natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Given the temporal overlap between the Alumix scheme and the provisions attacked in 2004, it is necessary to clarify whether the 2004 opening decision challenged the extension in time of the Alcoa tariff beyond the original duration of the Alumix scheme (from 1 January 2006 onwards) or whether it also called into question the Alumix scheme itself over the period April 2004-December 2005 due to the changes in its financing mechanism.
På grund av den tidsmässiga överlappningen mellan Alumix-ordningen och de bestämmelser som granskades 2004 är det nödvändigt att klargöra huruvida 2004 års beslut att inleda ett förfarande ifrågasatte det faktum att Alcoa-tariffen förlängdes till att gälla efter Alumix-ordningens ursprungliga giltighetstid (från och med den 1 januari 2006) eller om beslutet även ifrågasatte själva Alumix-ordningen under perioden mellan april 2004 och december 2005 på grund av ändringar av finansieringsmekanismen.
A careful reading of the decision itself shows that it challenges, generically, the new tariff scheme introduced by the 2004 Decree in favour of the beneficiaries concerned (Portovesme Srl, ILA Spa, Euroallumina Spa and Alcoa), and cannot be interpreted as challenging the Alumix scheme itself.
En ingående granskning av själva beslutet visar att det på en allmän nivå ifrågasätter den nya tariffordning som infördes genom 2004 års dekret till förmån för de berörda mottagarna (Portovesme Srl, ILA Spa, Euroallumina Spa och Alcoa) men att det inte kan tolkas som ett ifrågasättande av Alumix-ordningen i sig.
This conclusion is substantiated by the following observations.
Denna slutsats kan motiveras med nedan anförda observationer.
Firstly, the assessment of the measure under challenge is global and does not distinguish between beneficiaries.
För det första bedöms den aktuella åtgärden på en allmän nivå utan någon åtskillnad mellan mottagare.
In particular, Alcoa’s distinct legal position as beneficiary of the authorised Alumix tariff is neither described nor assessed in detail.
Särskilt gäller att Alcoas speciella rättsliga position som förmånstagare av den godkända Alumix-tariffen varken beskrivs eller bedöms i detalj.
Secondly, the Commission’s observations on the substantial difference between the Alumix system and the new tariff scheme [61] set out to demonstrate only that the Alumix findings cannot be extrapolated to the new tariff scheme, given the different financing mechanism.
För det andra kan kommissionens observationer om den väsentliga skillnaden mellan Alumix-ordningen och den nya tariffordningen [61] endast påvisa att slutsatserna rörande Alumix inte kan extrapoleras till den nya tariffordningen på grund av att finansieringsmekanismen inte är densamma.
Thirdly, if the 2004 opening decision had intended to challenge the original Alumix scheme, it would have mentioned the legal basis under which the original tariff had been granted (the 1995 Decree) and would have provided some explanation as to why the tariff arrangement as modified by the new regulatory framework curtailed the validity of the Commission’s findings in Alumix before the date of expiry of the scheme.
För det tredje gäller att om syftet med 2004 års beslut att inleda ett förfarande hade varit att granska den ursprungliga Alumix-ordningen, skulle den rättsliga grunden för att bevilja den ursprungliga ordningen ha omnämnts (1995 års dekret), och det skulle ha förekommit förklaringar till varför tariffordningen i den form den ändrats till genom det nya regelverket medförde att kommissionens slutsatser rörande Alumix slutade gälla innan ordningen hade löpt ut.
However, at that date the 2004 Decree had been superseded de facto by Law No 80/2005, which took effect on 1 January 2006 (see recitals 48 and 142).
Detta datum hade dock i 2004 års dekret de facto ersatts med lag nr 80/2005 som trädde i kraft den 1 januari 2006 (se skälen 48 och 142).
Therefore, the 2004 Decree is, in substance, not relevant to the present investigation.
Därför är 2004 års dekret i sak inte relevant för den aktuella undersökningen.
The 2006 proceedings (case C 36/B/06)
Förfarandet år 2006 (stöd C 36/B/06)
The wording of the 2006 opening decision does not require any interpretation: it unambiguously calls into question the prolongation of the tariff until 2010 laid down in Law No 80/2005 [62], not the Alumix scheme as such.
Ordalydelsen i 2006 års beslut att inleda ett förfarande kräver ingen vidare tolkning: i beslutet ifrågasätts otvetydigt den förlängning av tariffen till 2010 som anges i lag nr 80/2005 [62], inte Alumix-ordningen som sådan.
Conclusions on the scope of the decision
Slutsatser om beslutets räckvidd
Since, at 1 January 2006, the 2004 Decree had been superseded by Law No 80/2005, the 2004 Decree is not directly relevant to the investigation.
Eftersom 2004 års dekret ersattes med lag nr 80/2005 den 1 januari 2006, är 2004 års dekret inte relevant för undersökningen.
The investigation therefore focuses on one substantive measure: the prolongation of the Alcoa tariff from 1 January 2006 to 31 December 2010 under Law No 80/2005 read in conjunction with the relevant regulatory provisions adopted by the AEEG.
Undersökningen är därför inriktad på en specifik åtgärd: förlängningen av Alcoa-tariffen från den 1 januari 2006 till den 31 december 2010 genom lag nr 80/2005 tillsammans med de relevanta bestämmelserna som antagits av AEEG.
However, given that there has been only one Alcoa tariff, regardless of the legal basis relied upon to grant it, if Italy were to consider that the 2004 Decree could be relied upon for the period January 2006-June 2007, the findings of the present decision should be considered applicable to the measure introduced by the 2004 Decree [63] as well.
Med tanke på att det endast har förekommit en enda Alcoa-tariff, oavsett vilken rättslig grund beviljandet vilar på, gäller dock att om Italien ska anse att det går att hänvisa till 2004 års dekret för perioden mellan januari 2006 och juni 2007, bör slutsatserna från detta beslut även anses tillämpliga på den åtgärd som infördes genom 2004 års dekret [63].
Existence of State aid pursuant to Article 87(1) of the EC Treaty
Förekomst av statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget
A measure constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty if the following conditions are all fulfilled: the measure (a) confers an economic advantage on the beneficiary; (b) is granted by the State or through State resources; (c) is selective; and (d) has an impact on intra-community trade and is liable to distort competition within the EU.
En åtgärd utgör stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget om den uppfyller samtliga villkor nedan: a) den medför en fördel för mottagaren, b) den beviljas av staten eller med statliga medel, c) den är selektiv och d) den påverkar handeln inom gemenskapen och hotar att snedvrida konkurrensen inom EU.
Both Italy and Alcoa claim that the tariff is not State aid.
Både Italien och Alcoa hävdar att tariffen inte utgör statligt stöd.
Existence of an advantage
Förekomsten av en fördel
As a preliminary remark, the Commission notes that, under the tariff arrangement laid down in Article 11(11) of Law No 80/2005, the State intervenes to maintain an electricity price which is substantially lower than that which Alcoa could obtain (and did obtain) in actual market conditions.
Kommissionen noterar inledningsvis att enligt den tariffordning som fastställs i artikel 11.11 i lag nr 80/2005 ingriper staten för att Alcoa ska få bibehålla ett elpris som är betydligt lägre än det elpris som Alcoa kunde få (och fick) enligt faktiska marknadsvillkor.
If Alcoa had been able to obtain this price directly from one of the electricity suppliers in the regions concerned, there would have been no need for State intervention.
Om Alcoa hade kunnat få dessa priser från en elleverantör i de berörda regionerna hade det inte funnits något behov av statligt stöd.
Neither Italy nor Alcoa contests the proposition that, in the regions concerned, actual market prices are higher than the price actually paid by Alcoa thanks to the repayments made by the Equalisation Fund.
Varken Italien eller Alcoa bestrider påståendet att de faktiska marknadspriserna i de berörda regionerna är högre än det pris som Alcoa i praktiken betalade tack vare bidraget från kompensationsfonden.
As for the method proposed by Alcoa to assess the existence of an advantage (whether the special price is lower than the price prevailing in a fully competitive market), it must first be noted that this line of reasoning has already been rejected in the Court’s judgment (paragraph 71 of the judgment).
Vad gäller metoden som Alcoa har föreslagit för att bedöma om det föreligger en fördel (huruvida specialpriset är lägre än det pris som råder på en fullt konkurrensutsatt marknad) måste först konstateras att det resonemanget redan har förkastats i rättens utslag (punkt 71 i domen).
Neither the Community courts nor the Commission take into account, in their assessment of the existence of an advantage, the conditions that would prevail in a hypothetical, better functioning market.
Varken gemenskapens domstolar eller kommissionen beaktar i sin bedömning av förekomsten av en fördel hur situationen skulle se ut på en hypotetisk, bättre fungerande marknad.
The conditions prevailing on the actual markets concerned are consistently taken as the reference framework, as shown, for example, in the Dutch glasshouse growers case [64], in which the Commission applied the market economy operator test to assess the existence of an advantage in certain gas prices.
De villkor som råder på de aktuella berörda marknaderna används genomgående som referens, vilket t.ex. framgår av ärendet med de nederländska växthusodlarna [64] där kommissionen tillämpade kontrollen av marknadsekonomins funktion för att bedöma förekomsten av en fördel när det gäller vissa gaspriser.
Moreover, Alcoa’s argument implies that, where a market does not function properly, it would be justified for a Member State to set prices which simulate conditions of effective competition.
Dessutom innebär Alcoas argument att om en marknad inte fungerar korrekt så kan en medlemsstat sätta priser som simulerar villkoren vid effektiv konkurrens.
The reasoning is that if a fully competitive market is taken as a reference framework, the prices thus set by the State will not confer any advantage.
Resonemanget går ut på att om en fullt konkurrensutsatt marknad används som referens så medför de av staten satta priserna ingen fördel.
This line of reasoning runs counter to the settled principle of Community case-law according to which ‘the fact that a Member State seeks to approximate, by unilateral measures, conditions of competition in a particular sector of the economy to those prevailing in other Member States cannot deprive the measures in question of their character as aid’ [65].
Detta resonemang går emot den fastställda principen i gemenskapens rättspraxis enligt vilken ”den omständigheten att en medlemsstat genom ensidiga åtgärder försöker anpassa konkurrensvillkoren i en viss näringssektor till de villkor som gäller i andra medlemsstater inte kan frånta dessa åtgärder deras karaktär av stöd” [65].
The Commission considers that the above principle applies equally to situations where a Member State seeks to approximate conditions of competition to those prevailing in a fully competitive market.
Kommissionen anser att denna princip även kan tillämpas på situationer där en medlemsstat försöker anpassa konkurrensvillkoren till de villkor som råder på en fullt konkurrensutsatt marknad.
Alcoa maintains, however, that this is the very method developed by the Commission in the Alumix case.
Alcoa vidhåller dock att det är precis denna metod som kommissionen har använt i Alumix-ärendet.
The Commission recalls that the method followed in Alumix addressed a very specific situation.
Kommissionen påminner om att den metod som användes i Alumix-ärendet gällde en mycket specifik situation.
In Alumix, the tariff was allowed by ENEL, the then fully State-owned monopoly, in an electricity market which had yet to be liberalised [66].
I fråga om Alumix beviljades tariffen av Enel, som på den tiden var ett helstatligt monopol, på en elmarknad som ännu inte hade avreglerats [66].
In that situation, the Commission had to ascertain whether ENEL was selling at an artificially low price or behaving like a rational market economy operator.
I en sådan situation måste kommissionen avgöra om Enel sålde till ett konstgjort lågt pris eller agerade som en rationell aktör i en marknadsekonomi.
Given the monopoly over electricity generation and supply held by ENEL, there was no competitive market price to which the Commission could refer to assess the existence of an advantage.
Eftersom Enel hade monopol på produktion och leverans av el, fanns det inget konkurrensutsatt marknadspris som kommissionen kunde jämföra med för att bedöma förekomsten av en fördel.
Therefore, the Commission devised a method to identify the lowest theoretical market price at which a rational supplier would be prepared to sell to its ‘best customer’ (largest consumer with flat consumption profiles) in the specific circumstances of market in Sardinia and Veneto: a rational supplier would seek to cover at least its marginal production costs, plus a fraction of its fixed costs.
Kommissionen använde därför en metod för att fastställa lägsta teoretiska marknadspris som en rationell leverantör skulle vara beredd att bevilja sin ”bästa kund” (största användare med enhetliga konsumtionsprofiler) enligt de speciella marknadsförhållandena på Sardinien och i Venetien: en rationell leverantör skulle minst försöka täcka produktionens marginalkostnader och en del av de fasta kostnaderna.
However, this method cannot be applied across-the-board and out of its original context, in a situation where prices are no longer set by a State-owned monopoly but are freely negotiated on the market, and the Alcoa price can no longer be construed as an ordinary business transaction, but is clearly a subsidised tariff.
Denna metod kan dock inte tillämpas generellt och utanför sitt sammanhang, i en situation där priserna inte längre sätts av ett statsägt monopol utan i stället förhandlas fritt på marknaden, och Alcoa-priset kan inte längre betraktas som en vanlig affärstransaktion utan utgör i stället helt klart en subventionerad tariff.
Following the developments described above in recitals 39 to 43, the scheme no longer constitutes a tariff in the strict sense, as it is no longer a price charged by Alcoa’s supplier ENEL, or a net price financed by ENEL, but a ‘final price’ resulting from the repayment from the Equalisation Fund and the price paid to Alcoa’s supplier.
Som en följd av resonemanget ovan i skäl 39 till 43 utgör ordningen inte längre någon tariff i strikt mening eftersom den inte längre är ett pris som Alcoas leverantor Enel debiterar eller ett nettopris som finansieras av Enel, utan ett ”slutpris” som består av återbetalningar från kompensationsfonden och det pris som betalas till Alcoas leverantör.
Therefore, the analysis developed in the Alumix decision, which examined ENEL’s behaviour, is manifestly devoid of any relevance whatsoever, as was borne out by the Court’s judgment, particularly in paragraph 132 thereof.
Därför är den analys som fördes i Alumix-beslutet, i vilket Enels agerande undersöktes, uppenbart helt irrelevant vilket också framfördes i rättens utslag, särskilt i punkt 132.
Since the Alumix criteria are irrelevant for the purpose of establishing whether the current tariff arrangement confers an advantage on Alcoa, the calculations provided by Italy and Alcoa which purport to demonstrate that the price still fulfils the Alumix criteria, in that it covers ENEL’s marginal production costs are equally irrelevant.
Eftersom Alumix-kriteriet är irrelevant när det gäller att fastställa huruvida det aktuella tariffsystemet ger Alcoa en fördel eller inte, är även beräkningarna där Italien och Alcoa försöker bevisa att priset fortfarande uppfyller Alumix-kriteriet, eftersom det fortfarande täcker Enels marginalproduktionskostnader, lika irrelevanta.
In any event, the Commission considers that the calculations provided by Italy and Alcoa do not accurately reflect the price that Alcoa would ‘normally’ pay on a perfectly competitive market, even assuming — which is denied — that the generator’s marginal production cost could be taken as an appropriate benchmark.
Kommissionen anser i alla händelser att beräkningarna från Italien och Alcoa inte korrekt återspeglar det pris som Alcoa ”normalt” skulle betala på en fullt konkurrensutsatt marknad, även under antagandet – som inte stämmer – att marginalproduktionskostnaderna kan tas som ett lämpligt riktmärke.
In particular, the minimum IPEX price quoted by Alcoa as representative of what Alcoa would ‘normally’ pay in a perfect market (EUR 20) corresponds to the marginal production costs of baseload plants (the cheapest plants).
Särskilt gäller att det lägsta Ipex-pris som Alcoa nämnde som ett representativt exempel på vad Alcoa ”normalt” skulle betala på en fullt konkurrensutsatt marknad (20 euro) motsvarar marginalproduktionskostnaderna vid en baslastenhet (billigaste typen).
However, electricity from baseload plants is sold at a low price only during off-peak hours [67].
Emellertid säljs lågt prissatt baslastel endast under perioder med låg förbrukning [67].
At peak times, all electricity generated (including that by baseload plants) is sold at a much higher price, since it will be set by a marginal plant which is a mid-merit or peak plant [68].
När förbrukningen är som högst säljs all genererad el (inbegripet baslastel) till mycket högre priser, eftersom priset sätts av en marginalenhet som tas in vid situationer med medel- till toppbelastning [68].
Alcoa consumes electricity not only during off-peak hours but 24 hours a day.
Alcoa använder inte el endast på tider med låg förbrukning utan dygnet runt.
In Sardinia, where no gas is available, coal-fired plants are price-setting for 80 % of the year, whereas oil-fired plants are price-setting for the remaining 20 % of the year.
På Sardinien finns ingen tillgång till gas, och priset sätts av koleldade enheter för 80 % av året, medan oljeeldade enheter sätter priset för återstående 20 % av tiden.
Even using Alcoa’s very conservative estimates of marginal costs for coal (EUR 20/MWh) and oil (EUR 60/MWh) a time-weighted average would be in the region of EUR 28/MWh, which is higher than the EUR 26/MWh Alcoa is currently paying.
Även om man använder Alcoas mycket försiktiga uppskattningar av marginalkostnaderna för kol (20 euro per MWh) och olja (60 euro per MWh) blir ett tidsvägt medelvärde omkring 28 euro per MWh, vilket är högre än det pris på 26 euro per MWh som Alcoa för närvarande betalar.
Therefore, the Commission considers that, at least for Sardinia, the Alcoa tariff is below the marginal production costs of electricity generators, and that it would not, in any event, comply with the Alumix criteria, supposing — which is denied — that they were relevant.
Kommissionen anser därför att Alcoa-tariffen åtminstone i fråga om Sardinien ligger under elproducenternas marginalproduktionskostnader och att tariffen i alla händelser inte skulle uppfylla Alumix-kriterierna, om de var relevanta – vilket de inte är.
Alcoa and Italy contend that the Commission is wrong in proposing to use average IPEX prices as a proxy for the market price that large industrial customers would normally pay in the regions concerned (see recital 83).
Alcoa och Italien hävdar att kommissionen gjorde fel i att föreslå användning av genomsnittliga Ipex-priser som ersättning för det marknadspris som stora industriella kunder normalt skulle betala i de berörda regionerna (se skäl 83).
The Commission suggested that differences in average IPEX prices between regions could be representative of differences in bilateral prices.
Kommissionens förslag innebar att skillnaderna i genomsnittliga Ipex-priser mellan regioner kunde vara representativa för skillnaderna i bilaterala priser.
By contrast, the Commission never suggested that average IPEX prices could be a proxy for the market price Alcoa might have obtained.
Däremot lade kommissionen aldrig fram något förslag om att genomsnittliga Ipex-priser kunde användas som en uppskattning det marknadspris som Alcoa kunde ha fått.
In the case at hand it is not necessary to resort to a proxy.
I föreliggande ärende är det inte nödvändigt att använda någon uppskattning.
Alcoa established a contract with ENEL at a nominal price roughly equivalent, according to available information, to the standard tariff charged by ENEL for high voltage consumption sites.
Alcoa slöt ett avtal med Enel till ett nominellt pris som enligt tillgänglig information i stort sett motsvarar den standardtariff som Enel använder för högspänningsström.
This contract is the benchmark against which to assess and quantify the advantage enjoyed by the company.
Detta avtal är det riktmärke mot vilket den erhållna fördelen ska bedömas och kvantifieras.
In conclusion, the tariff mitigates the charges which arise from the contract and which should normally be included in the company’s budget, and therefore, in line with well-established case-law, the measure confers an economic advantage on Alcoa [69].
Slutsatsen är att tariffen minskar de avgifter som uppstår till följd av avtalet och som normalt skulle ingå i företagets budget, och i enlighet med etablerad rättspraxis utgör åtgärden därför en ekonomisk fördel för Alcoa [69].
The Commission considers that the advantage equals the compensatory contributions paid out by the Equalisation Fund, covering the difference between the contractual price and the preferential price.
Kommissionen anser att fördelen motsvarar de bidrag som kompensationsfonden betalade till Alcoa och som täckte skillnaden mellan avtalspriset och det förmånliga priset.
This conclusion holds for Alcoa’s two smelters in Sardinia and Veneto.
Denna slutsats gäller Alcoas två smältverk på Sardinien och i Venetien.
Since preferential electricity tariffs in Italy are granted exclusively to Alcoa and a few other undertakings located in Sardinia, the advantage they confer is a selective one.
Eftersom de förmånliga eltarifferna i Italien endast beviljas Alcoa och ett fåtal andra företag på Sardinien, är fördelen selektiv.
It is settled case-law that an advantage can be qualified as State aid under Article 87(1) of the EC Treaty only if it is granted directly or indirectly through State resources [70] and is imputable to the State [71].
Enligt etablerad rättspraxis kan en fördel kategoriseras som statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget endast om den beviljas direkt eller indirekt genom statliga medel [70] och kan tillskrivas staten [71].
As described in recital 43 the tariff under challenge is financed by means of a parafiscal charge collected by the Equalisation Fund via the A4 component of the electricity tariff.
Såsom framgår av skäl 43 finansieras den berörda tariffen genom en skatteliknande avgift som kompensationsfonden tar in genom eltariffens A4-komponent.
This charge is obligatory, being imposed by means of decision of the AEEG implementing national legislation.
Denna avgift är obligatorisk genom ett AEEG-beslut som genomför nationell lagstiftning.
The Equalisation Fund is a public body established by law, which carries out its functions on the basis of precise instructions laid down in the decisions of the AEEG.
Kompensationsfonden är ett offentligt organ som har inrättats genom lag och som fullgör sina åligganden enligt exakta instruktioner i AEEG:s beslut.
It is also settled case-law that the yield of a levy which is obligatory under national law and is paid to a body established by law constitutes State resources within the meaning of Article 87(1) of the Treaty when it is earmarked for the funding of a measure which fulfils the other criteria of that Article [72].
Det är också etablerad rättspraxis att intäkterna från en avgift som är obligatorisk enligt nationell lag, och som betalas till ett organ som har inrättats genom lag, utgör statliga medel i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget när de är öronmärkta för finansiering av en åtgärd som uppfyller de övriga villkoren i samma artikel [72].