natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Obligations, constraints and public financing mechanisms applicable to the public IRIS hospitals respectively private hospitals Pérennité (continuity of public hospital services)
Slutligen gäller plikten att tillhandahålla akut sjukvård till papperslösa migranter CPAS och inte det sjukhus som ger läkarvården.
Public status (bilingualism, officials, …)
Skyldighet till allmän sjukvård som åligger IRIS-sjukhusen
Municipal deficit financing (art.
IRIS-sjukhusen har dock i motsats till privatsjukhusen en skyldighet [199] att behandla alla patienter under alla omständigheter, även om det inte är akut, oavsett patientens betalningsförmåga och/eller deras försäkringssituation, på grundval av särskilda bestämmelser, som endast är tillämpliga på IRIS-sjukhusen, nämligen deras stadgar och IRIS strategiska planer som anges nedan.
46 bylaws IRIS-H)
Såsom förklaras ovan (se skäl 24) inrättades IRIS-sjukhusen av CPAS för att uppfylla dessas skyldighet att ge socialt stöd till dem som behöver det.
Private hospitals
CPAS har ansvaret för att bevilja sådant stöd (inklusive läkarvård och socio-medicinskt behandling) till alla medborgare, inklusive familjemedlemmar som behöver det [200].
Public IRIS hospitals
CPAS tillhandahåller dessa tjänster gratis och har skapats särskilt för att hjälpa missgynnade personer.
Universal Care Obligation
I detta sammanhangs stadgas följande i artikel 5 i IRIS-sjukhusens stadgor:
Federal hospital financing (LCH)
Sammanslutningarna har de mest långtgående befogenheter vid utövandet av sitt sjukvårdsuppdrag, utan att detta påverkar paraplyorganisationen IRIS befogenheter och de befogenheter som givits IRIS inköpsorgan och andra organ som paraplyorganisationen IRIS måste inrätta i enlighet med artikel 135j i lagen av den 8 juli 1976 om Centres publics d'action sociale [offentliga socialvårdsinrättningar] och under iakttagande av bestämmelser i lagar och andra författningar.
Basic Hospital Mission (LCH)
Den utför detta uppdrag i syfte dels att garantera hälsovård av god kvalitet till lägsta pris till var och en oavsett inkomst, försäkring, ursprung och filosofisk övertygelse, och dels att säkerställa sammanslutningens fortsatta ekonomiska balans.” [201]
Multi-Site Obligation
Följande anges likaledes i inledningen till IRIS strategiska plan för 1996–2001:
Additional Social Obligation
”För att fullgöra sitt sociala uppdrag ska de offentliga sjukhusen i IRIS-nätet erbjuda det utbud av tjänster som garanterar medborgarna bästa möjliga behandling på ekonomiska villkor, som generellt kan godtas av alla, och som är tillgängliga för alla patienter, oavsett inkomst, försäkring, ursprung eller ideologiska övertygelser.”
Social Healthcare SGEI:
Till detta ska läggas till: ”Huvudsyftet med IRIS plan är att i Bryssel upprätthålla ett starkt nätverk av offentliga sjukhus, som är tillgängliga för alla oavsett inkomst, försäkring, ursprung eller ideologiska och filosofiska övertygelse.” [203] (178) I ett annat avsnitt i denna plan påpekas att IRIS patientgaranti garanterar
Since the three additional SGEI obligations go further than the minimum requirements that apply to all hospitals (public or private in Belgium) they lead to costs which are not or only partially covered by the BMF (see Section 2.5.1) and the social security system.
”tillgång för samtliga patienter, oavsett ursprung, inkomst, filosofiska övertygelser och ideologier eller försäkring” [204].(179) Dessutom finns i IRIS strategiska plan för 1996–2001 ett underavsnitt 2.5.4 med rubriken ”Mottagning och behandling av var och en som vänder sig till ett av sjukhusen i IRIS-nätet”, som innehåller följande bestämmelser:
Combined with the higher costs that follow from their public status (public servants, bilingualism, etc., see also recital 42) this explains why the IRIS-H have reported deficits for most of the years in the period 1996-2014.
”De offentliga sjukhusen [dvs. IRIS-sjukhusen] har som grundläggande uppgift att tillhandahålla social sjukvård.
Combined, the accounting deficits of the IRIS-H over the period 1996-2014 amount to approximately EUR 250 million (see recital 234).
Denna uppgift ålägger dem kraven gällande sociala uppgifter även om denna funktion inte erkänns i de lagar och andra författningar som reglerar sjukhussektorn.
The respective Brussels CPAS and municipalities want and have [190] to guarantee the continuity (pérennité) of their IRIS-H to ensure that the social healthcare SGEI is provided and the social aid obligation of the CPAS is fulfilled (see also Section 2.2).
De offentliga sjukhusen har i uppdrag att ta emot och ge vård till samtliga patienter, oavsett deras ursprung, villkor, kultur, trosuppfattning eller sjukdomsbild.
This is why they give a full deficit cover, which compensates the residual costs of the social healthcare SGEI (consisting of the basic hospital mission and the three additional SGEI obligations) [191], hence ensuring the pérennité of the IRIS-H (see recital 91).
Härav följer att våra sjukhus, eftersom de är offentliga, måste uppfylla principerna om likabehandling, universalitet, kontinuitet och förändring.
As explained in recitals 165-167, the Commission has come to the conclusion that the additional obligations of the IRIS-H are to be considered together with their basic hospital mission as de facto constituting one social healthcare SGEI.
Enligt den konstitutionella principen om likabehandling måste alla tas emot utan diskriminering.
While the basic hospital mission has been defined above (see recital 164) the exact content of each of the additional SGEI obligations is defined in the remainder of this section.
Av ovanstående framgår klart att patienternas betalningsförmåga och deras försäkringssituation är ovidkommande när de mottagit i IRIS-sjukhusen, där tillgången till hälso- och sjukvård är garanterad för alla, även om det inte är akut.
Furthermore, it is also pointed out how these additional SGEI obligations are linked with each other and how they contribute to the social healthcare SGEI.
Det finns flera element i IRIS strategiska plan för 1996–2001, som likaledes visar den sociala karaktären hos de sjukhustjänster som erbjuds av IRIS-sjukhusen (t.ex. ”för att vara i stånd att fortsatt erbjuda läkarhjälp helt utan marknadslogik” [206]), och den tydliga viljan att erbjuda kvalitetsbehandling till alla befolkningsgrupper i Bryssel, i synnerhet till mest missgynnade [207].
I. Obligation to treat all patients in all circumstances regardless of their ability to pay (universal care obligation)
I IRIS strategiska plan 2002–2014 upprepas vissa grundläggande principer (tillträde för alla patienter, ökad tillgång för obemedlade), särskilt i form av ett citat från artikel 5 i IRIS-sjukhusens stadgar [208] (se även skäl 175) och det första målet i IRIS strategiska plan för 1996–2001 [209] (se skäl 177), samt en hänvisning till IRIS patientgaranti [210] (se skäl 178) och följande ska läggas till:
According to the Belgian authorities, the IRIS-H have the obligation to treat all patients, even if they are not able to pay and/or are uninsured, in all circumstances including situations where patients do not require urgent medical care.
”Myndigheterna definieras enligt tre huvudprinciper, nämligen principerna om universalitet, likabehandling och kontinuitet.
The complainants put into doubt that such an obligation applies to the IRIS-H and claim that the Brussels private hospitals cannot refuse patients and in fact treat a large number of ‘social patients’.
Enligt dessa tre principer och eftersom sjukhusen i IRIS-nätet är offentliga ska dessa sjukhus:
To support their claims, the complainants argue that the LCH entrusts all hospitals with the same hospital mission and, as stated in paragraph 150 of the annulment judgment of 7 November 2012, also refer to the general principle of non-discrimination which would prohibit them from selecting patients according to their ideological, philosophical or religious beliefs or their situation of poverty.
motta alla patienter, oavsett vilka de är
According to them, public and private hospitals have the same obligation to treat patients in both emergency and ‘post-emergency’ circumstances.
behandla alla patienter utan någon form av diskriminering
First and foremost, the Commission observes that the LCH does not contain any wording that can be interpreted as obliging hospitals (whether public or private) to treat patients in all circumstances and regardless of their ability to pay.
förbinda sig att sköta omhändertagandet av patienterna och garantera att alla de behandlingsmöjligheter som de behöver.” [211](182) Mot bakgrund av ovanstående anser kommissionen att IRIS-sjukhusen är skyldiga att behandla alla patienter under alla omständigheter (i de akuta och icke-akuta situationerna), även om de inte eller sannolikt inte kommer att kunna betala för vården och/eller inte är försäkrade.
However, under Belgian law there exists a general obligation to assist persons in danger.
Denna skyldighet finns inskriven och åläggs IRIS-sjukhusen i deras stadgar och i ovannämnda strategiska planer, som är bindande för IRIS-sjukhusen och bygger på skyldigheten att tillhandahålla socialt stöd, som härrör från CPAS-lagen (en skyldighet som av CPAS delegeras till IRIS-sjukhusen med hjälp av deras stadgar och strategiska planer).
As pointed out by the Belgian authorities, under Article 422 ter of the Belgian Criminal Code, this obligation applies in emergency situations, and particularly in medical emergencies of a life-threatening nature.
Den praktiska betydelsen av IRIS-sjukhusens plikt att erbjuda allmän sjukvård
Hospitals are therefore required to provide assistance in cases of medical emergency, according to their organisation and available expertise.
Kommissionen konstaterar också att slutsatsen ovan, nämligen att IRIS-sjukhusen är skyldiga att behandla alla patienter under alla omständigheter (dvs. både akuta och icke-akuta fall) och oberoende patientens betalningsförmåga, medan krävde privatsjukhusen bara är skyldiga att behandla alla patienter i akuta situationer (dvs. i en akut livshotande situation) bekräftas dessutom av de olika patientprofiler som behandlas i IRIS-sjukhusen och privatsjukhusen i huvudstadsregionen Bryssel, och av dessa sjukhus respektive prispolitik.
There is hence no doubt that the Brussels public and private hospitals are obliged to treat patients in emergency situations regardless of their ability to pay.
Det bör först och främst noteras att den strategiska planen för 2002–2014 också innehåller bestämmelser om lägre intäkter [212] och högre kostnader [213] som är förknippade med behandling av patienter med missgynnad socioekonomisk bakgrund, som står för en stor andel av patienterna IRIS-sjukhusen.
In a similar vein, the deontology code that applies to doctors explicitly allows them to refuse patients with the exception of emergency situations [192].
I detta sammanhang är det relevant att understryka att IRIS-sjukhusen har ingått avtal med sina läkare om inte fakturera de tillägg (se närmare upplysningar i skäl 46 c) till CPAS-patienter eller patienter med låga inkomster (det vill säga dem som är berättigade till en högre återbetalning från INAMI).
Second, the complainants referred to a judgment by the Brussels Court of First Instance [193], to justify that there is no difference between public hospitals and private hospitals with regard to the treatment of ‘social patients’, whether in an ‘emergency’ or ‘post emergency’ situation.
Dessutom ligger andel inläggningar i enkelrum (dvs. när ett tillägg får faktureras) långt under genomsnittet för huvudstadsregionen Bryssel [214].
This judgment concerns a very specific case of urgent medical aid which the CPAS have to provide on the basis of Article 57(2) Loi CPAS.
Av tillgängliga siffror från ett av de ömsesidiga försäkringsbolagen [215] framgår för övrigt att när IRIS-sjukhusen fakturerar för ett tillägg, är beloppet också mycket lägre än genomsnittet för regionen (mellan 25 % och 67 % mindre).
The Brussels Court of First Instance noted that the urgent medical aid is in fact never provided by the CPAS itself but by specialised medical services and that nothing can justify making a distinction whether this service is public or private.
Som en jämförelse har vissa privata sjukhus i Bryssel under perioden i fråga har fakturerat sina patienter ett belopp, vilket är 180 % högre än det pris som fastställts inom systemet för social trygghet.
Nevertheless, the Commission notes that the obligation to provide urgent medical aid applies to the CPAS and not to the hospitals who deliver the care.
Skyldigheten att ge allmän sjukvård som ålagts IRIS-sjukhusen för att sörja för att patienter som inte kan betala för sig, inte har en privat försäkring och inte kan få en återbetalning (ens delvis) från socialförsäkringssystemet, får den läkarvård de behöver.
In the case at hand, an undocumented migrant was urgently admitted by a Brussels private psychiatric hospital which requested the CPAS to pay for this urgent medical aid due to the migrant's manifest state of poverty.
En stor undergrupp av dessa patienter omfattar ovannämnda papperslösa migranter, då dessa inte täcks av det belgiska socialsystemet och vanligtvis inte kan betala för behandlingen.
The Brussels Court concluded that if a CPAS does not provide the urgent medical aid in a hospital it manages it must pay the costs of care provided by a private hospital where the emergency services due to the urgency had decided to take the patient to a private hospital.
I 85 % av fallen i huvudstadsregionen Bryssel får dessa migranter akutvård i IRIS-sjukhusen (se skäl 172), trots att dessa bara har 35 % av sjukhussängarna i regionen.
This judgment clearly concerns an exceptional situation which derogates from the normal framework for social assistance in which the CPAS relies on its own (public) hospitals.
En annan viktig faktor är den ranglista [216] som SPF Santé publique utarbetar över alla belgiska sjukhus på grundlag av patienternas socioekonomiska profil (se tabell 1 och skäl 40).
In the case at hand, this derogation was due to the fact that the public IRIS-H do not provide psychiatric care which was needed in that case.
Ranglistan avspeglar bland annat andelen patienter som inte kan betala, inte omfattas av social trygghet och för vilka CPAS [217] kan bevilja återbetalning av behandlingskostnader (se även skälen 187–188) [218].
Furthermore, the Brussels Court pointed out that ‘if this aid is typically more often provided in an establishment dependent on the relevant CPAS or with which it has concluded an agreement, the person may be admitted to another establishment, owing to the urgency resulting from the situation of the person to be admitted to hospital’.
För perioden 2007–2013 och för hela Belgien upptas alla de tre första platserna på listan av IRIS-sjukhus (med Institut Bordet och HUDERE, som undantag på grund av deras specieliteter).
The Brussels Court also noted that if the CPAS concerned (i.e. in the case at hand that of Uccle) had created its own psychiatric hospital or had concluded an agreement with such a hospital, the private hospital in question would not have had to provide care to the undocumented migrant in question but could instead have asked for his transfer to that hospital.
Under samma tid upptar privatsjukhusen i Bryssel däremot ingen av de 20 översta platserna, vilket visar att den genomsnittliga socioekonomiska profilen för deras patienter är betydligt högre än för IRIS-sjukhusen patienter.
Since this was not the case, there was no alternative available and as a result the CPAS was ordered to pay the private hospital for the care provided to the patient.
Även om de till ranglistan använda kriterierna inte bara avser patienter som inte kan betala eller inte är försäkrade, motsäger listan likaledes de klagandes påstående att privatsjukhusen i Bryssel har en skyldighet att behandla alla patienter under alla förhållanden, och bekräftar att en sådan skyldighet endast åligger IRIS-sjukhusen.
As a result, all that can be concluded from the Brussels Court judgment cited by the complainants is that in some cases, owing to the urgency, private hospitals may also provide urgent medical aid to undocumented migrants and that the CPAS, where their obligation to provide urgent medical aid is discharged in this specific way, have to pay these private hospitals.
Om en sådan skyldighet ålades privatsjukhusen i Bryssel skulle man förvänta sig att de högre upp på ranglistan.
Therefore, the fact that in a limited number [194] of cases urgent medical aid can be provided by the Brussels private hospitals cannot be interpreted as a general obligation for these hospitals to treat all patients regardless of their ability to pay.
Tabell 1
Third, with regard to the principle of non-discrimination (mentioned by the complainants, see recital 170) it is clear that no hospital in Belgium is allowed to discriminate based on a patient's wealth (and hence on the pure fact that they are rich or poor) nor on any other personal criterion (e.g. religion or ethnic background).
Rangordning av sjukhus efter deras patienters socioekonomiska profil, uppställd av SPF Santé publique (* = IRIS-sjukhus, sammantaget, + = privata sjukhus i Bryssel)
However, in a non-emergency situation, the non-discrimination principle cannot force hospitals to provide care for free if it is clearly foreseeable that a patient will not be able to pay.
Ingen placering
If these conditions are fulfilled in non-emergency situations, there is an objective justification for hospitals to differentiate by refusing these patients [195].
Ste Anne St Rémi+
As indicated above (see recital 171) the deontology code that applies to Belgian doctors explicitly allows them to refuse patients in non-emergency situations.
Det är nödvändigt att placera klagandenas hänvisning till publikationer utgiven av Mutualités Chrétiennes i februari 2004 (se skäl 72), som avser år 2001, vilket visar att privatsjukhusen behandlar över 60 % av de sociala patienterna i huvudstadsregionen Bryssel, i sitt rätta sammanhang.
A survey of debt counsellors [196] furthermore indicates that doctors and hospitals sometimes refuse patients who had difficulties paying for treatment in the past.
Begreppet ”sociala patienter” kan ge intryck av att det omfattar patienter som inte kan betala för en behandling, och därför faller inom skyldigheten till allmän hälso- och sjukvård.
In this context, it is worth pointing out that hospitals do not per se bluntly refuse patients but request them to pay an advance which can be a deterrent for those who are poor.
Detta är dock inte fallet av följande skäl:
There is also anecdotal evidence suggesting that private hospitals sometimes refer patients to a CPAS hospital for treatment [197].
Av alla dessa skäl anser kommissionen att publikationen från Mutualités Chrétiennes som presenterar statistik för 2001 inte kan bevisa att IRIS-sjukhusen är ålagda skyldigheten gällande allmän hälso- och sjukvård eller att privatsjukhusen i Bryssel har en liknande skyldighet.
For these reasons, in 2013 a law was proposed (but not adopted) in the Belgian Senate to exclude the refusal of healthcare provision due to the financial difficulties of patients and which would also prohibit charging advances [198].
Skyldigheten gällande allmän tillgång till hälso- och sjukvård, som åligger IRIS-sjukhusen, garanterar att patienter med svåra ekonomiska omständigheter, politiska flyktingar och irreguljära migranter etc. får behandling under alla omständigheter.
The non-discrimination principle can hence not be invoked as entrusting all Belgian hospitals (public and private) with an obligation to treat all patients in all circumstances (i.e. outside emergency situations) even if patients cannot pay for the treatment.
Om patienterna inte betalar för sin behandling och inte täcks av försäkringar (dvs. varken av socialförsäkringen eller privat sjukförsäkring) betalar CPAS kostnaderna för dessa patienter endast på vissa villkor.
From the above, the Commission concludes that it is appropriate to distinguish between emergency and non-emergency situations.
Om ovanstående villkor är uppfyllda (nämligen en rekvisition för icke akut vård, och läkarintyg och en social sakkunnigbedömning av CPAS IRIS-sjukhusen akutvård) kommer att återbetala kostnader i samband med behandlingen av patienter som kan betala för vården och inte täcks av några försäkringar.
In emergency situations, public and private hospitals are equally subject to the general obligation (based on the Belgian Criminal Code) to treat patients in a situation of medical emergency.
Emellertid IRIS-sjukhusen inte helt kompenserar för kostnaden för skyldigheten för allmän hälso- och sjukvård.
However, there is no legal basis which obliges or entrusts the private hospitals to treat patients also in non-emergency situations and regardless of their ability to pay.
IRIS-sjukhusen ska nämligen för att erhålla ersättning från CPAS samla information till den sociala utredningen (vilket skedde i 25749 ärenden år 2012).
Indeed, neither the LCH nor the Criminal Code contain such an obligation and the non-discrimination principle can also not be considered as entrusting such an obligation.
Det är exempelvis en av orsakerna till att IRIS-sjukhusen har mer än dubbelt så många socialassistenter jämfört med universitetssjukhusen (se skäl 213).
Finally, the obligation to provide urgent medical aid to undocumented migrants applies to the CPAS, not to the hospitals that deliver such care.
Emellertid återbetalar CPAS inte IRIS-sjukhusens utgifter för inhämtning av uppgifter för sociala utredningar [223].
The universal care obligation incumbent on the IRIS-H
Dessutom har CPAS längre betalningstider (ibland över ett år) än de ömsesidiga försäkringsbolagen och allmänna försäkringsbolag (som betalar inom en eller två månader efter mottagandet av fakturan).
In contrast to the private hospitals, however, the IRIS-H are obliged [199] to treat all patients in all circumstances, including in non-emergency situations, regardless of patients' ability to pay and/or their insurance status on the basis of the specific rules applying only to the IRIS-H, namely their bylaws and the IRIS strategic plans as specified below.
IRIS-sjukhusen ska därför själv finansiera kostnaden för en längre period än de ”normala” patienterna.
As explained above (see recital 24), the IRIS-H were established by the CPAS to allow the latter to fulfil their task to provide social aid to everyone who needs it.
Den 31 december 2010 var CPAS i Bryssel skyldig IRIS-sjukhusen nästan 35 miljoner euro (varav 71 % var för fakturor från 2010, 12 % från 2009 och cirka 13 % från ännu tidigare).
The CPAS are obliged to provide such aid (including medical and socio-medical care) to all individuals and families who require it [200].
Med hjälp av en nominell årlig räntesats på 2 % har IRIS-sjukhusen uppskattat att den kostnad som sammanhänger med längre betalningstider hittills uppgår till nästan 700000 euro [224].
The CPAS provide their services for free and were created in particular to help the poor and needy.
Slutligen är inte alla som kan ha svårigheter att betala sina fakturor som kan komma i fråga för täckning av CPAS [225].
In this context, Article 5 of the IRIS-H bylaws states:
Mot bakgrund av plikten till allmän sjukvård behandlar IRIS-sjukhusen inte desto mindre patienter för vilka CPAS inte åtar sig att täcka kostnaderna.
Without prejudice to the competences of the IRIS umbrella association and the competences of IRIS-Achats [procurement branch] and of any other bodies that the umbrella association might set up pursuant to Article 135 undecies of the Organic Law of 8 July 1976 on Public Social Assistance Centres and in accordance with the laws and regulations, the association shall have the most extensive powers in the exercise of its hospital mission.
I en sådan situation kan skicka IRIS-sjukhusen en faktura till patienterna, som i vissa fall inte är i stånd att betala.