natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On this matter, the French authorities adopt the opinion of their expert.
De franska myndigheterna återger här sin experts synpunkt.
The latter questions the premise underlying the Commission’s arguments based on the Campoloro case law: the Commission’s argument rests on likening local and regional authorities to publicly owned establishments, which are all legal entities separate from the State and governed by public law.
Experten ifrågasätter den premiss som ligger till grund för kommissionens resonemang med utgångspunkt i rättspraxis från Campoloromålet: kommissionens resonemang bygger på att lokala myndigheter och offentliga institutioner är likställda, eftersom de har det gemensamt att de är offentligrättsliga juridiska personer som är klart avgränsade från staten.
In fact, these two types of body do not have the same constitutional status.
Men dessa två typer av enheter har inte ens samma grundlagsstadgade ställning.
Thus, the existence of local authorities is a constitutional requirement, and the State has an obligation to guarantee the survival of such bodies.
Förekomsten av statliga myndigheter är ett grundlagsstadgat krav och staten är skyldig att garantera deras överlevnad.
EPICs do not have anything like the same constitutional status and do not have to survive.
Offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag har inte alls samma grundlagsstadgade ställning och kan försvinna.
The Campoloro case law, which relates to cases of default on the part of local authorities, cannot therefore be used in relation to publicly owned establishments.
Följaktligen kan rättspraxis från Campoloromålet, som gäller insolvens hos lokala myndigheter, inte tillämpas för offentliga institutioner.
The Commission will now examine whether the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments is likely to place a question mark over the conclusions drawn by its expert on the basis of the decisions taken in the Campoloro case by the ECHR and the Council of State.
Kommissionen kommer i det följande att undersöka om skillnaden i den grundlagsstadgade ställningen mellan lokala myndigheter och offentliga institutioner påverkar de slutsatser kommissionens expert dragit utifrån Europadomstolens och Conseil d’Etats avgöranden i Campoloromålet.
The Commission notes that the ECHR’s decision is based on the need to preserve, not the existence of the local or regional authority concerned, but the rights of the creditor, that is to say his right to a fair trial (Article 6-1 of the European Convention on Human Rights) and the protection of his property (Article 1 of Protocol No 1): whether the debtor is a publicly owned establishment or a local or regional authority, the creditor’s rights are infringed in the same way.
Kommissionen konstaterar att det som ligger till grund för Europadomstolens beslut inte är kravet på att bevara den berörda lokala myndigheten i fråga utan att bevara fordringsägarens rättigheter, det vill säga rätten till en rättvis rättegång (6.1 i konventionen om de mänskliga rättigheterna) och skyddet av fordringsägarens egendom (artikel 1 i protokoll nr 1): oavsett om gäldenären är en offentlig institution eller en lokal myndighet kränks fordringsägarens rättigheter på samma sätt.
As for the decision of the Council of State, a distinction needs to be made between the various liability schemes:
När det gäller Conseil d’Etats avgörande är det lämpligt att göra åtskillnad mellan olika ansvarsordningar:
the liability due to gross negligence scheme is based on the State’s deficient use of the prerogatives introduced by the Law of 16 July 1980; it is therefore independent of the nature of the debtor: local or regional authority, or publicly owned establishment,
Ansvarsordningen för grov försumlighet bygger på en brist i statens tillämpning av de befogenheter som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980: den är alltså inte beroende av om gäldenären är en lokal myndighet eller en offentlig institution.
In conclusion, the Commission considers that the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments does not invalidate the conclusions drawn from the Campoloro case law by the Commission’s expert.
Sammanfattningsvis anser kommissionen att skillnaderna i den grundlagsstadgade ställningen för lokala myndigheter och offentliga institutioner inte motbevisar de slutsatser som kommissionens expert drar av rättspraxis från Campoloromålet.
Moreover, the Commission would observe that the set of arguments put forward by the French authorities is designed to question the relevance of the Campoloro judgment in this particular case, which does not relate to a local or regional authority; yet the Campoloro judgment was first invoked by the French authorities themselves in support of their position.
Dessutom påpekar kommissionen att syftet med de franska myndigheternas argumentation är att ifrågasätta Campoloromålets relevans för det aktuella fallet, eftersom detta inte gäller en lokal myndighet, trots att de själva har hänvisat till Campoloromålet för att stödja sin egen ståndpunkt.
Observation relating to the lack of any basis for holding the State liable
Det saknas grund för att åberopa statens ansvar
Moreover, the French authorities fail to see on what basis the State might incur strict liability in the event of a publicly owned establishment defaulting, since the State can be held liable in such a context only if the act (or omission) imputed to it has been the direct cause of the injury, which is not the case here.
För övrigt har de franska myndigheterna svårt att se på vilken grund statens strikta ansvar skulle kunna åberopas vid fall av försumlighet hos en offentlig institution, eftersom statens ansvar i detta sammanhang endast kan åberopas om den utlösande faktor (inklusive underlåtenhet att agera) som staten tillskrivs direkt har orsakat skadan, vilket inte skulle vara fallet här.
The Commission nonetheless notes that the decisions of the Council of State and the ECHR clearly establish that the State can be held strictly liable.
Kommissionen konstaterar icke desto mindre att det av Conseil d’Etats och Europadomstolens avgöranden tydligt framgår att det går att åberopa statens strikta ansvar.
Observation relating to the lack of abnormal and specific injury
Det förekommer ingen onormal och särskild skada
Finally, the French authorities fail to see why the judge would consider the injury to be ‘specific’ when it apparently concerns all the creditors of the establishment, or as ‘abnormal’ if creditors agreed to supply funds to a body in an uncertain financial situation.
Slutligen har de franska myndigheterna svårt att förstå hur domstolen ska kunna betrakta skadan som ”särskild” eftersom den skulle gälla samtliga fordringsägare hos institutionen, eller som ”onormal” om fordringsägarna har gått med på att bevilja lån till en enhet med en osäker ekonomisk situation.
The Commission would observe that, according to the case law of the Council of State, the existence of an abnormal and specific injury does in practice limit the liability of the State.
Kommissionen konstaterar att förekomsten av en onormal och särskild skada verkligen är en begränsning av statens ansvar enligt Conseil d’Etats rättspraxis.
The French authorities doubt that the injury is abnormal in a situation in which creditors agreed to supply funds to a body in an uncertain financial situation.
De franska myndigheterna tvivlar på att skadan skulle betraktas som onormal om fordringsägarna beviljat lån till en enhet som befinner sig i en osäker ekonomisk situation.
The Commission would point out, in this connection, that this argument presupposes that there is no guarantee (and that the creditors think that there is no guarantee), whereas the analysis given above shows the opposite to be true.
Kommissionen påpekar att det argumentet förutsätter att det inte finns någon garanti (och att fordringsägarna tror att det inte finns någon garanti), medan analysen ovan visar på motsatsen.
Indeed, if the creditors believe in the existence of the guarantee, any creditor will view the establishment’s financial situation as being much less of a crucial factor both when he decides to grant funds to the establishment and when he negotiates the conditions under which such funds are to be granted.
Om fordringsägarna litar på att det finns en garanti får institutionens ekonomiska situation mycket mindre betydelse för fordringsägarens beslut om att bevilja ett lån till institutionen och även för förhandlingarna om finansieringsvillkoren.
Moreover, it has to be borne in mind that the debt may have been incurred either when the publicly owned establishment was not in danger or when the creditor could not reasonably have been aware of the establishment’s financial difficulties.
Dessutom måste man ta hänsyn till att denna skuld kan ha uppstått när den offentliga institutionen inte befann sig i svårigheter eller då en fordringsägare rimligen inte kunde ha känt till de ekonomiska svårigheterna.
In any case, the concept of abnormal injury has to be understood as going beyond the issues of whether or not the establishment was aware of the financial difficulties and even of whether the injury was sustained by all the creditors or by only one.
I vilket fall som helst måste frågan om onormal skada bedömas i vidare bemärkelse än huruvida institutionen befann sig i ekonomiska svårigheter eller ej, eller till och med om samtliga fordringsägare eller endast en har åsamkats skada.
According to the case law relating to strict administrative liability, the existence or otherwise of abnormal and specific injury is assessed with reference to the public interest.
Enligt rättspraxis i fråga om strikt ansvar bedöms en onormal och särskild skada i förhållande till allmänintresset.
To be categorised as abnormal and specific, the injury to the person concerned must be out of proportion to the public interest intended to be served.
För att betraktas som onormal och särskild ska skadan vara orimligt stor för dem som har åsamkats den i förhållande till det allmänna intresse man har sökt skydda.
The Commission deduces from this that the abnormal and specific character of the injury undoubtedly constitutes a filter that may prevent a number of claims from being met, but that the higher the debt the less likely it is that this filter will come into play.
Därav drar kommissionen slutsatsen att kravet på att en skada ska vara onormal och särskild utan tvivel är ett filter som kan hindra att ett visst antal fordringar ersätts, men att det blir mindre sannolikt att filtret får effekt ju större skulden är.
Finally, the Commission would point out that the existence of an abnormal and specific injury is not a condition imposed by the ECHR’s case law.
Slutligen påpekar kommissionen att förekomsten av en onormal och särskild skada inte är ett villkor som införs genom Europadomstolens rättspraxis.
Any creditor may, therefore, in principle obtain compensation from the State, covering his debt, at the conclusion of judicial proceedings.
Följaktligen kan alla fordringsägare i princip få ersättning från staten för att täcka sin skuld när ett rättsligt förfarande har genomförts.
Absence of limitation of liability and/or of a guarantee by the State
Ingen begränsning av statens ansvar och/eller garanti
The Commission would emphasise that, as has been seen above, there is nothing to prevent the legislature — as it does in the case of a number of companies — from providing that the State will pay the EPICs’ debts only up to the limit of its initial contribution (or endowment).
Kommissionen understryker att det, precis som visas i det föregående, inte finns något som hindrar lagstiftaren att i likhet med vad som gäller för vissa företag föreskriva att staten endast ska stå för skulder i offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag upp till och med dess ursprungliga insats (eller anslag).
In particular, there is nothing to prevent the legislature from providing for a limitation of liability or from quite simply specifying that the State as shareholder can be liable for an EPIC’s debt only in the event of a fault or situation distinct from the EPIC’s mere insolvency — a state of affairs directly imputable to the EPIC and the cause of a particular injury.
Framför allt finns det inget som hindrar lagstiftaren från att föreskriva en begränsning av ansvaret eller helt enkelt ange att den statliga delägaren endast kan vara ansvarig för en skuld i en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag vid fall av försumlighet eller vid ett faktum som är klart avgränsat från ren insolvens hos institutionen och som kan hänföras till staten och som ligger till grund för en särskild skada.
It is therefore possible for the legislature to preclude the State’s guarantee in respect of EPICs and to limit the State’s liability in relation to the injuries sustained by creditors.
Det är alltså tillåtet för lagstiftaren att införa hinder för en statlig garanti gentemot offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag och att begränsa möjligheten att åberopa statens ansvar för skador som har uppstått för fordringsägarna.
However, these clarifications have not been supplied by the French authorities.
De franska myndigheterna har emellertid inte gjort några sådana förtydliganden.
Commission’s conclusion
Kommissionens slutsats
The Commission concludes from points (i) to (v) that, as French law currently stands, a creditor who has not obtained the payment of his claim through the use of the procedures set out in the Law of 16 July 1980 may receive all of the sums corresponding to the unmet claim by invoking the State’s last-resort liability. This is the opposite of what happens within the framework of winding-up proceedings under ordinary law where the reimbursement of the creditor is limited by the value of the available assets.
Av punkterna i–v sluter sig kommissionen till att enligt den nuvarande franska lagstiftningen kan en fordringsägare som inte har lyckats få sin fordran reglerad genom de förfaranden som fastställs i lagen av den 16 juli 1980 få motsvarande hela sin fordran betald genom att som en sista utväg åberopa statens ansvar, i motsats till vad som sker inom ramen för ett allmänrättsligt förfarande där återbetalningen till fordringsägaren begränsas av värdet på de tillgängliga tillgångarna.
The State’s liability is treated as a guarantee.
Statens ansvar behandlas som en garanti.
It is not the subject of any limitation by French legislation.
Det begränsas inte genom någon fransk rättsakt.
It is intrinsically connected with the public-law legal form possessed by the debtor body.
Det är i sig kopplat till gäldenärens offentligrättsliga ställning.
Analysis of the French proposal relating to the clause in the contracts
Det franska förslaget om klausulen i avtalen
If the Commission were to adopt a decision finding that there was no aid, the French authorities would be prepared to extend their proposal for recording the absence of a guarantee so that it includes all contracts involving claims.
De franska myndigheterna är beredda att utvidga sitt förslag om att föra in en klausul om att det inte finns någon statlig garanti i alla avtal som innebär en skuld om kommissionen beslutar att det inte förekommer statligt stöd.
The French authorities consider that such an extension would make it possible to prevent any risk of triggering the State’s strict liability based on La Poste’s insolvency alone.
En sådan utvidgning skulle enligt de franska myndigheterna undanröja all risk för att staten skulle åläggas ett strikt ansvar enbart på grund av insolvens hos La Poste.
Firstly, the Commission wishes to point out that the remark made in recital 181 is obviously applicable to this section of the present Decision.
För det första vill kommissionen påminna om att anmärkningen i skäl 181 uppenbart är tillämplig på detta avsnitt i det här beslutet.
Moreover, as indicated in the opening decision, the Commission acknowledges that this is a measure likely to restrict the opportunities for a creditor who has signed such a contract to obtain payment of his claim through legal proceedings.
Precis som anges i beslutet om att inleda förfarandet erkänner kommissionen för övrigt att detta är en åtgärd som sannolikt skulle begränsa möjligheterna för en fordringsägare som har ingått ett sådant avtal att få ersättning för sin fordran genom ett rättsligt avgörande.
The Commission nonetheless has doubts about the durability of this solution, the exception for accepted risk being a rule established by case law, which could always evolve (the overturning of existing case law is all the more likely as the trend in case law is towards extending the scheme of strict liability on the part of the State).
Kommissionen tvivlar dock fortfarande på beständigheten i en sådan lösning, då undantaget för accepterad risk är en regel som etablerats genom rättspraxis som alltid kan förändras (en omsvängning i rättspraxis går ännu mindre att utesluta eftersom rättspraxis går mot en utvidgning av ordningen med strikt ansvar för staten).
In response to the observations of the French authorities, the Commission would emphasise that the preceding remarks do not lead the Commission entirely to reject the French authorities’ proposal but to emphasise how fragile the resultant legal framework would be.
När det gäller de franska myndigheternas synpunkter betonar kommissionen att de föregående anmärkningarna inte innebär att kommissionen förnekar att de franska myndigheternas förslag skulle ge någon effekt, utan att den framhåller svagheterna i den rättsliga ram som det skulle leda till.
Moreover, the Commission considers the French authorities’ proposal to be inadequate as the State’s guarantee could come into play for any type of liability including, for example, non-contractual liability and criminal liability, which present the same characteristics from this point of view: it is impossible to make it contractually clear in advance to debtors that the State is not liable for La Poste’s debts.
För övrigt anser kommissionen att de franska myndigheternas förslag är otillräckligt eftersom den statliga garantin kan åberopas för alla typer av ansvar, däribland utomobligatoriskt ansvar och straffrättsligt ansvar, som uppvisar samma egenskaper i detta sammanhang. Det går inte att föreskriva i förväg i ett avtal att staten inte har ansvar för La Postes skulder.
In general, La Poste may find itself indebted towards a third party through a variety of judicial mechanisms — a state of affairs that would imply a guarantee on the part of the State in the event of insolvency.
Rent generellt skulle La Poste genom olika rättsliga mekanismer kunna ådra sig en skuld till en tredje part som skulle omfattas av den statliga garantin vid insolvens.
For example, if La Poste were to absorb another structure (another publicly owned establishment), the rights and obligations of that structure would be transferred to it at the same time.
Om La Poste till exempel tvingades att köpa upp en annan organisation (en annan offentlig institution) skulle företaget samtidigt vara tvunget att överta den organisationens rättigheter och förpliktelser.
If it were subsequently to meet that structure’s debts towards a third party, no contract or other legal document would have laid down that the State was not required to pay La Poste’s debts towards creditors of the absorbed structure, since no one would have been able to foresee the situation.
Om La Poste därefter skulle tvingas betala den organisationens skulder till en tredje part skulle det inte i något kontrakt eller i något annat juridiskt dokument ha angetts att staten inte var skyldig att betala La Postes skulder gentemot fordringsägarna i den uppköpta organisationen, eftersom ingen hade kunnat förutse detta.
Thus, through a mechanism (such as merger or absorption) for converting certain public sector structures, La Poste may acquire a number of debts towards third parties, without its being possible contractually to provide for a limitation of the guarantee on the part of the State.
På samma sätt skulle La Poste genom en omvandlingsmekanism (fusion, uppköp) av vissa organisationer inom den offentliga sektorn kunna få ansvar för vissa skulder till tredje part utan att det är möjligt att införa en begränsning av den statliga garantin genom ett avtal.
It is not, therefore, enough to insert such a clause into the ‘contracts’ with the ‘creditors’, as the clause would not cover all eventualities.
Att en sådan klausul införs i ”avtal” med ”fordringsägare” är alltså inte tillräckligt, eftersom detta inte täcker alla hypotetiska fall.
Such a formulation would be likely to overlook claims by initially unidentifiable third parties.
En sådan formulering riskerar att släppa igenom fordringar från oidentifierbara tredje parter redan från början.
Only a text of general scope applicable in any situation and to any type of third party, indicating that the State is not the guarantor of La Poste, would be enough.
Det är bara en rättsakt med generell omfattning där det anges att staten inte ger La Poste några garantier och som är tillämplig på alla situationer och alla typer av tredje parter som är tillräcklig.
Finally, even in a scenario in which the French proposals would make it quite impossible for a creditor of La Poste to hold the State liable for paying its claim (a scenario that the Commission considers not to have been shown to exist), such proposals would not enable it to be clearly established what would happen in the event of La Poste’s becoming insolvent.
Även om de franska förslagen skulle hindra alla möjligheter för en fordringsägare i La Poste att åberopa statens ansvar för att få ersättning för sin fordran (ett hypotetiskt fall som enligt kommissionen inte kan verifieras) går det inte att genom dessa förslag tydligt fastställa vad som ska hända om La Poste blir insolvent.
Indeed, a creditor of La Poste who had not been able to have his claim met by requesting payment of his individual claim could always hope to obtain payment within the framework of an overall State-financed restructuring of La Poste, as will be shown subsequently in this Decision.
En fordringsägare i La Poste som inte har kunnat få sin fordran betald genom ett krav på verkställighet av den enskilda fordran skulle ändå kunna hoppas på ersättning för sin fordran inom ramen för en total statligt finansierad omstrukturering av La Poste, vilket kommer att visas längre fram i detta beslut.
Even if he were to fail obtain satisfaction, the creditor could invoke legal effects from the legitimate mistake he made, when the claim arose, that it would always be honoured.
En fordringsägare som inte får sina krav uppfyllda kan ändå vidta rättsliga åtgärder på grund av att denne har fattat sitt beslut på grundval av en legitim, felaktig förväntan om att en fordran alltid skulle bli betald
Use of the theory of appearance enables what has been demonstrated to be confirmed.
Detta går att bekräfta genom teorin om det yttre skenet.
Indeed, even if one were to follow the French authorities’ argument, according to which there is no unlimited guarantee in favour of La Poste because of the latter’s legal form — an argument refuted by the Commission — the factors analysed above legitimately lead creditors to believe that such a guarantee does nonetheless exist.
Även om man går med på de franska myndigheternas resonemang om att det inte finns några obegränsade garantier för La Poste till följd av La Postes rättslig ställning (ett resonemang som kommissionen inte godtar) visar de faktorer som analyseras ovan att fordringsägare med fog kan anta att det ändå finns en sådan garanti.
The theory of appearance amplifies the effect produced by the concordance of a series of indices.
Enligt teorin om det yttre skenet förstärks effekten genom en samverkan mellan en rad faktorer.
The main relevant indices in relation to the theory of appearance are noted below:
De viktigaste faktorer som är relevanta i fråga om teorin om det yttre skenet återges i det följande: