They added that the General Court’s ruling ‘Acron’ quoted in the disclosure document [9] is based on a wrong interpretation of Article 2.2.1.1 of the WTO Anti-Dumping Agreement (ADA), it is currently being appealed before the Court of Justice and in any event the factual considerations are different from those in the present case, since raw material prices in Argentina are not ‘regulated’ as it is the gas price in Russia and are not distorted but determined freely without any State intervention and therefore there is not a particular market situation in Argentina that would allow the Commission to apply Article 2(5) of the basic Regulation. They declared that the DET system in Argentina is not inconsistent with any trade rules. In addition, CARBIO claimed that, since export taxes were not taken into account when establishing the export price, the Commission did not make a fair comparison between constructed normal value (which takes into account export taxes) and export price (which does not take into account export taxes). Moreover, they claimed that by referring to the international prices of soya beans as established in the Chicago Board of Trade (CBOT) when constructing normal value, but disregarding the gains or losses linked to the hedging activities at the CBOT when establishing the export price (see below), again the Commission did not make a fair comparison between normal value and export price. Furthermore CARBIO claimed that by mere replacing the costs recorded by the companies under investigation with an international price, the Commission did not take into account the natural competitive advantage of the Argentine producers. Finally, CARBIO complained that the Commission did not take into account the fact that in the absence of the DET in Argentina, the CBOT prices of soya beans would have been much lower.
CARBIO tillade att tribunalens dom i målet Acron som anges i underrättelsen om undersökningsresultaten [9] grundar sig på en felaktig tolkning av artikel 2.2.1.1 i WTO:s antidumpningsavtal, och att domen har överklagats till EU-domstolen, och att i vart fall de faktiska omständigheterna skiljer sig från dem i föreliggande ärende, eftersom råvarupriserna i Argentina inte är ”reglerade” såsom gaspriset i Ryssland och inte snedvrids utan bestäms fritt utan statliga ingrepp, och att det därför inte finns någon särskild marknadssituation i Argentina som skulle göra det möjligt för kommissionen att tillämpa artikel 2.5 i grundförordningen. CARBIO hävdade att det differentierade exportskattesystemet i Argentina inte är oförenligt med några handelsregler. Dessutom hävdade CARBIO att eftersom exportskatter inte beaktades vid fastställandet av exportpriset har kommissionen inte gjort en rättvis jämförelse mellan ett konstruerat normalvärde (vilket tar hänsyn till exportskatter) och exportpriset (vilket inte tar hänsyn till exportskatter). Dessutom hävdade CARBIO att kommissionen inte heller har gjort en rättvis jämförelse mellan normalvärdet och exportpriset, genom att hänvisa till de internationella priserna på sojabönor såsom de fastställts av Chicagos handelskammare (Chicago Board of Trade, CBOT) för att konstruera normalvärdet, men samtidigt bortse från vinster eller förluster kopplade till risksäkringen vid Chicagos handelskammare vid fastställandet av exportpriset (se nedan). Vidare hävdade CARBIO att kommissionen inte tog hänsyn till de argentinska tillverkarnas naturliga konkurrensfördelar, genom att den enbart ersatte de undersökta företagens kostnader med ett internationellt pris. Slutligen klagade CARBIO över att kommissionen inte tog någon hänsyn till det faktum att Chicagos handelskammares pris på sojabönor skulle ha varit avsevärt lägre i frånvaro av det differentierade exportskattesystemet i Argentina.