natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Confronted by a defaulting subsidiary, the victims of its actions have to prove misconduct on the part of the parent in order to obtain redress; this may in particular take the form of (α) denial by the parent of the legal personality of its subsidiary, or (β) mismanagement of the controlled company.
Gentemot ett dotterbolag som underlåter att betala sina skulder måste de som drabbats av dess handlande bevisa att moderbolaget agerat bristfälligt för att få ersättning, särskilt moderbolagets förnekande av dotterbolagets ställning som juridisk person (α) och en bristfällig ledning av det kontrollerade bolaget (β).
Denial by the parent of the legal personality of the subsidiary
Moderbolagets förnekande av dotterbolagets ställning som juridisk person
In its judgments the Court of Cassation has established that the liability of a parent company may extend to the actions of its subsidiaries in two exceptional cases: firstly, where the assets of the subsidiaries are inseparable from those of the parent (confusion du patrimoine), and secondly, where the subsidiaries are fictitious legal persons [137].
I Cour de cassations rättspraxis sanktioneras möjligheten att utvidga moderbolagets ansvar till dotterbolagens handlande i två undantagsfall, [137] dels när dotterbolagens egendom är bristfälligt särskild från moderbolagets (hypotesen om ”bristande särskillnad av egendom”, dels när dotterbolagen är skenbara juridiska personer (hypotesen om ”fiktiv juridisk person”).
The concept of inseparable assets [138] generally applies to a situation where the accounts of the two separate legal entities are such that it is impossible to determine to which of them a specific asset or liability belongs.
När det gäller egendomssammanläggningen [138] betecknar detta begrepp i allmänhet en situation där två olika juridiska enheters respektive räkenskaper är sådana att det är omöjligt att avgöra till vilken av dessa de olika tillgångs- eller skuldposterna hör.
However, to show that assets are inseparable it is not enough that there should be links, even close links, between the companies of the group.
För att visa förekomsten av en sådan bristande särskillnad av egendom är följaktligen förekomsten av kopplingar, även nära sådana, mellan bolagen i koncernen inte tillräcklig.
Likewise, the fact that partners or managers or even the registered office [139] are identical does not by itself mean that the assets are inseparable.
Inte heller innebär delägarnas eller ledarnas identitet, eller ens bolagssätets identitet, [139] i sig att det är möjligt att fastställa en bristande särskillnad av egendom. En formalisering av relationerna inom koncernen inom ramen för avtal som ingåtts mellan moderbolaget och dess dotterbolag är för det mesta tillräckligt för att utesluta alla möjligheter till bristande särskillnad av egendom.
In two recent cases, Metaleurop [141] and AOL Liberté [142], the Court of Cassation seems actually to have tightened its approach to the conditions for the extension of proceedings to include the parent company of a group.
Cour de cassation tycks nyligen i två mål, Metaleurop [141] och AOL Liberté, [142] ha stärkt sin kontroll över villkoren för att utvidga ett förfarande rörande en koncerns moderbolag.
Even very intensive integration of the group companies does not necessarily entail inseparability of assets.
En integration av bolagen i koncerner leder, även om den är dramatisk, inte nödvändigtvis till en bristande särskillnad av egendom.
According to the legal literature, ‘Neither the liquidity and exchange agreements between the two entities, nor the exchanges of staff, nor the advances of funds by the parent company, nor the parent company’s control of the management of the subsidiary imply a general disorder in the accounts that would justify the unification of the assets’ [143].
Enligt doktrinen [143] har ”varken avtal om medel eller valuta, personalutbyte, förskott från moderbolaget eller moderbolagets övertagande av dotterbolagets ledningsbefogenheter karaktären av en allmän oordning i räkenskaperna som styrker en återföring av egendomarna”.
It therefore seems to be particularly difficult to hold a parent company liable for the actions of one of its subsidiaries on the basis of the inseparability of their assets [144], with the level of proof required by the Court of Cassation being extremely high.
Det verkar alltså särskilt svårt att hålla ett moderbolag ansvarigt med avseende på ett av dess dotterbolags handlingar på den grunden att deras egendomar är bristfälligt särskilda [144] eftersom den bevisnivå som Cour de cassation kräver för att visa detta är extremt hög.
In the present case, it has to be pointed out that the Commission has already found that ‘IFP and the subsidiaries concerned are distinct legal entities and their accounts are separate’ [145].
I detta fall måste kommissionen konstatera att den redan visat att ”[e]ftersom IFP och de berörda dotterbolagen är separata juridiska enheter är deras räkenskaper åtskilda”.
In addition, the agreements signed between IFP and its subsidiaries, especially the agreements for exclusive technology transfer or the assignment of staff [146], do not produce general disorder in the accounts such as to justify unification of the assets within the meaning of the case-law of the Court of Cassation, since each service is specifically entered in the respective balance sheets of each entity of the IFP group, as will be established in particular in sections 7.1.4 and 7.3.
Dessutom har de avtal som ingåtts mellan den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag, särskilt de exklusiva avtalen om tekniköverföring eller tillhandahållandet av personal, [146] inte karaktären av en allmän oordning i räkenskaperna som styrker en bristande särskillnad av egendom i den mening som avses i Cour de cassations rättspraxis, eftersom varje transaktion är särskilt bokförd i räkenskaperna för varje enskild enhet i koncernen IFP, vilket bl.a. kommer att fastställas i bl.a. avsnitten 7.1.4 och 7.3.
To show that a subsidiary is a ‘fictitious legal entity’ it must be established that the constitution of the subsidiary is flawed for lack of intention to cooperate (affectio societatis) so that the subsidiary does not have a real existence as a company.
När det gäller den ”fiktiva juridiska personen” handlar det om att beskriva avsaknaden av avtal som bolag hos dotterbolaget (affectio societatis) för att visa att det inte har något verkligt bolagsliv.
The Court of Cassation [147] considers that there is a fictitious company where the legal person against which the proceedings are brought exists only apparently, by reason of a lack of any activity separate from that of the natural or legal person directing the business [148].
Cour de cassation [147] anser att ett bolag är fiktivt när den juridiska person gentemot vilken förfarandet inleds inte har någon synlig existens, i brist på en verksamhet som skiljer sig [148] från den som bedrivs av huvudmannen, som kan vara en fysisk eller juridisk person.
On the basis of publicly available information [149], the Commission also notes that the publicly owned establishment IFP and Axens, Beicip-Franlab and Prosernat have neither the same contact information nor the same business premises:
På grundval av offentligt tillgängliga uppgifter [149] noterar kommissionen även att den offentliga institutionen IFP samt Axens, Beicip-Franlab och Prosernat inte har samma adresser eller driftsställen:
The publicly owned establishment IFP is registered in the Nanterre Trade and Companies Register (‘RCS’) under number B 775 729 155 and its registered office is located in Rueil-Malmaison [150].
Den offentliga institutionen IFP är inskrivet i handels- och bolagsregistret för Nanterre med nummer B 775 729 155 och dess säte är beläget i Rueil-Malmaison.
IFP owns two establishments in France, in Solaize [151] and Pau [152] respectively.
Företaget förfogar över två anläggningar i Frankrike, i Solaize [151] och i Pau. [152]
Axens is registered in the Nanterre RCS under number B 599 815 073 and its registered office is also located in Rueil-Malmaison, but at a different address from its parent [153].
Axens är inskrivet i handels- och bolagsregistret för Nanterre med nummer B 599 815 073 och dess säte är också beläget i Rueil-Malmaison, men på en annan adress [153] än moderbolaget.
Its operating centres are also located in different sites from those of its parent, mostly outside France: in the United States, in Houston, Texas; Princeton, New Jersey; Savannah, Georgia; and Calvert City, Kentucky; in Canada, in Brockville, Ontario: in China, in Beijing; in Japan, in Tokyo; in India, in New Delhi; in Bahrain; and in Russia, in Moscow.
Axens driftscentra är också belägna på andra platser än moderbolaget, framför allt utanför Frankrike: i USA i Houston (Texas), Princeton (New Jersey), Savannah (Georgia) och Calvert City (Kentucky), i Kanada i Brockville (Ontario), i Kina i Beijing, i Japan i Tokyo, i Indien i New Delhi, i Bahrain och i Ryssland i Moskva.
Beicip-Franlab is registered in the Nanterre RCS under number B 679 804 047, and its registered office is also located in Rueil-Malmaison, but at a different address from its parent and Axens [154].
Beicip-Franlab är inskrivet i handels- och bolagsregistret för Nanterre med nummer B 679 804 047 och dess säte är också beläget i Rueil-Malmaison, men på en annan adress [154] än moderbolaget och Axens.
It has subsidiaries and offices in a large number of countries in the world, in particular in Bahrain; in Abu Dhabi; in Tripoli in Libya; in Kuala Lumpur in Malaysia; in Houston, Texas, in the United States; in Villahermosa in Mexico; in Rio de Janeiro in Brazil; and in Moscow in Russia.
Det har dotterbolag och kontor i flera länder i världen, bl.a. i Bahrain, Abu Dhabi, Tripoli i Libyen, Kuala Lumpur i Malaysia, Houston (Texas) i USA, Villahermosa i Mexico, Rio de Janeiro i Brasilien och Moskva i Ryssland.
Prosernat is registered in the Nanterre RCS under number B 315 251 330 and its registered office is located in Puteaux [155].
Prosernat är inskrivet i handels- och bolagsregistret för Nanterre med nummer B 315 251 330 och dess säte är beläget i Puteaux.
The company states [156] that it is present in some twenty countries throughout the world, including in South America (Argentina, Brazil, and Venezuela), Europe (United Kingdom, Italy, and Norway), North Africa (Algeria and Egypt), the Gulf countries (Saudi Arabia, United Arab Emirates, Kuwait, Oman, and Qatar), Iran, Russia, the Commonwealth of Independent States and South-East Asia.
Enligt Prosernat [156] finns företaget i ett tjugotal länder i världen, bl.a. i Sydamerika (Argentina, Brasilien, Venezuela), i Europa (Storbritannien, Italien och Norge), i Nordafrika (Algeriet och Egypten), i länderna runt Persiska viken (Saudiarabien, Förenade Arabemiraten, Kuwait, Oman, Qatar), i Iran, i Ryssland och i Oberoende staters samvälde, samt i Sydostasien.
In addition, in this case, the economic activities engaged in by each of the subsidiaries are real, so that the companies cannot reasonably be classified as fictitious, especially as the Court of Cassation is very exacting when it comes to categorising a legal person as ‘fictitious’ [157].
Dessutom är den ekonomiska verksamhet som varje dotterbolag bedriver verklig, vilket betyder att de inte skäligen kan betecknas som fiktiva och detta med hänsyn till att Cour de cassation ställer mycket höga krav för att en juridisk person ska betecknas som ”fiktiv”. [157]
Axens, set up in 2001, engages in an economic activity in the market for catalysts and technologies for the refining and petrochemicals industries, for which it employs more than 600 people and through which it achieves an annual turnover of approximately EUR 300 million.
Företaget Axens, som bildades 2001, bedriver verkligen en ekonomisk verksamhet på marknaden för katalysatorer samt raffineringsteknik och petrokemisk teknik för industrin. För denna verksamhet har företaget mer än 600 anställda och omsätter tack vare den ungefär 300 miljoner euro om året.
Beicip-Franlab, set up in 1967, engages in a real activity in the publication and distribution of exploration-deposits software and in consultancy and advisory services.
Företaget Beicip-Franlab, som bildades 1967 bedriver en verklig verksamhet inom utgivning och spridning av specialiserad programvara på området för prospektering och utvinning.
This activity involves over 100 employees and provides an annual turnover of approximately EUR 40 million.
Denna verksamhet sysselsätter över hundra anställda och omsätter ungefär 40 miljoner euro om året.
Prosernat, acquired in 2001, provides consultancy and other services and supplies gas treatment and sulphur recovery plants.
Företaget Prosernat, som förvärvades 2001, är verksamt på området för studier och tjänster samt utrustningspaket avsedda för gasbehandling och svavelåtervinning.
The company employs about 70 people to carry out this activity and has a turnover of approximately EUR 50 million.
För denna verksamhet har företaget ungefär 70 anställda och omsättning på cirka 50 miljoner euro.
Leaving aside the question of mismanagement, which will be examined in recitals 161 to 164, it is clear from the above that the extremely limited cases in which the case-law gives a parent company vicarious liability for its subsidiaries – the subsidiary is a fictitious legal entity or the assets of the subsidiary and the parent company are inseparable – are clearly not fulfilled in this case.
Av ovanstående framgår att förutom den ledningsbrist som kommer att undersökas i skälen 161–164 är de extremt begränsade fall – dotterbolag som är en fiktiv juridisk person eller bristande särskillnad av dotterbolagets och moderbolagets egendomar – som anges i rättspraxis för att moderbolaget ska vara ansvarigt för sina dotterbolag inte är tydligt uppfyllda i detta fall.
Consequently, the Commission considers that if IFP’s subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat were to be wound up the conditions for automatically holding IFP liable would not be met.
Kommissionen anser följaktligen att villkoren inte är uppfyllda för att den offentliga institutionen IFP automatiskt ska kunna ställas till ansvar vid en likvidation av dotterbolagen Axens, Beicip-Franlab och Prosernat.
Liability for mismanagement of the subsidiary by the parent
Ansvar för felaktig ledning av dotterbolaget av moderbolaget
A fault in the exercise of supervision over a subsidiary may traditionally render the parent company liable [158].
Ett bristfälligt utövande av kontrollen över dotterbolaget kan traditionellt leda till ett ansvar för moderbolaget.
Where the parent has committed a fault in the supervision that it has to exercise over the management of its subsidiaries, ‘especially in the case of groups of companies, the case-law allows the parent company to be held liable’ [159].
När ett moderbolag begår fel i den kontroll som det ska utöva av dotterbolagens ledning ”tillåter rättspraxis att ansvarstalan väcks mot moderbolaget”.
According to the literature, mismanagement by a parent company which has acted as de jure or de facto manager of a subsidiary in difficulty may render it liable if the subsidiary is wound up [160]: the parent company may be held liable as a shareholder of the subsidiary [161] if faults that originated the controlled company’s difficulties can be imputed to it [162].
Enligt doktrinen kan en felaktig ledning av moderbolaget, som uppträder som rättslig eller faktisk ledare av ett dotterbolag i svårigheter, leda till att det ställs till ansvar i sin egenskap av delägare i dotterbolaget [160] vid en likvidation. Moderbolaget kan hållas ansvarigt i sin egenskap av delägare i dotterbolaget [161] om de bristfälliga handlingar som ligger till grund för det kontrollerade bolagets svårigheter kan hänföras till detta. [162]
Ordinary law therefore provides for the liability of managers in relation to their company, its shareholders or its creditors [163].
I allmänrätten regleras alltså ledningarnas ansvar gentemot sina bolag, delägare eller fordringsägare.
In the case of a group, the creditors of a subsidiary which has suspended payments will try to demonstrate that the parent company has assumed the role of manager of the subsidiary, de jure or de facto [164].
När det rör sig om en koncern försöker fordringsägarna i ett av de dotterbolag som ställt in betalningarna att visa att moderbolaget har egenskapen av rättslig eller faktisk ledare [164] för dotterbolaget.
Liability of a parent for its subsidiary on the basis of a fault committed by the parent is therefore provided for in particular by the law governing collective proceedings [165], and more specifically in the context of actions for liability for insufficient assets [166], on condition that the parent has acted as the manager [167] of its subsidiary.
Följaktligen omfattas ansvaret för ett moderbolags brister gentemot sitt dotterbolag bl.a. av lagstiftningen om kollektiva förfaranden, [165] närmare bestämt inom ramen för ansvarstalan för otillräckliga tillgångar, [166] under förutsättning att detta bolag har uppträtt som ledare [167] för sitt dotterbolag. För att moderbolaget ska kunna ställas till ansvar för försummelse måste det dock läggas fram bevis på en sådan försummelse och framför allt på ett orsakssamband mellan detta och den skada som lidits på grund av dotterbolagets handlande.
In any event, it is clear from the above that legal actions of this case are never actions seeking the enforcement of a guarantee, since they are always based on a fault committed by the parent company.
Av ovanstående framgår under alla förhållanden att det inte i något fall rör sig om talan med anledning av garantiåtaganden vid denna typ av talan eftersom de alltid är grundade på moderbolagets ansvar på grund av försummelse.
Therefore such actions do not demonstrate the existence of a general principle of vicarious liability of a parent company for its subsidiaries, a principle which would be contrary to the principle of the limitation of a shareholder’s liability to the initial contribution made to the company, apart from cases where the company is a fictitious entity or where its assets are inseparable form those of its parent company, which can be ruled out here.
Dessa fall kan dessutom inte ligga till grund för att fastställa någon allmän princip om moderbolagets faktiska ansvar för sina dotterbolag, som inte erkänner principen om begränsning av huvudbolagets ansvar i förhållande till de ursprungliga kapitaltillskott som görs till aktiebolag, utom om dessa aktiebolag är fiktiva enheter eller har en egendom som är bristfälligt särskild från moderbolagets, vilket kan uteslutas i detta fall.
To sum up, it is clear from the case-law of the Court of Cassation that the principle of liability of a parent company for mismanagement of a subsidiary does not in any way provide a mechanism equivalent to a guarantee.
Slutligen följer det av Cour de cassations rättspraxis att tillgripandet av principen om ansvar för moderbolagets försummelse i ledningen av dotterbolaget inte i något fall framstår som en mekanism som är likvärdig med en garantiordning.
Recent plans for reform of vicarious liability
De nyligen inträffade förslagen till reformering av ansvaret för annans försummelse
According to the findings of a recent parliamentary information report [169], in the present state of the law it appears, therefore, that ‘the approaches taken in the case-law throw into relief the obstacle which legal personality places in the way of the assignment of liability’ (emphasis added) [170].
Enligt det nuvarande rättsläget verkar det alltså, enligt slutsatser i en nyligen offentliggjord parlamentarisk informationsrapport [169] att ”de lösningar som rättspraxis ger utrymme för tydliggör det hinder som ställningen som juridisk person utgör inom ramen för möjligheten att tillskriva ansvar” [170] (kursivering tillagd).
This obstacle seems to be so critical that three has recently been debate in France on the advisability of a reform of the Civil Code which would extend vicarious liability to situations of economic dependence [171] (with special reference to the relationships of the subsidiaries of a group with their parent company).
Detta hinder verkar i detta skede medföra ogiltighet eftersom en debatt nyligen uppstått i Frankrike om möjligheten till en reformering av civillagen som en utvidgning av situationer av ekonomiskt beroende till att omfatta ansvaret för annans försummelse [171] (bl.a. för de relationer som dotterbolag i en koncern befinner sig i förhållande till sitt moderbolag).
Certain consumer associations [172] mentioned in the parliamentary report cited above seem in particular to deplore the fact that the technique of converting units into subsidiaries allows certain entities, in the event of later litigation involving the liability of a subsidiary, to rely on the legal partitioning of the companies of the group even though in their commercial dealings they have presented the image of a group of perfectly integrated companies offering a range of services.
Vissa konsumentorganisationer [172] som nämns i ovan nämnda parlamentsrapport verkar särskilt beklaga att tekniken för ”filialisering” av bolag gör att vissa enheter vid påföljande tvister kan invända mot den juridiska avskiljningen av koncernbolag när ett dotterbolags ansvar är berört, samtidigt som de kommersiella erbjudandena presenterar bilden av en fullständigt integrerad bolagskoncern som erbjuder en helhet av tjänster.
Article 1355 of the Catala preliminary draft [173] recently proposed the introduction of a new basis for vicarious liability which would call into question the principle of the legal autonomy of subsidiaries:
I artikel 1355 i det preliminära förslaget Catala [173] har det nyligen föreslagits att en ny grund för ansvar för annans handling ska införas som ifrågasätter principen om dotterbolagens juridiska oberoende:
‘Article 1355
”Artikel 1355
A person shall be liable automatically for the damage caused by those whose way of life he regulates, or whose activity he organises, directs or controls in his own interest …’
Man är strikt ansvarig för skador som orsakas av de vars levnadssätt man styr eller vars verksamhet man organiserar, leder eller kontrollerar i eget intresse […]”.
The comments made by the authors of this preliminary draft clarify the innovations proposed with regard to non-contractual vicarious liability.
Kommentarerna från redaktörerna av detta preliminära förslag förtydligar de förnyelser som föreslås i denna text när det gäller det utomobligatoriska ansvaret för annans handling. Om den antas kommer som möjlig grund följande att läggas till: ”handlingen att leda och organisera annans verksamhet i det personliga intresset av den som utövar kontrollen”. [174] Detta innebär en ganska djupgående ändring av den nuvarande lagstiftningen eftersom ansvaret hädanefter blir mycket strängt: de är inte ”underordnade beviset på den ansvariges försummelse, utan på en handling som hade kunnat tillskrivas den vållandes personliga ansvar direkt om den inte agerat under annans kontroll”.
The second paragraph of Article 1360 of the preliminary draft defines this principle in the case of the liability of the parent company of a group of companies in relation to its subsidiaries:
I artikel 1360 strecksats 2 i det preliminära förslaget frångås denna princip i fallet med det ansvar som moderbolaget i en bolagskoncern har med avseende på sina dotterbolag:
‘Article 1360
”Artikel 1360
Likewise, a person shall also be liable where he controls the economic activity or assets of a professional person who is in a situation of dependence even though acting for his own account, if the victim shows that the act giving rise to the damage is related to the exercise of control.
[…] På samma sätt är den som kontrollerar den ekonomiska verksamheten eller egendomen hos en yrkesperson i beroendeställning ansvarig, även om han agerar för egen räkning, om den skadelidande fastställer att den skadevållande handlingen har ett samband med kontrollens utövande.