natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As civil servants do not pay any contributions to statutory pension and unemployment insurances, Deutsche Post has to assume their equivalent, in order to effectively bear a level of social contributions equivalent to the compulsory social contributions that a private undertaking has to finance out of its revenues.
Eftersom offentliganställda inte behöver betala några avgifter till obligatoriska pensions- och arbetslöshetsförsäkringar måste ett motsvarande belopp beräknas för Deutsche Post så att de sociala avgifterna har samma faktiska nivå som de obligatoriska sociala avgifter som ett privat företag måste finansiera med hjälp av sina intäkter.
The benchmark rate for Deutsche Post's wage-based social contributions (hereinafter benchmark rate) has therefore to include the total contribution rates (= employer's + employee's share) for the pension and unemployment insurances and the employer's share of the health and nursing insurances, as illustrated in Table:
Som framgår av nedanstående tabell måste referenssatsen för Deutsche Posts sociala avgifter (nedan kallad referenssatsen) därför omfatta de totala avgifterna (= arbetsgivar- + arbetstagarandel) till pensions- och arbetslöshetsförsäkringarna samt arbetsgivarandelen till sjuk- och vårdförsäkringarna.
Determination of benchmark rate for DP's social contribution
Beräkning av referenssats för Deutsche Posts sociala avgifter
compulsory social insurance contributions with private competitor
Obligatoriska sociala avgifter för privata konkurrenter
Determination of social insurance benchmark for Deutache Post
Fastställande av referenssats för Deutsche Post
Arbeitgeber
Arbetstagare
Employer's share of pension insurance
Arbetsgivarens andel av pensionsförsäkringen
Employer's share of unemployment insurance
Arbetsgivarens andel av arbetslöshetsförsäkringen
Employer's share of health insurance
Arbetsgivarens andel av sjukförsäkringen
Employer's share of nursing insurance
Arbetsgivarens andel av vårdförsäkringen
Employee's share of pension insurance
Arbetstagarens andel av pensionsförsäkringen
Employee's share of unemployment insurance
Arbetstagarens andel av arbetslöshetsförsäkringen
Employee's share of health insurance
Arbetstagarens andel av sjukförsäkringen
Employee's share of nursing insurance
Arbetstagarens andel av vårdförsäkringen
Employer's share of health insurace
Arbetsgivarens andel av sjukförsäkringen
Civil servants pay themselves share of health care expenses(assumed at 50 %)
Tjänstemännen står själva för en del av hälso- och sjukvårdsutgifterna (uppskattningsvis 50 %)
Civil servant
offentlig anställd
As shown in Figure 8, the benchmark rate has been between 30 % and 34,1 % of the private employees' gross wage in the period 2003-2010 [86].
Som framgår av bild 8 låg referenssatsen under perioden 2003–2010 på mellan 30 % och 34,1 % av de privatanställdas bruttolön [86].
Germany objects that any benchmark above the employer's share of the social contribution rate would put Deutsche Post at a disadvantage compared to competitors who are only liable to pay the employer's share.
Tyskland har invänt att en referenssats som överstiger storleken på arbetsgivarens andel av de sociala avgifterna skulle missgynna Deutsche Post i förhållande till dess konkurrenter, som bara behöver betala arbetsgivarandelen.
However, as the following simplified example shows (based on 2006 contribution rates), Deutsche Post would clearly be advantaged compared to private competitors if the benchmark rate were only equal to the employer's share of social contributions:
Som följande förenklade exempel (baserat på 2006 års avgiftssats) visar skulle Deutsche Post emellertid ha fått en klar fördel jämfört med privata konkurrenter om referenssatsen bara skulle motsvara arbetsgivarandelen av de sociala avgifterna:
Deutsche Post and a private competitor pay the same net wage of EUR 79,5 to a civil servant and a private employee respectively.
Deutsche Post och en privat konkurrent betalar en offentliganställd respektive privatanställd samma nettolön på 79,5 euro.
The employer's and employee's share of the social contribution rate both amount to 20,5 % of the private employee's gross wage.
Arbetsgivar- och arbetstagarandelen av de sociala avgifterna uppgår till 20,5 % av den privatanställdes bruttolön.
By contrast, Germany considers that Deutsche Post should only assume the employer's share of the social contributions in addition to the civil servant's contribution to the health care expenses (assumed to be equal to the private employee's contribution of EUR 7,5 to the health and nursing insurances).
Tyskland anser att Deutsche Post endast borde betala arbetsgivarandelen av de sociala avgifterna plus de offentliganställdas bidrag till hälsovårdskostnaderna (som antas motsvara den privatanställdes avgift till sjuk- och vårdförsäkringarna på 7,5 euro).
Germany calculates the employer's share based on the incurred civil servant wage of EUR 87 (e.g. the sum of the net wage of EUR 79,5 and the civil servant's contribution to health care expenses of EUR 7,5).
Tyskland beräknar arbetsgivarens andel grundat på den offentliganställdes upplupna lön på 87 euro (summan av nettolönen på 79,5 euro plus den offentliganställdes bidrag till hälsovårdskostnaderna på 7,5 euro).
The social costs are therefore the sum of EUR 17,8 (employer's share of 20,5 % of incurred civil servant wage of EUR 87) and the civil servants' contribution to health care expenses of EUR 7,5.
De sociala kostnaderna blir då summan av 17,8 euro (arbetsgivarandelen på 20,5 % av den offentliganställdes upplupna lön på 87 euro) plus den offentliganställdes bidrag till hälsovårdskostnaderna på 7,5 euro.
Based on Germany's calculations, the civil servant's social costs would amount to only EUR 25,3 compared to EUR 41 for the private employee.
Enligt Tysklands beräkningar skulle en offentliganställds sociala kostnader endast uppgå till 25,3 euro, jämfört med 41 euro för en privatanställd.
Although Deutsche Post and the private competitor pay the same net wage, Deutsche Post would have to bear social costs that are only about 62 % of the compulsory social contributions for a private employee if the employee's share of the social contributions is included in the benchmark.
Även om Deutsche Post och de privata konkurrenterna betalar samma nettolön skulle Deutsche Post bara vara tvungen att betala sociala kostnader motsvarande 62 % av en privatanställds obligatoriska sociala avgifter om arbetstagens andel av de sociala avgifterna inkluderas i riktmärket.
Furthermore, it must be noted that since 1999 the employer's share of the social contribution rate (which has been in the range of 19 % to 21 % since 1995) has also been significantly below the contribution rate of 33 % of the incurred civil servant wages that the 1995 Pension law defined as the benchmark for Deutsche Post's contribution to the Pension fund.
Dessutom måste det konstateras att arbetsgivarandelen av de sociala avgifterna (sedan 1995 mellan 19 % och 21 %) även låg klart under den avgiftssats på 33 % av de offentliganställdas upplupna löner som fastställdes som referenssats för Deutsche Posts avgift till pensionsfonden i 1995 års pensionslag.
The German legislator did therefore not intend that Deutsche Post should only finance the employer's share but required Deutsche Post to pay a significantly higher contribution to the civil servants' pension costs and to assume as well all remaining social cost (e.g. contribution to civil servants' health care expenses).
Den tyska lagstiftaren ansåg således inte att Deutsche Post bara borde finansiera arbetsgivarandelen, utan ålade Deutsche Post att stå för en väsentligt större andel av pensionskostnaderna för sina offentliganställda och överta alla återstående sociala kostnader (t.ex. avgifter för de offentliganställdas hälsovårdskostnader). Därför avvisar kommissionen användningen av arbetsgivarandelen av de sociala avgifterna som referenssats.
The Commission rejects therefore the use of the employer's share of the social contribution rate as benchmark rate because civil servants — unlike private employees — are not obliged to contribute to the pension and unemployment insurances.
Till skillnad från privatanställda är offentliganställda nämligen inte skyldiga att betala någon avgift till pensions- och arbetslöshetsförsäkringarna.
Therefore, those contributions must necessarily be included into the benchmark rate to ensure that both Deutsche Post and private competitors bear, directly or indirectly, equivalent levels of contributions.
För att garantera att såväl Deutsche Post som den privata konkurrenten, direkt eller indirekt, betalar lika stora avgifter måste dessa avgifter därför ingå i referenssatsen.
Calculation of the wage base
Beräkning av den lön som avgiften ska grundas på
As the level of social contributions that Deutsche Post has to bear for its civil servants should be aligned to the level of compulsory social contributions that private competitors have to carry, it is important that Deutsche Post is not only subject to an equivalent rate but also that the rate is applied to an equivalent wage base.
Nivån på de sociala avgifter som Deutsche Post ska betala för sina offentliganställda bör anpassas till nivån på de obligatoriska sociala avgifter som de privata konkurrenterna ska betala. Därför är det viktigt att Deutsche Post inte bara är tvungen att betala en avgift som ligger på samma nivå som konkurrenternas avgift utan även att den lön som avgiften ska grundas på beräknas på samma sätt.
As shown in the example above, calculating the employer's share of 20,5 % based on the incurred civil servant wages leads to a contribution of EUR 17,8 while the private competitor has to assume EUR 20,5 (e.g. 20,5 % based on the gross wage of EUR 100).
Som framgår av ovanstående exempel leder en beräkning grundat på en arbetsgivarandel på 20,5 % av den offentliganställdes upplupna lön till ett belopp på 17,8 euro, medan den privata konkurrenten måste betala 20,5 euro (20,5 % av bruttolönen på 100 euro).
It is therefore necessary to construct a gross wage for the civil servant (hereinafter referred to as civil servants' gross wage) that provides an equivalent wage base to the private employees' gross wage.
Därför måste man fastställa en bruttolön för offentliganställda (nedan kallad offentliganställdas bruttolön) som motsvarar den lönebas som de privatanställdas bruttolön grundas på.
It is assumed that the civil servants' contribution to health expenses equals the private employees' contribution to the health and nursing insurances.
Det antas att offentliganställdas bidrag till hälsovårdskostnaderna motsvarar de privatanställdas avgift till sjuk- och vårdförsäkringarna.
Therefore, the remaining difference between gross and incurred wage amounts to the employee's share of the contributions to the pension and unemployment insurances.
Den skillnad mellan bruttolönen och den upplupna lönen som återstår är därför lika med arbetstagarens andel av avgifterna till pensions- och arbetslöshetsförsäkringarna.
The following formula converts the incurred wage into a gross wage that is equivalent to the private employees' gross wage:
Med hjälp av följande formel räknas den upplupna lönen om till en bruttolön som motsvarar de privatanställdas bruttolön:
Calculation of civil servants' gross wage (based on 2006 contribution rates)
Beräkning av offentliganställdas bruttolön (grundat på 2006 års avgiftssats)
Civil servants' gross wage =
Offentliganställdas bruttolön =
= incurred wage * 100
= upplupenlön * 100
100 – employee share of unemployment and pension insurance
100 – arbetsgi var andelarbeslöhets – ochpensionsförsäkring
= incurred wage * 1,15
= upplupenlön * 1,15
Taking e.g. the 2006 contribution rates, the civil servants' gross wage is 15 % higher than the incurred civil servant wage.
Sett till 2006 års avgiftssatser ligger de offentliganställdas bruttolön 15 % högre än deras upplupna lön.
That percentage quantifies therefore the error that would be made if the incurred wage were used instead of the gross wage as a base to calculate Deutsche Post's social contributions compared to private competitors' compulsory social contributions.
Denna procentsats kvantifierar följaktligen det fel som uppstår om man i stället för bruttolönen använder den upplupna lönen som grund för beräkningen av Deutsche Posts sociala avgifter jämfört med de privata konkurrenternas obligatoriska sociala avgifter.
The example given at recital 308 illustrates that point as the employer's share of EUR 20,5, which is correctly based on the gross wage, is 15 % higher than an employer's share of EUR 17,8 which would result on the incorrect basis of the incurred wage.
Detta förtydligas i exemplet i skäl 308 i detta beslut eftersom arbetsgivarandelen på 20,5 euro, som helt korrekt grundas på bruttolönen, ligger 15 % högre än den arbetsgivarandel på 17,8 euro som en felaktig användning av de offentliganställdas upplupna lön som grund skulle resultera i.
To conclude, the Commission finds that the benchmark rate for Deutsche Post's social contributions must be based on the employers' and the employees' contribution to pension insurance and unemployment insurance and the employers' contribution to health and nursing care.
Kommissionen anser därför att referenssatsen för Deutsche Posts sociala avgifter måste grundas på arbetsgivarens och arbetstagarens avgift till pensions- och arbetslöshetsförsäkringarna och arbetsgivarens avgift till sjuk- och vårdförsäkringarna.
The benchmark rate has to be applied to the civil servants' gross wage (as defined in Table 6).
Referenssatsen ska tillämpas på de offentliganställdas bruttolön (som framgår av tabell 6).
Establishment of the wage-based social security contributions borne by Deutsche Post for its civil servants
De sociala avgifter som Deutsche Post har betalat för sina offentliganställda
Pursuant to § 16(2) PostPersRG 1994, Deutsche Post pays as of the year 2000 a rate of 33 %.
Enligt § 16.2 i PostPersRG 1994 betalar Deutsche Post sedan 2000 en sats på 33 %.
That rate is applied to the incurred wage for civil servants.
Denna sats tillämpas på de offentliganställdas upplupna löner.
However, the assessment of the necessity and proportionality of the aid also has to take into consideration the fact that from an economic point of view Deutsche Post does not have to bear the entire contribution of EUR 2045 million corresponding to 33 % of the incurred wages to the Pension Fund.
Vid prövningen av huruvida stödet är proportionellt och nödvändigt måste man emellertid ta hänsyn till att Deutsche Post ur ett rent ekonomiskt perspektiv inte var tvunget att betala hela beloppet på 2,045 miljarder euro, vilket motsvarar 33 % av den upplupna lönen, till pensionsfonden.
In that regard, the Commission considers that it is necessary to distinguish between the period from 1995 to 2002 and from 2003 until today.
Kommissionen anser att man i detta avseende måste skilja mellan perioden 1995–2002 och perioden från 2003 och framåt.
Deutsche Post's contribution in the period 1995-2002
Deutsche Posts avgift under perioden 1995–2002
Accordingly, it would not be possible to maintain that the pension subsidy has placed Deutsche Post in a more favourable position than its competitors.
Därför går det inte att fastställa att Deutsche Post tack vare pensionssubventionerna har fått en fördelaktigare position än sina konkurrenter.
The Commission has to reject argument because it does not take into account the specific regulatory arrangements decided by the German authorities with respect to the coverage of costs of non-price regulated services.
Kommissionen är tvungen att avvisa detta argument eftersom det inte tar hänsyn till de relevanta bestämmelser om täckning av kostnader för icke prisreglerade tjänster som de tyska myndigheterna omfattas av.
The Commission finds in this decision that Deutsche Post has been placed at an advantageous positions vis-à-vis competitors in the non-price regulated markets because a share of the incurred social costs for the civil servants working in those services has not been borne by those services themselves.
I föreliggande beslut slår kommissionen fast att Deutsche Post har haft en fördelaktigare position än sina konkurrenter på de icke prisreglerade marknaderna, eftersom en del av de sociala kostnaderna för offentliganställda verksamma inom dessa tjänster inte betalas av tjänsterna själva.
Instead, that share of the incurred social costs has been put on the account of the price-regulated services whose revenues have been maintained at a sufficiently high level to allow the financing of those costs in addition to the incurred costs for the price-regulated services.
I stället förs denna del av de sociala kostnaderna över till de prisreglerade tjänsterna, vars intäkter hölls på en tillräckligt hög nivå för att intäkterna även skulle kunna finansiera andra kostnader än bara de upplupna kostnaderna för de prisreglerade tjänsterna.
In fact, Deutsche Post's management accounts show since 1995 that Deutsche Post has allocated to the non-price regulated services only an amount of social contributions based on the regulatory contribution rate.
Deutsche Posts internrevisioner har nämligen visat att Deutsche Post sedan 1995 endast har låtit de icke prisreglerade tjänsterna omfattas av sociala avgifter upp till en nivå som grundas på den föreskrivna avgiftssatsen.
Furthermore, the 2002 and subsequent regulatory accounts confirm that practice.
I 2002 års föreskrivna intäkts- och kostnadsredovisning och efterföljande intäkts- och kostnadsredovisningar bekräftas denna praxis.
Therefore, the economic advantage for the non-price regulated services has thus existed before and after 1999 because those services have been unambiguously relieved from incurred costs.
Därför har de icke prisreglerade tjänsterna både före och efter 1999 haft en ekonomisk fördel genom att de uppenbart varit befriade från upplupna kostnader.
To the contrary, Germany's claim that Deutsche Post has suffered from a comparative disadvantage in the price-regulated markets because it had to finance higher social costs due to the lump-sum payments in the period 1995 to 1999 is not supported by the facts.
Tysklands argument att Deutsche Post hade en komparativ nackdel på de prisreglerade marknaderna, eftersom det genom betalningen av engångsbelopp under perioden 1995–1999 har varit tvunget att betala högre sociala kostnader, stämmer inte med verkligheten.
First, Deutsche Post still benefited from the exclusive right for most of its regulated services.
För det första hade Tyskland för det mesta precis som tidigare ensamrätt på sina reglerade tjänster.
Second, and more importantly, the prices for the services subject to the exclusive right were set at a sufficiently high level to cover those costs from the captive consumers.
För det andra, och ännu viktigare, sattes priset på de tjänster som omfattas av ensamrätten tillräckligt högt för att kostnaderna skulle kunna vältras över på de användare som var beroende av tjänsterna.
For the period until 1995, price regulation based on the Postdienstverordnung [87] of 24 June 1991 was applicable. It set out that prices for the monopoly were to be balanced.
För perioden fram till 1995 grundades avgiftssystemet på posttjänstförordningen [87] av den 24 juni 1991, enligt vilken avgifterna för monopolet måste vara balanserade.
In the administrative practice, this included pension costs.
Enligt förvaltningspraxis innefattade detta pensionskostnaderna.
For the period 1995-1997, price regulation was based on the Gesetz über die Regulierung der Telekommunikation und des Postwesens of 14. September 1994 (BGBl. I S. 2325, 2371).
Under perioden 1995–1997 grundades avgiftssystemet på lagen om reglering av telekommunikationer och postväsendet av den 14 september 1994 (BGBl. I s. 2325, 2371).
Article 4 in conjunction with Article 2 and Article 7 thereof allowed the price-regulated revenues to cover not only the costs incurred by the regulated services, including the contributions to the pension fund, but also to finance costs of non-price regulated services.
Enligt § 4, i kombination med § 2 och § 7, i nämnda lag fick intäkterna från det prisreglerade området inte bara användas för att täcka de kostnader som uppkommit inom ramen för de prisreglerade tjänsterna, inklusive avgifter till pensionsfonden, utan även för att finansiera kostnader för icke prisreglerade tjänster.
As Deutsche Post's annual accounts show, at the time of the 1995 pension reform, the level of the regulated prices was kept at the pre-existing level which had been in place when Deutsche Post had still to assume the total pension costs.
Som framgår av Deutsche Posts årsredovisningar behölls de reglerade priserna vid 1995 års pensionsreform på samma nivå som tidigare, när Deutsche Post fortfarande var tvungen att stå för samtliga pensionskostnader.
While the pension costs were later either capped (for the period 1995-1999) at the level of the lump sum or fixed (as of 2000) at 33 % of the salary mass of the civil servants, which decreased year by year, the regulated prices were not correspondingly decreased to cover only social contributions in line with the compulsory social contributions that competitors pay.
Medan pensionskostnaderna senare (för perioden 1995–1999) antingen begränsades till engångsbeloppets storlek eller (från 2000) fastställdes till 33 % av den totala lönekostnaden för de offentliganställda, vilken minskade år från år, sänktes de reglerade priserna inte i motsvarande grad så att de enbart täckte sociala avgifter motsvarande de obligatoriska sociala avgifter som konkurrenterna betalar.
As the defined contributions to the Pension fund until 1999 (EUR 2045 million per year) remained about equal to the pension costs in 1994, the economic situation did not change for Deutsche Post with regard to the coverage of pension costs from the price-regulated services.
Eftersom de fastställda avgifterna till pensionsfonden fram till 1999 (2,045 miljarder euro om året) ungefär motsvarade pensionskostnaderna 1994 ändrades Deutsche Posts ekonomiska situation inte i fråga om täckningen av pensionskostnader från de prisreglerade tjänsterna.
Both the level of Deutsche Post's revenues as well as its contribution to the Pension fund remained in balance.
Både storleken på Deutsche Posts intäkter och dess avgift till pensionsfonden förblev balanserad.
The PostG 1997 clearly set out that the regulated prices should not only cover the ‘efficient’ costs but also burdens from e.g. civil servants' social costs.
I PostG 1997 framgår det tydligt att de reglerade priserna inte bara ska täcka kostnaderna för att ”effektivt” tillhandahålla tjänsterna utan även andra kostnader som t.ex. offentliganställdas sociala kostnader.
The PostG 1997 recognised therefore explicitly that the price-regulated revenues had to be set such that the coverage of the entire lump-sum payments was ensured.
I PostG 1997 anges därför uttryckligen att intäkterna från det prisreglerade området ska fastställas på ett sådant sätt att täckningen av samtliga engångsbelopp garanterades.
The regulated prices were therefore kept at the historically high level and were not reduced to a level such that Deutsche Post would have suffered from a comparative disadvantage.
De reglerade priserna behölls därför på sin historiskt höga nivå och sänktes inte till en nivå som skulle ha medfört en nackdel för Deutsch Post i förhållande till andra företag.
In fact, Deutsche Post has been placed in an even better position compared to its competitors since 2000, because the defined contributions to the Pension fund were reduced to 33 % of the incurred civil servant wages.
Efter 2000 hade Deutsche Post en ännu fördelaktigare position på marknaden än sina konkurrenter eftersom avgifterna till pensionsfonden sänktes till 33 % av offentliganställdas upplupna löner.
That level gives in absolute terms a reduction in costs, which fell from EUR 2045 million to EUR 735 million (even further in the subsequent years, as the number of civil servants was shrinking and that phenomenon was only off-set in part by the increase in wages).
Denna nivå innebar att kostnaderna i absoluta tal minskade med 2,045 miljarder euro till 735 miljoner euro (och ännu mer de följande åren eftersom antalet offentliganställda sjönk och denna utveckling endast delvis uppvägdes av högre löner).