natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Italy and Alcoa rely on the judgments in PreussenElektra [73] and Pearle [74] to substantiate the thesis that the measure at hand is not financed through State resources.
Italien och Alcoa hänvisar till domarna PreussenElektra [73] och Pearle [74] för att underbygga sitt påstående om att den aktuella åtgärden inte finansieras med statliga medel.
Both parties claim that the funds required to finance the tariff are transferred by private entities (electricity consumers) to a private entity (Alcoa), the role of the State being confined to the adoption of a law mandating payment of the required sums, with no discretion to dispose of the funds other than in the implementation of the statutory scheme.
Båda parterna hävdar att de medel som behövs för att finansiera tariffen överförs från privata instanser (elkonsumenterna) till en privat instans (Alcoa), och att statens roll är begränsad till att den antar en lag som föreskriver utbetalning av de belopp som krävs utan någon möjlighet att använda medlen på annat sätt än för att genomföra den lagstadgade ordningen.
In particular, according to Italy and Alcoa, the Equalisation Fund cannot exercise any control over the funds and is merely an accounting intermediary.
Italien och Alcoa betonar särskilt att kompensationsfonden inte kan utöva någon kontroll över medlen utan enbart fungerar som en mellanhand.
In the PreussenElektra case, the Court considered that a purchase obligation imposed on private electricity supply undertakings to purchase electricity from renewable sources at minimum prices higher than the real economic value of that type of electricity did not constitute State aid because the measure did not involve any direct or indirect transfer of State resources.
I domen PreussenElektra ansåg domstolen att en skyldighet för privata elleverantörer att köpa el från förnybara källor till minimipriser som är högre än det verkliga ekonomiska värdet för den typen av el inte utgjorde statligt stöd eftersom åtgärden inte inbegrep någon direkt eller indirekt överföring av statens medel.
According to Italy and Alcoa, the present case is comparable to PreussenElektra in that the funds are also transferred from private entities (electricity consumers) to a private entity (Alcoa), with the State exercising no control over the resources in question.
Enligt Italien och Alcoa kan det berörda ärendet jämföras med PreussenElektra i det att medel också överförs från privata instanser (elkonsumenter) till en privat instans (Alcoa) utan att staten utövar någon kontroll över medlen i fråga.
The Commission recalls that, in PreussenElektra, the resources required to finance the measure were provided directly by the electricity suppliers to the producers of renewable energies without transiting through any public body.
Kommissionen påminner om att i fråga om PreussenElektra överfördes de medel som behövdes för att finansiera åtgärden direkt från elleverantörerna till producenterna av förnybar energi, utan att passera något offentligt organ.
Within that system, the sums to be transferred could never be at the disposal of the Member State’s authorities.
Inom det systemet kunde medlemsstatens myndigheter aldrig förfoga över de belopp som överfördes.
In the case at hand, however, the monies transit through a public body, the Equalisation Fund, before being channelled to the final beneficiary.
I föreliggande ärende passerar medlen däremot ett offentligt organ, kompensationsfonden, innan de överförs till slutmottagaren.
Therefore, the PreussenElektra case-law addresses different factual circumstances and is not relevant to the present case.
Rättspraxis i domen PreussenElektra omfattar således inte samma slags faktiska omständigheter och är därför inte relevant i föreliggande ärende.
The judgment in Pearle provides guidance of more direct relevance to this case.
Domen Pearle ger vägledning som är mer direkt relevant för ärendet.
However, the Commission’s interpretation of it differs from that put forward by Italy and Alcoa.
Kommissionens tolkning av domen Pearle avviker dock från Italiens och Alcoas.
In Pearle, the Court found that, under certain specific conditions, the resources of a levy which transit through a public body do not constitute State resources.
I domen Pearle fastställde domstolen att intäkterna från en avgift som överförs via ett offentligt organ under vissa exakt definierade omständigheter inte utgör statliga medel.
In Pearle, the measures were financed entirely by an economic sector at the sole initiative of that sector.
I fråga om Pearle finansierades åtgärderna helt och hållet av en ekonomisk sektor och enbart på den sektorns initiativ.
The monies were collected via a parafiscal levy transiting through a public body which could not, at any time, dispose of the funds.
Medlen samlades in genom en skatteliknande avgift via ett offentligt organ som under hela processen inte hade någon tillgång till medlen.
In addition, there was a correspondence between the entities which paid the levy and those which received the benefits of the measure.
Det fanns dessutom en koppling mellan de enheter som betalade avgiften och de som hade fördel av åtgärden.
Italy and Alcoa consider that the key criterion in Pearle is whether the State has a right to dispose of the funds otherwise than in implementation of the statutory scheme.
Italien och Alcoa anser att nyckelkriteriet i fråga om Pearle är huruvida staten har rätt att förfoga över medlen på annat sätt än att genomföra den lagstadgade ordningen.
They contend that the Equalisation Fund does not have any discretion in the disbursement of the funds, which are earmarked for the financing of the tariffs and never come within ‘the perimeter of public finance’.
De hävdar att kompensationsfonden inte har någon bestämmanderätt när det gäller utbetalning av medlen eftersom dessa är öronmärkta för finansiering av tarifferna och aldrig ingår i den offentliga finansieringen.
Therefore, according to Italy and Alcoa, the State cannot freely dispose of the funds, which consequently do not constitute State resources.
Enligt Italien och Alcoa kan staten därför inte fritt disponera medlen, och de utgör följaktligen inte heller statliga medel.
As a preliminary remark, it should be pointed out that, while some of the Pearle criteria may be subjectively viewed as more central than others, there is no such thing as a ‘key criterion’ in Pearle.
Inledningsvis bör det påpekas att även om vissa av Pearle-kriterierna subjektivt sett kan anses väga tyngre än andra, finns det inte något sådant begrepp som nyckelkriterium i fråga om Pearle.
The conditions enumerated in the judgment are cumulative.
De villkor som räknas upp i domen är kumulativa.
This is also the interpretation given by the Court of First Instance in Earl Salvat [75], where it examined a parafiscal levy challenged in that case in the light of each and every one of the Pearle criteria.
Detta är också förstainstansrättens tolkning i målet Earl Salvat [75], där rätten granskade en skatteliknande avgift mot bakgrund av vart och ett av Pearle-kriterierna.
Before examining the role played by the Equalisation Fund, the Commission has ascertained whether any of the other criteria enumerated in Pearle are met.
Före granskningen av kompensationsfondens roll undersökte kommissionen huruvida de övriga Pearle-kriterierna har uppfyllts.
It is clear that, unlike in Pearle, the Alcoa tariff was established at the initiative of the State, not at the initiative of an economic sector.
Det råder inget tvivel om att Alcoa-tariffen, till skillnad från när det gäller Pearle-ärendet, inrättades på statens initiativ och inte på initiativ från en ekonomisk sektor.
Moreover, in Pearle the beneficiaries of the measure were also the sole contributors of the resources, so that the intervention of the public body did not tend to create an advantage which would constitute an additional burden for the State.
Dessutom gäller att mottagarna i Pearle-ärendet också var de enda som bidrog till medlen, dvs. det offentliga organets ingripande åstadkom inte någon fördel som utgör en tilläggsbörda för staten.
In the case at hand, the beneficiary Alcoa does not bear the financial burden of the levy, which rests solely on electricity consumers.
I föreliggande ärende ligger det finansiella ansvaret för avgiften inte på Alcoa, utan endast på elkonsumenterna.
Therefore, the Pearle case-law cannot validly be relied upon irrespective of whether merit can be found in Alcoa’s and Italy’s argument concerning the role of the Equalisation Fund as a mere accounting intermediary.
Det går därför inte att hänvisa till rättspraxis i Pearle-ärendet oavsett hur man bedömer Alcoas och Italiens argument rörande kompensationsfondens roll som en ren mellanhand för redovisning av medlen.
Turning now to the Equalisation Fund, the Commission recalls that, according to settled case-law, ‘no distinction should be made between cases where the aid is granted directly by the State, and cases where it is granted by a public or private body designated or established by the State’ [76].
I fråga om kompensationsfonden påminner kommissionen om att det enligt etablerad rättspraxis inte bör göras någon åtskillnad mellan fall där stödet beviljas direkt av staten och fall där stödet beviljas av ett offentligt eller privat organ som har utsetts eller inrättats av staten [76].
Therefore, the public or private status of the Equalisation Fund is not determinant for the purpose of applying the State aid rules.
Huruvida kompensationsfonden har statlig eller privat karaktär är därför inte avgörande när reglerna om statligt stöd tillämpas.
The fact that the Equalisation Fund is a public body does not automatically imply that Article 87 of the EC Treaty is applicable [77]; similarly, the intervention of a private body would not in itself preclude application of that Article [78].
Det faktum att kompensationsfonden är ett offentligt organ betyder inte automatiskt att artikel 87 i EG-fördraget kan tillämpas [77], och på motsvarande sätt utesluter ett privat organs delaktighet inte i sig att denna artikel tillämpas [78].
However, the analysis cannot be limited to the powers of the Equalisation Fund in its quality as a public body.
Analysen kan dock inte begränsas till kompensationsfondens befogenheter i egenskap av offentligt organ.
What should be ascertained is rather whether, more generally, the State, either directly or through any other body designated by it, can exercise control over the funds used to finance the tariff.
I stället bör man fastställa huruvida staten mer generellt, antingen direkt eller genom något annat organ som staten har utsett, kan utöva kontroll över de medel som används för att finansiera tariffen.
The same test would have to be applied if the Equalisation Fund was a private body.
Samma prövning hade gällt om kompensationsfonden hade varit ett privat organ.
The recent judgement of the Court of Justice in the Essent [79] case provides definitive guidance on this point.
Domstolens nyligen utfärdade dom i målet Essent [79] ger slutlig vägledning i detta hänseende.
In Essent, the Netherlands had introduced by law a surcharge on electricity prices.
I fallet Essent hade Nederländerna genom lag infört en extra avgift på elpriserna.
The surcharge was paid by electricity consumers to network operators, which in turn transferred the monies to a designated company, SEP. SEP had no discretion in the management of the funds and operated under close control by the authorities.
Elkonsumenterna betalade den extra avgiften till nätoperatörerna, som i sin tur överförde pengarna till ett angivet företag, SEP. Detta företag hade ingen bestämmanderätt rörande förvaltningen av medlen och stod under myndigheternas strikta övervakning.
The Court came to the conclusion that the proceeds of the surcharge constituted State resources, because the surcharge on the price of electricity was imposed by national law, and therefore constituted a charge and SEP was not entitled to use the proceeds from the charge for purposes other than those provided by the law, so that the monies remained under public control and were thus available to the national authorities.
Domstolen slöt sig till att intäkterna från den extra avgiften utgjorde statliga medel eftersom tillägget på elpriset fastslagits i nationell lag och därför utgjorde en skatteliknade avgift och eftersom SEP inte hade rätt att använda intäkterna från avgiften för andra ändamål än de lagstadgade, dvs. medlen stod under fortsatt offentlig kontroll och var därmed tillgängliga för de nationella myndigheterna.
The Court considered that this was sufficient for such monies to be characterised as State resources.
Domstolen ansåg att detta var tillräckligt för att medlen skulle betecknas som statliga medel.
The similarities with the case at hand are evident.
Likheterna med det föreliggande ärendet är uppenbara.
The surcharge on the electricity price used to finance the Alcoa tariff is imposed, as in Essent, by law.
Den extra avgift på elpriset som används för att finansiera Alcoa-tariffen är lagstadgad, på samma sätt som i Essent-ärendets.
The Equalisation Fund plays the same role as SEP, as it centralises and manages the proceeds of the parafiscal charge, and is subject to the same constraints, as it cannot use the proceeds from the charge for purposes other than those provided by law (the financing of preferential tariffs).
Kompensationsfonden spelar samma roll som SEP eftersom den centraliserar och förvaltar intäkterna från den skatteliknande avgiften och är föremål för samma begränsningar, dvs. den kan inte använda intäkterna från avgiften för andra ändamål än de lagstadgade (finansiering av förmånliga tariffer).
The State is capable of controlling and orienting the use of the resources at issue: the Equalisation Fund discharges its accounting functions on precise instructions from the AEEG, which acts within its statutory regulatory powers and/or in implementation of national legislation (see recitals 26 and 27 above).
Staten kan kontrollera och styra användningen av de berörda medlen: kompensationsfonden fullgör sina redovisningsåtaganden enligt exakta instruktioner från AEEG, som agerar inom sina lagstadgade reglerande befogenheter och/eller genom att genomföra nationell lagstiftning (se skälen 26 och 27).
Therefore, the resources handled by the Equalisation Fund remain under public control at all times.
Detta betyder att de medel som hanteras av kompensationsfonden hela tiden är under offentlig kontroll.
This analysis is consistent with the Commission’s decision on the Italian stranded costs case [80], in which it characterised as State resources the monies administered by the Equalisation Fund in the A6 account.
Denna analys överensstämmer med kommissionens beslut i ärendet rörande icke-återvinningsbara kostnader i Italien [80] där kommissionen ansåg att de medel som kompensationsfonden förvaltade på A6-kontot utgjorde statliga medel.
In any event, the categorisation as State resources of the monies administered by the Equalisation Fund was borne out incontrovertibly by the recent judgment of the Court of First Instance in the Iride case [81].
I alla händelser fastställde förstainstansrätten i en nyligen utfärdad dom i mål Iride [81] att medel som förvaltas av kompensationsfonden helt uppenbart är statliga medel.
Italy’s Court of Cassation had already ruled (judgment No 11632/03 of 3 April 2003) that the legal personality of the Equalisation Fund was not separate from that of the Italian State, and that the monies transferred to the Equalisation Fund should be considered as State property, even if they derived from private entities and were intended for private undertakings.
Högsta domstolen i Italien hade redan fastställt (dom nr 11632/03 av den 3 april 2003) att kompensationsfonden som juridisk person inte är skild från den italienska staten och att medel som överförs till kompensationsfonden ska betraktas som statens egendom även om de härrör från privata instanser och är avsedda för privata företag.
In the Iride case, the applicants Iride SpA and Iride Energia SpA brought an action in the Court of First Instance challenging a decision whereby the Commission had categorised as State resources the sums administered by the Equalisation Fund in the A6 account.
I ärendet Iride väckte de sökande Iride SpA och Iride Energia SpA talan inför förstainstansrätten mot ett beslut där kommissionen hade fastställt att medel som kompensationsfonden förvaltar på A6-kontot utgör statliga medel.
The arguments put forward by the applicants were very similar to those of Alcoa.
De sökandes argument var till huvuddelen desamma som Alcoas.
The applicants disputed the reasoning of the Court of Cassation’s ruling, contending that the role of the Equalisation Fund was merely that of an accounting intermediary between private citizens subject to a financial obligation and the beneficiaries of the sums concerned, a role which did not allow the Equalisation Fund to make use of the monies deposited even for a short period of time.
De sökande bestred motiveringarna i högsta domstolens utslag och hävdade att kompensationsfondens roll endast och enbart är att fungera som en mellanhand mellan privata medborgare som omfattas av en ekonomisk skyldighet och mottagarna av de berörda medlen och att kompensationsfonden i denna roll inte har någon möjlighet att använda de deponerade medlen ens för en kort tid.
The applicants likewise claimed the applicability of the PreussenElektra case-law.
De sökande hävdade även att rättspraxis enligt domen PreussenElektra är tillämplig.
In its judgment delivered on 11 February 2009, the Court of First Instance was very clear.
I sin dom av den 11 februari 2009 hade förstainstansrätten en mycket tydlig ståndpunkt.
After emphasising that it had no jurisdiction to challenge the interpretation of Italian legislation by the Court of Cassation, the Court of First Instance confirmed that the monies held in the Equalisation Fund’s A6 account were to be considered as State resources because, in addition to being State property, they were under constant State control [82].
Efter att förstainstansrätten betonat att det inte ligger inom dess jurisdiktion att bestrida den italienska högsta domstolens tolkning av italiensk lag, bekräftade förstainstansrätten att medlen på kompensationsfondens A6-konto ska betraktas som statliga medel eftersom de inte bara är statens egendom utan även står under statens ständiga kontroll [82].
That conclusion concerned the Equalisation Fund’s A6 account, used to finance the stranded costs of Italy’s electricity sector.
Slutsatsen gäller kompensationsfondens A6-konto som används för finansiering av den italienska elsektorns icke-återvinningsbara kostnader.
It can, however, logically be extended to the A4 component, which finances the disputed tariff.
Slutsatsen kan dock logiskt sett utvidgas till A4-komponenten genom vilken den omtvistade tariffen finansieras.
The judgment of the Court of Cassation was based on an analysis of the legal personality of the Equalisation Fund, and its finding with respect to State property therefore applies to all of the monies deposited with the Equalisation Fund.
Högsta domstolens dom baserades på en analys av kompensationsfondens juridiska person, och domens slutledningar rörande statens egendom är därför tillämpliga på alla medel som deponeras hos kompensationsfonden.
The same is true of the finding by the Court of First Instance that the State can control the resources administered by the Equalisation Fund.
Detsamma gäller för förstainstansrättens slutsats att staten kan kontrollera de medel som förvaltas av kompensationsfonden.
There is no difference between the A6 account and the A4 component other than the purpose of the resources collected (covering stranded costs in the case of the A6 account and financing preferential tariffs in the case of the A4 component).
Den enda skillnaden mellan A6-kontot och A4-komponenten är syftet med de medel som samlas in (att täcka icke-återvinningsbara kostnader i fråga om A6-kontot och finansiering av förmånliga tariffer i fråga om A4-komponenten).
The sums transferred to Alcoa from the A4 component must also therefore be categorised as State resources.
De belopp som överförs till Alcoa från A4-komponenten måste därför betraktas som statliga medel.
In addition to being financed by State resources, the Alcoa tariff is imputable to the State [83], since the legal basis for the measure is laid down in national legislation and in the decisions of the AEEG, which is a public body.
Utöver att Alcoa-tariffen finansieras med statliga medel kan den också tillskrivas staten [83] eftersom åtgärden har sin rättsliga grund i nationell lagstiftning och i besluten från AEEG som är ett offentligt organ.
As regards the impact of the measure on trade between Member States and the ensuing distortion of competition, it is undisputed that the aluminium market is fully open to competition.
När det gäller åtgärdens inverkan på handeln mellan medlemsstaterna och den snedvridning av konkurrensen som följer råder det inget tvivel om att aluminiummarknaden är helt öppen för konkurrens.
In its merger decisions, the Commission has consistently found that the geographical market for primary aluminium is worldwide [84].
I sina koncentrationsbeslut har kommissionen konsekvent slutit sig till att den geografiska marknaden för primäraluminium är världsomfattande [84].
It will be seen in recital 214 that Italy did not notify the extension of the Alcoa tariff.
Som det framgår av skäl 214 anmälde Italien inte förlängningen av Alcoa-tariffen.
According to settled case-law [85], in the event of aid which has not been notified, the Commission is not obliged to demonstrate the consequences of the measure: ‘If the Commission were required in its decision to demonstrate the real effect of aid which had already been granted, that would immediately favour those Member States which grant aid in breach of the duty to notify laid down in Article 93(3) of the Treaty, to the detriment of those which do notify aid at the planning stage’.
Enligt etablerad rättspraxis [85] är kommissionen i fråga om stöd som inte har anmälts inte är skyldig att påvisa följderna av åtgärden: ”Om kommissionen i sitt beslut vore tvungen att påvisa den verkliga effekten av det stöd som redan lämnats skulle detta leda till att de medlemsstater gynnas som betalar ut stöd i strid mot anmälningsplikten i artikel 93.3 i fördraget, på bekostnad av dem som i förväg anmäler sina stödåtgärder till kommissionen.”
Consequently, the Commission is required only to demonstrate the possible negative impact of the measure on intra-Community trade and competition.
Således är kommissionen endast skyldig att påvisa de eventuella negativa verkningarna av stödet på handeln och konkurrensen inom gemenskapen.
The Commission has considered Alcoa’s and Italy’s argument that the tariff does not have an impact on trade and does not distort competition, since there are no actual trade flows between Member States, it is unlikely that such trade flows will develop in the foreseeable future (see recitals 86 to 88), and due to the peculiarities of the aluminium sector the tariff does not harm Alcoa’s European competitors (see recital 89).
Kommissionen har tagit hänsyn till Alcoas och Italiens argument att tariffen inte påverkar handeln och inte snedvrider konkurrensen eftersom det inte förekommer några faktiska handelsflöden mellan medlemsstaterna, det är osannolikt att sådana kommer att uppstå i en förutsägbar framtid (se skälen 86 till 88), och eftersom tariffen inte skadar Alcoas europeiska konkurrenter på grund av aluminiumsektorns särdrag (se skäl 89).
It should be recalled that, in the Commission’s decision-making practice and the case-law of the Court, the absence of actual trade flows has never been accepted as evidence that an aid measure has no impact on intra-Community trade.
Här bör noteras att kommissionen i sin beslutspraxis och domstolen i sin rättspraxis aldrig har godtagit att avsaknaden av faktiska handelsflöden är ett tecken på att en stödåtgärd inte har någon inverkan på handeln inom gemenskapen.