natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, Italy maintained that actual price increases for EU energy-intensive users were generally considerably lower than the increases recorded on exchanges, as such users paid prices agreed through bilateral contracts, or set by the State where there were regulated tariffs, and these prices were less prone to variation.
Italien vidhöll emellertid att de faktiska prishöjningarna för energiintensiva användare i EU i allmänhet är avsevärt lägre än de höjningar som registreras på börserna eftersom sådana användare betalar priser som fastställts genom bilaterala avtal eller av staten om tarifferna är reglerade, och att dessa priser är mindre benägna att variera.
Italy concluded that that the annual 4 % increase applied to the Sardinian tariffs was in line with the increases in energy prices applied to their direct EU competitors.
Italien ansåg att den årliga ökning på 4 % som tillämpas på de sardinska tarifferna är i linje med de ökningar av energipriserna som tillämpas på deras direkta EU-konkurrenter.
Italy drew attention to the existence in the EU of measures which had effects equivalent to the disputed preferential tariffs, and argued that all of them should be assessed in the same way, regardless of their form, since their common objective was to ensure the survival of energy-intensive industries in the EU and prevent their relocation outside the national territory.
Italien påpekade vidare att det i EU finns åtgärder med motsvarande följder som de omtvistade förmånliga tarifferna och hävdade att alla åtgärder bör bedömas på samma sätt, oavsett form, eftersom det gemensamma målet är att garantera överlevnaden för energiintensiva industrier i EU och förebygga att de omlokaliseras utanför det nationella territoriet.
Eligibility of Sardinia for regional aid after 2007
Sardiniens berättigande till regionalstöd efter 2007
Although from 2007 onwards Sardinia could no longer benefit from regional operating aid, Italy argued that the Regional Aid Guidelines mad provision for a phasing-out of schemes which were ongoing at the time a region ceased to be eligible for the exemption in Article 107(3)(a) TFEU.
Trots att Sardinien från 2007 och framåt inte längre omfattas av bestämmelserna om regionalt driftstöd hävdade Italien att riktlinjerna för regionalstöd innehåller bestämmelser om avveckling av befintliga ordningar vid den tidpunkt då en region upphör att vara berättigad till undantaget i enlighet med artikel 107.3 a i EUF-fördraget.
Thus the Commission was still in a position to authorise the measure under the 2007 Regional Aid. Guidelines.
Kommissionen kunde därför fortfarande godkänna åtgärden enligt 2007 års riktlinjer för regionalstöd.
Italy contended once again that the tariffs did not affect trade between Member States, on the basis of the arguments already set out with respect to aluminium, zinc and lead in recital 76.
Italien hävdade återigen att tarifferna inte påverkar handeln mellan medlemsstaterna på grundval av de argument som redan angetts med avseende på aluminium, zink och bly i skäl 76.
The same reasoning, Italy maintained, applied to the chemical industry.
Italien vidhöll att samma resonemang gäller för den kemiska industrin.
Italy pointed out that in 2003 imports of chemical products into Italy had exceeded exports, and that EU and Italian production had slumped since 2001.
Italien påpekade vidare att importen 2003 av kemiska produkter till Italien var större än exporten och att EU:s och Italiens produktion hade rasat sedan 2001. Med särskild hänvisning till PVC, som är den huvudsakliga tillämpningen för klor, påpekade Italien att det finns ett produktionsunderskott i landet.
With specific reference to the production of PVC, which was the main application of chlorine, Italy pointed to a production deficit in the country: in 2002, only 470000 tonnes of PVC had been produced in Italy, while consumption had been 970000 tonnes.
År 2002 producerades endast 470000 ton PVC i landet, medan förbrukningen uppgick till 970000 ton.
Existence of State aid pursuant to Article 107(1) TFEU
Förekomst av statligt stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget
A measure constitutes State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU if the following conditions are all fulfilled: the measure (a) confers an economic advantage on the beneficiary; (b) is granted by the State or through State resources; (c) is selective; and (d) affects trade between Member States and is liable to distort competition within the EU.
En åtgärd utgör stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget om den uppfyller följande villkor: a) den medför en fördel för mottagaren, b) den beviljas av staten eller med statliga medel, c) den är selektiv och d) den påverkar handeln inom unionen och hotar att snedvrida konkurrensen inom EU.
Under the 2004 and 2005 tariff arrangements, the State intervened to subsidise the electricity price negotiated by the beneficiaries with their suppliers.
Inom ramen för tariffordningarna 2004 och 2005 ingrep staten för att subventionera det elpris som stödmottagarna förhandlat fram med sina leverantörer.
In 2005, according to the data provided by Italy, the electricity price negotiated by Syndial with its supplier exceeded EUR 60 per MWh, whereas the tariff would bring it down to EUR 27 per MWh.
Enligt uppgifter som lämnats av Italien översteg det elpris som Syndial förhandlat fram 2005 med sin leverantör 60 euro per MWh, medan tariffen skulle sänka priset till 27 euro per MWh.
The rationale of the two measures was that the State would reimburse to the beneficiaries the extra costs they had sustained in order to purchase electricity in Sardinia compared to average prices paid by their EU competitors.
Syftet med de två åtgärderna var att staten skulle ersätta stödmottagarna för de extrakostnader de hade ådragit sig för att köpa el på Sardinien jämfört med de genomsnittliga priser som betalas av deras EU-konkurrenter.
Portovesme contends that the preferential price corresponds to the price which would prevail in a fully competitive market, and therefore does not provide an advantage.
Portovesme hävdar att det förmånliga priset motsvarar det pris som skulle råda på en helt konkurrensutsatt marknad och att det därför inte föreligger en fördel.
The Commission has already rejected this line of reasoning in the Alcoa case, which concerned virtually identical tariffs.
Kommissionen har redan avvisat det resonemang som framförs i Alcoa-ärendet, som rörde praktiskt taget identiska tariffer.
When assessing the presence of an advantage, neither the Union lawcourts nor the Commission have ever taken into account the conditions that would prevail in a hypothetical market that functioned better.
Vid bedömningen av förekomsten av en fördel har varken unionens domstolar eller kommissionen någonsin beaktat hur situationen skulle se ut på en hypotetisk, bättre fungerande marknad.
The framework of reference has always been the conditions prevailing on the actual markets concerned [34].
De villkor som råder på de aktuella berörda marknaderna används genomgående som referens [34].
This argument also supposes that where a market was not functioning properly a Member State would be justified in setting prices that simulated conditions of effective competition (see Italy’s comment in recital 72 above).
Dessutom innebär detta argument att om en marknad inte fungerar korrekt så kan en medlemsstat sätta priser som simulerar villkoren vid effektiv konkurrens (se Italiens kommentar i skäl 72).
This reasoning cannot be accepted, as it runs counter to the settled principle of EU case-law according to which ‘the fact that a Member State seeks to approximate, by unilateral measures, conditions of competition in a particular sector of the economy to those prevailing in other Member States cannot deprive the measures in question of their character as aid’ [35].
Detta resonemang kan inte godtas eftersom det strider mot den fastställda principen i unionens rättspraxis enligt vilken ”den omständigheten att en medlemsstat genom ensidiga åtgärder försöker anpassa konkurrensvillkoren i en viss näringssektor till de villkor som gäller i andra medlemsstater inte kan frånta dessa åtgärder deras karaktär av stöd” [35].
The Commission considers that the same principle applies to situations where a Member State seeks to approximate conditions of competition to those that would prevail in a fully competitive market.
Kommissionen anser att denna princip även kan tillämpas på situationer där en medlemsstat försöker anpassa konkurrensvillkoren till de villkor som råder på en fullt konkurrensutsatt marknad.
Italy contends that these tariffs are identical to the Alumix tariff, which the Commission considered not to constitute aid (see recital 74 above), and should likewise be considered free of aid.
Italien hävdar dock att dess tariffer är exakt likadana som Alumix-tariffen, som enligt kommissionen inte utgjorde statligt stöd (se skäl 74), och att även dessa tariffer bör anses som fria från stöd.
The Commission points out that the situation on which the Commission took a position in the Alumix case was very different.
Kommissionen påpekar emellertid att den situation som den tog ställning till i Alumixärendet såg helt annorlunda ut.
In Alumix, the tariff was granted by ENEL, which at the time was a public body supplying electricity on a monopoly basis in an electricity market which had yet to be liberalised [36].
I fråga om Alumix beviljades tariffen av Enel, som på den tiden var ett helstatligt monopol, på en elmarknad som ännu inte hade avreglerats [36].
Given the monopoly over electricity generation and supply held by ENEL, there was no competitive market price to which the Commission could refer to assess the existence of an advantage.
Eftersom Enel hade monopol på produktion och leverans av el fanns det inget konkurrensutsatt marknadspris som kommissionen kunde jämföra med för att bedöma förekomsten av en fördel.
Therefore, the Commission devised a method to identify the lowest theoretical market price at which a rational supplier would be prepared to sell to its ‘best customer’.
Kommissionen använde därför en metod för att fastställa det lägsta teoretiska marknadspris som en rationell leverantör skulle vara beredd att bevilja sin ”bästa kund”.
This was borne out by the judgment of the Court of First Instance which upheld the decision to open the formal investigation in Alcoa [37] (paragraph 132 of the judgment).
Därför är den analys som fördes i Alumix-beslutet och kommissionens slutsatser i det ärendet uppenbart helt irrelevanta, vilket också framfördes i förstainstansrättens utslag som godkände beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet i Alcoa-ärendet [37] (punkt 132 i domen).
In the present case, the market operator principle does not apply.
Kontrollen av marknadsekonomins funktion är inte tillämplig i föreliggande ärende.
The position would have to be assessed in the light of the market operator test if the State sold electricity to the companies concerned, either directly or through a State-owned company, as it did in Alumix.
Ståndpunkten skulle behöva bedömas mot bakgrund av kontrollen av marknadsekonomins funktion om staten säljer el till de berörda företagen, antingen direkt eller genom ett statsägt företag, vilket den gjorde i Alumixärendet.
But here the electricity is supplied by private companies.
Men i det här fallet levereras elen av privata företag.
There is therefore no need, as there was in Alumix, to examine whether the State’s behaviour has been comparable to that of a rational market operator.
Därför finns det inget behov, vilket förelåg i Alumixärendet, av att undersöka huruvida statens agerande är jämförbart med en rationell marknadsaktörs.
It must be concluded that the 2004 and 2005 compensatory payment systems mitigate the charges payable under the supply contracts concluded by the beneficiaries, which would normally have to be included in the companies’ budgets.
Slutsatsen måste därför vara att 2004 och 2005 års ordning för kompensationsbetalningar har som syfte att lindra de avgifter som skulle betalas enligt det försörjningsavtal som ingåtts av stödmottagarna och som normalt skulle ha inbegripits i företagens budgetar.
In line with well-established case-law, therefore, the disputed measures confer an economic advantage on the recipients [38].
Enligt väletablerad rättspraxis medför de omtvistade åtgärderna därför en ekonomisk fördel för mottagarna [38].
Since the preferential electricity tariffs in Italy are granted exclusively to undertakings operating existing facilities located in Sardinia and belonging to a closed list of industries identified in the legislative and regulatory instruments that form the legal basis of the measures, the advantage they confer is a selective one.
Eftersom de förmånliga eltarifferna i Italien endast beviljas företag som driver befintliga anläggningar på Sardinien och tillhör en stängd förteckning över företag som anges i de lagstiftnings- och regleringsinstrument som utgör den rättsliga grunden för åtgärderna, är fördelen selektiv.
It is settled case-law that an advantage constitutes State aid within the scope of Article 87(1) TFEU only if it is granted directly or indirectly through State resources [39] and is imputable to the State [40].
Enligt etablerad rättspraxis kan en fördel kategoriseras som statligt stöd enligt artikel 87.1 i EUF-fördraget endast om den beviljas direkt eller indirekt genom statliga medel [39] och kan tillskrivas staten [40].
As explained in recital 28, the compensatory payments at issue here are financed by means of a parafiscal charge collected by the Equalisation Fund via the A4 component of the electricity tariff.
Såsom förklaras i skäl 28 finansieras de berörda kompensationsbetalningarna genom en skatteliknande avgift som kompensationsfonden tar in genom eltariffens A4-komponent.
This charge is obligatory, being imposed by means of decisions of the AEEG that implement national legislation.
Denna avgift är obligatorisk genom AEEG-beslut som genomför nationell lagstiftning.
The Equalisation Fund is a public body established by law which carries out its functions on the basis of precise instructions laid down in the decisions of the AEEG.
Kompensationsfonden är ett offentligt organ som har inrättats genom lag och som fullgör sina åligganden enligt exakta instruktioner i AEEG:s beslut.
It is also settled case-law that the yield of a levy which is obligatory under national law and is paid to a body established by law constitutes a State resource within the meaning of Article 87(1) of the Treaty when it is earmarked for the funding of a measure which fulfils the other criteria of that Article [41].
Det är också etablerad rättspraxis att intäkterna från en avgift som är obligatorisk enligt nationell lag, och som betalas till ett organ som har inrättats genom lag, utgör statliga medel i den mening som avses i artikel 87.1 i EUF-fördraget när de är öronmärkta för finansiering av en åtgärd som uppfyller de övriga villkoren i samma artikel [41].
Italy relies on the judgment of the Court of Justice in PreussenElektra [42] to substantiate the thesis that the measure at hand is not financed through State resources.
Italien hänvisar till domstolens dom i PreussenElektra [42] för att underbygga sitt påstående om att den aktuella åtgärden inte finansieras med statliga medel.
Italy argues that the funds required to finance the tariff are transferred by private parties (electricity consumers) to private parties (the beneficiaries); the role of the State is confined to the enactment of a law requiring payment of the required sums, with no discretion to dispose of the funds other than in the implementation of the statutory scheme.
Italien hävdar att de medel som behövs för att finansiera tariffen överförs från privata instanser (elkonsumenterna) till privata parter (stödmottagarna), och att statens roll är begränsad till att den antar en lag som föreskriver utbetalning av de belopp som krävs utan någon möjlighet att använda medlen på annat sätt än för att genomföra den lagstadgade ordningen.
In particular, according to Italy and several of the beneficiaries, the Equalisation Fund cannot exercise any control over the funds, and is merely an accounting intermediary.
Italien och flera av stödmottagarna betonar särskilt att kompensationsfonden inte kan utöva någon kontroll över medlen utan enbart fungerar som en mellanhand.
In the PreussenElektra case, the Court held that an obligation imposed on private electricity supply undertakings to purchase electricity produced from renewable energy sources at minimum prices higher than the real economic value of that type of electricity did not constitute State aid, because the measure did not involve any direct or indirect transfer of State resources.
I PreussenElektra-domen ansåg domstolen att en skyldighet för privata elleverantörer att köpa el från förnybara källor till minimipriser som är högre än det verkliga ekonomiska värdet för den typen av el inte utgjorde statligt stöd eftersom åtgärden inte inbegrep någon direkt eller indirekt överföring av statens medel.
The Commission points out that in PreussenElektra the resources required to finance the measure were provided by the electricity suppliers directly to the producers of renewable energies, without transiting through any public body.
Kommissionen påpekar att i fråga om PreussenElektra överfördes de medel som behövdes för att finansiera åtgärden direkt från elleverantörerna till producenterna av förnybar energi, utan att passera något offentligt organ.
In that system, the sums to be transferred could never be at the disposal of the Member State’s authorities.
Inom det systemet kunde medlemsstatens myndigheter aldrig förfoga över de belopp som överfördes.
Thus PreussenElektra addresses different factual circumstances, and is not relevant to the present case.
Rättspraxis i domen PreussenElektra omfattar således inte samma slags faktiska omständigheter och är därför inte relevant i föreliggande ärende.
The judgment in Pearle [43] cannot assist Italy or the beneficiaries either.
Domen i Pearle-målet [43] är inte heller till någon hjälp för Italien eller stödmottagarna.
In Pearle, the Court found that, under certain specific conditions, the yield of a levy which transited through a public body did not constitute State resources.
I Pearle-domen fastställde domstolen att intäkterna från en avgift som överförs via ett offentligt organ under vissa exakt definierade omständigheter inte utgör statliga medel.
In Pearle, the measures were financed entirely by a particular trade at the sole initiative of the trade itself.
I fråga om Pearle finansierades åtgärderna helt och hållet av en ekonomisk sektor och enbart på den sektorns initiativ.
The monies were collected via a parafiscal levy transiting through a public body which could not at any time dispose of the funds freely.
Medlen samlades in genom en skatteliknande avgift via ett offentligt organ som under hela processen inte hade någon tillgång till medlen.
Italy contends that the Equalisation Fund does not have any discretion in the disbursement of the funds, which are earmarked for the financing of the tariffs and never come within ‘the perimeter of public finance’.
Italien hävdar att kompensationsfonden inte har någon bestämmanderätt när det gäller utbetalning av medlen eftersom dessa är öronmärkta för finansiering av tarifferna och aldrig ingår i den ”offentliga finansieringen”.
Thus the State cannot freely dispose of the funds, and consequently the funds do not constitute State resources.
Staten kan därför inte fritt disponera medlen, och de utgör följaktligen inte heller statliga medel.
As a preliminary remark, it should be pointed out that, while some of the Pearle criteria may subjectively be viewed as more central than others, there is no such thing as a ‘key criterion’ in Pearle.
Inledningsvis bör det påpekas att även om vissa av Pearle-kriterierna subjektivt sett kan anses väga tyngre än andra, finns det inte något sådant begrepp som ”nyckelkriterium” i fråga om Pearle.
The tests enumerated in the judgment are cumulative.
De tester som räknas upp i domen är kumulativa.
This is also the interpretation given by the Court of First Instance in Earl Salvat, where it examined a parafiscal levy challenged in that case in the light of each and every one of the Pearle criteria [44].
Detta är också förstainstansrättens tolkning i målet Earl Salvat, där rätten granskade en skatteliknande avgift mot bakgrund av vart och ett av Pearle-kriterierna [44].
Before considering the role played by the Equalisation Fund, the Commission has ascertained whether any of the other tests enumerated in Pearle are satisfied.
Innan kommissionen övervägde kompensationsfondens roll undersökte den huruvida de övriga Pearle-kriterierna hade uppfyllts.
It is clear that here, by contrast with the Pearle case, the disputed tariffs were established at the initiative of the State, not at the initiative of an economic sector.
Det råder inget tvivel om att de omtvistade tarifferna, till skillnad från när det gäller Pearle-ärendet, inrättades på statens initiativ och inte på initiativ från en ekonomisk sektor.
In Pearle, moreover, the beneficiaries of the measure were also the sole contributors of the resources used, so that the intervention of the public body did not tend to create an advantage which would constitute an additional burden on the State.
Dessutom gäller att stödmottagarna i Pearle-ärendet också var de enda som bidrog till medlen, dvs. det offentliga organets ingripande åstadkom inte någon fördel som utgör en tilläggsbörda för staten.
In the case at hand, the beneficiaries do not bear the financial burden of the levy, which rests solely on electricity consumers.
I föreliggande ärende ligger det finansiella ansvaret för avgiften inte på stödmottagarna, utan endast på elkonsumenterna.
Thus the Pearle judgment cannot validly be relied upon irrespective of whether merit can be found in the argument that the Equalisation Fund is a mere accounting intermediary.
Det går därför inte att hänvisa till rättspraxis i Pearle-ärendet oavsett hur man bedömer argumentet rörande kompensationsfondens roll som en ren mellanhand för redovisning av medlen.
Turning now to the Equalisation Fund itself, the Commission points out that, according to settled case-law, no distinction should be made between cases where the aid is granted directly by the State and cases where it is granted by a public or private body designated or established by the State [45].
I fråga om kompensationsfonden påpekar kommissionen att det enligt etablerad rättspraxis inte bör göras någon åtskillnad mellan fall där stödet beviljas direkt av staten och fall där stödet beviljas av ett offentligt eller privat organ som har utsetts eller inrättats av staten [45].
Thus the public or private status of the Equalisation Fund is not a determining factor for the purpose of applying the State aid rules.
Huruvida kompensationsfonden har statlig eller privat karaktär är därför inte avgörande när reglerna om statligt stöd tillämpas.
The fact that the Equalisation Fund is a public body does not automatically mean that Article 107 TFEU is applicable [46]; similarly, the intervention of a private body would not in itself preclude application of that Article.
Det faktum att kompensationsfonden är ett offentligt organ betyder inte automatiskt att artikel 107 i EUF-fördraget kan tillämpas [46], och på motsvarande sätt utesluter ett privat organs delaktighet inte i sig att denna artikel tillämpas.
However, the analysis cannot be limited to the powers of the Equalisation Fund in its capacity as a public body.
Analysen kan dock inte begränsas till kompensationsfondens befogenheter i egenskap av offentligt organ.
What has to be ascertained, rather, is the more general question whether the State, either directly or through any other body designated by it, can exercise control over the funds used to finance the tariff.
I stället bör man fastställa huruvida staten mer generellt, antingen direkt eller genom något annat organ som staten har utsett, kan utöva kontroll över de medel som används för att finansiera tariffen.
The same test would have to be applied if the Equalisation Fund were a private body.
Samma prövning hade gällt om kompensationsfonden hade varit ett privat organ.