natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Finally, the Commission doubted whether the aid was compatible with the internal market, particular because it did not at first sight appear to be intended to facilitate the development of certain economic activities or regions.
Slutligen angav kommissionen att den hyste tvivel rörande det statliga stödets förenlighet med den inre marknaden, bl.a. därför att det vid första påseendet inte verkade syfta till att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa ekonomiska regioner.
5 OBSERVATIONS AND PROPOSALS PUT FORWARD BY THE FRENCH AUTHORITIES
DE FRANSKA MYNDIGHETERNAS SYNPUNKTER OCH FÖRSLAG
INITIAL OBSERVATIONS BY THE FRENCH AUTHORITIES
DE FRANSKA MYNDIGHETERNAS INLEDANDE SYNPUNKTER
In their observations of 14 October 2008, the French authorities pointed out, as a preliminary point, that the procedure against the IFP group had been initiated in parallel to the postal case cited above; they said they were therefore reiterating the same arguments mutatis mutandis as those they developed during the examination of that case [26].
I sina synpunkter av den 14 oktober 2008 påminner de franska myndigheterna först om att förfarandet mot koncernen IFP inleddes parallellt med La Post-ärendet, varför de i tillämpliga delar tar upp samma argument som de lagt fram under undersökningen av det ärendet.
Despite these similarities, the French authorities nevertheless wished to draw attention to the specific features of IFP: it was a research organisation assigned a three-fold task in the general interest (research, training and documentation), with an overwhelming majority of non-economic activities, and this justified the public funding granted to it.
Trots dessa likheter vill de franska myndigheterna dock påminna om den offentliga institutionen IFP:s särdrag. Det är en forskningsorganisation med tre uppdrag i allmänhetens intresse (forskning, utbildning och dokumentation) vars verksamhet är huvudsakligen icke ekonomisk, vilket skulle motivera den offentliga finansiering som beviljats.
Moreover, they specified the reasons for its conversion into EPIC form, which they said was intended to ensure that IFP’s legal form was consistent with the nature of its activities and its method of funding; relinquishing the form of trade body governed by private law would bring IFP closer to the public sphere.
De preciserar dessutom skälen till att IFP:s ställning ändrats till en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag: en samordning av verksamhetens natur och IFP:s finansieringssätt med dess juridiska ställning motiverade en ändring av dess ställning i syfte att föra IFP närmare den offentliga sfären genom att lämna formen som privaträttsligt företag.
The French authorities disputed the existence of State aid, since, in their opinion, two of the conditions laid down in Article 107(1) TFEU were not met: the mechanism at issue did not involve any transfer of State resources (5.1.1) and did not confer any advantage on IFP (5.1.2).
De franska myndigheterna förnekar förekomsten av statligt stöd, eftersom två av de villkor som anges i artikel 107.1 i EUF-fördraget enligt dem inte är uppfyllda, genom att mekanismen i fråga inte innebär någon överföring av statliga medel (5.1.1) eller att någon fördel ges till den offentliga institutionen IFP (5.1.2).
THERE IS NO GUARANTEE IMPUTABLE TO THE STATE INVOLVING A TRANSFER OF STATE RESOURCES
AVSAKNAD AV GARANTI SOM KAN HÄNFÖRAS TILL STATEN OCH SOM MEDFÖR EN ÖVERFÖRING AV STATLIGA MEDEL
According to the French authorities, (A) publicly owned establishments do not enjoy any guarantee because of their legal form, and (B) the Commission’s argument in the opening decision is flawed.
De franska myndigheterna hävdar dels att offentliga institutioner inte omfattas av någon garanti till följd av sin juridiska ställning (A), dels att kommissionens resonemang i beslutet om att inleda förfarandet är felaktigt (B).
No unlimited State guarantee
Det finns ingen obegränsad statlig garanti
As explained in recitals 41 to 45 of decision C 56/2007, to which the Commission refers mutatis mutandis, the French authorities develop five pleas in law in support of their arguments.
I enlighet med skälen 41–45 i beslut C 56/2007, till vilka kommissionen i tillämpliga delar hänvisar, lägger de franska myndigheterna fram fem grunder till stöd för sin argumentation.
Second, the Council of State has found against the existence of guarantees, in particular in its judgment in Société de l’hôtel d’Albe [27] and in its two judgments in the Campoloro case [28].
För det andra har det i Conseil d'États rättspraxis fastställts att det inte förekommer några garantier, bl.a. i domen i målet Société de l'hôtel d'Albe [27] samt i de två beslut som antagits i Campoloro-målet. [28]
Debts contracted since 1 January 2005 are therefore not covered by an implied guarantee.
De skulder som man har ådragit sig sedan den 1 januari 2005 omfattas alltså inte av någon underförstådd garanti.
As for debts incurred before 1 January 2005, the expert takes the view that, in the absence of a court judgment, it is impossible to determine whether it might be held that implied guarantees given before 1 January 2005 which were not expressly authorised by a finance act retain their validity on the basis of respect for the constitutionally protected rights of creditors.
När det gäller skulder som har uppstått före den 1 januari 2005 anser experten att det i avsaknad av ett omtvistat beslut inte går att avgöra om de underförstådda garantier som beviljats före den 1 januari 2005 och som alltså inte uttryckligen godkänts genom finanslagstiftningen kan ogiltigförklaras eller ej på grundval av fordringsägarnas grundlagsskyddade rättigheter.
Fourth, France considers that if EPICs enjoyed a State guarantee, the change in their legal form would require the introduction of new measures to protect creditors’ rights.
För det fjärde anser de franska myndigheterna att om de offentliga institutionerna av industriellt och kommersiellt slag hade en statlig garanti skulle en förändring av deras ställning innebära att det måste vidtas åtgärder för att skydda fordringsägarnas rättigheter.
Since such a mechanism has never been introduced [32], France concludes conversely that EPICs do not benefit from any State guarantee.
Eftersom någon sådan mekanism aldrig har inrättats [32] drar de slutsatsen att de offentliga institutionerna av industriellt och kommersiellt slag inte omfattas av någon statlig garanti.
Fifth, the French authorities refer to an article by Mr Labetoulle, a former president of the litigation division of the Council of State, according to which ‘in law, there is nothing automatic about the granting, enjoyment and scope of this guarantee [a State guarantee that applies automatically to State-owned public establishments]’ [33].
För det femte citerar de franska myndigheterna en artikel [33] av Daniel Labetoulle, tidigare ordförande för tvistemålsavdelningen vid Conseil d'État. Enligt Daniel Labetoulle finns det inom lagstiftningen ingen automatik i fråga om att bevilja, motta eller utsträcka denna garanti [sagt om en statlig garanti som är tillämplig fullt ut på statens offentliga institutioner].
Flawed Commission argument [34]
Felaktigt resonemang av kommissionen [34]
The French authorities consider that, as far as EPICs are concerned, (a) the reimbursement of individual claims is not guaranteed, and (b) there is no assurance of the continued existence of the publicly owned establishment or of its obligations.
De franska myndigheterna anser att när det gäller offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag garanteras inte återbetalningen av enskilda skulder (a), lika litet som den offentliga institutionens fortsatta existens eller dess skyldigheter tryggas (b).
The reimbursement of individual claims is not guaranteed
Avsaknad av garanti vad beträffar återbetalningen av enskilda fordringar
The expression ‘y pourvoit’ (‘shall do so’) in Article 1 confers on the State only a power of ‘substitution’ for the executive of the person whom it replaces, in the exercise of which it is a matter of principle that the substitute has the same powers as the person replaced. When acting as a substitute, therefore, the State may exercise only the powers of that executive, which do not include access to the State budget, and the granting of an exceptional subsidy is outside the scope of the power of substitution.
Uttrycket ombesörja (”y pourvoit”) i artikel 1 i den lagen innebär endast att staten ges befogenheter att ”ersätta” ledningen hos den berörda institutionen, för vars utövande principen gäller att den ersättande myndigheten ska ha samma befogenheter som den som har blivit ersatt. Inom ramen för detta ersättande får staten följaktligen endast utöva de befogenheter som den ledningen har och staten kan inte använda statsbudgeten, eftersom tilldelningen av ett extraordinärt stöd ligger utanför en ersättande myndighets befogenheter.
Furthermore, as indicated in recitals 50 to 53 of decision C 56/2007, to which the Commission refers mutatis mutandis, the French authorities maintain that the State cannot incur strict liability solely on the ground of a lack of assets.
I enlighet med skälen 50–53 i beslut C 56/2007, till vilka kommissionen hänvisar i tillämpliga delar, hävdar de franska myndigheterna dessutom att något strikt ansvar från statens sida inte kan göras gällande enbart på grund av att det saknas tillräckliga tillgångar.
According to the French authorities, any guarantee requires the guarantor to accept the fact of the guarantee.
Enligt de franska myndigheterna förutsätter en garanti alltid att garantigivaren går med på att ställa garantier.
Where liability arises out of responsibility for a fault or, in the case of strict liability, for the consequences of one’s own actions, there can be no question of a guarantee.
Följaktligen kan det även om det handlar om att ta på sig ansvar, eller – i fråga om strikt ansvar – stå för följderna av egen verksamhet, inte vara fråga om en garanti.
According to France, the liability of the State cannot be incurred on the sole ground that the prefect or supervising authority was unable to take any measures that could allow the claim to be repaid because of the financial and asset situation of the publicly owned establishment.
Staten är enligt de franska myndigheterna inte förpliktad att ta ansvar enbart på grund av att prefekten eller tillsynsmyndigheten inte har kunnat vidta någon åtgärd som kan göra det möjligt att återbetala skulden på grund av den offentliga institutionens eller verksamhetens finansiella situation och tillgångar.
There is no fault: inaction on the part of the prefect or the supervising authority is not necessarily a fault.
Försumligheten måste ogiltigförklaras eftersom en prefekts eller tillsynsmyndighets underlåtenhet inte kan betraktas som en försumlighet i sig.
The French authorities recognise that when implementing the procedure laid down by the Law of 16 July 1980 the representative of the State is subject to the requirement of continuity of the public service, but consider that even if a court were to order that a creditor be compensated, such compensation would merely place the creditor in the same position that he would have been in under ordinary law, because under ordinary law the asset would have been sold and the body of creditors would have received the corresponding sum.
De franska myndigheterna erkänner att statens representant åläggs att upprätthålla de offentliga verksamheterna enligt lagen av den 16 juli 1980. De anser emellertid att även om en domare beordrar att en fordringsägare ska få ersättning, skulle en sådan ersättning endast leda till att fordringsägaren hamnar i den situation som skulle ha gällt enligt allmänrätten, eftersom tillgången i sådant fall skulle ha avyttrats och samtliga fordringsägare skulle ha fått motsvarande belopp.
There is therefore be no advantage to the creditor.
Det skulle alltså inte ha uppstått någon fördel för fordringsägaren.
The continued existence of IFP or of its obligations is not guaranteed
Avsaknad av garanti vad beträffar upprätthållande av den offentliga institutionen IFP:s existens eller dess skyldigheter
As explained in recitals 54 to 56 of decision C 56/2007, to which the Commission refers mutatis mutandis, the French authorities consider that the inapplicability to legal persons governed by public law of the administration and winding-up procedures provided for under ordinary law does not exclude the possibility of the bankruptcy of an EPIC or prevent bankruptcy proceedings being brought against it.
De franska myndigheterna anser i enlighet med skälen 54–56 i beslut C 56/2007, till vilka kommissionen hänvisar i tillämpliga delar, att det faktum att de allmänrättsliga förfarandena för sanering och likvidation inte är tillämpliga på offentliga juridiska personer inte utesluter möjligheten att en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag kan gå i konkurs eller att det kan inledas ett konkursförfarande mot en sådan institution.
They challenge the Commission’s analysis, which is based on its Notice on State aid in the form of guarantees (‘the Guarantees Notice’) [38], and consider that in the case in point the Commission has not demonstrated the existence of ‘more favourable funding terms’ attributable to the exclusion of the possibility of bankruptcy, and has not established that IFP cannot go bankrupt, nor that insolvency proceedings are impossible: the Law of 1985 is merely a procedural law, and the fact that EPICs lie outside its scope does not mean that administration, winding-up or ad hoc bankruptcy proceedings cannot be brought against them.
De bestrider kommissionens analys, som är baserad på dess tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier [38] (nedan kallat tillkännagivandet om garantier), och anser att kommissionen i detta fall inte har visat att det förekommer några ”förmånliga finansieringsvillkor” som innebär att ett konkursförfarande är uteslutet. Dessutom har kommissionen enligt de franska myndigheterna inte visat att den offentliga institutionen IFP inte kan försättas i konkurs och inte heller att ingen form av insolvensförfarande är möjlig. Det faktum att lagen från 1985 endast är en processlag och offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag inte omfattas av lagens tillämpningsområde innebär inte att det inte går att inleda ett särskilt rekonstruktions-, lividations- eller konkursförfarande mot en sådan institution.
Moreover, as explained in recitals 57 to 67 of decision C 56/2007, to which the Commission refers mutatis mutandis, the French authorities maintain that the application of the ‘procedure’ introduced by the Law of 16 July 1980, rather than the collective procedure under ordinary law, does not confer any advantage on the creditor.
Dessutom hävdar de franska myndigheterna, i enlighet med skälen 57–67 i beslut C 56/2007, till vilka kommissionen i tillämpliga delar hänvisar, att tillämpningen av det ”förfarande” som införs genom lagen av den 16 juli 1980 i stället för det allmänrättsliga kollektiva förfarandet inte medför någon fördel för fordringsägaren.
To assess whether the application of a specific procedure in the event of insolvency confers an advantage on the entity subject to the procedure as compared with undertakings subject to commercial law, they challenge the need to fulfil the criteria of publicity [39] and equivalence [40] referred to by the Commission in recital 81 of the opening decision [41], but they use these same criteria to analyse the procedure established by the Law of 16 July 1980.
De ifrågasätter nödvändigheten i det offentlighetskriterium [39] och det likvärdighetskriterium [40] som kommissionen i skäl 81 i beslutet om att inleda förfarandet ställer upp för att bedöma om tillämpningen av ett särskilt insolvensförfarande innebär en fördel för den enhet som omfattas av det förfarandet, jämfört med företag som omfattas av handelsrätten [41], men behåller dem för att undersöka det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980. De anser att i fråga om offentlighetskriteriet har det förfarandet med rätta identifierats av kreditvärderingsinstituten som tillämpligt vid insolvens hos en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag, medan de i fråga om likvärdighetskriteriet gör skillnad mellan det fall då ett krav på kontinuitet i en offentlig verksamhet är tillämpligt eller ej.
As regards the publicity criterion, they consider that the procedure is correctly identified by the rating agencies as applicable in the event of the insolvency of an EPIC; as regards the equivalence criterion, they draw a distinction depending on whether or not there is a requirement for continuity of the public service, at the same time noting that the financial situation of IFP and its subsidiaries makes it unlikely that IFP might be short of assets, since available funds and investments at the end of 2007 (EUR 150,3 million) represented approximately five times the amount of borrowings and financial liabilities (EUR 25,2 million):
Samtidigt påpekar de franska myndigheterna att den finansiella situationen för den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag innebär att det är osannolikt att koncernen IFP skulle hamna i ett läge där tillgångarna inte är tillräckliga, eftersom dess likvida tillgångar och placeringar (150,3 miljoner euro) i slutet av 2007 motsvarade ungefär fem gånger beloppet på lån och finansiella skulder (25,2 miljoner euro).
If there is no requirement for continuity of the public service, in the event of lack of assets of the publicly owned establishment, application of the procedure introduced by the Law of 1980 would not place the creditors in a more favourable position than if the procedure under ordinary law had been applied: they would recover the same amount as the creditors of an entity subject to commercial law, i.e. the proceeds from the sale of the assets, and would no longer have any redress at the end of the procedure [42], since, according to France, the State cannot be held liable solely on the ground of lack of assets.
Om det inte finns något krav på offentlig verksamhet skulle i händelse av otillräckliga tillgångar i en offentlig institution tillämpningen av det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 inte placera fordringsägarna i en mer förmånlig ställning än om det allmänrättsliga förfarandet tillämpades. De skulle återfå samma belopp som fordringsägarna hos en enhet som omfattas av handelsrätten, det vill säga beloppet från realiseringen av tillgångarna.
Only two aspects would be different:
De skulle inte ha fler möjligheter när förfarandet avslutats, [42] eftersom enligt de franska myndigheterna enbart otillräckliga tillgångar inte skulle kunna användas som skäl för att åberopa statens ansvar. Endast följande två aspekter skulle vara annorlunda:
The absence of a single procedure for all creditors: unlike the procedure under private law, whereby claims are processed en masse and creditors are satisfied in decreasing order of priority and pro rata from the amounts available, the procedure introduced by the Law of 16 July 1980 requires creditors to take action to protect their rights.
Fordringsägare behandlas inte som en helhet: i motsats till det privaträttsliga förfarandet, där fordringar behandlas i en klump och fordringsägare ersätts i fallande prioritetsordning och i förhållande till de tillgängliga medlen, utmärks det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 av att fordringsägare måste agera för att bevara sina rättigheter.
The approach of the Law of 16 July 1980 is ‘first come, first served’.
Lagen av den 16 juli 1980 bygger på principen att först till kvarn får först mala.
It is the representative of the State who, under the supervision of the administrative court (monitoring for gross negligence as established by the Council of State in the Campoloro judgment cited above), takes on the role equivalent to that of the liquidator and court-appointed administrator.
Det är statens representant som under förvaltningsdomarens överinseende (kontroll av grov försumlighet, i enlighet med Conseil d’Ètats rättspraxis enligt Campolorodomen) tar på sig motsvarande funktion som en likvidator och konkursförvaltare.
In the event that the continuity of the public service has to be guaranteed, the French authorities admit that the representative of the State, when exercising the powers conferred by the Law of 16 July 1980, could decide not to sell certain assets needed to perform a public service task.
Om kontinuiteten i den offentliga verksamheten måste garanteras medger de franska myndigheterna att statens representant i utövandet av de befogenheter som beviljas genom lagen av den 16 juli 1980 skulle kunna besluta att inte avyttra vissa tillgångar som är nödvändiga för att fullgöra ett uppdrag i allmänhetens tjänst.
This failure to sell certain assets would then be reflected, if the State did not pay compensation, in lower proceeds from the assets and a corresponding reduction in the amounts recoverable by creditors.
Att inte avyttra vissa tillgångar skulle, om det inte kompenseras av staten, innebära att färre tillgångar realiseras och följaktligen medföra en minskning av de belopp som kan betalas ut till fordringsägarna.
According to the French authorities, such a procedure would not confer on IFP’s creditors rights greater than those they would have had under commercial law.
Enligt de franska myndigheterna skulle ett sådant förfarande inte ge den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare större rättigheter än vad som skulle gälla vid en tillämpning av handelsrätten.
However, the French authorities admit that, in such an event, the State might incur strict liability, and would have to compensate creditors for the loss they had suffered (not exceeding the market value of the assets retained by the State for the continuity of the public service).
De franska myndigheterna medger emellertid att statens strikta skadeståndsansvar i så fall skulle kunna åberopas. Det skulle då leda till en ersättning av fordringsägarna för den skada som de åsamkats (högst värdet av de tillgångar som staten bevarat för att garantera kontinuiteten i den offentliga verksamheten).
The creditors would therefore potentially be reinstated in the same situation as that which would have resulted from the application of ordinary law.
Fordringsägarna skulle då kunna hamna i samma situation som om allmänrätten hade tillämpats.
The French authorities conclude that the procedure introduced by the Law of 16 July 1980 does not confer any advantage over the procedure under ordinary law and that there is therefore no justification for subjecting IFP directly to a procedure such as that which applies under ordinary law.
De franska myndigheternas slutsats är därför att det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 inte medför några fördelar jämfört med det allmänrättsliga förfarandet och att det följaktligen inte är motiverat att låta den offentliga institutionen IFP omfattas direkt av ett sådant förfarande.