natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For all protocols, it is important to demonstrate that cell proliferation has occurred in both the control and treated cultures, and the extent of test substance-induced cytotoxicity or cytostasis should be assessed in the cultures (or in parallel cultures) that are scored for micronuclei.
Oavsett protokoll är det viktigt att påvisa att cellproliferation har skett både i kontrollodlingarna och de behandlade odlingarna, och omfattningen av testämnesinducerad cytotoxicitet eller cytostas ska bedömas i de odlingar (eller parallella odlingar) som är föremål för analys av mikrokärnor.
Cultured primary human peripheral blood lymphocytes (5) (19) (42) (43) and a number of rodent cell lines such as CHO, V79, CHL/IU, and L5178Y cells may be used (18) (19) (20) (21) (22) (25) (26) (27) (28) (30).
Man kan använda odlade primära perifera blodlymfocyter från människa (5) (19) (42) (43) och celler från ett antal gnagarcellinjer såsom CHO, V79, CHL/IU och L5178Y (18) (19) (20) (21) (22) (25) (26) (27) (28) (30).
The use of other cell lines and types should be justified based on their demonstrated performance in the assay, as described in the Acceptability Criteria section.
Användning av andra cellinjer och celltyper bör motiveras på grundval av deras påvisade prestanda med denna metod, enligt det som anges i avsnittet om kriterier för godkännande.
Because the background frequency of micronuclei will influence the sensitivity of the assay, it is recommended that cell types with a low, stable background frequency of micronucleus formation be used.
Eftersom bakgrundsförekomsten av mikrokärnor påverkar försökets känslighet, rekommenderas att man använder celltyper med en låg stabil bakgrundsförekomst av mikrokärnbildning.
Human peripheral blood lymphocytes should be obtained from young (approximately 18-35 years of age), healthy, non-smoking individuals with no known recent exposures to genotoxic chemicals or radiation.
De humana perifera blodlymfocyterna ska tas från unga (cirka 18–35 år) rökfria individer utan tidigare känd exponering för genotoxiska kemikalier eller strålning.
If cells from more than one donor are pooled for use, the number of donors should be specified.
Om celler från fler än en givare poolas för användning bör antalet givare anges.
The micronucleus frequency increases with age and this trend is more marked in females than in males (44) and this should be taken into account in the selection of donor cells for pooling.
Förekomsten av mikrokärnor ökar med åldern och denna trend är mera markerad hos kvinnor än hos män (44), vilket bör beaktas när man väljer celler för poolning.
Media and culture conditions
Medier och odlingsbetingelser
Appropriate culture medium and incubation conditions (culture vessels, CO2 concentration, temperature, and humidity) should be used for maintaining cultures.
Lämpliga odlingsmedier och inkubationsförhållanden (odlingskärl, CO2-halt, temperatur och luftfuktighet) bör väljas för odlingarna.
Established cell lines and strains should be checked routinely for the stability of the modal chromosome number and the absence of mycoplasma contamination, and should not be used if contaminated or if the modal chromosome number has changed.
Etablerade cellinjer och stammar bör rutinmässigt kontrolleras med avseende på det modala kromosomantalets stabilitet och frånvaro av kontaminerad mykoplasma, och får inte användas om kontamination har skett eller om det modala kromosomantalet har ändrats.
The normal cell cycle time for the culture conditions used in the testing laboratory should be known.
Den normala cellcykeltiden vid de odlingsbetingelser som används i laboratoriet bör vara känd.
If the cytokinesis-block method is used then the concentration of the cytokinesis inhibitor should be optimised for the particular cell type and should be shown to produce a good yield of binucleate cells for scoring.
Om blockering av cytokines används bör koncentrationen av cytokinesinhibitor vara optimerad för den berörda celltypen och bör även ha påvisats kunna ge en god skörd av binukleära celler för analys.
Preparation of cultures
Beredning av odlingarna
Established cell lines and strains: cells are propagated from stock cultures, seeded in culture medium at a density such that the cultures will not reach confluency in monolayers, and suspension cultures will not reach excessive density before the time of harvest, and incubated at 37 °C.
Etablerade cellinjer och stammar: celler dras upp från stamkulturer, inokuleras i ett odlingsmedium vars densitet är sådan att det inte sker sammanväxning i enkelskiktsodlingar och att suspensionsodlingar inte når för hög densitet före skörden, och inkuberas vid 37 °C.
Lymphocytes: whole blood treated with an anti-coagulant (e.g. heparin), or separated lymphocytes, are cultured in the presence of a mitogen e.g. phytohaemagglutinin (PHA) prior to exposure to the test substance and cytoB.
Lymfocyter: helblod behandlat med en antikoagulant (t.ex. heparin) eller separerade lymfocyter odlas i ett medium som innehåller en mitogen (t.ex. fytohemaglutinin) före exponering för testämnet och cytoB.
Exogenous metabolising systems should be used when using cells with inadequate endogenous metabolic capacity.
Exogena metaboliserande system bör användas när cellerna inte har tillräcklig endogen metabolisk kapacitet.
The most commonly used system is a co-factor-supplemented post-mitochondrial fraction (S9) prepared from the livers of rodents treated with enzyme-inducing agents such as Aroclor 1254 (45) (46) or a combination of phenobarbitone and β-naphthoflavone (46) (47) (48) (49).
Det mest använda systemet är en kofaktorstödd post-mitokondriell fraktion (S9) beredd ur lever från gnagare som behandlats med enzyminducerande ämnen såsom Aroclor 1254 (45) (46) eller en kombination av fenobarbiton och β-naftoflavon (46) (47) (48) (49).
The latter combination does not conflict with the Stockholm Convention on Persistent Organic Pollutants (50) and Regulation (EC) No 850/2004 on Persistent Organic Pollutants (66) and has been shown to be as effective as Aroclor 1254 for inducing mixed-function oxidases (46) (47) (48) (49).
Den senare kombinationen bryter inte mot Stockholmkonventionen om långlivade organiska föroreningar (50) eller förordning (EG) nr 850/2004 om långlivade organiska föroreningar (66) och har visat sig vara lika effektiv som Aroclor 1254 när det gäller att inducera monooxygenaser (’mixed-function oxidases’) (46) (47) (48) (49).
The S9 fraction typically is used at concentrations ranging from 1-10 % (v/v) in the final test medium.
S9-fraktionen används typiskt i koncentrationer mellan 1–10 % (volym/volym) i det slutliga testmediet.
The condition of a metabolic activation system may depend upon the class of chemical being tested and in some cases it may be appropriate to utilise more than one S9 concentration.
Förhållandena i ett system för metabolisk aktivering kan bero på vilken klass av kemikalie som testas och i vissa fall kan det vara lämpligt att använda mer än en S9-koncentration.
Genetically engineered cell lines expressing specific human or rodent activating enzymes may eliminate the need for an exogenous metabolic activation system, and may be used as the test cells.
Genetiskt framställda cellinjer som uttrycker specifika aktiverande enzymer för människa eller gnagare kan eliminera behovet av ett exogent system för metabolisk aktivering och kan användas som testceller.
In such cases the choice of the cell lines used should be scientifically justified, e.g. by relevance of the mixed function oxidases for the metabolism of the test substance (51), and their responsiveness to known clastogens and aneugens (see separate section on Acceptability Criteria).
I sådana fall bör valet av cellinjer underbyggas vetenskapligt, t.ex. genom monooxygenasernas relevans för testämnets metabolism (51) och deras respons på kända klastogener och aneugener (se avsnittet om kriterier för godkännande).
It should be recognised that the substance being tested may not be metabolised by the expressed mixed function oxidase(s); in this case, the negative results would not indicate that the test substance cannot induce micronuclei.
Här bör konstateras att de ämnen som testas kanske inte metaboliseras av monooxygenaser, och i sådana fall indikerar negativa resultat inte att testämnet inte kan inducera mikrokärnor.
Test substance preparation
Beredning av testämnet
Solid chemicals should be dissolved in appropriate solvents or vehicles and diluted, if appropriate, prior to treatment of the cells.
Fasta kemikalier bör lösas upp i eller blandas med lämpliga lösningsmedel eller vehiklar och vid behov spädas ut innan cellerna behandlas.
Liquid chemicals may be added directly to the test systems and/or diluted prior to treatment.
Flytande kemikalier kan tillsättas direkt till testsystemen och/eller spädas ut före behandlingen.
Gases or volatile chemicals should be tested by appropriate modifications to the standard protocols, such as treatment in sealed vessels (52) (53).
Gaser eller flyktiga kemikalier bör testas genom lämpliga modifikationer av standardprotokollen, såsom behandling i slutna kärl (52) (53).
Fresh preparations of the test substance should be used unless stability data demonstrate the acceptability of storage.
Testämnesberedningarna bör vara färska, utom om stabilitetsdata visar att lagring kan godkännas.
Test Conditions
Försöksbetingelser
Solvents/vehicles
Lösningsmedel/vehiklar
The solvent/vehicle should not react with the test substance, or be incompatible with the survival of the cells or with the maintenance of S9 activity at the concentration used.
Lösningsmedlet/vehikeln får inte reagera med testämnet, leda till att cellerna inte överlever eller att S9-aktiviteten inte kan upprätthållas vid den använda koncentrationen.
If other than well established solvent/vehicles (e.g. water, cell culture medium, dimethyl sulfoxide) are used, their use should be supported by data indicating their compatibility with the test substance and their lack of genetic toxicity.
Om andra än väletablerade lösningsmedel/vehiklar (t.ex. vatten, cellodlingsmedier, dimetylsulfoxid) används bör detta motiveras med data om deras förenlighet med testämnet och avsaknad av genetisk toxicitet.
It is recommended that, wherever possible, the use of an aqueous solvent/vehicle should be considered first.
Det rekommenderas att man alltid när det är möjligt överväger vattenbaserade lösningsmedel/vehiklar som första alternativ.
Use of cytoB as a cytokinesis blocker
Användning av cytoB som cytokinesinhibitor
One of the most important considerations in the performance of the MNvit assay is ensuring that the cells being scored have completed mitosis during the treatment or the post-treatment incubation period, if one is used.
En av de viktigaste faktorerna när det gäller MNvit-metodens resultat är att se till att de celler som analyseras har slutfört mitosen under behandlingen eller under eventuell inkubationsperiod efter behandlingen.
CytoB is the agent that has been most widely used to block cytokinesis because it inhibits actin assembly, and thus prevents separation of daughter cells after mitosis, leading to the formation of binucleated cells (5) (54) (55).
CytoB är det ämne som oftast används för blockering av cytokines eftersom det hindrar aktinbildning och således hindrar separationen av dotterceller efter mitosen så att binukleära celler kan bildas (5) (54) (55).
Micronucleus scoring, therefore, can be limited to cells that have gone through mitosis during or after treatment.
Analysen av mikrokärnor kan då begränsas till celler som har genomgått mitos under eller efter behandlingen.
The effect of the test substance on cell proliferation kinetics can be measured simultaneously.
Samtidigt kan man mäta testämnets effekt på cellproliferationskinetiken.
CytoB should be used as a cytokinesis blocker when human lymphocytes are used because cell cycle times will be variable within cultures and among donors and because not all lymphocytes will respond to PHA.
CytoB ska användas som cytokinesinhibitor när humana lymfocyter används eftersom cellcykeltiderna varierar mellan odlingar och mellan givare och eftersom inte alla lymfocyter ger respons på fytohemaglutinin.
Other methods have been used when testing cell lines to determine if the cells being scored have divided; these are addressed below (see Paragraph 26).
Även andra metoder har använts vid testning av cellinjer för att bestämma om de celler som analyseras har delat sig; dessa metoder behandlas nedan (se punkt 26).
The appropriate concentration of cytoB should be determined by the laboratory for each cell type to achieve the optimal frequency of binucleated cells in the solvent/vehicle control cultures.
Laboratoriet bör fastställa lämplig koncentration av cytoB för varje celltyp i syfte att nå optimal förekomst av binukleära celler i kontrollodlingarna för lösningsmedel/vehikel.
The appropriate concentration of cytoB is usually between 3 and 6 μg/ml.
Lämplig cytoB-koncentration är i regel 3–6 μg/ml.
Measuring cell proliferation and cytotoxicity and choosing exposure concentrations
Mätning av cellproliferation och cytotoxicitet och val av exponeringskoncentrationer
When determining the highest test substance concentration to be tested, concentrations that have the capability of producing artefactual positive responses, such as those producing excessive cytotoxicity, precipitation in the culture medium, and marked changes in pH or osmolality (39) (40) (41), should be avoided.
Vid bestämning av den högsta testämneskoncentrationen ska man undvika koncentrationer som kan ge artefaktiska positiva resultat, t.ex. för kraftig cytotoxicitet, utfällning i odlingsmediet och markerade ändringar av pH eller osmolalitet (39) (40) (41).
Measurements of cell proliferation are made to ensure that the treated cells have undergone mitosis during the assay and that the treatments are conducted at appropriate levels of cytotoxicity (see Paragraph 29).
Cellproliferationen bör mätas för att se till att de behandlade cellerna har genomgått mitos under försöket och att behandlingarna görs på lämpliga nivåer av cytotoxicitet (se punkt 29).
Cytotoxicity should be determined with and without metabolic activation in cells that require metabolic activation using the relative increase in cell counts (RICC) or relative population doubling (RPD) (see Appendix 2 for formulas) unless cytoB is used.
Om cytoB inte används ska cytotoxiciteten bestämmas med och utan metabolisk aktivering i celler som kräver metabolisk aktivering, med användning av den relativa ökningen av antalet celler eller relativ populationsfördubbling (se tillägg 2 för formler).
When cytoB is used, cytotoxicity can be determined using the replication index (RI) (see Appendix 2 for formula).
När cytoB används kan cytotoxiciteten bestämmas med användning av replikeringsindex (se tillägg 2 för formel).
Treatment of cultures with cytoB, and measurement of the relative frequencies of mononucleate, binucleate, and multi-nucleate cells in the culture, provides an accurate method of quantifying the effect on cell proliferation and the cytotoxic or cytostatic activity of a treatment (5), and ensures that only cells that divided during or after treatment are scored.
Behandling av odlingarna med cytoB och mätning av de relativa förekomsterna av mononukleära, binukleära och multinukleära celler i odlingen är en exakt metod för kvantifiering av effekten på cellproliferationen och behandlingens cytotoxiska eller cytostatiska aktivitet (5) och säkerställer att endast celler som har delat sig under eller efter behandlingen analyseras.
In studies with cytoB, cytostasis/cytotoxicity can be quantified from the cytokinesis-block proliferation index (CBPI) (5) (26) (56) or may be derived from the RI from at least 500 cells per culture (see Appendix 2 for formulas).
I försök där cytoB används kan cytostas/cytotoxicitet kvantifieras genom att bestämma proliferationsindex vid cytokinesinhibering (Cytokinesis-Block Proliferation Index, CBPI) (5) (26) (56) eller härledas från replikeringsindex (RI) från minst 500 celler per odling (se tillägg 2 för formler).
When cytoB is used to assess cell proliferation, a CBPI or RI should be determined from at least 500 cells per culture.
När cytoB används för att bedöma cellproliferation bör CBPI eller RI bestämmas på grundval av minst 500 celler per odling.
These measurements among others can be used to estimate cytotoxicity by comparing values in the treated and control cultures.
Dessa åtgärder och andra kan användas för att uppskatta cytotoxiciteten genom jämförelse av värden för behandlade odlingar och kontrollodlingar.
Assessment of other markers of cytotoxicity (e.g. confluency, cell number, apoptosis, necrosis, metaphase counting) can provide useful information.
Bedömning av andra markörer för cytotoxicitet (t.ex. sammanväxning, cellantal, apoptos, nekros, antalet metafaser) kan ge värdefull information.
In studies without cytoB, it is necessary to demonstrate that the cells scored in the culture have undergone division during or following treatment with the test substance, otherwise false negative responses may be produced.
I studier utan cytoB är det nödvändigt att påvisa att de celler i odlingen som analyseras har genomgått delning under eller efter behandling med testämnet. Annars kan man få falsk negativ respons.
Methods that have been used for ensuring that divided cells are being scored include incorporation and subsequent detection of bromodeoxyuridine (BrdU) to identify cells that have replicated (57), the formation of clones when cells from permanent cell lines are treated and scored in situ on a microscope slide (Proliferation Index (PI)) (25) (26) (27) (28), or the measurement of Relative Population Doubling (RPD) or Relative Increase in Cell Count (RICC) or other proven methods (16) (56) (58) (59) (see Appendix 2 for formulas).
Till de metoder som har använts för att se till att cellerna som analyseras har delat sig hör tillsättning och därpå följande detektering av bromodeoxiuridin (BrdU) för att identifiera celler som har delat sig (57), bildning av kloner när celler från permanenta cellinjer behandlas och analyseras in situ på ett objektglas (proliferationsindex (PI)) (25) (26) (27) (28) eller mätning av relativ populationsfördubbling (RPD) eller relativ ökning av celltal (RICC) eller andra prövade metoder (16) (56) (58) (59) (se tillägg 2 för formler).
Assessment of other markers for cytotoxicity or cytostasis (e.g. confluency, cell number, apoptosis, necrosis, metaphase counting) can provide useful information.
Bedömning av andra markörer för cytotoxicitet eller cytostas (t.ex. sammanväxning, celltal, apoptos, nekros, antal metafaser) kan ge värdefull information.
At least three analysable test concentrations should be evaluated.
Minst tre analyserbara testkoncentrationer bör utvärderas.
In order to achieve this, it may be necessary to perform the experiment using a larger number of closely spaced concentrations and analyse micronucleus formation in those concentrations providing the appropriate range of cytotoxicities.
För att uppnå detta kan det vara nödvändigt att genomföra försöket med ett större antal nära varandra liggande koncentrationer och analysera bildningen av mikrokärnor i de koncentrationer som ger en lämplig cytotoxicitetsskala.
An alternative strategy is to perform a preliminary cytotoxicity test to narrow the range for the definitive test.
En alternativ strategi är att utföra ett preliminärt cytotoxicitetstest för att få ett snävare intervall för det definitiva testet.
The highest concentration should aim to produce 55 ± 5 % cytotoxicity.
Den högsta koncentrationen ska vara avsedd att ge en cytotoxicitet på 55 ± 5 %.
Higher levels may induce chromosome damage as a secondary effect of cytotoxicity (60).
Högre nivåer kan inducera kromosomskada som en bieffekt av cytotoxicitet (60).
Where cytotoxicity occurs, the test concentrations selected should cover a range from that producing 55 ± 5 % cytotoxicity, to little or no cytotoxicity.
När det uppstår cytotoxicitet ska de valda testkoncentrationerna täcka en skala som sträcker sig från den koncentration som ger 55 ± 5 % cytotoxicitet till den som ger liten eller ingen cytotoxicitet.
If no cytotoxicity or precipitate is observed, the highest test concentration should correspond to 0,01 M, 5 mg/mL or 5 μl/mL, whichever is the lowest.
Om ingen cytotoxicitet eller utfällning observeras ska de högsta testkoncentrationerna motsvara 0,01 M, 5 mg/ml eller 5 μl/ml, enligt det som är lägst.
The concentrations selected for analysis should, in general, be separated by a spacing of no more than 10.
De koncentrationer som väljs för analys ska i regel vara separerade med högst 10.
For test substances that exhibit a steep concentration-response curve, it may be necessary to more closely space the test substance concentrations so that cultures in the moderate and low toxicity ranges also will be scored.
För testämnen som har en brant koncentration-responskurva kan det vara nödvändigt att använda närmare liggande testämneskoncentrationer så att odlingarna i intervallen för moderat och låg toxicitet också blir analyserade.
When solubility is a limiting factor, the maximum concentration, if not limited by cytotoxicity, should be the lowest concentration at which minimal precipitate is visible in cultures, provided there is no interference with scoring.
Om lösligheten är en begränsande faktor ska den högsta koncentrationen, förutsatt att denna inte begränsas av cytotoxicitet, vara den lägsta koncentration vid vilken minimal utfällning är synlig i odlingarna, förutsatt att analysen inte störs.
Evaluation of precipitation should be done by methods such as light microscopy, noting precipitate that persists, or appears during culture (by the end of treatment).
Utvärdering av utfällning bör göras med metoder som ljusmikroskopi med detektering av utfällning som består eller uppstår under odlingen (vid slutet av behandlingen).
Controls
Kontrollgrupper
Concurrent positive and solvent/vehicle controls both with and without metabolic activation should be included in each experiment.
Parallella positiva och negativa kontroller (lösningsmedel eller vehikel), både med och utan metabolisk aktivering, bör inkluderas i varje försök.
PC are needed to demonstrate the ability of the cells used, and the test protocol, to identify clastogens and aneugens, and to affirm the metabolic capability of the S9 preparation.
Positiva kontroller behövs för att påvisa cellernas och testprotokollets förmåga att identifiera klastogener och aneugener och att bekräfta S9-preparatets metaboliska förmåga.
The PC should employ known inducers of micronucleus formation at concentrations expected to give small, but reproducible increases over background, and demonstrate the sensitivity of the test system.
För den positiva kontrollen bör man använda kända inducerare av mikrokärnbildning vid koncentrationer som förväntas ge små men reproducerbara ökningar över bakgrundsnivån och påvisa testsystemets känslighet.
PC concentrations should be chosen so that the effects are clear but do not immediately reveal the identity of the coded slides to the reader.
Koncentrationerna för de positiva kontrollerna bör väljas på ett sådant sätt att effekterna är tydliga men inte omedelbart avslöjar de kodade objektglasens identitet för den som gör avläsningarna.
A clastogen that requires metabolic activation (e.g. cyclophosphamide; benzo(a)pyrene) should be used to demonstrate both the metabolic competence and the ability of the test system to detect clastogens.
En klastogen som kräver metabolisk aktivering (t.ex. cyklofosfamid, benso(a)pyren) bör användas för att påvisa den metaboliska förmågan och testsystemets förmåga att detektera klastogener.
Other PC may be used if justified.
Om det är motiverat kan andra positiva kontroller användas.