natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It claimed that the losses incurred by DPLP were financed by public subsidies and that the low prices made it difficult to compete against DPLP.
Enligt BD finansierades DPLP:s förluster med offentliga subventioner. De låga priserna försvårade all konkurrens med DPLP.
BD alleged that DPLP had breached Council Directive 92/50/EEC of 18 June 1992 relating to the coordination of procedures for the award of public service contracts [28], and Article 7 of Directive 97/67/EC.
Enligt BD hade DPLP brutit mot rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster [28] och mot artikel 7 i direktiv 97/67/EG.
It also mooted the existence of aid within the meaning of Article 107(1) TFEU and questioned the compatibility of compensation for costs linked to SGEIs pursuant to Article 106(2) TFEU.
BD undrade också om det förekom stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget och om kompensationen för tjänsterna av allmänt ekonomiskt intresse var förenlig med artikel 106.2 i EUF-fördraget.
BD questioned whether the distribution of newspapers could be qualified as an SGEI, since in most Member States this activity is open to competition and does not involve the postal operator.
BD ifrågasatte att distributionen av dagstidningar kunde betraktas som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eftersom denna verksamhet är konkurrensutsatt i de flesta medlemsstater och inte sköts av postoperatören.
BD also questioned whether a subsidy reserved exclusively for the postal operator was the most appropriate way to support the distribution of newspapers, as opposed to granting aid to publishers, who could then purchase the distribution services on the open market, thereby allowing competition between different providers.
Dessutom undrade BD om ett bidrag som uteslutande är reserverat för postoperatören kunde anses vara det bästa sättet att stödja distributionen av dagstidningar, jämfört med att ge stöd till utgivarna som sedan kan upphandla distributionstjänsterna på den fria marknaden och på så sätt tillåta olika leverantörer att konkurrera.
Even if approval were given for entrusting the distribution of newspapers to DPLP, BD questioned whether the costs were necessary.
BD undrade om kostnaderna var nödvändiga och om DPLP:s uppdrag att distribuera dagstidningar borde godkännas.
According to BD, DPLP’s costs are significantly higher than those of other operators, which increases the level of subsidies required.
BD hävdade att DPLP har mycket högre kostnader än övriga operatörer, vilket innebär att det krävs mer stöd.
In this regard, the subsidies were neither proportionate nor justified.
Det skulle innebära att bidragen varken är proportionerliga eller befogade.
Finally, BD suspects that the costs incurred by DPLP that are borne by the State could include investment costs that are not necessary for supplying the SGEI, since DPLP may have used the infrastructure in place for other services.
Slutligen anser BD att de kostnader för DPLP som täcks av staten kan omfatta investeringskostnader som inte nödvändigtvis går till utförandet av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eftersom DPLP kan ha använt dessa infrastrukturer för andra tjänster.
The marketing campaigns for commercial products may also have been financed through the State subsidy.
Reklamkampanjer för kommersiella produkter kan också ha finansierats med offentliga bidrag.
COMMENTS BY THE BELGIAN AUTHORITIES
SYNPUNKTER FRÅN DE BELGISKA MYNDIGHETERNA
COMMENTS BY THE BELGIAN AUTHORITIES ON THE PENSION RELIEF
SYNPUNKTER FRÅN DE BELGISKA MYNDIGHETERNA PÅ ÖVERTAGANDET AV PENSIONSKOSTNADER
The Belgian authorities claim that, following the approach adopted in the Combus judgment [29], the release from pension liabilities does not constitute State aid since it relieves the Belgian Post Office of an abnormal burden, which would not normally be borne from an undertaking’s budget.
De belgiska myndigheterna hävdar att övertagandet av pensionsåtaganden i enlighet med Combus-domen [29] inte var statligt stöd eftersom det befriade den belgiska posten från en onormal kostnad och inte en kostnad som normalt belastade ett företags budget.
Such an abnormal burden results from higher payroll costs associated with statutory personnel and operational rigidities, which prevent DPLP from reducing the share of civil servants in its workforce as much as it would like.
Denna onormala kostnad skulle ha uppstått på grund av ökade lönekostnader för offentligt anställda och bristande flexibilitet på det operativa planet, vilket hindrade DPLP att dra ner på antalet tjänstemän i önskad omfattning.
The Belgian authorities identify three sources of rigidity:
De belgiska myndigheterna anger tre orsaker till bristen på flexibilitet:
job security for civil servants;
Anställningstrygghet för tjänstemännen.
no internal mobility;
Avsaknad av intern rörlighet.
no access to temporary lay-offs.
Ingen möjlighet att permittera.
Job security for civil servants: DPLP claims that its statutory personnel have de facto permanent employment contracts.
Anställningstrygghet för tjänstemännen: DPLP hävdar att deras offentligt anställda personal de facto är tillsvidareanställd.
DPLP is unable to terminate the employment of statutory personnel except for serious reasons or consistently poor performance.
DPLP kan inte säga upp offentligt anställda utan starka skäl eller återkommande dåliga resultat.
Even in these circumstances, the dismissal procedure is subject to particularly onerous requirements.
Även i sådana fall finns särskilt stränga krav på uppsägningsprocessen.
Moreover, the Belgian Conseil d’État (administrative court which has jurisdiction over statutory personnel whereas labour courts are competent for contractual personnel) has shown a tendency to favour statutory personnel by setting a strict standard for establishing ‘good cause’.
Dessutom har Conseil d’État (belgisk förvaltningsdomstol som är behörig för offentligt anställda samt kontraktsanställda som omfattas av arbetsdomstolars behörighet) visat sig vara benägen att gynna offentligt anställda och har etablerat en strikt norm när det gäller att konstatera ”giltig grund”.
As a result, DPLP is unable to dismiss statutory personnel, whether individually or collectively, on economic or technical grounds.
Detta innebär att DPLP inte kan säga upp offentligt anställda vare sig som enskilda personer eller kollektivt av ekonomiska eller tekniska skäl.
Accordingly, termination of employment is not a management tool for adjusting staffing to actual operational needs.
Det går alltså inte att använda uppsägning av anställningskontrakt som verktyg för att anpassa personalens sammansättning efter de faktiska operativa behoven.
Also, the impossibility of dismissal for economic reasons significantly limits DPLP’s leverage to address such issues as inadequate mobility and above-market salaries and benefits of statutory personnel.
Eftersom det är omöjligt att avskeda personer av ekonomiska skäl är DPLP:s möjligheter kraftigt begränsade när det gäller att lösa problem som bristande rörlighet eller löner och förmåner för offentligt anställda som är högre än vad som tillämpas på marknaden.
Furthermore, statutory personnel are not entitled to transfer automatically to the public administration, nor can DPLP impose such a transfer.
Dessutom kan de offentligt anställda inte begära en automatisk överföring till den offentliga förvaltningen och DPLP kan inte heller kräva en sådan överföring.
This means that a reduction in the number of DPLP’s statutory personnel is essentially limited to voluntary departures, which are insignificant in number, and to natural wastage.
Detta innebär att antalet offentligt anställda endast kan minskas genom frivilliga avgångar, som är få, och naturliga avgångar.
No internal mobility: in addition to its inability to reduce the number of statutory personnel in areas where the demand for their services has diminished, DPLP’s ability to reallocate statutory personnel within its organisation according to business needs is subject to severe constraints.
Avsaknad av intern rörlighet: Utöver det faktum att DPLP inte kan dra ner på antalet offentligt anställda inom de områden där efterfrågan på tjänster har minskat, är möjligheterna att omgruppera de offentligt anställda inom organisationen efter behoven mycket begränsade.
On account of factors such as language group, qualifications, seniority level and functional classification, DPLP is largely unable to move statutory personnel from areas in which staffing needs are diminishing, e.g. as a result of the decline in the volume of the traditional mail business, to areas which are understaffed, inter alia, because of retirement or increased demand.
Faktorer som språktillhörighet, kvalifikationer, antal tjänsteår och tjänstegrad innebär att DPLP i stort sett inte kan flytta personal från områden där behovet minskar, t.ex. på grund av att mängden traditionella brevförsändelser minskar, till sektorer där det råder brist på personal, t.ex. på grund av pensionsavgångar eller ökad efterfrågan.
In other words, as a result of the rigidities of their status, DPLP is largely unable to reallocate statutory personnel according to its needs or to address a mismatch between overstaffed and understaffed activity segments.
Den bristande flexibiliteten i ”tjänsteföreskrifterna” innebär alltså att DPLP har mycket svårt att omplacera offentligt anställda efter sina behov eller för att skapa balans mellan sektorer med överflödig personal och sektorer med personalbrist.
Paradoxically, to meet needs in understaffed areas, DPLP needs to hire interim or contractual personnel, while keeping on its payroll excess statutory personnel in overstaffed areas.
Paradoxalt nog måste DPLP anlita tillfällig personal eller kontraktsanställd personal för att tillgodose behoven i sektorer med personalbrist samtidigt som företaget måste behålla överflödig personal inom andra sektorer.
No access to temporary lay-offs: in addition, DPLP cannot temporarily lay off statutory personnel like private-sector operators can in case of shortage of work.
Ingen möjlighet att permittera: DPLP kan inte heller permittera offentligt anställda på samma sätt som operatörer inom privat sektor kan göra vid arbetsbrist.
Higher payroll costs: when the Régie des Postes became an autonomous public undertaking in 1992 and was renamed DPLP, the statutory personnel had significantly higher salaries and benefits than contractual personnel in the private sector.
Högre lönekostnader: När Régie des postes omvandlades till fristående offentligägt företag 1992 och döptes om till DPLP hade den offentligt anställda personalen löner och förmåner som var betydligt högre än kontraktsanställda i den privata sektorn.
Since 1992, automatic seniority-linked salary increases and a strong union bargaining position have helped to keep salaries and benefits at their comparatively higher levels.
Sedan 1992 har automatiska lönehöjningar knutna till antal tjänsteår och fackföreningarnas starka förhandlingsposition bidragit till att bevara lönerna och förmånerna på dessa förhållandevis höga nivåer.
In addition to higher salaries and benefits compared with contractual personnel, statutory employees are entitled to between 4 and 11 additional days of paid leave [30], giving rise to an additional cost to DPLP.
Utöver de högre lönerna och förmånerna jämfört med kontraktsanställda, har de offentligt anställda dessutom 4–11 fler dagar betald semester [30], vilket ökar DPLP:s kostnader.
These features of statutory personnel have made it difficult for DPLP to manage its unit staff cost, which is substantially higher than that of contractual employees in the private sector.
Dessa villkor för de offentligt anställda har försvårat DPLP:s förvaltning av enhetskostnaden för de offentligt anställda, som är avsevärt högre än för kontraktsanställda i den privata sektorn.
Since taking over the statutory personnel of the Régie des Postes in 1992, the DPLP management has recognised that these staff, with their significantly higher payroll costs and operational rigidities, represented a structural handicap that was increasingly difficult to bear as postal market liberalisation progressed.
Sedan de offentligt anställda övertogs från Régie des postes 1992 har ledningen för DPLP insett att denna grupp av anställda, med sina högre personalkostnader och bristande operativa flexibilitet, innebär ett strukturellt handikapp som har blivit allt svårare att hantera i takt med att postmarknaden avreglerats.
Accordingly, DPLP stopped hiring statutory workers in 1998.
DPLP upphörde därför att rekrytera offentligt anställda 1998.
Attrition, predominantly through retirement, then reduced these staff in absolute numbers to 23538 in 2008.
Naturliga avgångar, som främst beror på pensionsavgångar, har lett till att personalen har minskat i absoluta tal, till 23538 år 2008.
As the reduction in the number of statutory personnel is primarily dependent on the natural attrition rate in the context of the existing age pyramid, its progress has been slow and is likely to remain so until 2030, long after full liberalisation of the postal market, as portrayed below.
Eftersom minskningen av antalet offentligt anställda främst styrs av takten i den naturliga avgången till följd av den rådande åldersfördelningen, har den varit långsam och kommer sannolikt att fortgå fram till 2030, det vill säga långt efter det att postmarknaden har avreglerats fullständigt, vilket framgår av figuren nedan.
Evolution of DPLP’s statutory workforce
Utveckling av antalet offentligt anställda hos DPLP
Historical and projected statutory personnel headcount
Historiskt och förväntat antal anställda som offentlig personal
DPLP stopped hiring statutory personnel in 1998
DPLP slutade att rekrytera offentligt anställda 1998
Historical headcount
Historiskt antal anställda
Projected headcount (1)
Förväntat antal anställda (1)
The Belgian authorities therefore consider that DPLP’s statutory personnel represents a serious operational and cost handicap vis-à-vis private operators, and that the State has relieved DPLP of an abnormal burden not borne by its competitors.
De belgiska myndigheterna anser därför att de offentligt anställda vid DPLP är ett allvarligt handikapp såväl operativt som i fråga om kostnader jämfört med privata operatörer och att staten har befriat DPLP från en onormal kostnad som konkurrenterna inte har.
They claim that the measure does not constitute State aid and, therefore, the approach adopted by the Commission in the decision initiating the procedure, in conformity with previous pension scheme cases (EDF [31], La Poste (France) [32], Royal Mail [33]), is not necessary in the case of DPLP.
Därför anser de belgiska myndigheterna inte att åtgärden är ett statligt stöd och de menar att kommissionen när det gäller DPLP inte behöver tillämpa den metod som den har använt i tidigare ärenden som har berört pensionssystem (EDF [31], La Poste (Frankrike) [32], Royal Mail [33]).
However, the Belgian authorities claim that, if such a method were applied to DPLP, it would lead to the conclusion that the share of social security costs, as a percentage of wage costs, borne by DPLP is the same as that of its competitors.
Om en sådan metod ändå skulle tillämpas i fråga om DPLP menar de belgiska myndigheterna dock att den skulle visa att den andel av de sociala avgifter som DPLP stod för motsvarar konkurrenternas, mätt som procentandel av lönekostnaderna.
COMMENTS BY THE BELGIAN AUTHORITIES ON THE ANNUAL COMPENSATION FOR PUBLIC SERVICE COSTS
SYNPUNKTER FRÅN DE BELGISKA MYNDIGHETERNA PÅ DEN ÅRLIGA KOMPENSATIONEN FÖR KOSTNADERNA FÖR ALLMÄNNYTTIGA TJÄNSTER
The Belgian authorities submitted DPLP’s accounting data [34] and described the principles of its cost accounting system.
De belgiska myndigheterna har överlämnat redovisningsuppgifter [34] för DPLP och beskrivit de redovisningsprinciper som DPLP tillämpar.
The Belgian authorities claim, first of all, that the annual public service compensation does not constitute aid since it complies with the Altmark judgment.
De framhåller först och främst att den kompensation för allmännyttiga tjänster som betalas ut varje år inte är ett stöd, eftersom den är förenlig med rättspraxis enligt Altmark-domen.
Secondly, the Belgian authorities argue that, if the public service compensation were aid, it would be compatible since it does not overcompensate DPLP for the net costs it incurs when discharging its public service missions.
Dessutom hävdar de att om kompensationen för den allmännyttiga tjänsten är stöd är detta förenligt med bestämmelserna eftersom det inte är fråga om överkompensation för DPLP:s nettokostnader för att utföra de allmännyttiga tjänsterna.
They claim that the calculations they have presented show that DPLP is undercompensated for the costs it incurs.
De beräkningar som de belgiska myndigheterna lämnat in visar att DPLP:s kostnader har underkompenserats.
Lastly, the Belgian authorities point out that some of the measures constitute existing aid.
Slutligen anger de belgiska myndigheterna att vissa åtgärder utgör befintligt stöd.
See section on existing aid (recitals 224 et seq.).
I detta avseende hänvisas till avsnittet om befintligt stöd (se skäl 224 och framåt).
COMMENTS BY THE BELGIAN AUTHORITIES ON THE CAPITAL INJECTIONS
SYNPUNKTER FRÅN DE BELGISKA MYNDIGHETERNA PÅ KAPITALTILLSKOTTEN
Capital injections in 1997
Kapitaltillskott 1997
In a letter to the Commission dated 12 August 2009, the Belgian authorities indicate that the 1997 capital injections totalling EUR 62 million should be considered deferred compensation for public service obligations.
I en skrivelse till kommissionen av den 12 augusti 2009 anger de belgiska myndigheterna att kapitaltillskotten 1997 på sammanlagt 62 miljoner euro bör betraktas som en uppskjuten kompensation för skyldigheterna att utföra allmännyttiga tjänster.
Capital injections in 2003 and 2006
Kapitaltillskott 2003 och 2006
According to the Belgian authorities, the 2003 and 2006 capital increases were both made on the basis of a strategic plan [35] whose ultimate goal was to enhance the company’s competitiveness and profitability in the context of the progressive liberalisation of the postal market.
Enligt de belgiska myndigheterna ingick kapitaltillskotten 2003 och 2006 i en strategisk plan [35] som syftade till att stärka företagets konkurrenskraft och lönsamhet under den gradvisa avregleringen av postmarknaden.
The strategic plan had two main objectives:
Denna strategiska plan hade två huvudmål:
improving productivity to ensure competitiveness and profitability in a more liberalised market environment;
Öka produktiviteten för att säkerställa konkurrenskraften och lönsamheten i en alltmer avreglerad miljö.
moving DPLP towards market logic by opening up its share capital to private investors, in other words achieving and maintaining the requisite levels of return to attract private investors and unlocking the company’s potential in terms of profitability.
Göra DPLP mer marknadsanpassat genom att öppna för privata investerare, det vill säga uppnå och upprätthålla den avkastning som krävs för att locka privata investerare och frigöra företagets potential i fråga om lönsamhet.
2003 capital injection: according to the Belgian authorities, the 2003 capital increase was aimed at strengthening DPLP’s equity capital with regard to the major financing commitments it had undertaken, in particular for the construction of four new sorting centres and the upgrade of an existing one, the optimisation of mail distribution routes and automation.
Kapitaltillskott 2003: Enligt de belgiska myndigheterna skulle kapitaltillskottet 2003 stärka DPLP:s eget kapital med tanke på de stora ekonomiska åtaganden företaget hade gjort för att bland annat uppföra fyra nya sorteringscentraler och modernisera en befintlig central, optimera utdelningsrutterna för post och automatisera hanteringen.
Moreover, the Belgian authorities argue that the funds injected also covered personnel costs arising from a reduction in the number of employees as a result of an early retirement scheme, a reduction in working time and an increase in the salaries of new postal workers.
Dessutom hävdade de belgiska myndigheterna att de medel som skjutits till även täckte personalkostnader till följd av en minskning av antalet anställda genom ett förtidspensioneringsprogram, minskad arbetstid och en lönehöjning för nyanställda.
These measures offered a reasonable assurance of increasing profitability over the period 2003-2007 to the levels expected by private investors.
Dessa åtgärder skulle ge tillfredsställande garantier för en ökad lönsamhet under perioden 2003–2007 som motsvarade de privata investerarnas förväntningar.
Thus, when it decided to make an equity investment, the Belgian State as the sole shareholder in DPLP in 2003 was guided by the prospect of profitability, in full compliance with the MEIP.
Dessutom agerade den belgiska staten, som enda aktieägare i DPLP 2003, utifrån ett lönsamhetsperspektiv på ett sätt som helt och hållet följde principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, när den beslutade att göra en kapitalinvestering.
On 5 August 2009 the Belgian authorities further argued that the profitability forecasts showed that the capital injection was in line with the MEIP, because the expected level of return was above what a private investor would have required.
Den 5 augusti 2009 framförde de belgiska myndigheterna vidare att lönsamhetsprognoserna visade att kapitaltillskottet hade gjorts på villkor som var förenliga med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi eftersom den förväntade avkastningen var högre än vad en privat investerare skulle ha krävt.
These forecasts were not unrealistic since actual profitability between 2003 and 2008 had been consistently above predicted profitability.
Dessa prognoser var inte orealistiska eftersom den faktiska lönsamheten mellan 2003 och 2008 var klart högre än förväntat.
The Belgian authorities have clarified that there is no link between the 2003 capital injection and the 2005 cancellation of receivables from the State in DPLP’s accounts.
De belgiska myndigheterna förklarade att kapitaltillskottet 2003 och avskrivningen 2005 av statens skulder i DPLP:s redovisning inte hade någon koppling till varandra.
The cancellation, which took place at a different time, was a normal accounting operation, since the State had clearly indicated that those receivables were not going to be paid to DPLP.
Avskrivningen, som gjordes vid ett annat tillfälle, var en normal redovisningsoperation då staten tydligt hade angett att dessa skulder inte skulle betalas till DPLP.
The final amounts cancelled in the 2005 balance sheet clean-up were different from the amounts of capital injection in 2003 and accumulated losses at the end of 2002.
De belopp som slutligen avskrevs vid rensningen av balansräkningen 2005 skilde sig från beloppen för kapitaltillskottet 2003 och de ackumulerade förlusterna vid utgången av 2002.
2006 capital injection: the Belgian authorities claim that this injection complied with the MEIP because it was made under the same terms as applied to a private investor (pari passu), namely Post Invest Europe SA, which invested EUR 300 million. New shares were issued to both the State and the private investor.
Kapitaltillskott 2006: De belgiska myndigheterna hävdar att detta tillskott var förenligt med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi eftersom det hade gjorts på villkor som var likvärdiga (pari passu) med dem som tillämpades för en privat investerare, nämligen Post Invest Europe SA, som hade investerat 300 miljoner euro.
As a result, the new investor obtained 50 % minus one share, while the State retained 50 % plus one share [36].
De nya aktierna tecknades av staten och den privata investeraren vilket gjorde det möjligt för den nya investeraren att få 50 % av aktierna minus en andel, medan staten behöll 50 % av aktierna plus en andel [36].
The Belgian authorities acknowledge that DPLP’s subsequent performance has exceeded the assumptions made at the time of the valuation.
De belgiska myndigheterna medger att DPLP:s senare resultat överskred de antaganden som gjordes vid beräkningen.