natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Commission Decision of 29 January 2004 in aid case NN 33/03
Kommissionens beslut av den 29 januari 2004 i stödärende NN 33/03
Alongside other measures, the Commission approved a one-off aid of 100 % for the disposal costs of specified risky slaughterhouse waste that had accumulated from October 2000 to September 2001 as a result of the ban on feeding meat and bone meal.
Vid sidan av andra åtgärder godkände kommissionen ett engångsstöd på 100 % för de kostnader för bortskaffande av specificerat riskfyllt slaktavfall som hade uppstått inom sammanslutningens område till följd av förbudet mot utfodring med djurmjöl under perioden oktober 2000–september 2001.
However, the beneficiaries of the aid were considered to be the slaughterhouses and not the ZT.
Här ansågs emellertid inte ZT vara stödmottagare, utan slakterierna.
Commission Decision of 6 July 2004 in aid case N 15/04
Kommissionens beslut av den 6 juli 2004 i stödärende N 15/04
However, in the case of the processing costs, the owners of farmed animals have to make a contribution of 25 per cent.
När det gäller bearbetningskostnader måste emellertid djurhållningsproducenter betala en egen avgift på 25 %.
As the aid compensated for a proportion of the charges fixed in advance (100 % for collection and 75 % for processing), the Commission concluded that it went exclusively to farmers and did not create any economic advantage for the ZT.
Eftersom stödet kompenserar för en proportionell andel av de förutbestämda avgifterna (100 % för insamling och 75 % för bearbetning), har kommissionen dragit slutsatsen att denna stödordning enbart gynnar jordbrukarna och inte genererar någon ekonomisk förmån för ZT.
Relationship between the approved aid schemes NN 33/03 and N 15/04 and the annual contributions
Förhållandet mellan de tillåtna stöden NN 33/03 och N 15/04 respektive de årliga bidragen
Both aid schemes (‘the agricultural aid’) are entered as income in the ZT’s books.
De båda tillåtna stöden (nedan kallade jordbruks- och skogsbruksstöden) bokförs som intäkter i ZT:s räkenskaper.
Consequently the losses shown in recial 36 not including the annual contributions already take into account the fact that the ZT received agricultural aid as income.
När det gäller de förluster som föreligger innan de årliga bidragen har erhållits enligt skäl 36 har det därför redan beaktats att ZT har mottagit jordbruks- och skogsbruksstöd som intäkter.
In other words, the ZT received the annual contributions as well as the agricultural aid to finance its outstanding losses.
ZT får alltså de årliga bidragen utöver jordbruks- och skogsbruksstödet för att finansiera resterande förluster.
REASONS FOR INITIATING THE PROCEDURE
SKÄL TILL ATT FÖRFARANDET INLEDDES
The complainant maintains that the ZT could not survive economically if its members did not cover the annual losses arising from the disposal of internal and external material by paying annual contributions.
Den klagande anser att ZT inte skulle kunna överleva ekonomiskt om inte sammanslutningens medlemmar betalade ett årligt bidrag för de årliga förluster som uppstår till följd av bortskaffandet av internt och externt material.
The ZT, with a monopoly for the disposal of internal material and thus no competition, offered below-market prices on the open markets for external material.
ZT, som enligt den klagande har monopol på bortskaffande av internt material och därmed inte bedriver någon konkurrensutsatt verksamhet, erbjuder priser som ligger under marknadspriserna på de öppna marknaderna för externt material.
The ZT’s price policy was only oriented towards maximising utilisation at its plants, which have high spare capacity.
ZT:s prispolitik anses bara vara inriktad på att utnyttja kapaciteten i sammanslutningens anläggningar som har mycket fri kapacitet.
The complainant sees many kinds of distortion of competition that arise through the annual contribution payments.
Den klagande menar att de årliga bidragen resulterar i att marknaden snedvrids på många olika sätt.
In particular it criticised the ZT’s pricing for category 3 material and in the invitation to tender for the disposal contract in Northern and Central Hessen:
Framför allt kritiserar den klagande ZT:s prissättning för kategori 3-material och i samband med anbudet inom ramen för anbudsförfarandet avseende bortskaffningsuppdraget i Nord- och Mittelhessen:
The ZT offered to dispose of slaughterhouse waste at charges which were not dependent on the quantity processed but at a fixed price per animal.
ZT erbjuder sig inte att bortskaffa slaktavfall till en avgift som motsvarar den bearbetade mängden, utan ett fast pris per djur.
This makes it attractive for smaller slaughterhouses to dispense with separation, as separating controlled and uncontrolled goods involves higher costs than for larger and better equipped slaughterhouses, and to hand over category 3 material to the ZT together with category 1 and 2 slaughterhouse waste.
För mindre slakterier blir det mer kostsamt att separera kategori 3-material från kategori 1- och kategori 2-material än för större och mer välutrustade slakterier, och det blir därför också mer attraktivt för dem att avstå från separering och lämna kategori 3-material tillsammans med slaktavfall från kategori 1 och 2 till ZT.
The ZT thus offers to dispose of slaughterhouse waste at prices that do not cover its costs because it does not include in its charges the additional costs arising from processing category 3 material at the same time.
Den klagande anser därför att ZT erbjuder bortskaffande av slaktavfall till priser som inte täcker kostnaderna, eftersom sammanslutningen inte räknar in de extrakostnader som uppstår för den gemensamma bearbetningen av kategori 3-material i sina avgifter.
In the tendering procedure for the disposal of controlled goods in Northern and Central Hessen, the ZT was able to win the contract only because its fixed costs for maintaining reserve capacity were already covered by the annual contribution and it was therefore able to offer lower rates of charges.
Endast ZT anses ha kunnat vinna anbudsförfarandet för bortskaffande av kategori 1- och kategori 2-material i Nord- och Mittelhessen, eftersom sammanslutningen redan har täckt sina fasta kostnader för att tillhandahålla kapacitet genom det årliga bidraget och därmed har kunnat erbjuda lägre avgiftsnivåer.
Germany contends, on the other hand, that the annual contribution was necessary to cover ZT’s costs arising from its obligation to provide reserve capacity to cope with epidemics.
Tyskland menar däremot att det årliga bidraget är nödvändigt för att täcka de kostnader som uppstår för ZT till följd av skyldigheten att tillhandahålla reservkapacitet.
In support, Germany submitted an expert study from the Fraunhofer Institute of March 2007 [21] (‘the Fraunhofer study’) to show that the cost of the epidemic reserve amounted to 50 % of the total capacity costs.
För detta syfte inkom Tyskland också med ett utlåtande från Fraunhofer-Institut [21] från mars 2007 (nedan kallat Fraunhoferutlåtandet) för att visa att kostnaderna för reservkapaciteten uppgår till ca 50 % av de totala kapacitetskostnaderna.
It was also argued that the annual contribution was necessary to cover the clean-up costs for contaminated sites.
Det årliga bidraget ansågs också vara nödvändigt för att täcka saneringskostnaderna för gamla anläggningar.
In its provisional examination the Commission initially found that the annual contributions provide an economic advantage for the ZT, as they reduce its current expenditure, and that the other criteria for the existence of aid were met.
Vid sin preliminära prövning konstaterade kommissionen inledningsvis att de årliga bidragen till ZT i princip medförde en ekonomisk förmån, eftersom de reducerade ZT:s löpande utgifter, och att även de andra kriterierna för stöd förelåg.
The Commission pointed out that such aid is generally prohibited.
Kommissionen påpekade att sådana driftsstöd i regel är förbjudna.
It went on to spell out its doubts as to whether the annual contribution could be justified as compensation for maintaining an epidemic reserve.
Därefter uttryckte kommissionen sina tvivel om i vilken omfattning det kan motiveras att det årliga bidraget kan utgöra kompensation för tillhandahållandet av reservkapacitet.
The Commission based its argument on the four criteria laid down in the Altmark judgment [22]:
Här grundade sig kommissionen på de fyra kriterierna i Altmarkdomen [22]:
The recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and those obligations must be clearly defined.
Det företag som får stöd ska faktiskt ha ålagts skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, och dessa skyldigheter ska vara klart definierade.
The parameters on the basis of which compensation is calculated should be drawn up objectively and transparently in advance.
De parametrar som används vid beräkning av ersättningen ska vara fastställda i förväg på ett objektivt och öppet sätt.
The compensation should not exceed what is necessary to cover, wholly or partially, the costs of fulfilling public service obligations taking account of the income obtained and an appropriate profit from the fulfilment of these obligations.
Ersättningen får inte överstiga vad som krävs för att täcka alla eller en del av de kostnader som har uppkommit i samband med skyldigheterna att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid har erhållits och till en rimlig vinst.
Where the undertaking that is to discharge public service obligations is not chosen in a public procurement procedure that would allow for the selection of the tenderer capable of providing those services at the least cost to the community, the level of compensation needed must be determined on the basis of an analysis of the costs which a typical, well run undertaking would have incurred in discharging those obligations.
När det företag som ges ansvaret för att tillhandahålla de allmännyttiga tjänsterna i ett konkret fall inte har valts ut efter ett offentligt upphandlingsförfarande som gör det möjligt att välja den anbudsgivare som kan tillhandahålla dessa tjänster till den lägsta kostnaden för det allmänna, ska den ersättningsnivå som behövs fastställas på grundval av en undersökning av de kostnader som ett genomsnittligt och välskött företag som är lämpligt utrustat skulle ha åsamkats vid fullgörandet av skyldigheten att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.
On the question of the existence of a service of general economic interest, the Commission expressed doubts as to whether there is a public interest in the provision of an epidemic reserve since, under the polluter pays principle, farmers are under an obligation to dispose of fallen stock and slaughterhouse waste and are supported by the abovementioned aid approved by the Commission under the TSE Community guidelines.
När det gäller frågan om förekomsten av en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse uttryckte kommissionen tvivel om det kan ligga i allmänhetens intresse att reservkapacitet tillhandahålls, eftersom jordbrukarna är skyldiga att bortskaffa avlivade eller självdöda djur och slaktavfall enligt principen om att förorenaren ska betala och dessa gynnas av ovannämnda stöd som har godkänts av kommissionen.
It is also questionable whether the annual contribution is necessary since the practice of other German states shows that the plants of private operators have sufficient spare capacity to cope with animal epidemics without receiving additional compensation for providing it.
Dessutom kan man fråga sig om det årliga bidraget är nödvändigt. Praxis i de andra tyska delstaterna visar nämligen att de privata aktörernas anläggningar har tillräcklig reservkapacitet vid eventuella djursjukdomar, utan att de behöver få någon extra kompensation för att de tillhandahåller denna kapacitet.
The Commission also doubted whether the Verbandsordnung governing the ZT fulfils the requirements of a transparent entrustment act since, before 2010, the provision of an epidemic reserve was not defined as a public interest obligation to be provided by the ZT and because it did not set out the necessary parameters for calculating the cost.
Kommissionen tvivlade också på om ZT:s Verbandsordnung uppfyllde kraven för ett öppet beslut om tilldelning, eftersom det före 2010 varken hade definierats att ZT skulle tillhandahålla reservkapacitet i enlighet med skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster eller hade angetts några nödvändiga parametrar för kostnadsberäkning.
Regarding the need for a compensation payment, the Commission raised the question as to whether the annual contributions do not, in fact, finance the losses arising from unprofitable spare capacity.
När det gäller frågan om en sådan kompensation var nödvändig undrade kommissionen om de årliga bidragen inte i själva verket finansierade de förluster som uppstår till följd av olönsam fri kapacitet.
It is questionable whether an additional annual contribution is necessary if in other German states all the costs are covered by the charges paid by polluters.
Man kan undra om det verkligen krävs ett extra årligt bidrag när förorenarna täcker alla sina kostnader genom avgifter i de andra delstaterna.
Since the ZT was not selected through a public invitation to tender, it is doubtful whether the ZT is a typical well run undertaking.
Eftersom ZT inte hade valts på grundval av ett offentligt anbudsförfarande är det tveksamt om ZT är ett genomsnittligt och välskött företag.
Consequently the Commission came to the provisional conclusion that a detailed examination was needed to ascertain whether the annual contribution to the ZT is actually necessary to ensure that there is an epidemic reserve or whether the market itself would not provide sufficient free plant capacity in the event of an epidemic.
Kommissionen drar följaktligen den preliminära slutsatsen att det måste prövas specifikt om det årliga bidraget till ZT för tillhandahållandet av reservkapacitet faktiskt är nödvändigt eller om marknaden själv inte har tillräckligt med fri anläggningskapacitet vid eventuella fall/utbrott av sjukdom.
Finally doubts were cast on Germany’s argument that the annual contributions could be justified as compensation for the clean-up costs of contaminated sites.
Slutligen ifrågasattes Tysklands argumentation om att de årliga bidragen kunde motiveras med att de utgjorde kompensation för saneringskostnaderna för gamla anläggningar.
Under paragraph 132 of the Community guidelines on State aid for environmental protection of 1 April 2008 [23] (‘the environmental aid guidelines’), such aid can only be deemed compatible with the internal market if the beneficiary cannot be made liable under national law, which apparently is not the case in this instance.
Enligt punkt 132 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till miljöskydd av den 1 april 2008 (nedan kallade riktlinjerna för stöd till miljöskydd) [23] kan ett sådant stöd principiellt sett endast anses vara förenligt med den inre marknaden om stödmottagaren inte är ansvarig enligt den tillämpliga lagstiftningen i de enskilda medlemsstaterna, vilket inte förefaller vara aktuellt i detta fall.
NATIONAL COURT PROCEEDINGS
FÖRFARANDEN VID NATIONELLA DOMSTOLAR
In its judgment of 16 December 2010 the highest German administrative court, the BVerwG held that the 2010 contributions were not state aid under the terms of Article 107(1) TFEU, since the Altmark criteria were met.
I sin dom av den 16 december 2010 slår BVerwG fast att det årliga bidraget för 2010 inte utgör något statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget, eftersom Altmarkkriterierna är uppfyllda.
The BVerwG did not make any pronouncement on earlier contributions because it took the view that the appeal was not admissible with respect to the contributions paid prior to 2010.
BVerwG yttrade sig inte om tidigare årliga bidrag, eftersom domstolen ansåg att talan inte kunde upptas till sakprövning i fråga om de årliga bidrag som utbetalats före 2010.
First Altmark criterion
Det första Altmarkkriteriet
The BVerwG held that the disposal of animal by-products under the animal by-products Regulation and § 3(1) of the TierNebG constitutes a service of general economic interest and includes the provision of reserve capacity in the event of epidemics.
Enligt BVerwG utgör bortskaffandet av animaliska biprodukter en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse i enlighet med förordningen om animaliska biprodukter och § 3 första stycket TierNebG och omfattar även tillhandahållande av reservkapacitet.
The BVerwG distinguished between capacity that is used for normal operations, including spare operational capacity, and idle capacity that is normally unused.
BVerwG skiljer mellan kapacitet som utnyttjas för normal drift, inklusive fri driftskapacitet, och kapacitet som normalt inte utnyttjas.
If the annual contributions covered the costs of normal capacity, including an essential epidemic reserve, the BVerwG would agree that the annual contributions were state aid because of the polluter pays principle.
Om de årliga bidragen täcker kostnaderna för den normala kapaciteten, inklusive den fria driftskapaciteten, skulle BVerwG godta synsättet att det årliga bidraget utgör ett statligt stöd med stöd av principen om att förorenaren ska betala.
However, if the annual contributions only covered the costs of the spare capacity that is held solely for the outbreak of an epidemic, they would not constitute state aid.
Om däremot de årliga bidragen täckte kostnaderna för den fria kapacitet som enbart reserverats för eventuella sjukdomsfall, skulle det årliga bidraget inte utgöra något statligt stöd.
It is of no significance that the spare capacity may be higher than dictated by operational requirements because, by its very nature, it is not normally being used.
I samband med detta ansågs det vara ovidkommande att den fria kapaciteten kan vara större än vad som krävs med hänsyn till driften, eftersom det ligger i sakens natur att den normalt inte utnyttjas.
Only if there were indications that the spare capacity had also been used for normal operations (e.g. for the disposal of category 3 material) would a different conclusion follow.
En annan slutsats skulle endast kunna dras om det fanns indikationer på att den fria kapaciteten utnyttjades även vid normal drift (t.ex. för bortskaffande av kategori 3-material).
However, as this did not seem to be the case, the annual contributions were only compensating the costs arising from the public service obligation to provide an epidemic reserve.
Eftersom detta uppenbarligen inte var aktuellt här, utgjorde det årliga bidraget endast kompensation för de kostnader som uppstått till följd av skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster i form av reservkapacitet.
Second Altmark criterion
Det andra Altmarkkriteriet
Third Altmark criterion
Det tredje Altmarkkriteriet
The modified § 9 of the Verbandsordnung ensured that the annual contributions only compensated for the cost of providing of providing the epidemic reserve.
Genom den ändrade § 9 i Verbandsordnung ska det säkerställas att det årliga bidraget endast syftar till att kompensera för kostnaderna för att tillhandahålla reservkapacitet.
Moreover, the BVerwG noted that the decision on the size of the reserve was not a business decision that had to be taken on the basis of its economic cost-effectiveness.
När det gäller beslutet om reservkapacitetens omfattning anses det inte utgöra något affärsmässigt beslut som måste fattas med hänsyn till den ekonomiska lönsamheten.
By its very nature, keeping reserve capacity for the outbreak of an epidemic is uneconomic because the cost of this reserve is disproportionate to the likelihood of large-scale outbreaks of animal disease.
Det anses ligga i sakens natur att det är ekonomiskt olönsamt att tillhandahålla reservkapacitet, eftersom kostnaderna för denna fria kapacitet inte står i relation till sannolikheten för ett omfattande utbrott av en djursjukdom.
Fourth Altmark-criterion
Det fjärde Altmarkkriteriet
The BVerwG held that it was not possible to apply the fourth Altmark-criterion in this case because the disposal of category 1 and category 2 material is performed separately from the disposal of category 3 material.
Enligt BVerwG kan det fjärde Altmarkkriteriet inte tillämpas på detta fall, eftersom kategori 1- och kategori 2-material bortskaffas separat från kategori 3-material.
There is no overlap between the public and the commercial services provided by the ZT while, in the Altmark-case, a private bus company was subject to a large number of public service requirements (e.g. concerning number of stops and timetable) that substantially changed the way in which the underlying transport service was performed.
Det förekommer ingen överlappning mellan de offentliga och kommersiella tjänster som ZT tillhandahåller. I fallet Altmark hade däremot ett privat bussföretag ålagts skyldigheten att tillhandahålla ett stort antal allmännyttiga tjänster (t.ex. när det gäller antalet stopp och tidtabell), vilket i hög grad påverkade det sätt som den grundläggande transporttjänsten tillhandahölls på.
The annual contributions to the ZT therefore served to compensate it for the cost of providing a public service outside the market.
De årliga bidragen till ZT syftade sålunda till att kompensera för kostnaderna för en offentlig tjänst som tillhandahålls utanför marknaden.
The BVerwG also held that a public body is entitled to carry out its public-interest tasks by itself without being obliged to have recourse to private service providers.
Vidare anser BVerwG att en myndighet får utföra de uppgifter av allmänintresse som åligger dem, utan att behöva vända sig till privata tjänsteleverantörer.
As regards the case-law of the Court of Justice on public procurement, the BVerwG stated that a public body was free to decide whether to carry out a service in-house or to procure it from the market [24].
Med hänvisning till domstolens rättspraxis uttalade BVerwG att det står en myndighet fritt att besluta om den ska utföra en uppgift med egna medel eller om den ska införskaffa dessa medel på marknaden [24].
COMMENTS FROM THE COMPLAINANT
DEN KLAGANDES SYNPUNKTER
The complainant argues that the provision of an epidemic reserve is not a service of general economic interest (SGEI) within the meaning of Article 106(2) TFEU because of the polluter pays principle.
Den klagande hävdar att tillhandahållandet av reservkapacitet på grund av principen om att förorenaren ska betala inte utgör någon tjänst av allmänt ekonomiskt intresse i den mening som avses i artikel 106.2 i EUF-fördraget.
Farmers and slaughterhouses can easily be identified as the polluters. Farmers benefit from the effective handling of animal epidemics, as these can pose a threat to their flocks and hence to their assets.
Här var det enkelt att identifiera jordbrukare och slakterier som förorenare: Jordbrukarna gynnas av en effektiv bekämpning av djursjukdomar, eftersom de kan utgöra en risk för deras djurbesättningar och därmed också för deras tillgångar.
And swift and effective handling of epidemics enables the slaughterhouses to continue their business at the normal level.
Om djursjukdomar bekämpas snabbt och effektivt kan slakterierna fortsätta att bedriva sin verksamhet under normal drift.
The polluter pays principle is also recognised in the relevant German legislation, where farmers and slaughterhouses are regularly referred to as polluters who must bear the disposal costs [25].
Principen om att förorenaren ska betala erkänns även i relevant tysk lagstiftning, där jordbrukare och slakterier normalt anges vara de förorenare som ska stå för bortskaffningskostnaderna [25].
The complainant maintains that the ZT only began to claim that it had always been entrusted with the task of providing reserve capacity after the national and Commission investigations got under way.
Den klagande hävdar att ZT gjorde gällande att tillhandahållandet av reservkapacitet alltid hade ingått i sammanslutningens uppgifter först efter det att Tysklands respektive kommissionens undersökningar hade inletts.