natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On 21 December 2010, the decision initiating the procedure was published in the Official Journal of the European Union [5], inviting interested parties to submit their comments.
Den 21 december 2010 offentliggjordes beslutet om att inleda förfarandet i Europeiska unionens officiella tidning [5] och berörda parter uppmanades att inkomma med sina synpunkter.
Between 21 January and 4 April 2011, the Commission received comments on the decision initiating the procedure from 80 interested parties, which are listed in Annex 1 to this Decision.
Under tiden mellan den 21 januari 2011 och den 4 april 2011 mottog kommissionen synpunkter om beslutet om att inleda förfarandet från 80 berörda parter, vilka förtecknas i bilaga 1 till detta beslut.
By letter of 2 March 2011, the Commission received comments from Italy on the decision initiating the procedure.
Genom en skrivelse av den 2 mars 2011 mottog kommissionen kommentarer från Italien om beslutet om att inleda förfarandet.
The Commission then forwarded the third parties' comments to the Italian authorities, which submitted their reactions on 10 June 2011.
Kommissionen översände sedan synpunkterna från de berörda parterna till de italienska myndigheterna, som inkom med sina reaktioner den 10 juni 2011.
On 19 July 2011, a technical meeting was held between the Italian authorities and the Commission.
Den 19 juli 2011 ägde ett tekniskt sammanträde rum mellan de italienska myndigheterna och kommissionen.
By letter dated 15 February 2012, Italy informed the Commission of its intention to adopt new legislation concerning the municipal real estate tax and announced that ICI had been replaced by the Imposta Municipale Propria (hereinafter ‘IMU’) as of 1 January 2012.
Genom en skrivelse av den 15 februari 2012 underrättade Italien kommissionen om sin avsikt att anta ny lagstiftning rörande den kommunala fastighetsskatten och meddelade att ICI ersatts av en enhetlig kommunalskatt (Imposta Municipale Propria, nedan kallad IMU) fr.o.m. den 1 januari 2012.
Following Italy’s adoption of Law No 27 of 24 March 2012, which included new provisions on the IMU exemption for non-commercial entities performing specific activities but left a number of aspects to be defined in future implementing legislation, the Commission sent the Italian authorities a request for information on 16 May 2012.
Med anledning av Italiens antagande av lag nr 27 av den 24 mars 2012 (nedan kallad lag nr 27/2012), som innehåller nya bestämmelser om befrielsen från IMU för icke-kommersiella enheter som bedriver särskilda verksamheter samtidigt som vissa aspekter återstår att fastställas i framtida genomförandelagstiftning, sände kommissionen en begäran om upplysningar till de italienska myndigheterna den 16 maj 2012.
On 27 June 2012, the Commission received additional information from the complainants, including comments on the new IMU legislation.
Den 27 juni 2012 mottog kommissionen ytterligare upplysningar från de klagande, bl.a. synpunkter om den nya IMU-lagstiftningen.
On 6 July 2012, these observations were forwarded to Italy for comment.
Den 6 juli 2012 översändes dessa synpunkter till Italien för kommentarer.
By letter dated 5 September 2012, Italy provided the Commission with the information requested and also its comments on the third parties’ observations forwarded to it on 6 July 2012.
Genom en skrivelse av den 5 september 2012 lämnade de italienska myndigheterna de begärda upplysningarna till kommissionen tillsammans med sina kommentarer om de synpunkter från de berörda parterna som översändes till dem den 6 juli 2012.
Subsequently, by letter of 21 November 2012, the Italian authorities sent the Commission a copy of the IMU implementing regulation adopted on 19 November 2012.
Därefter sände de italienska myndigheterna genom en skrivelse av den 21 november 2012 en kopia av förordningen om genomförande av IMU antagen den 19 november 2012.
DESCRIPTION OF THE MEASURES
DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET
Municipal real estate tax exemption for non-commercial entities
Befrielse från kommunal fastighetsskatt för icke-kommersiella enheter
In 1992 the Italian authorities introduced a municipal tax on real estate (ICI).
Italien införde 1992 en kommunal skatt på fastigheter (ICI).
As laid down in Legislative Decree No 504 of 30 December 1992, all physical and legal persons that were in possession of real estate (for reasons of ownership, right of usufruct, use, occupancy or leasehold) were liable for the tax.
I enlighet med lagstiftningsdekret nr 504/92 av den 30 december 1992 var alla fysiska och juridiska personer som var innehavare av fast egendom (pga. ägande, nyttjanderätt, användning, besittning eller arrende) skyldiga att betala skatten.
The tax was payable by both residents and non-residents, irrespective of the use made of the real estate, and it was calculated on the basis of the cadastral value.
Skatten skulle betalas av både personer som har och som inte har sin hemvist i Italien, oberoende av vad fastigheten användes till, och den beräknades på grundval av fastighetens värde enligt fastighetsregistret.
According to Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92, real estate used by non-commercial entities exclusively for social assistance, welfare, health, educational and accommodation services and cultural, recreational, sports and religious activities was exempted from ICI.
Enligt artikel 7.1 i i lagstiftningsdekret nr 504/92 var fastigheter som användes av icke-kommersiella enheter och som uteslutande var avsedda för verksamhet inom socialt bistånd, social omsorg, hälsa, utbildning, bostäder, kultur, fritid, idrott och religion befriade från ICI.
The Italian authorities explained that the municipal real estate tax exemption provided for by Article 7(1)(i) applied only if two cumulative conditions were met:
De italienska myndigheterna förklarade att befrielsen från kommunal fastighetsskatt enligt artikel 7.1 i endast gällde om följande två kumulativa villkor var uppfyllda:
i. the real estate must be used by non-commercial entities [8].
i. Fastigheten måste användas av icke-kommersiella enheter [8].
The law defines non-commercial entities as public and private entities that are not companies and whose activities are not exclusively or primarily commercial;
I lagstiftningen definieras icke-kommersiella enheter som offentliga och privata enheter som inte är företag och vars verksamhet inte är uteslutande eller huvudsakligen kommersiell.
the real estate must be used exclusively for performing the activities listed in Article 7(1)(i).
Fastigheten måste användas uteslutande för att bedriva de verksamheter som anges i artikel 7.1 i.
In Circular 2/DF of 26 January 2009, the Italian authorities clarified which entities could be considered non-commercial and the characteristics required of the activities performed by these entities for entitlement to the exemption.
I cirkuläret 2/DF av den 26 januari 2009 förtydligar de italienska myndigheterna vilka enheter som ska betraktas som icke-kommersiella och de egenskaper som krävs av de verksamheter som dessa enheter bedriver för att vara berättigade till befrielsen.
The Circular stated that non-commercial entities could be both public and private.
I cirkuläret fastställs att icke-kommersiella enheter kan vara såväl offentliga som privata.
Specifically, the following were considered to be public non-commercial entities: the State, regions, provinces, municipalities, chambers of commerce, health agencies, public bodies set up exclusively for welfare, assistance and health purposes, non-economic public entities, welfare and assistance bodies, universities and research institutes, and special public service bodies (the former ‘IPAB’).
Särskilt följande enheter anses vara offentliga icke-kommersiella enheter: staten, regioner, provinser, kommuner, handelskammare, hälso- och sjukvårdsorgan, offentliga organ som inrättats uteslutande för omsorgs-, bistånds- samt hälso- och sjukvårdsändamål, icke-ekonomiska offentliga enheter, omsorgs- och biståndsorgan, universitet och forskningsinstitutioner samt särskilda offentliga serviceorgan (f.d. Istituzioni Pubbliche di Assistenza e Beneficienza – IPAB).
Examples of private non-commercial bodies given in the Circular include the following: associations, foundations, committees, NGOs, amateur sports clubs, voluntary service organizations, bodies classified for tax purposes as non-profit organisations (‘ONLUS’) and ecclesiastical bodies belonging to the Catholic Church and other religious denominations.
Till de exempel på privata icke-kommersiella organ som anges i cirkuläret hör följande organ: föreningar, stiftelser, kommittéer, icke-statliga organisationer, föreningar för amatöridrott, frivilligorganisationer, organ som för skatteändamål är klassificerade som ideella organisationer (Organizzazioni Non Lucrative di Utilità Sociale – ONLUS) samt kyrkliga organ som tillhör katolska kyrkan och andra religiösa samfund.
The Circular also specified that the activities performed in the real estate exempt from ICI should not be available on the market [9] - i.e. they should be carried on to satisfy social needs that were not always met by public structures or private commercial operators.
I cirkuläret specificeras även att de verksamheter som bedrivs i en fastighet som är befriad från ICI inte bör vara tillgängliga på marknaden [9], dvs. de bör bedrivas för att tillgodose sociala behov som inte alltid uppfylls av offentliga inrättningar eller privata kommersiella aktörer.
The Circular contained a number of criteria for each of the activities listed in Article 7(1)(i), which helped to establish when each of them should be considered not exclusively of a commercial nature [10].
Cirkuläret innehåller ett flertal kriterier för var och en av de verksamheter som anges i artikel 7.1 i, vilket bidrar till att fastställa när var och en av dem ska anses vara av en icke-uteslutande kommersiell art [10].
The ICI was replaced by the IMU as of 1 January 2012.
ICI ersattes av IMU från och med den 1 januari 2012.
The rules on the municipal real estate tax for non-commercial entities were also amended in the course of 2012, as explained in Section 5.
Reglerna om den kommunala fastighetsskatten för icke-kommersiella enheter ändrades också under 2012, vilket förklaras närmare i avsnitt 5 nedan.
Article 149 of the Income Tax Code
Artikel 149 i lagen om inkomstskatt (TUIR)
Article 149 comes under Title II, Chapter III of the Income Tax Code (TUIR).
Artikel 149 ingår i avdelning II, kapitel III i lagen om inkomstskatt (TUIR).
Title II lays down the rules on corporate tax and Chapter III lays down the tax provisions applicable to non-commercial entities, such as the rules for calculating the taxable base and the rules on the rates of taxation [11].
I avdelning II fastställs bestämmelserna om företagsskatt och i kapitel III fastställs de skattebestämmelser som gäller för icke-kommersiella enheter, som t.ex. reglerna för hur beskattningsunderlaget ska beräknas och reglerna om skattesatserna [11].
Article 149 identifies the conditions that can trigger the loss of an entity’s ‘non-commercial status’.
I artikel 149 fastställs villkoren för när en enhet kan förlora sin ”icke-kommersiella status”.
In particular, Article 149(1) TUIR states that a non-commercial body will lose that status if it carries on chiefly commercial activities during an entire tax period.
I artikel 149.1 i TUIR fastställs särskilt att ett icke-kommersiellt organ förlorar denna status om det under en hel skatteperiod huvudsakligen bedriver kommersiell verksamhet.
Article 149(2) TUIR defines an entity’s ‘commercial status’ in terms of more income being derived from commercial activities than from institutional revenue and in terms of higher value of fixed assets related to commercial activities than to other activities [12].
I artikel 149.2 i TUIR definieras en enhets ”kommersiella status” utifrån hur mycket av inkomsten som härrör från kommersiell verksamhet jämfört med den inkomst som har sin grund i institutionella intäkter, samt utifrån hur mycket högre värdet på fasta tillgångar som avser kommersiell verksamhet är i förhållande till annan verksamhet [12].
The legal form adopted by the entities in question has no influence on the loss of their ‘non-commercial status’.
Den juridiska form som enheterna i fråga har inverkar inte på deras eventuella förlust av sin ”icke-kommersiella status”.
Article 149(4) TUIR states that the above provisions (i.e. Article 149(1) and (2) TUIR) do not apply to ecclesiastical bodies that have been granted civil law status or to amateur sports clubs.
I artikel 149.4 i TUIR fastställs att ovanstående bestämmelser (dvs. artikel 149.1 och 149.2 i TUIR) inte gäller kyrkliga organ som har beviljats civilrättslig status eller föreningar för amatöridrott.
The Commission initiated the formal investigation procedure into the municipal real estate tax exemption (ICI exemption) for real estate used by non-commercial entities for specific purposes because it seemed to qualify as state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
Kommissionen inledde det formella granskningsförfarandet av befrielsen från kommunal fastighetsskatt (ICI-befrielsen) för fastigheter som används av icke-kommersiella enheter för specifika syften eftersom den verkade utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
The Commission likewise initiated the formal investigation procedure into Article 149(4) TUIR, according to which the provisions on loss of non-commercial status do not apply to ecclesiastical bodies and amateur sports clubs.
Kommissionen inledde även det formella granskningsförfarandet med avseende på artikel 149.4 i TUIR, enligt vilken bestämmelserna om förlust av icke-kommersiell status inte gäller kyrkliga organ och föreningar för amatöridrott.
To assess whether the measures at issue were selective, in line with established case law [13], the Commission first identified the reference tax system for each measure and then considered whether the measure departed from that system and, if so, whether it was justified by the nature and general structure of the tax system.
För att bedöma huruvida åtgärderna i fråga var selektiva började kommissionen med att i linje med fast rättspraxis [13] fastställa referensskattesystemet för varje åtgärd, för att sedan bedöma om åtgärden avvek från det systemet och i så fall huruvida denna avvikelse var motiverad med hänsyn till skattesystemets karaktär och allmänna systematik.
As regards the ICI exemption, the Commission concluded that the reference system for assessing the measure in question was ICI itself.
Vad beträffar ICI-befrielsen drog kommissionen slutsatsen att referenssystemet för åtgärden i fråga var själva ICI.
By granting an exemption to non-commercial entities using their real estate for specific activities, some of them deemed to be economic, the measure departed from the reference system (according to which every legal person in possession of real estate must pay the corresponding municipal tax, irrespective of what it was used for).
Genom att bevilja en befrielse för icke-kommersiella enheter som använder sina fastigheter för särskilda verksamheter, varav några ansågs vara ekonomiska, avvek åtgärden från referenssystemet (enligt vilket varje fysisk och juridisk person som var innehavare av fast egendom måste betala motsvarande kommunala skatt, oberoende av vad den användes för).
Granting an exemption only to non-commercial entities that performed specific activities with a certain social value was not considered to be justified by the nature and general structure of the Italian system for municipal real estate tax.
Att bevilja en befrielse endast för icke-kommersiella enheter som bedrev särskilda verksamheter med ett visst socialt värde ansågs inte motiverat på grundval av beskaffenheten och den allmänna strukturen hos det italienska systemet för kommunal fastighetsskatt.
As regards Article 149(4) TUIR, the Commission identified income tax as the reference system.
Vad beträffar artikel 149.4 i TUIR fastställde kommissionen att inkomstskatten var referenssystemet.
The Commission concluded that the measure was, at first sight, selective, since it seemed to offer the possibility – but only to ecclesiastical bodies and amateur sports clubs - to maintain their non-commercial status, even though they were no longer considered to be non-commercial entities.
Kommissionens slutsats var att åtgärden vid första anblicken framstod som selektiv, eftersom den verkade erbjuda – dock endast kyrkliga organ och föreningar för amatöridrott – möjligheten att behålla sin icke-kommersiella status, även om de inte längre ansågs vara icke-kommersiella enheter.
Such a measure could not be justified on the basis of the underlying principles of the Italian tax system.
En sådan åtgärd kunde inte motiveras på grundval av de grundläggande principerna för det italienska skattesystemet.
The Italian authorities had not provided information showing that the measures in question met the conditions of the Altmark case law [14].
De italienska myndigheterna hade inte lämnat några upplysningar som visade att åtgärderna i fråga uppfyllde de villkor som anges i rättspraxis i Altmark-målet [14].
Since all the other criteria under Article 107(1) of the Treaty seemed to be met, the measures appeared to involve state aid.
Eftersom alla andra kriterier enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget verkade vara uppfyllda framstod det som att åtgärderna inbegrep statligt stöd.
As regards compatibility, Article 107(2) of the Treaty did not appear to apply to the measures.
Vad beträffar förenligheten verkade artikel 107.2 i EUF-fördraget inte vara tillämplig på åtgärderna.
Moreover, none of the exceptions under Article 107(3) seemed to apply, except for Article 107(3)(d) on the promotion of culture and heritage conservation.
Dessutom tycktes inget av undantagen i artikel 107.3 vara tillämpligt, med undantag för artikel 107.3 d om stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet.
Indeed, as regards the ICI exemption, the Commission considered that this exception could have been applied to specific activities performed by non-commercial entities performing exclusively educational, cultural and recreational activities.
Faktum är att kommissionen beträffande ICI-befrielsen ansåg att det här undantaget kunde ha tillämpats på särskilda verksamheter som bedrivs av icke-kommersiella enheter som enbart driver utbildnings-, kultur- och fritidsverksamheter.
Finally, the Commission did not rule out the possibility that certain activities might be classified as services of general economic interest in accordance with Article 106(2) of the Treaty.
Slutligen ansåg kommissionen att det inte gick att utesluta att vissa verksamheter kunde klassificeras som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i enlighet med artikel 106.2 i EUF-fördraget.
The Italian authorities had not, however, provided any information allowing it to assess the compatibility of the measures in question with the internal market.
De italienska myndigheterna hade dock inte lämnat några upplysningar som gjorde det möjligt för kommissionen att bedöma de berörda åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden.
Consequently, the Commission had doubts as to the compatibility of the measures with the internal market and, in accordance with Article 4(4) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [15], it decided to initiate the formal investigation procedure, inviting Italy and other interested parties to submit their comments.
Kommissionen hyste följaktligen tvivel rörande åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden och beslutade i enlighet med artikel 4.4 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget [15] att inleda det formella granskningsförfarandet samtidigt som den uppmanade Italien och andra berörda parter att inkomma med sina synpunkter.
In the opinion of the Commission, both the ICI exemption and Article 149(4) TUIR could be classified as new aid.
Kommissionen anser att både ICI-befrielsen och artikel 149.4 i TUIR kan klassificeras som statligt stöd.
ICI, which was levied on an annual basis, had actually been introduced in 1992 and the tax exemption in question had not been notified or otherwise approved by the Commission.
ICI, som var en skatt som togs ut årligen, infördes redan 1992 och skattebefrielsen i fråga hade aldrig anmälts eller på annat sätt godkänts av kommissionen.
The exemption applied to a wide range of activities that were not closed to competition when ICI was introduced.
Befrielsen tillämpades på en rad olika typer av verksamhet som var öppna för konkurrens när ICI infördes.
Therefore, any departure from the normal rules of this tax regime had to be considered new aid since the requirements of Article 107(1) of the Treaty seemed to be met.
Alla avvikelser från de normala reglerna för detta skattesystem måste därför betraktas som nytt stöd eftersom kraven i artikel 107.1 i EUF-fördraget verkade vara uppfyllda.
Likewise, Article 149 TUIR [16] had been introduced in 1998 and it had not been notified or otherwise approved by the Commission.
På samma sätt hade artikel 149 i TUIR [16] införts 1998, utan att anmälas eller på annat sätt godkännas av kommissionen.
For this reason, the exception provided for by this measure should be classified as new aid since the requirements of Article 107(1) of the Treaty seemed to be met.
Det undantag som föreskrivs genom den här åtgärden borde därför klassificeras som nytt stöd eftersom kraven i artikel 107.1 i EUF-fördraget verkade vara uppfyllda.
COMMENTS FROM THE ITALIAN AUTHORITIES AND THE INTERESTED THIRD PARTIES
KOMMENTARER FRÅN DE ITALIENSKA MYNDIGHETERNA OCH FRÅN DE BERÖRDA PARTERNA
Pursuant to Article 20(2) of Regulation (EC) No 659/1999 and in response to the invitation published in the Official Journal of the European Union [17], the Commission received comments from the Italian authorities and from 80 interested third parties.
I enlighet med artikel 20.2 i förordning (EG) nr 659/1999 och som svar på den uppmaning som offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning [17] mottog kommissionen kommentarer från de italienska myndigheterna och från 80 berörda parter.
To summarise, the Italian authorities consider that the entities that benefited from the ICI exemption were not ‘undertakings’ for the purposes of Union law.
Sammanfattningsvis anser de italienska myndigheterna att de enheter som drog nytta av ICI-befrielsen inte var ”företag” i den mening som avses i unionslagstiftningen.
In any case, the activities carried on by such entities had an important public and social function.
De verksamheter som bedrevs av enheterna i fråga fyllde i varje fall en viktig offentlig och social funktion.
Thus, it was in keeping with the nature and logic of the taxation system to provide for differentiated tax treatment for purely economic activities, on the one hand, and social assistance, charity, solidarity and religious activities, on the other hand.
Det överensstämde följaktligen med skattesystemets beskaffenhet och logik att sörja för en differentierad skattemässig behandling av å ena sidan rent ekonomiska verksamheter och å den andra verksamheter inom socialt bistånd, välgörenhet, solidaritet och religion.
The Italian authorities also contested the classification of the ICI measure as new aid.
De italienska myndigheterna invänder dessutom mot klassificeringen av ICI-åtgärden som nytt stöd.
According to them, the measure should be assessed in the light of the continuity it provided with the earlier property taxes (which already applied before the entry into force of the EEC Treaty).
Enligt dem bör åtgärden bedömas mot bakgrund av kontinuiteten med tidigare egendomsskatter (som tillämpades redan innan EEG-fördraget trädde i kraft).
Furthermore, on the basis of the letters of rejection sent to the complainants, the measure should be deemed to have been approved by the Commission.
Med hänsyn till de avslagsskrivelser som sänts till de klagande borde åtgärden dessutom betraktas som godkänd av kommissionen.