natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Finally, the Commission notes that Finland had indicated that the maximum aid intensity that can ‘be obtained in favour of any one project’ is 30 %.
Kommissionen noterar slutligen att Finland har uppgett att den högsta stödnivå som kan beviljas för ett enskilt projekt är 30 %.
This can, in any event, only be understood as meaning that capital injections under this alleged scheme were intended to be used together with significant private contributions (at least 70 %) towards ‘projects’ intended to promote the objectives of the alleged scheme, given as being ‘Tourism, industry, R&D’.
Detta kan i alla händelser bara förstås som att kapitaltillskott enligt denna stödordning var avsedda att användas tillsammans med betydande privata bidrag (minst 70 %) för ”projekt” som skulle främja syftena med stödordningen, som uppgavs vara ”turism, industri, FoU”.
The capital increases at issue in this decision do not meet this formal condition and can consequently not be covered by the national legal provisions that were submitted to the ESA, irrespective of whether these measures constituted a proper aid scheme and if so whether it applied beyond 1994.
De kapitaltillskott detta beslut handlar om uppfyller inte detta formella krav och kan därför inte omfattas av de nationella rättsregler som översändes till Eftas övervakningsmyndighet, oberoende av om dessa åtgärder utgjorde en regelrätt stödordning och om så var fallet om den var tillämplig efter 1994.
Consequently, the State aid given in the form of capital increases to ÅI constitutes new aid.
Det statliga stöd som givits ÅI i form av kapitaltillskott utgör följaktligen nytt stöd.
As the aid has been put into effect without prior approval by the Commission as required by Article 108 TFEU, it is unlawful.
Eftersom stödet har genomförts utan att ha godkänts på förhand av kommissionen i enlighet med artikel 108 i EUF-fördraget är det olagligt.
ADDITIONAL COMMENT ON RECENT DECISIONS BY FINLAND’S SUPREME ADMINISTRATIVE COURT
YTTERLIGARE KOMMENTAR TILL NYLIGEN FATTADE BESLUT AV HÖGSTA FÖRVALTNINGSDOMSTOLEN I FINLAND
It should also be noted that two measures granted by the LG to ÅI have recently been annulled by a national Finnish court.
Det bör också noteras att två åtgärder som landskapsregeringen beviljat ÅI nyligen har ogiltigförklarats av en finsk domstol.
The measures are (i) capital increase C-XI paid to ÅI in 2007 (see comment at recital 16 above) and (ii) a 2006 loan guarantee that was never implemented.
Åtgärderna är i) kapitaltillskott C-XI (se kommentar i skäl 16) som verkställdes till förmån för ÅI 2007 och ii) en lånegaranti från 2006 som inte verkställdes.
By decision of 6 April 2011 the Supreme Administrative Court ruled on whether the LG’s decisions were taken in compliance with national administrative rules.
Genom beslut av den 6 april 2011 tog Högsta förvaltningsdomstolen ställning till om landskapsregeringen fattade sina beslut i enlighet med nationella administrativa bestämmelser.
However, in doing so, the Court also assessed whether there were sufficient indications that the measures constituted State aid, meaning that the local authorities should have notified them to the Commission before putting them into effect.
I det sammanhanget bedömde förvaltningsdomstolen bland annat om det fanns tillräckliga indikationer på att åtgärderna utgjorde statligt stöd som de lokala myndigheterna i så fall borde ha anmält till kommissionen innan de genomfördes.
The Court finds that all criteria of State aid are met prima facie.
Högsta förvaltningsdomstolen anser att samtliga kriterier för statligt stöd förefaller vara uppfyllda vid ett första påseende.
The Court also analysed Finland’s claim that the measures — if they did constitute aid — would be covered by the national rules that applied prior to accession and consequently qualify as ‘existing aid’.
Den analyserade också Finlands påstående att åtgärderna – om de utgör stöd – skulle omfattas av de nationella bestämmelser som gällde före anslutningen och därmed vara ”befintligt stöd”.
In doing so, the Court made an in-depth assessment of the national rules and found that, irrespective of whether these rules amounted to genuine State aid schemes or not, the decisions of the local authorities did not comply with the formal requirement under the national rules, mainly owing to the reasons presented above by the Commission.
Förvaltningsdomstolen har gjort en ingående bedömning av de nationella bestämmelserna och konstaterat att de lokala myndigheternas beslut, oberoende av om bestämmelserna utgjorde verkliga statliga stödordningar eller inte, inte uppfyllde det formella kravet enligt de nationella bestämmelserna.
Therefore the conclusions of the national Supreme Administrative Court are in accord with those of the Commission that the capital injection C-XI under investigation includes new State aid.
Högsta förvaltningsdomstolens slutsatser tycks alltså förenliga med kommissionens slutsats att kapitaltillskott C-XI utgör nytt statligt stöd.
COMPATIBILITY
FÖRENLIGHET MED DEN INRE MARKNADEN
Finland has argued in general terms that the measures, if found to constitute new State aid, would nevertheless be compatible with the internal market because the purpose of ÅI’s activities, as financed by the aid, was to facilitate the development of the region and create new jobs.
Finland har generellt hävdat att åtgärderna, även om de konstateras utgöra nytt statligt stöd, ändå är förenliga med den inre marknaden eftersom syftet med ÅI:s verksamhet, finansierad med hjälp av stödet, var att främja regionens utveckling och skapandet av nya arbetstillfällen.
State aid, although in principle prohibited, will nevertheless be considered compatible with the internal market in the circumstances mentioned in Article 107(2) TFEU and may be considered compatible if it is used to achieve the objectives mentioned in Article 107(3).
Statligt stöd är visserligen i princip förbjudet men ska ändå anses vara förenligt med den inre marknaden under de omständigheter som anges i artikel 107.2 i EUF-fördraget, och kan anses vara förenligt om det tjänar de syften som anges i artikel 107.3.
The only ground for compatibility that can be envisaged in this case is 107(3)(a) TFEU, which allows for aid to promote the economic development of areas where the standard of living is abnormally low or where there is serious unemployment, or Article 107(3)(c) TFEU, which provides that State aid may be authorised to facilitate the development of certain economic areas.
De enda grunder för förenlighet som är tänkbara i det här fallet är artikel 107.3 a i EUF-fördraget, som tillåter stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning, eller artikel 107.3 c i EUF-fördraget som tillåter statligt stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter.
Under the regional aid rules applicable to Finland at that time (the Regional Aid Maps 2000-2006 and 2007-2013), the City of Mariehamn where iTiden is located was in any event not eligible for such aid.
Enligt de regler för regionalstöd som var tillämpliga på Finland vid den aktuella tidpunkten (regionalstödskartorna för 2000–2006 och 2007–2013) var Mariehamns stad, där iTiden är belägen, i alla händelser inte berättigad till sådant stöd.
This means that even if the aid could be said to be assigned to that project, it could not be deemed compatible.
Det betyder att även under hypotesen att stödet skulle kunna sägas vara avsett för det projektet kan det inte anses vara förenligt med den inre marknaden på grundval av dessa bestämmelser.
In addition, the Commission notes that Finland has not shown that any of the conditions for compatibility under the regional aid rules (regarding e.g. the form of aid, eligible costs or maximum aid intensities) are met.
Kommissionen konstaterar vidare att Finland inte har visat att något av villkoren för förenlighet enligt reglerna för regionalstöd (bland annat vad gäller stödtyp, stödberättigande kostnader eller högsta tillåtna stödnivåer) är uppfyllda.
Nor can the aid be considered compatible with the internal market under any of the other Guidelines and Communications adopted by the Commission with regard to the application of Article 107(3)(c) TFEU or directly under that Article.
Stödet kan varken anses vara förenligt med den inre marknaden på grundval av några av de övriga riktlinjer och meddelanden som kommissionen antagit med avseende på tillämpningen av artikel 107.3 c i EUF-fördraget eller direkt med stöd av den artikeln.
The Finnish authorities have not provided any specific argument or evidence enabling the Commission to approve those measures as compatible under any provision of the TFEU.
Finland har inte anfört några konkreta argument eller bevis som skulle göra det möjligt för kommissionen att anse det statliga stödet som förenligt med någon bestämmelse i EUF-fördraget.
RECOVERY OF THE AID
ÅTERKRAV
FINLAND’S ARGUMENTS
ARGUMENTEN FRÅN FINLAND
Article 14(1) of Regulation (EC) No 659/1999 provides that ‘where negative decisions are taken in cases of unlawful aid, the Commission shall decide that the Member State concerned shall take all necessary measures to recover the aid from the beneficiary […]. The Commission shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Community law.’ The natural consequence is therefore that the measures that constitute unlawful State aid to ÅI should be recovered.
I artikel 14.1 i förordning (EG) nr 659/1999 föreskrivs följande: ”Vid negativa beslut i fall av olagligt stöd skall kommissionen besluta att den berörda medlemsstaten skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren […]. Kommissionen skall inte återkräva stödet om detta skulle stå i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten.”. Den naturliga konsekvensen av detta är att det stöd som utgör olagligt statligt stöd till ÅI bör återkrävas.
Finland has, however, argued that the Commission should refrain from ordering recovery in this case, because Finland had legitimate expectations that the aid was lawful under the alleged pre-accession schemes and that recovery would be contrary to a principle of Community law.
Finland har dock hävdat att kommissionen bör avstå från att förordna om återkrav i det här fallet eftersom Finland hade berättigade förväntningar om att stödet var lagligt på grundval av de aktuella stödordningar som infördes före anslutningen och att ett återkrav därför skulle strida mot en princip i gemenskapsrätten.
The Commission notes that Finland has formally argued legitimate expectations only as regards the LG.
Kommissionen noterar att Finland formellt gjort gällande berättigade förväntningar endast på landskapsregeringens vägnar.
Legitimate expectations on behalf of the beneficiary were not expressly argued.
Berättigade förväntningar på stödmottagarens vägnar har inte uttryckligen åberopats.
In any event, the Commission cannot accept this argument.
Kommissionen kan under alla omständigheter inte godta detta argument.
As regards the capital increases, the Commission has shown above that, irrespective of what ÅI or anyone else may have had reason to believe about the legal status of the alleged share subscription scheme in relation to State aid rules, they did not even comply with the formal conditions of the alleged scheme as it had been notified to ESA.
Vad gäller kapitaltillskotten har kommissionen visat ovan att oavsett vad ÅI eller någon annan kan ha haft anledning att anta om den rättsliga statusen för stödordningen om aktieteckning med avseende på reglerna för statligt stöd, uppfyllde de i alla händelser inte ens de formella villkoren i den stödordningen såsom den hade anmälts till Eftas övervakningsmyndighet.
It is thus not possible to argue that ÅI could benefit from a legitimate expectation as to the lawfulness of the capital increases, since these could not have been covered by the national rules in relation to which Finland claims to have had legitimate expectations.
Därför är det inte möjligt att hävda att ÅI kan ha berättigade förväntningar om att kapitaltillskotten är lagliga, eftersom de inte skulle ha kunnat omfattas av de nationella bestämmelserna beträffande vilka Finland har hävdat att berättigade förväntningar uppstått.
Concerning the loan guarantees, the Commission has shown that the guarantee scheme had been substantively altered even before the granting of the guarantees at issue in this decision.
Vad gäller lånegarantierna har kommissionen visat att garantiordningen hade ändrats väsentligt redan före beviljandet av de garantier som är föremål för detta beslut.
These alterations, made by the Åland authorities, have not been notified to the Commission.
Dessa ändringar, som gjorts av de åländska myndigheterna, har inte anmälts till kommissionen.
The consequence is that any guarantees granted under the national rules that made up the original scheme have to be considered new aid.
Följden är att eventuella garantier som beviljats på grundval av de nationella bestämmelser som utgjorde den ursprungliga stödordningen måste betraktas som nytt stöd.
It is well-established that no beneficiary of aid can legitimately expect that aid that should have been notified to the Commission under Article 108 TFEU but has not been so, is lawful [35].
Det är en väletablerad princip att ingen stödmottagare kan ha berättigade förväntningar på att ett stöd är lagligt om det borde ha anmälts till kommissionen enligt artikel 108 i EUF-fördraget men så inte skett [35].
In summary, both the guarantees and the capital increases constitute new State aid that should have been notified to the Commission before implementation.
Sammanfattningsvis utgör såväl garantierna som kapitaltillskotten nytt statligt stöd som borde ha anmälts till kommissionen innan det genomfördes.
It is established case law [36] that a Member State whose authorities have granted aid contrary to the procedural rules laid down in Article 108 TFEU may not rely on the legitimate expectations of the aid recipients in order to justify a failure to comply with the obligation to take the steps necessary to implement a Commission decision instructing it to recover the aid.
Det följer av fast rättspraxis [36] att en medlemsstat vars myndigheter har beviljat statligt stöd i strid med förfarandereglerna i artikel 108 i EUF-fördraget inte kan åberopa stödmottagarnas berättigade förväntningar för att berättiga sin underlåtenhet att iaktta skyldigheten att vidta de åtgärder som krävs för att verkställa ett beslut av kommissionen om återkrav av stödet.
If national authorities were able to rely on their own unlawful conduct, they would completely invalidate Articles 107 and 108 of the TFEU and deprive decisions taken by the Commission under these provisions of their effectiveness.
Om nationella myndigheter skulle tillåtas åberopa sitt eget lagstridiga handlande skulle artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget sättas ur spel och beslut som fattas av kommissionen med stöd av dessa bestämmelser bli verkningslösa.
The same principle must necessarily apply when the national authorities argue that they themselves had a legitimate expectation about the legality of the measures, but did not notify them to the Commission although the measures constituted new aid [37].
Samma princip måste nödvändigtvis gälla när de nationella myndigheterna hävdar att de själva hade berättigade förväntningar om att åtgärderna var lagliga men inte anmälde dessa till kommissionen trots att åtgärderna utgjorde nytt stöd [37].
Likewise, insofar as the legitimate expectations of ÅI are relevant, the Commission notes that according to established jurisprudence, in view of the mandatory nature of the supervision of State aid by the Commission under Article 108 of the TFEU, undertakings to which aid has been granted may not, in principle, entertain a legitimate expectation that the aid is lawful unless it has been granted in compliance with the procedure laid down in that Article.
Vad beträffar ÅI:s berättigade förväntningar konstaterar kommissionen att det följer av fast rättspraxis att företag som beviljats statligt stöd, med hänsyn till att kommissionens kontroll av statligt stöd enligt artikel 108 i EUF-fördraget är tvingande, i princip inte kan ha berättigade förväntningar på att stödet är lagenligt, såvida det inte har beviljats i enlighet med förfarandet i den artikeln.
A diligent businessman should normally be able to determine whether that procedure has been followed [38].
En aktsam näringsidkare bör normalt sett kunna avgöra om detta förfarande har följts [38].
The Commission points out that no firm was in a better position than ÅI to have insight into the actions of the LG concerning the alleged aid schemes, since the LG is its main shareholder and is represented on the ÅI board by individuals who are also members of the LG executive.
Kommissionen vill även påpeka att inget bolag hade bättre förutsättningar än ÅI att ha insyn i landskapsregeringens åtgärder när det gäller de aktuella stödordningarna, eftersom landskapsregeringen är dess största aktieägare och är företrädd i ÅI:s styrelse genom personer som också är medlemmar av ledningen för landskapsregeringen.
This argument is corroborated by the fact that, as shown above in connection with the capital increases, representatives of ÅI and the LG regularly exchange information.
Detta styrks ytterligare av det förhållandet att företrädare för ÅI och landskapsregeringen regelbundet utbyter information, såsom visas ovan i samband med kapitaltillskotten.
Therefore, even though the Finnish authorities have not expressly argued legitimate expectation on behalf of the aid beneficiary, the Commission believes that ÅI cannot claim any legitimate expectation in the present case.
Följaktligen anser kommissionen att ÅI inte kan åberopa berättigade förväntningar i detta fall, även om detta inte uttryckligen åberopats av Finland på stödmottagarens vägnar.
Finally, the Commission has never given either Finland or the aid beneficiary any precise assurance that the measures at issue would not be State aid or would be compatible aid, which might create expectation to that effect [39].
Slutligen har kommissionen aldrig givit vare sig Finland eller stödmottagaren någon tydlig försäkran om att ifrågavarande åtgärder inte skulle utgöra statligt stöd eller att de skulle utgöra förenligt stöd vilken skulle ha kunnat ge upphov till berättigade förväntningar i det avseendet [39].
Finland has further argued that in the event of a recovery of aid granted through the capital increases, the aid element should not necessarily be the whole amount of the capital provided, but rather (by analogy with the calculation of the aid element in guarantees), the cost to ÅI of finding alternative investment on the markets.
Finland har vidare gjort gällande att stödinslaget, vid ett återkrav som gäller stöd som beviljats genom kapitaltillskotten, inte nödvändigtvis bör vara hela det beviljade kapitalbeloppet, utan snarare (analogt med beräkningen av stödinslaget i garantier), ÅI:s kostnad för att hitta alternativa investeringar på marknaden.
In this respect, Finland has suggested that the cost of such alternative funding could be established by reference to the 7 % expected return on investment for office property as established in the KPMG report.
I det sammanhanget har Finland påpekat att kostnaden för en sådan alternativ finansiering skulle kunna fastställas med hänvisning till den förväntade avkastning på 7 % på investeringar i kontorsfastigheter som fastställs i rapporten från KPMG.
The Commission cannot accept this view.
Kommissionen kan inte godta denna uppfattning.
It is certainly correct, as a general proposition, that State aid in a given case is constituted by the difference between the advantage (in the form of funding) that the firm has effectively received from State resources and what it would have been able to obtain on the capital markets.
Det stämmer förvisso rent allmänt att statligt stöd i ett givet fall utgörs av skillnaden mellan den fördel (i form av finansiering) som faktiskt beviljats ett företag med hjälp av statliga medel och vad företaget hade kunnat få på kapitalmarknaderna.
Consequently, ‘by repaying the aid, the recipient forfeits the advantage which it had enjoyed over its competitors on the market, and the situation prior to payment of the aid is restored’ [40].
Därför har den situation som rådde innan stödet beviljades återställts när det olagliga och oförenliga stödet väl har återbetalats av förmånstagaren, som därigenom förlorar den fördel som han har haft på marknaden i förhållande till sina konkurrenter, och den situation som förelåg innan stödet lämnades återställs [40].
Anyone making an investment, be it by providing credit or by taking an equity stake in a firm, will seek to have a return on his investment that is commensurate with the risk.
Den som gör en investering, antingen genom att tillhandahålla krediter eller förvärva en andel i ett företag, strävar efter en avkastning på sin investering som står i proportion till risken.
When the aid is given in the form of a credit at a cost below markets costs (which is the case for a guaranteed loan when the total financial cost is lower than the interest rate of a market loan) to a firm that is not excluded from the loan market and that would thus, as an alternative to the aid, have been able to take out a loan at market rate, it is clear that the reparative purpose of the recovery can be achieved by making the firm pay the difference (with interest), thus putting it back on a par with its competitors.
När stöd ges i form av en kredit till en kostnad som är lägre än de marknadsmässiga kostnaderna (vilket är fallet för ett garanterat lån när den totala finansiella kostnaden är lägre än räntan på ett marknadsmässigt lån) till ett företag som inte är uteslutet från lånemarknaden och därför, som ett alternativ till stödet, skulle ha kunnat ta upp ett lån till marknadsränta, är det klart att återkravets korrigerande syfte kan uppnås genom att företaget åläggs att betala mellanskillnaden (jämte ränta) och därmed återigen kommer på jämställd fot med sina konkurrenter.
The situation is different for equity investments.
Situationen är annorlunda när det gäller kapitalinvesteringar.
The return here is not dependent on the firm’s willingness to pay (as in the case of a loan) but is entirely a factor of the inherent profitability of the firm’s business model.
I det fallet är avkastningen inte beroende av företagets villighet att betala (som i fallet med ett lån), utan betingas helt och hållet av den inneboende lönsamheten i företagets affärsmodell.
Unless the private investor believes that the business will adequately remunerate the risk it entails, he will not make the investment but put his money elsewhere.
Om den privata investeraren inte är övertygad om att affärsverksamheten kommer att kompensera tillräckligt för den risk den innebär, kommer han inte att göra investeringen utan placera sina pengar någon annanstans.
In other words the Commission cannot accept that the company would have been able to get the same money in the capital market to increase its capital by offering a higher remuneration because its expected performance did not allow it to offer this higher remuneration to any equity investor.
Kommissionen kan med andra ord inte godta synsättet att ÅI skulle ha kunnat erhålla samma belopp på kapitalmarknaden genom att erbjuda en högre avkastning, eftersom företagets resultat inte gjorde det möjligt att åstadkomma en högre avkastning.
The counterfactual, i.e. the situation in the absence of aid which the recovery is intended to restore or bring about, is thus that no capital would have been invested at all.
Den kontrafaktiska situationen, det vill säga den situation i avsaknad av stöd som återkravet är avsett att återställa eller åstadkomma, är således att inget kapital skulle ha investerats över huvud taget.
The aid to be recovered is therefore the full amount of the capital increases.
Det stöd som ska återkrävas är därför det fulla beloppet av kapitaltillskotten.
The Commission can consequently not accept Finland’s view as regards the aid element in the capital increases.
Därför kan kommissionen inte godta Finlands ståndpunkt vad gäller stödinslaget i kapitaltillskotten.