natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It states that it is present in various European Union Member States (Austria, Belgium, the Czech Republic, Denmark, France, Germany, Hungry, Ireland, Italy, Netherlands, Portugal, Poland, Slovak Republic, Spain, Sweden and the United Kingdom), that it has representations in Belgium, France and Germany, and that it has two production plants, one in Brimsdown, Enfield, United Kingdom, and the other in Reggio Calabria, Italy.
De anger även att de finns i olika medlemsstater i Europeiska unionen (Österrike, Belgien, Tjeckien, Danmark, Frankrike, Tyskland, Ungern, Irland, Nederländerna, Portugal, Polen, Slovakien, Spanien, Sverige och Förenade kungariket), är representerade i Belgien, Frankrike och Tyskland, samt har två produktionsfabriker, varav den första i Brimsdown, Enfield, Storbritannien, och den andra i Reggio Calabria, Italien.
UOP refers to the web page http://www.axens.net/about/history.html, consulted on 20 November 2008.
Företaget UOP Limited hänvisar till webbplatsen http://www.axens.net/about/history.html, så som den såg ut den 20 november 2008.
For example, regarding the volume and purity of the product flows, or the consumption of raw materials.
T.ex. i fråga om volym och renhet i de flöden som produceras eller i fråga om råvaruförbrukning.
The French authorities refer to footnote 3 to decision N 531/2005 cited above.
De franska myndigheterna hänvisar till beslut N 531/2005, fotnot 3.
This memo has been in existence since […] (*), and has been updated and endorsed regularly by […] (*).
Detta cirkulär finns sedan […] (*) och uppdateras och bekräftas regelbundet av […] (*).
The French authorities forwarded version […] (*) as an annex to their letter.
De franska myndigheterna har bifogat version […] (*) till sin skrivelse.
The French authorities refer to the letter from UOP dated 23 January 2009, which they say takes up the arguments developed under point 3(b) of the letter dated 28 November 2008.
De franska myndigheterna hänvisar till UOP Limiteds skrivelse av den 23 januari 2009, där enligt dem det argument som läggs fram i punkt 3 b i skrivelsen av den 28 november 2008 upprepas.
Under this framework licensing system Axens may use IFP’s present and future intellectual property rights essentially in processes in its field of activity to provide engineering services to customers in connection with those processes and to transmit to them the right to use the related technologies in the form of patent licence sub-grants.
Enligt detta ramavtal får Axens utnyttja den offentliga institutionen IFP:s nuvarande och kommande immateriella rättighet framför allt i fråga om processer inom sitt verksamhetsområde för att tillhandahålla ingenjörstjänster till sina kunder i samband med dessa processer och överföra rätten att använda den aktuella tekniken till dem i form av överlåtelser av patentlicenser.
Under this product licensing system Axens may use IFP’s present and future technology in its field of activity to manufacture and sell to its customers catalysts, adsorbents, captation masses, equipment, and other products and software developed by IFP.
Enligt detta ramavtal får Axens utnyttja den offentliga institutionen IFP:s nuvarande och kommande teknik inom sitt verksamhetsområde för att tillverka och till sina kunder sälja katalysatorer, adsorbenter, bindningsämnen, utrustning, andra produkter och program som utvecklas av IFP.
Letter from the French authorities dated 13 October 2008, paragraph 203.
Skrivelse från de franska myndigheterna av den 13 oktober 2008, punkt 203.
See section 4.1.1 C, ‘Conclusion regarding the existence of a state guarantee in favour of La Poste’, recitals 251 to 255 of decision C 56/2007,
Se avsnitt 4.1.1 C ”Slutsats om förekomsten av en selektiv fördel för La Poste” i beslut C 56/2007, skälen 251–255.
As specified in recital 12 (footnote No 11), this legal status was likened to an EPIC before the change in form of La Poste to that of a public limited company.
Vars ställning, enligt skäl 12 (fotnot 11), kunde likställas med en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag innan La Postes ställning ändrades till aktiebolag.
Council of State, Société de l’hôtel d’Albe, 1 April 1938, Recueil p. 341.
Conseil d'État, 1.4.1938, Société de l'hôtel d'Albe, Conseil d’États författningssamling, s. 341.
Council of State judgments in the Campoloro case, 10 November 1999 and 18 November 2005.
Conseil d'États domar i Campoloromålet (10.11.1999 och 18.11.2005).
In this judgment, the Council of State merely refused to grant an application brought by a creditor directly against the Minister for Public Works It found that a guarantee would come into play in the event of insolvency; a guarantee mechanism did not require the State to pay a debt of a publicly owned establishment whenever a creditor so requested.
I denna dom har Conseil d'État endast vägrat bevilja en fordringsägares yrkande riktat direkt till ministeriet för offentliga bygg- och anläggningsarbeten. En garantiinsats förutsätter en insolvenssituation och inte att staten, bara för att en fordringsägare begär det, är skyldig att betala en offentlig institutions skuld.
The Commission refers to its analysis of the Campoloro case in section 4.1.1.A(b)(3) of decision C 56/2007.
Kommissionen hänvisar till sin analys av Camporolo-målet i avsnitt 4.1.1 A b.3 i beslut C 56/2007.
However, in the case of insufficient assets of the publicly owned establishment IFP subsequent to its change in legal form, all its creditors, irrespective of when their claim arose, would be in a comparable situation, all finding that the ordinary law relating to compulsory administration or winding up of undertakings in difficulty did not apply to the publicly owned establishment IFP.
Om den offentliga institutionen IFP:s tillgångar är otillräckliga efter ändringen av dess juridiska ställning befinner sig följaktligen dess fordringsägare, oberoende av när deras fordran uppstod, i en jämförbar situation. Alla står inför det faktum att allmänrättens förfaranden i fråga om sanering och likvidation av företag i svårighet inte är tillämpliga.
All the creditors of the publicly owned establishment IFP would be assured of seeing their claims finally paid, as explained under point A(b).
Alla fordringsägare hos den offentliga institutionen IFP garanteras slutlig återbetalning av sina fordringar, i enlighet med förklaringen i punkt A b.
The Commission wishes to point out in this respect that the guarantee examined here derives from the EPIC status of the publicly owned establishment IFP, that this is a guarantee operating between the State and the publicly owned establishment IFP (the latter’s creditors being only indirect beneficiaries thereof), and that this guarantee covers not only the payment of individual claims, but also the continued existence of IFP or its obligations or both.
Kommissionen vill i detta sammanhang precisera att den garanti som här undersöks följer av IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag, att det rör sig om en garanti som förenar staten och den offentliga institutionen IFP (IFP:s fordringsägare är endast indirekta fordringsägare), att garantin inte bara gäller återbetalningen av enskilda fordringar utan även upprätthållandet av IFP:s och/eller dess skyldigheters existens.
General Court in Case T-442/03 SIC v Commission [2008] ECR II-1161, paragraphs 124-127.
Tribunalens dom av den 26 juni 2008 i mål T-442/03, SIC mot kommissionen, REG 2008, s. II-1161, punkterna 124–127).
In particular, no such mechanism was set up at the time of the conversion of IFP, France Télécom, Gaz de France, EDF or ADP.
Särskilt inte efter omvandlingen av IFP, France Télécom, Gaz de France, EDF och ADP.
Contrariwise, the French authorities argued that, if La Poste had enjoyed a State guarantee by virtue of its legal form, there would have been no need to give an express guarantee for the debts contracted by the old Administration of Posts and Telecommunications which were transferred to La Poste.
Till skillnad mot vad beskrivs ovan anser de franska myndigheterna att det inte skulle ha varit nödvändigt att utfärda en uttrycklig statlig garanti för de post- och telekommunikationstjänster som överfördes till La Poste om La Poste hade omfattats av en statlig garanti enbart på grund av sin juridiska ställning.
But, they argued, such a guarantee was in fact given, in an order dated 31 December 1990.
Ändå utfärdades en sådan garanti genom ett beslut av den 31 december 1990.
Labetoulle, ‘La responsabilité des AAI dotées de la personnalité morale: coup d’arrêt à l’idée de “garantie de l’Etat” ’, RJEP/CJEG No 635, October 2006.
Labetoulle, La responsabilité des AAI dotées de la personnalité morale: coup d'arrêt à l'idée de ”garantie de l'État”, RJEP/CJEG nr 635, oktober 2006.
On this point, the Commission also refers to section 4.1.1.A(b)(3) of decision C 56/2007.
På denna punkt hänvisar kommissionen även till avsnitt 4.1.1 A b.3 i beslut C 56/2007.
The Commission refers to recitals 139 to 141 of decision C 56/2007.
Kommissionen hänvisar till skälen 139–141 i beslut C 56/2007.
The following part of the memorandum was published in the annual report for 1995 (p. 219): ‘In connection with the draft law on State involvement in the recovery plans for Crédit Lyonnais and Comptoir des Entrepreneurs, the Council of State … took the view that there was a State guarantee for this establishment which derived without any express legislative provision from the very fact that it was a publicly owned establishment’.
Följande del av denna fotnot har offentliggjorts av redaktörerna för 1995 års rapport (s. 219): ”När det gäller förslaget till lag om statens insatser i planerna på sanering av Crédit Lyonnais och av Comptoir des Entrepreneurs anser Conseil d’Etat (…) att den statliga garantin för dessa företag är en följd av den offentliga institutionens själva natur, utan att detta uttryckligen anges i lag.”
In an explanatory note attached to the memorandum, in part 3, under the heading ‘Experience of calls made on guarantees and the judgments of the Council have clarified a number of textbook cases of guarantees which need to be identified’, it is indicated that ‘Some legal forms by their structure entail a liability on the part of their shareholders; this is true in particular of [the forms of partnership known as] the société en nom collectif, or SNC, and the groupement momentané d’entreprises, or GIE. With these last two forms, third parties will always seek out the State shareholder. The same applies to the creation of publicly owned establishments and to some shareholdings in public limited companies’.
I en förklarande bilaga till denna skrivelse, närmare bestämt i del 3 med rubriken ”erfarenheterna av anspråk på garantierna och rådets rättspraxis har bidragit till utformningen av ett antal exempelfall på underförstådda garantier som måste identifieras”, anges att ”vissa rättsliga bestämmelser genom sin konstruktion innebär att ägarna har ett ansvar, särskilt för handelsbolag och tillfälliga företagsgrupper. När det gäller de båda senare företagsformerna söker tredje parter alltid statliga ägare. Detsamma gäller inrättandet av offentliga institutioner och vissa former av ägande i aktiebolag.”
The section of this decision describing the measure explains the terms of the Law of 16 July 1980, the Decree of 20 May 2008 replacing the Decree of 12 May 1981, and the Circular of 16 October 1989.
Villkoren i de tillämpliga rättsakterna, lagen av den 16 juli 1980, dekretet av den 20 maj 2008 om ersättning av dekretet av den 12 maj 1981 samt cirkuläret av den 16 oktober 1989 återges i avsnittet om beskrivningen av åtgärden i detta beslut.
The Law of 16 July 1980 provides that ‘if the decision-making body of the authority or establishment has not released or created the resources … the supervising authority shall do so, and if necessary shall issue a mandatory payment order’.
I lagen av den 16 juli 1980 föreskrivs att ”om styrelsen för den offentliga institutionen eller verksamheten inte har frigjort eller skapat dessa resurser ska […] tillsynsmyndigheten vid behov ombesörja och genomföra utbetalningen”.
The Decree of 12 May 1981, which on this point remains unchanged by the amending Decree of 2008, states that the representative of the State or the authority responsible for supervision ‘shall, as appropriate, release the necessary resources, either by reducing the appropriations allocated to other expenditures and still available, or by increasing resources’.
I dekretet av den 12 maj 1981, som inte ändras på den punkten genom dekretet från 2008, anges att statens representant eller tillsynsmyndigheten ”i förekommande fall [ska] frigöra de nödvändiga resurserna, endera genom att begränsa de anslag som avsatts för andra syften, men som fortfarande är tillgängliga, eller genom att öka medlen”.
The Commission refers to section 4.1.1.A(b)(3) of decision C 56/2007.
Kommissionen hänvisar till avsnitt 4.1.1 A b.3 i beslut C 56/2007.
In a memorandum submitted on 27 October 2009 in the postal case, the French authorities denied that it was ‘impossible’ to mobilise own capital and reserves, on the basis of two arguments: the first of these, however, related to the prices charged by La Poste, and cannot be transposed to the circumstances of the present case, since IFP’s prices, unlike those of La Poste, are not subject to sectoral regulation.
Inom ramen för La Poste-ärendet bestred de franska myndigheterna i sin skrivelse av den 27 oktober 2009 att det är ”omöjligt” att mobilisera egna resurser på grundval av två argument. Detta första argumentet gäller de avgifter som tillämpas av La Poste och kan följaktligen inte överföras på de omständigheter som rådet i detta fall eftersom den offentliga institutionen IFP:s avgifter, till skillnad från La Postes avgifter, inte omfattas av sektorsspecifik reglering.
The Commission refers to points 112 and 113 of the memorandum sent by the French authorities on 23 January 2008 in the postal case.
Kommissionen hänvisar till punkterna 112 och 113 de franska myndigheternas skrivelse av den 23 januari 2008 inom ramen för La Poste-ärendet.
For further details on the position of the French authorities, see section 3.1.1.B(a)(2) of decision C 56/2007.
För en närmare beskrivning av de franska myndigheternas ståndpunkt se bl.a. avsnitt 3.1.1 B a.2 i beslut C 56/2007.
ECHR, Société de gestion du port de Campoloro and Société fermière de Campoloro v France, 6 December 2006, No 57516/00.
Europadomstolens dom av den 6 december 2006 i mål nr 57516/00, Société de gestion du port de Campoloro och Société fermière de Campoloro mot Frankrike.
In the Campoloro case the ECHR made the State liable for all of the sums owed to the applicant companies by the Commune of Santa-Maria-Poggio.
Europadomstolen har avgjort målet genom att ge staten ansvar för kommunen Santa-Maria-Poggios skulder till de klagande företagen.
(Commission translation) ‘The interested parties’ inability to have these judgments implemented constitutes interference with those parties’ property rights – interference such as is referred to in the first sentence of the first paragraph of Article 1 of Protocol No 1.
”Det faktum att de klagande inte kan få dessa rättsliga avgöranden verkställda utgör ett intrång på deras äganderätt, vilket framgår av artikel 1 första stycket första meningen i protokoll nr 1. Regeringen har inte motiverat detta intrång på något sätt och domstolen anser att bristen på resurser inte kan berättiga en sådan underlåtenhet”.
The Government has provided no justification at all for such interference, and the Court considers that lack of resources cannot legitimise the omission concerned … In sum, the Court considers that the applicant companies have been, and are still, subject to a huge and special burden due to the non-payment of the sums from which they should have benefited in implementation of the aforesaid judgments dated 10 July 1992. There has therefore been a breach of Article 1 of Protocol No 1’.
”Sammantaget anser domstolen att de klagande företagen har lidit och fortfarande lider av en särskild och oskälig börda på grund av att de belopp som de borde ha fått vid verkställigheten av de ovannämnda rättsliga avgörandena den 10 juli 1992 inte har betalats ut. Följaktligen har det skett en överträdelse av artikel 1 i protokoll nr 1.”
(Commission translation) ‘In view of the above, the Court holds that it is for the defendant State to pay the applicants or, if appropriate, their legal successors, the sums (including interest) due to them as from the delivery, on 10 July 1992, of the judgments of the Bastia administrative tribunal (ibid.) until the day on which this judgment is given’.
”Därför anser domstolen att den svarande staten ska garantera betalningen till de klagande, eller i förekommande fall till deras efterföljande rättighetsinnehavare, för de fordringar som de har rätt till enligt avgörandena i kammarrätten i Bastia den 10 juli 1992 (ibidem), inklusive upplupen ränta fram till dagen för denna dom.”
The Commission wishes to emphasise that the terms used by the ECHR do not refer to a possible liability on the part of the State but hold that it is the responsibility of the State to ‘ensure’ that payment is made.
Kommissionen vill betona de formuleringar som används av Europadomstolen, där inte något eventuellt statligt ansvar nämns utan domstolen anser att det är statens sak att ”garantera” utbetalningen.
A judicial mechanism under national law can therefore be interpreted as an implied guarantee.
En juridisk mekanism i den inhemska rätten kan alltså tolkas som en underförstådd garanti.
ECHR, Artico v Italy, 13 May 1980, Series A, No 37: The ECHR decided that, where a failure to act was imputable to an entity other than the State, it was for the State, as giver of the guarantee provided for in Article 6-1, to act in such a way that the applicant in practice enjoyed the right conferred on him by that Article.
I sin dom av den 13 maj 1980 i målet Artico mot Italien, serie A nr 37, beslutade Europadomstolen att när en konkurs är hänförlig till en annan person än staten är det staten som i sin egenskap av garantigivare enligt artikel 6.1 ska vidta åtgärder för att garantera att klaganden faktiskt kan utöva de rättigheter som denna tillerkänns genom den artikeln.
ECHR, Bourdov v Russia, 19 March 1997, No 59498/00: Here too the Court held that an authority of the State could not use lack of resources as a pretext for not honouring its debt.
I sin dom av den 19 mars 1997 i mål nr 59498/00, Bourdov mot Ryssland, konstaterade Europadomstolen också att ”en statlig myndighet inte kan hänvisa till brist på medel för att inte betala sin skuld”.
The Commission refers in particular to its arguments presented in decision C 56/2007 relating to the effect on State liability of the absorption by a publicly owned establishment of another structure, the rights and obligations of which are transferred to it at the same time.
Kommissionen hänvisar särskilt till sitt resonemang i beslut C 56/2007 om effekten på statens ansvar vid en offentlig institutions uppköp av en annan organisation, vars rättigheter och skyldigheter det samtidigt skulle vara tvunget att överta.
If it were subsequently to meet that structure’s debts towards a third party, no contract or other legal document would have laid down that the State was not required to pay the debts of this publicly owned establishment towards creditors of the absorbed structure, since such a situation could not have been foreseen ex ante.
Om det därefter skulle tvingas betala den organisationens skulder till en tredje part skulle det inte i något kontrakt eller i något annat juridiskt dokument ha angetts att staten inte var skyldig att betala den offentliga institutionens skulder gentemot fordringsägarna i den uppköpta organisationen, eftersom en sådan situation inte hade kunnat förutses.
Thus, through a mechanism (such as merger or absorption) for converting certain public sector structures, the publicly owned establishment IFP could acquire debts towards third parties, without its being possible contractually to provide in advance for a limitation of the guarantee on the part of the State.
På samma sätt skulle den offentliga institutionen IFP genom en omvandlingsmekanism (fusion, uppköp) av vissa organisationer inom den offentliga sektorn kunna få ansvar för vissa skulder till tredje part utan att det är möjligt att införa en begränsning av den statliga garantin genom ett avtal.
As will be shown in section B of this part, a creditor of IFP who had not been able to have his individual claim met by requesting payment could always hope to obtain payment within the framework of an overall State-financed restructuring of the publicly owned establishment IFP.
I enlighet med avsnitt B i denna del skulle en fordringsägare i den offentliga institutionen IFP som inte kunnat få sin fordran betald genom ett krav på verkställighet av den enskilda fordran ändå kunna hoppas på ersättning för sin fordran inom ramen för en total statligt finansierad omstrukturering av den offentliga institutionen IFP.
According to Cornu’s Vocabulaire Juridique, appearance is ‘the aspect resulting – intentionally or otherwise – from the combination of external signs through which states and functions (status as representative, heir, owner, etc.) normally manifest themselves and that give rise to the belief that the person invested with these signs really does possess such a state or function’.
Enligt den juridiska ordboken Cornu är det yttre skenet ”det intryck som de yttre tecknen – avsiktligt eller ej – ger och som vanligtvis är ett uttryck för en ställning, en funktion (ombud, arvtagare, ägare …) och som får någon att tro att den person som har dessa tecken verkligen har den ställningen eller funktionen”.
The theory of appearance is a ‘theory of the courts according to which appearance alone is enough to produce effects in respect of third parties who, following a legitimate error, have been unaware of the real state of affairs’.
Teorin om det yttre skenet bildar ”rättspraxis eftersom det yttre skenet i sig kan ge konsekvenser för tredje parter som till följd av ett legitimt fel har varit okunniga om de verkliga omständigheterna”.
The theory of appearance is used in case-law (ECHR, 7 June 2001, Kress) and in private law to impart legal effects to a contract in respect of which one of the parties has legitimately relied on simple appearance.
Teorin om det yttre skenet tillämpas i rättspraxis och har till och med lett till mycket berömda lösningar (Europadomstolen den 7 juni 2001, Kress). Den tillämpas i privaträtten när det krävs rättsliga konsekvenser för ett kontrakt där någon av parterna har litet på det yttre skenet.
The examples of apparent domicile or, in public law, of de facto officials whose decisions can remain legitimate may also be cited.
Man kan också hänvisa till exemplet skenbar hemvist, eller inom allmänrätten exemplet med de facto-tjänstemän vars avgöranden ofta formaliseras.
This theory has the advantage of making it easier to demonstrate the existence of a legal attribute or legal effect not expressly and explicitly affirmed by any legislation.
Teorin gör det lättare att visa förekomsten av ett rättsligt attribut eller en rättslig konsekvens trots att intern rättsakt uttryckligen bekräftar förekomsten av detta.
Distinction drawn on the basis of the arguments in the thesis of S. Carpi-Petit, Les successions en droit administratif, PUR, 2006.
Åtskillnad har gjorts genom utvecklingen av S. Carpi-Petits tes. Les successions en droit administratif, PUR, 2006.
To the Commission’s knowledge, there are no instances of legal texts envisaging the extinction of the debts.
Så vitt kommissionen känner till finns det inte ett enda exempel på en rättsakt där det fastställs att skulder ska avlägsnas.
According to Cornu’s Vocabulaire juridique, by ‘assets’ ( patrimoine) is meant a ‘collection of the property and obligations of one and the same person (that is to say of his duties and charges assessable in monetary terms)’.
Enligt den juridiska ordboken Cornu är arv ”samtliga tillgångar och skyldigheter hos en och samma person (det vill säga rättigheter och skyldigheter som går att värdera i pengar)”.
See recitals 25 (third indent) and 45, and footnote 20.
Se skäl 25 (tredje strecksatsen) och skäl 45, samt fotnot 20.