natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, for the reasons already set out in recitals 223 to 226 of decision C 56/2007, to which it refers mutatis mutandis, the Commission takes note of the French proposal to include a clause in all IFP contracts involving claims so as to limit any risk of triggering the State’s strict liability based on IFP’s insolvency alone.
På grund av de orsaker som anges i skälen 223–226 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga fall, beaktar kommissionen dessutom de franska myndigheternas förslag om att införa en klausul i alla avtal som ingås av den offentliga institutionen IFP och som medför en fordran, i syfte att begränsa det strikta ansvar som staten har endast på grundval av den offentliga institutionen IFP:s insolvens.
It considers that such a legal framework would remain fragile and that there are doubts about its durability, because the plea of accepted risk is a rule established by case-law, which could always evolve.
Kommissionen anser dock att en sådan rättslig ram förblir bräcklig och att tvivel kvarstår rörande dess beständighet, eftersom undantaget för accepterad risk är en regel som etablerats genom rättspraxis som alltid kan förändras.
The Commission considers, however, that such a proposal is inherently inadequate as it does not cover all eventualities: it would not mean that the State guarantee could never come into play for any type of liability (in particular non-contractual liability and criminal liability).
Kommissionen anser följaktligen att förslaget är i sig otillräckligt eftersom det inte täcker alla möjligheter. Det gör det inte möjligt att utesluta att den statliga garantin gäller alla typer av ansvar (särskilt ansvar utanför avtalsförhållanden och straffrättsligt ansvar).
Moreover, it is impossible to make it contractually clear to its debtors that the State will not be liable for IFP’s debts, as IFP may find itself indebted towards a third party through a variety of judicial mechanisms, in particular if it were to absorb another entity holding claims by initially unidentifiable third parties [102].
Det går dessutom inte att föreskriva i ett avtal att staten inte har ansvar för den offentliga institutionen IFP:s skulder till sina fordringsägare, eftersom IFP t.ex. därför att IFP genom olika rättsliga mekanismer skulle kunna ådra sig en skuld till en tredje part, bl.a. genom uppköp av en annan organisation [102] med fordringar från oidentifierbara tredje parter redan från början. När det gäller enskilda fordringar som innehas av tredje parter anser kommissionen att det bara är en rättsakt med generell omfattning där det anges att staten inte ger den offentliga institutionen IFP några garantier och som är tillämplig på alla situationer och alla typer av tredje parter som är tillräcklig för att ”upphäva” den obegränsade garantin.
Ultimately, as regards the individual claims held by third parties, the Commission considers that only a text of general scope applicable in any situation and to any type of third party, indicating that the State is not the guarantor of IFP, would be enough to eliminate the unlimited guarantee.
Dessutom, även om de franska förslagen skulle hindra alla möjligheter för en fordringsägare i den offentliga institutionen IFP att åberopa statens ansvar för att få ersättning för sin fordran (en hypotes som enligt kommissionen inte har verifierats), går det inte att endast genom dessa förslag tydligt fastställa vad som ska hända om den offentliga institutionen IFP blir insolvent.
Fourthly, even if he were to fail obtain satisfaction, the creditor of a publicly owned establishment could invoke legal effects arising from a legitimate mistake he made at the time the claim arose, when he believed that the claim would always be honoured.
För det fjärde kan en fordringsägare i en offentlig institution som inte får sina krav uppfyllda ändå vidta rättsliga åtgärder på grund av att denne har fattat sitt beslut på grundval av en legitim, felaktig förväntan om att en fordran alltid skulle bli betald.
For the reasons already set out in recitals 227, 228 (first to third indents) and 229 of decision C 56/2007, to which it refers mutatis mutandis, the Commission believes that the theory of appearance [104] provides confirmation that the creditors of IFP would be justified in believing, on the basis of a body of consistent evidence, that such a guarantee does indeed exist (even assuming, quod non, that the fact that IFP has the legal form of an EPIC is not of a nature to confer on it, in law, an unlimited guarantee given by the French State).
På grund av de orsaker som anges i skälen 227, 228 (strecksatserna 1–3) och 229 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga fall, anser kommissionen att det genom teorin om det yttre skenet [104] går att bekräfta att fordringsägarna i den offentliga institutionen IFP har grund för att på grundval av en rad samstämmiga omständigheter tro att en sådan garanti faktisk existerar (och detta även utan att utgå ifrån att IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag inte rättsligt kan dem en obegränsad garanti från den franska staten).
The main relevant indices in relation to the theory of appearance derive firstly from the fact that a variety of legislative instruments (Law of 16 July 1980 and the measures implementing it) or official (budgetary) documents lead the creditor to believe that the State would take over EPICs’ debts in the event of their having a shortage of funds or that it would assume liability for those debts; secondly from the fact that the lack of clarification by the French authorities of the legal situation following the Campoloro case and of the initial proceedings undertaken by the Commission on the legal form of EPICs also increases creditors’ confidence that such a guarantee does in fact exist; and finally from the fact that the lack of any clear indication as to the effects of a situation in which an EPIC is in default also militates in favour of this view.
De viktigaste faktorer som är relevanta i fråga om teori om det yttre skenet bygger på olika rättsakter (lagen av den 16 juli 1980 och dess tillämpningsföreskrifter) eller officiella dokument (budgetdokument) som ger fordringsägare anledning att tro att staten ska ta över de skulder som innehas av offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag om institutionerna saknar medel, eller att statens ansvar ska träda in, samt på att vid brist på förtydligande från de franska myndigheterna av det rättsliga läget efter Campoloro-målet och de första förfarandena som kommissionen inlett i fråga om den juridiska ställningen för offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag och som förstärker fordringsägarnas förtroende för att det finns en sådan garanti, samt slutligen på avsaknaden av en tydlig angivelse av vilka effekter det skulle få om en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag ställer in betalningarna.
In the present case, the Commission wishes to add that prior to 7 July 2006, any creditors of the publicly owned establishment IFP were in a contractual relationship with a trade body within the meaning of Law No 43-612 of 17 November 1943 on the management of trade interests, a body which was a legal person governed by private law, and which they had no reason to think could be covered by a State guarantee of any kind.
I detta fall vill kommissionen tillägga att före den 7 juli 2006 hade den offentliga institutionen IFP:s eventuella fordringsägare en relation med en yrkesinstitution enligt lag nr 43-612 av den 17 november 1943 om förvaltningen av yrkesintressen, en privaträttslig juridisk person som det inte finns några skäl för att tro att den omfattades någon statlig garanti.
Consequently, the theory of appearance can in any event be applied only with regard to claims arising after the change of status of the publicly owned establishment IFP.
Tillämpningen av teorin om det yttre skenet kan därför i detta fall bara vara relevant för de fall som gäller fordringar som uppstått efter ändringen av den offentliga institutionen IFP:s ställning.
Following the conclusions of its expert in the postal case, the Commission has arrived at the view that, as regards claims arising after 7 July 2006, even if, in the scenario championed by the French authorities, it was in error that a creditor came to consider that the State was required to guarantee the debts of publicly owned establishments and of IFP in particular, his error would be legitimate given the above-mentioned factors, and the law could impart effects to it.
I likhet med sin expert i La Poste-ärendet konstaterar kommissionen vad beträffar de fordringar som uppstått efter den 7 juli 2006 att även om fordringsägaren felaktigt hade antagit att staten skulle vara skyldig att garantera offentliga institutioners skulder i allmänhet och den offentliga institutionen IFP:s i synnerhet, skulle detta vara ett legitimt fel med hänsyn till det ovan anförda och detta skulle kunna ge rättsliga effekter.
Guarantee of the continued existence of IFP and/or of its obligations
Garanti om upprätthållande av den offentliga institutionen IFP:s existens och/eller dess skyldigheter
For the reasons already set out in recitals 230 to 250 of decision C 56/2007, to which it refers mutatis mutandis, the Commission considers that even if, within a reasonable period and after the use of the procedures described in the previous section, the creditor of an EPIC does not succeed in obtaining the payment of his claim, he will be secure in the knowledge that the claim will not be cancelled, in contrast to the situation of a creditor of a company constituted under private law in liquidation, who has no guarantee that his claim will have to be met.
På grund av de orsaker som anges i skälen 230–250 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga fall, anser kommissionen att även om fordringsägaren i en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag inte skulle lyckas få sin fordran reglerad inom rimlig tid efter att tillämpat de förfaranden som beskrevs i det föregående avsnittet, kan fordringsägaren fortfarande vara säker på att fordran inte kommer att försvinna, till skillnad mot den situation som en fordringsägare i en privaträttslig enhet i likvidation befinner sig i, som inte har några garantier för att reglera sin fordran.
The Commission stresses that there is no public authority-motivated winding up/closing down of publicly owned establishments in which the rights and obligations of the establishments are also cancelled: in the event of publicly owned establishments being closed down by decision of a public authority – and despite the fact that no legislation expressly provides for this – experience and certain basic principles of administrative law tend to show that the rights and obligations of publicly owned establishments that are closed down as such are always taken over by another body and, failing that, by the State.
Kommissionen betonar att en offentlig institution avlägsnas/likvideras inte genom beslut av den offentliga myndigheten med avlägsnande av institutionens rättigheter och skyldigheter. Om det sker en nedläggning genom ett beslut av en offentlig myndighet pekar nämligen praxis och de grundläggande förvaltningsrättsliga principerna på att en nedlagd offentlig institutions rättigheter och skyldigheter alltid övertas av någon annan enhet eller, i sista hand av staten, trots att detta inte uttryckligen föreskrivs i någon rättsakt.
In other words, the debts of publicly owned establishments are always transferred to another legal person, which cannot refuse them, so that each creditor can therefore be certain that the right arising from his claim may be invoked against another body and that his claim will not, therefore, be cancelled.
Offentliga institutioners skulder överförs med andra ord alltid till en annan juridisk person som inte kan vägra att ta emot dem. Varje fordringsägare kan därför vara säker på att den rätt som följer av fordran kommer att kunna åberopas hos något annat organ och att fordran alltså inte kommer att försvinna.
The Commission refers to the detail of the analysis presented in recitals 233 to 250 of decision C 56/2007, based on the study carried out by its expert in the postal case on organic developments affecting publicly owned establishments, which identifies three reasons why publicly owned establishments may be closed [105]: the case of publicly owned establishments which have reached the ends of their lives, the case of publicly owned establishments being closed because the tasks assigned to them no longer need to be carried out, and the case, most frequently encountered, that the tasks assigned to them have been transferred elsewhere, necessarily implying a transfer of the rights and obligations.
Kommissionen hänvisar i detalj till analysen i skälen 233–250 i beslut C 56/2007, som bygger på den undersökning av den organiska utvecklingen av offentliga institutioner som utförts av kommissionens expert. I undersökningen identifieras tre orsaker till nedläggning av offentliga institutioner: [105] mandatet löper ut för en offentlig institution, nedläggning av en offentlig institution på grund av att dess uppdrag försvinner, och (det vanligaste fallet), uppdraget överförs, vilket med nödvändighet medför en överföring av rättigheter och skyldigheter.
On the basis of this expert report, it can be considered firstly that although there is no overall judicial scheme for organising the closing down of publicly owned establishments, experience shows that the legislation always provides for transferring the rights and obligations of the establishment that is to be closed either to the State or to the body that is to take over its task [106].
På grundval av denna sakkunskap kan det för det första konstateras att även om det inte finns någon generell rättslig ordning för att organisera avveckling av offentliga institutioner visar praxis att det i rättsakten alltid föreskrivs att rättigheter och skyldigheter i den institution som ska avvecklas ska överföras till staten eller till den organisation som övertar uppdraget. [106]
Secondly, there is generally a transfer of ‘rights and obligations’ (with the term ‘obligations’ undoubtedly referring to debts), sometimes a transfer of ‘assets’ [107] (a formulation that would also include debts).
För det andra handlar det i allmänhet om en överföring av ”rättigheter och skyldigheter” (där begreppet skyldigheter med all säkerhet syftar på skulder), ibland om en överföring av ”arv” [107] (en formulering som också inkluderar skulder). Det enda exemplet på att en offentlig institution helt enkelt har avlägsnats omfattar i vilket fall som helst en överföring av själva ”skulderna” till andra offentligrättsliga institutioner.
Thirdly, even when the task disappears, the publicly owned establishment’s rights and obligations are, in practice, taken over by another body.
För det tredje övertas institutionens rättigheter och skyldigheter av en annan organisation även när ett uppdrag avlägsnas.
Fourthly and finally, the practice described in the study is in accordance with codifying instruction No 02-060-M95 of 18 July 2002 and the guide to the financial organisation of the creation, conversion and abolition of national publicly owned establishments, cited above [109], namely that the rights and obligations of a wound-up EPIC go either to the State or to the legal entity that will take over the establishment’s task.
Slutligen är den praxis som beskrivs i undersökningen förenlig med den kodifierande föreskriften nr 02-060-M95 av den 18 juli 2002 och med handboken om den finansiella organisationen när nationella offentliga institutioner inrättas, omvandlas och avvecklas. [109] Rättigheter och skyldigheter från en likviderad offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag tillfaller alltså antingen staten eller den juridiska person som övertar institutionens uppdrag.
Guided by its expert in the postal case, the Commission concludes that the debts of publicly owned establishments are in practice always transferred to another legal entity governed by public law in the event of the closing down of the publicly owned establishment that carried out the task concerned.
I enlighet med sin expert i La Poste-ärendet konstaterar kommissionen slutligen att offentliga institutioners skulder i praktiken alltid överförs till en annan offentligrättslig juridisk person om den offentliga institution som innehar uppdraget avlägsnas.
The creditors of these publicly owned establishments, such as IFP, therefore have a guarantee that their unpaid claims will not be cancelled.
Fordringsägare till sådana offentliga institutioner, varav den offentliga institutionen IFP är en, kan alltså vara förvissade om att deras oreglerade fordringar inte kommer att släckas ut.
Conclusion regarding the existence of a State guarantee in favour of IFP
Slutsats om förekomsten av en statlig garanti till förmån för det statliga företaget IFP
On the basis of the evidence of the existence of a guarantee ensuring the payment of individual claims and the continued existence of IFP’s obligations, the Commission concludes that, from the change in the legal form of the publicly owned establishment IFP which occurred on 7 July 2006:
Mot bakgrund av de faktorer som lyfts fram för att bevisa förekomsten av en garanti för enskilda fordringar och för upprätthållandet av den offentliga institutionen IFP:s skyldigheter drar kommissionen slutsatsen att från och med ändringen av den offentliga institutionen IFP:s ställning den 7 juli 2006 gäller följande:
the creditors of IFP do not encounter the usual private and public law limitations on the payment of a claim in full;
Den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare möter inte de vanliga begränsningar för att bestrida den fullständiga regleringen av en fordran som brukar gälla enligt privaträtten och förvaltningsrätten.
in recovering the sums owed to them, the creditors of IFP may have recourse to specific procedures authorising the State to force the debtor body to settle the claim;
Den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare kan använda sig av särskilda förfaranden för att få ersättning för sina fordringar där staten får tillstånd att tvinga gäldenären att reglera en fordran.
nowhere does French law give the creditors of IFP to understand that IFP could face, for good, a situation in which it had a shortage of funds;
Det finns inget i den franska lagstiftningen som låter den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare förstå att det kan ställas inför en slutgiltig insolvens.
the budgetary documents give the impression that, if there is a shortage of funds, the State could give an exceptional grant to public sector bodies, of which IFP is one;
Vid insolvens framgår av budgetdokumenten att staten kan bevilja ett extraordinärt stöd till organ inom den offentliga sektorn, som den offentliga institutionen IFP tillhör.
if the procedures described above do not enable the creditor to obtain satisfaction, he can hold the State liable in order to obtain the payment of his claim in full;
Om de förfaranden som beskrivs ovan inte gör det möjligt för fordringsägaren att få ersättning kan denna åberopa statens ansvar för att få fordran betald i sin helhet.
if the actions envisaged above were to be spread out over time, the creditor can be certain that his claim will not be cancelled, even if IFP were to be subject to structural development.
Om de åtgärder som beskrivs ovan drar ut på tiden kan fordringsägaren vara säker på att fordran inte kommer att försvinna även om den offentliga institutionen IFP skulle genomgå en organisk utveckling.
These special factors are intrinsically linked to IFP’s legal form as a publicly owned establishment and imply that the State performs the role of guarantor of last resort.
Dessa särdrag är i sig kopplade till IFP:s ställning som offentlig institution och innebär att staten fungerar som garant i sista hand.
It may therefore be legitimately concluded that IFP benefits from an unlimited guarantee on the part of the French State by virtue of its legal form as an EPIC.
Det går alltså med fog att dra slutsatsen att IFP till följd av sin ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag omfattas av en obegränsad garanti från den franska staten.
The unlimited State guarantee to IFP results in a transfer of State resources within the meaning of point 2.1 of the Guarantees Notice.
Denna obegränsade garanti till den offentliga institutionen IFP innebär en överföring av statliga resurser i den mening som avses i punkt 2.1 i tillkännagivandet om garantier.
IFP pays no premium for this guarantee.
Den offentliga institutionen IFP betalar inga premier för garantin.
There is thus both an advantage to the establishment and a drain on public resources, as the State waives the remuneration that normally accompanies guarantees.
Härigenom är samtidigt handelslagen relevant, eftersom staten avstår från den ersättning som normalt åtföljer garantier. Dessutom medför garantin en risk för att statliga resurser kan komma att tas i anspråk för att betala IFP:s skulder.
Finally, the State’s unlimited guarantee to IFP is imputable to the State, because it derives from the combination of IFP’s public-law legal form, principles of national law, and two legislative acts, namely the Law of 25 January 1985, now the Commercial Code, and Law No 80-539 of 16 July 1980 and the measures implementing it.
Slutligen kan den obegränsade statliga garantin till den offentliga institutionen IFP hänföras till staten eftersom den är en följd av kombinationen av företagets juridiska ställning, och principerna i nationell lagstiftning samt de båda rättsakterna, det vill säga lagen av den 25 januari 1985 (numera handelslagen) och lagen av den 16 juli 1980 med tillämpningsföreskrifter.
The unlimited guarantee does not cover IFP’s private-law subsidiaries
Avsaknad av täckning för dotterbolag till koncernen IFP genom den obegränsade garantin
As the Commission already indicated in its decision on case C 51/2005 [111], in the opening decision in the present case, and in section 2 above (‘The IFP group’), IFP and its subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat form an economic group for purposes of competition law: the economic integration of the publicly owned establishment IFP and its subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat is sufficiently strong to justify such a conclusion, because the publicly owned establishment IFP holds 100 % of Axens’s capital and 100 % of Beicip-Franlab’s capital directly, and 100 % of Prosernat’s capital indirectly; it exercises control of its subsidiaries through the presence of IFP managers in the subsidiaries’ decision-making bodies; it expresses its opinion in particular on the strategic planning and the key decisions for the future of the subsidiaries; and it is party to exclusive technology transfer agreements which are essential for the pursuit of its subsidiaries’ economic activities (agreements that include reciprocal rights of first refusal [112]) and to assignment contracts for the provision of premises and staff.
Som kommissionen redan angivit i sitt beslut C 51/2005 [111], i beslutet om att inleda förfarandet, och i avsnitt 2 (”Koncernen IFP”), bildar den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Axens, Beicip-Franlab och Prosernat från konkurrensrättslig synpunkt en ekonomisk koncern.