcompensation, the General Court considered that the breadth and complexity of the assessment made by the Commission constituted, in themselves, support for the complainant's arguments alleging the existence of serious difficulties [112].
”Sökanden har pekat på en rad samstämmiga indicier som visar att det förelåg allvarliga tvivel angående de aktuella åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden, mot bakgrund av kriterierna för tillämpning av artikel 86.2 i EG-fördraget [numera artikel 106.2 i EUF-fördraget], avseende dels förekomsten av ett klart definierat uppdrag att tillhandahålla ett offentligt sjukhustjänstuppdrag och uppdrag av social karaktär som är specifikt IRIS-sjukhusen, för det andra, förekomsten av i förväg fastställda kriterier för kompensation och, för det tredje, förekomsten av åtgärder som gör det möjligt att undvika överkompensation vid finansieringen av dessa uppdrag att verka i allmänhetens tjänst […].” [115]
Finally, the complainants argued that the Commission should have taken the criterion of economic efficiency of the SGEI provider into account in its assessment [113].
Kommissionens beslut av den 1 oktober 2014 [116]
The General Court however rejected that argument and concluded that:
Mot bakgrund av tribunalens slutsats [117], enligt vilken kommissionen borde ha hyst tvivel angående förenligheten med den inre marknaden av den omtvistade offentliga finansieringen av IRIS-sjukhusen med stöd av artikel 106.2 i EUF-fördraget bör kommissionen inleda det formella granskningsförfarandet, vilket den gjorde genom beslut av den 1 oktober 2014.
he criterion linked to the economic efficiency of an undertaking in supplying the SGEI is unconnected with the assessment of the compatibility of State aid in the light of Article 86(2) EC [now: Article 106(2) TFEU], and the choice made by the national authorities relating to the economic efficiency of the public operator cannot therefore be criticised in that regard’ [114].(64) Summarizing its findings, the General Court stated that:
I sitt inledningsbeslut konstaterar kommissionen att kommunerna i Bryssel och berörda CPAS enligt de belgiska myndigheterna valt att ålägga IRIS-sjukhusen, men inte privatsjukhusen, följande kompletterande skyldigheter [118], som berättigade till underskottstäckningsordningar som infördes till förmån för IRIS-sjukhusen:
‘The [complainant] has presented a body of consistent evidence showing the existence of serious doubts as to the compatibility of the measures under examination in the light of the criteria relating to the applicability of Article 86(2) EC [now: Article 106(2) TFEU] concerning, first, the existence of a clearly defined mandate relating to the hospital and social public service missions specific to the IRIS hospitals, second, the existence of previously established compensation parameters and, third, the existence of procedures for avoiding overcompensation in the funding of the public service missions […]’ [115].4.3.
Skyldigheten att ta hand om varje patient under alla omständigheter: IRIS-sjukhusen inte kan vägra att behandla patienter som inte kan betala för tjänster och/eller inte är försäkrade, även om de inte behöver akut sjukvård.
The Commission's opening decision of 1 October 2014 [116]
Privatsjukhusen är endast skyldiga att behandla patienter som behöver akut sjukvård men inte att behandla icke-akuta fall
In the light of the GC's conclusions [117] that the Commission should have had doubts as to the compatibility with the internal market of the disputed public financing granted to the IRIS hospitals on the basis of Article 106(2) TFEU, the Commission was required to initiate the formal investigation procedure and did so by decision of 1 October 2014 In its opening decision, the Commission noted that according to the Belgian authorities the respective Brussels municipalities and CPAS have chosen to entrust the public IRIS-H but not the private hospitals with the following additional obligations [118], justifying the deficit compensation measures put in place in favour of the IRIS-H:
Skyldigheten att tillhandahålla ett fullständigt utbud av sjukhustjänster på flera sjukhus Kommunerna och CPAS har medvetet valt att behålla flera sjukhusadresser som erbjuder ett komplett utbud av behandlingar för att garantera tillgång till behandling för alla patienter.
Obligation to offer medical assistance to all patients in all circumstances: the IRIS-H cannot refuse to treat patients that are not able to pay and/or are uninsured, even if they do not require urgent medical care.
Alternativet i form av att samla sjukhusbäddrana och de kompletterande tjänsterna till färre adresser och därmed minska kostnaderna valdes avsiktligen inte.
Private hospitals allegedly are only obliged to treat all patients that need urgent medical care, but would not have such an obligation in non-urgent situations.
Detta är särskilt relevant för patienter och deras familjer, eftersom IRIS-sjukhusen är huvudsakligen belägna i eller i närheten av bostadsområden med ett stort antal missgynnade personer
Obligation to offer a full range of hospital services at multiple sites: The municipalities and the CPAS have made the deliberate choice to maintain multiple hospital sites that offer a full range of treatments in order to ensure accessibility for patients.
Skyldigheten att tillhandahålla sociala tjänster till patienter och deras familjer: Socialassistenterna ger stöd till missgynnade patienter och deras familjer för att lösa och hantera svårigheter av administrativ, finansiell och social art och med avseende på mänskliga relationer.
The alternative option of regrouping the beds and accompanying services at fewer locations and hence to save costs was deliberately dismissed.
I övrigt etablerade de sociala relationer på förhand för att underlätta överföringen av den ekonomiska fördelen från CPAS.
This choice is especially relevant for disadvantaged patients and their families, since the IRIS hospitals are mainly located close to or in neighbourhoods with a large disadvantaged population.
Samtidigt som alla offentliga och privata sjukhus är skyldiga att anställa socialarbetare på vissa sjukhusavdelningar (t.ex. geriatrisk och psykiatrisk vård), hävdar de belgiska myndigheterna att IRIS-sjukhusen har en särskild kompletterande funktion, som medför ett mycket större utnyttjande av sociala tjänster, vilket leder till högre kostnader, som åter kräver kompensation i enlighet med LCH.