natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The reimbursement of individual claims is not guaranteed
Återbetalning av enskilda skulder garanteras inte
The Law of 16 July 1980 cannot form the basis of a guarantee
Lagen av den 16 juli 1980 kan inte ligga till grund för en garanti
According to the French authorities, the Law of 16 July 1980 grants the supervisory authority power of substitution for the executive of the person whom it replaces.
Enligt de franska myndigheterna ger lagen av den 16 juli 1980 tillsynsmyndigheten befogenheter att träda in i ledningens ställe hos den berörda institutionen.
Therefore, the supervisory authority may exercise only the powers of that executive, which do not include the possibility of having access to the state budget.
Tillsynsmyndigheten får i sådant fall endast utöva de befogenheter som den ledningen har och kan inte använda statsbudgeten.
The Law of 16 July 1980 does not, therefore, provide an obligation for the State to commit its own resources.
Lagen av den 16 juli 1980 medför alltså ingen skyldighet för staten att gå in med statliga medel.
The French authorities also refer to academic articles.
De franska myndigheterna hänvisar även till doktrinartiklar.
These articles point out that the expression ‘y pourvoit’ in Article 1 of the Law of 16 July 1980 refers to a power of ‘substitution’ in which ‘it is a matter of principle that the substitute has the same powers as the substitutee’, the granting of an exceptional subsidy being, moreover, ‘outside the scope of the power of substitution’ and therefore not provided for by the Law of 16 July 1980.
I dessa artiklar påpekas att uttrycket ombesörja i artikel 1 i lagen av den 16 juli 1980 avser en ”ersättande myndighet” för vilken ”principen gäller att den ersättande myndigheten ska ha samma befogenheter som den som har blivit ersatt” och att tilldelningen av ett extraordinärt stöd för övrigt ”ligger utanför en ersättande myndighets befogenheter” och alltså inte föreskrivs i lagen av den 16 juli 1980.
Finally, the French authorities cite the decisions of the Council of State of 10 November 1999 and 18 November 2005 in the Campoloro case.
Slutligen hänvisar de franska myndigheterna till Conseil d’Etats avgöranden av den 10 november 1999 och den 18 november 2005 i Campoloromålet.
It is not possible to incur the strict liability of the State solely on the ground of lack of assets
Staten har inget strikt ansvar enbart på grund av att det saknas tillräckliga tillgångar
Moreover, the French authorities assert that the possibilities of compensation opened by incurring liability, under restrictive conditions, to creditors of legal entities governed by public law cannot be considered equivalent to a form of guarantee.
De franska myndigheterna bekräftar också att de ersättningsmöjligheter som ett sådant ansvar under strikt angivna förutsättningar skulle ge fordringsägare hos offentliga juridiska personer inte ska liknas vid någon slags garanti.
A guarantee requires the guarantor to accept the fact of the guarantee.
En garanti förutsätter att garantigivaren går med på att ställa garantier.
If it is a matter of incurring liability for a fault or, in the case of strict liability, the consequences of one’s own action, there can be no question of a guarantee.
Även om det handlar om att ta på sig ansvar, eller – i fråga om strikt ansvar – stå för följderna av egen verksamhet, är det inte fråga om en garanti.
Then the French authorities maintain that, in any event, the liability of the State cannot be incurred on the sole ground that the Prefect or supervisory authority was unable to take any measures that could allow the claim to be repaid because of the financial and asset situation of the regional or local authority or publicly owned establishment.
Dessutom hävdar de franska myndigheterna att staten i vilket fall som helst inte är förpliktad att ta ansvar enbart på grund av att prefekten eller tillsynsmyndigheten inte har kunnat vidta någon åtgärd som kan göra det möjligt att återbetala skulden på grund av den offentliga institutionens eller verksamhetens finansiella situation och tillgångar.
First of all, in the field of fault — gross negligence at that — the failure by the Prefect or the supervisory authority to exercise their powers where no measure can enable the claim to be repaid by the regional or local authority or the publicly owned establishment cannot in itself constitute a fault.
När det handlar om försumlighet – eller grov försumlighet – kan det inte heller betraktas som en försumlighet i sig att en prefekt eller tillsynsmyndighet avstår från att utöva sina befogenheter om det inte går att vidta någon åtgärd som kan göra det möjligt för den offentliga institutionen eller verksamheten att återbetala sin skuld.
With regard to strict liability, at least two aspects suggest the idea be dismissed:
När det gäller strikt ansvar finns det minst två faktorer som innebär att detta ansvar elimineras:
first, the liability of the person from whom compensation is sought can be incurred only if the fact (including an omission) of which he is accused was the direct cause of the injury.
För det första kan det endast utkrävas ansvar från en person om den handling (inklusive underlåtenhet) som tillskrivs den personen är den direkta orsaken till skadan.
Now, in the case of lack of assets, the action or omission by the administrative authority would not be the cause of the injury suffered by the creditor, rather the insolvency of the regional or local authority or the publicly owned establishment,
Om det saknas tillgångar är det inte den administrativa myndighetens agerande eller brist på agerande som har orsakat fordringsägarens skada, utan insolvensen hos den offentliga institutionen eller verksamheten.
second, strict liability stems from the principle of equality before public burdens.
För det andra bygger strikt ansvar på principen om likhet inför de offentliga bördorna.
Now, according to the French authorities, in the case in point it is hard to see how the injury suffered by the creditor could lead to a breach of the principle of equality before public burdens.
Enligt de franska myndigheterna är det i det aktuella fallet svårt att urskilja hur den skada som fordringsägaren har åsamkats skulle kunna likställas med en rubbning av likheten inför de offentliga bördorna.
Unlike the case that gave rise to the Couitéas case law, in the present case, no state authority decided not to execute the judgment for imperative reasons of public interest.
I motsats till det ärende som ledde fram till det prejudicerande Couitéasmålet skulle ingen statlig myndighet i detta fall besluta att inte verkställa ett domstolsbeslut för att skydda det allmänna intresset.
The case in question is one where the public authority is faced with the practical impossibility of taking measures that would enable the court judgment to be executed and the creditors to be reimbursed, and not an impossibility determined on the grounds of requirements of the public interest.
I det fall som åsyftas skulle den offentliga myndigheten ställas inför ett läge där det i praktiken är omöjligt att vidta åtgärder för att verkställa domstolsbeslutet och ersätta fordringsägarna, inte att det är omöjligt att fatta beslut på grund av allmänintressets krav.
According to the French authorities, liability for a breach of equality before public burdens cannot, therefore, be incurred simply because of insolvency.
De franska myndigheterna anser att det inte går att utkräva ansvar för rubbning av likheten inför de offentliga bördorna enbart på grund av insolvens.
With regard to the Commission’s argument, set out in recital 59 of its opening decision, that ‘if the representative of the State gave preference to maintaining the continuity of the public service over the right of the creditor to have his debt repaid, it cannot be excluded that the strict liability of the State could be incurred’, the French authorities recognise that the requirement of continuity of the public service is imposed on the representative of the State when implementing the procedure laid down by the Law of 16 July 1980.
När det gäller det argument som kommissionen lade fram i skäl 59 i beslutet om att inleda förfarandet, nämligen att om ”statens representant prioriterar att upprätthålla den offentliga institutionens verksamhet framför fordringsägarens rätt att få betalt, är det inte uteslutet att staten får ett strikt ansvar”, erkänner de franska myndigheterna att statens representant åläggs att upprätthålla de offentliga verksamheterna enligt lagen av den 16 juli 1980.
Nonetheless, according to the French authorities, even if the judge were to order the creditor to be compensated, such compensation would have the effect of reinstating the creditor to the situation in which he would have been under ordinary law because, in this latter case, the good in question would have been sold and the body of creditors would have received the corresponding amount.
De franska myndigheterna anser emellertid att även om en domare beordrar att en fordringsägare ska få ersättning, skulle en sådan ersättning endast leda till att fordringsägaren hamnar i den situation som skulle ha gällt enligt allmänrätten, eftersom tillgången i sådant fall skulle ha avyttrats och samtliga fordringsägare skulle ha fått motsvarande belopp.
There would therefore be no advantage to the creditor.
Det skulle alltså inte ha uppstått någon fördel för fordringsägaren.
The inapplicability to legal entities governed by public law of administration and winding-up procedures under ordinary law does not exclude the possibility of the bankruptcy of an EPIC or of bankruptcy proceedings against it
Det faktum att allmänrättsliga förfarandena för sanering och likvidation inte är tillämpliga på offentliga juridiska personer utesluter inte möjligheten att en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag kan gå i konkurs eller att det kan inledas ett konkursförfarande mot en sådan institution
According to the French authorities, the Commission’s analysis is based on its 2000 Notice on State aid in the form of guarantees (‘the 2000 Guarantees Notice’), and in particular point 2.1.3 thereof, which provides that ‘The Commission also regards as aid in the form of a guarantee, the more favourable funding terms obtained by enterprises whose legal form rules out bankruptcy or other insolvency procedures or provides an explicit State guarantee or coverage of losses by the State’.
Enligt de franska myndigheterna baserar kommissionen sin analys på sitt tillkännagivande 2000 om statligt stöd i form av garantier, särskilt punkt 2.1.3, där det anges följande: ”Som stöd i form av garantier betraktar kommissionen också de förmånliga finansieringsvillkor som beviljas företag vars rättsliga form utesluter konkurs eller andra insolvensförfaranden eller innebär en uttrycklig statlig garanti eller att staten täcker förluster.”
While noting that the rules of the Treaty take precedence over the 2000 Guarantees Notice, the French authorities identify two factors which, in their view, remove the case in question from the scope of Notice:
Samtidigt som de franska myndigheterna påpekar att bestämmelserna i fördraget har företräde framför tillkännagivandet 2000 om statligt stöd i form av garantier, lyfter de fram två faktorer som de hävdar innebär att tillkännagivandet inte är tillämpligt i det här fallet: I tillkännagivandet 2000 om statligt stöd i form av garantier betonas att det eventuella stöd som följer av ”förmånliga finansieringsvillkor” skulle innebära att konkurs eller andra insolvensförfaranden är uteslutna. Kommissionen har inte visat att det förekommer sådana ”förmånliga finansieringsvillkor”.
the 2000 Guarantees Notice stresses the fact that any aid would arise from ‘more favourable funding terms’ that would be imputed to the exclusion of the possibility of bankruptcy proceedings; but the Commission has not demonstrated the existence of ‘more favourable funding terms’,
Tillkännagivandet 2000 om statligt stöd i form av garantier syftar på det fall där den rättsliga ställningen utesluter varje form av konkurs eller andra insolvensförfarandet och inte ett visst förfarande.
the 2000 Guarantees Notice examines the case where the legal form excludes all bankruptcy or insolvency proceedings and not specific proceedings; but the Commission has not established that La Poste cannot go bankrupt, nor that insolvency proceedings are impossible.
Kommissionen har inte visat att La Poste inte kan försättas i konkurs och inte heller att ingen form av insolvensförfarande är möjlig.
According to the French authorities, the Law of 25 January 1985 is merely a procedural law.
Dessutom hävdar de franska myndigheterna att lagen av den 25 januari 1985 endast är en processlag.
The fact that EPICs lie outside its scope does not mean that an EPIC cannot be in default, nor that the law prohibits administration, winding-up or ad hoc bankruptcy proceedings being taken against it.
Det faktum att offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag inte omfattas av lagens tillämpningsområde innebär inte att en sådan institution inte kan hamna i en situation där betalningarna ställs in. Inte heller är det förbjudet att inleda ett särskilt rekonstruktions-, likvidations- eller konkursförfarande mot en sådan institution.
The application of the ‘procedure’ introduced by the Law of 16 July 1980, rather than the collective procedure under ordinary law, does not confer any advantage on the creditor
Tillämpningen av det ”förfarande” som införs genom lagen av den 16 juli 1980 i stället för det allmänrättsliga kollektiva förfarandet medför ingen fördel för fordringsägaren
The French authorities, having analysed recital 68 of the opening decision, conclude that the Commission uses two criteria to assess whether the application of a specific procedure in the event of insolvency confers an advantage on the entity subject to the procedure in relation to undertakings subject to commercial law:
Efter att ha analyserat skäl 68 i beslutet om att inleda förfarandet konstaterar de franska myndigheterna att kommissionen tillämpar två kriterier för att bedöma om tillämpningen av ett särskilt insolvensförfarande innebär en fördel för den enhet som omfattas av det förfarandet, jämfört med företag som omfattas av handelsrätten:
a criterion relating to publicity: the procedure to be followed in the event of La Poste’s insolvency should be defined and made public,
Ett offentlighetskriterium: det måste fastställas och offentliggöras vilket förfarande som kommer att följas om La Poste blir insolvent.
a criterion relating to equivalence: this procedure should be either the private-law procedure or a procedure that gives the creditors of La Poste rights that are no better than those they would have under commercial law.
Ett likvärdighetskriterium: detta förfarande ska antingen vara det förfarande som gäller enligt privaträtten eller ett förfarande som ger La Postes fordringsägare rättigheter som inte går utöver vad de skulle ha fått om handelsrätten hade tillämpats.
Although the French authorities challenge the need to fulfil these two criteria, in so far as they are regarded as necessary and sufficient by the Commission, they have been used by the French authorities to analyse whether the application of the provisions of the Law of 16 July 1980 confers an advantage on the creditors of legal entities governed by public law compared with the creditors of undertakings subject to collective procedures under ordinary law.
De franska myndigheterna ifrågasätter att dessa båda kriterier måste uppfyllas men behåller dem, eftersom kommissionen anser att de är nödvändiga och tillräckliga, för att undersöka om tillämpningen av bestämmelserna i lagen av den 16 juli 1980 innebär en fördel för offentligrättsliga juridiska personers fordringsägare jämfört med fordringsägare för företag som omfattas av de allmänrättsliga kollektiva förfarandena.
With regard to the criterion relating to publicity, the French authorities take the view that the procedure introduced by the Law of 16 July 1980 is correctly identified by the rating agencies as applicable in the event of the insolvency of an EPIC, as reported by the rating agencies referred to by the Commission in relation to ERAP.
I fråga om offentlighetskriteriet anser de franska myndigheterna att det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 med rätta har identifierats av kreditvärderingsinstituten som tillämpligt vid insolvens hos en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag, vilket intygas av de kreditvärderingsinstitut som kommissionen nämner i fråga om Erap.
With regard to the criterion relating to equivalence, the French authorities draw a distinction between the case where a requirement for continuity of the public service would apply and where such a requirement would not apply.
När det gäller likvärdighetskriteriet gör de franska myndigheterna åtskillnad mellan det fall då ett krav på kontinuitet i den offentliga verksamhet ska tillämpas och det fall då ett sådant krav inte är tillämpligt.
the ‘procedure’ introduced by the Law of 16 July 1980 analysed from the perspective of an equivalence test — leaving aside the requirement for continuity of the public service
En analys av det ”förfarande” som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 i förhållande till likvärdighetstestet – utan krav på kontinuitet i den offentliga verksamheten
According to the French authorities, if La Poste were unable to repay its debts and if there were no requirement for continuity of the public service, the following procedure would apply: in the unlikely event of genuine financial difficulty and before reaching the stage of lack of assets, the undertaking would initially be required to open negotiations with its creditors in order to establish a plan for rescheduling liabilities.
De franska myndigheterna hävdar att om La Poste var oförmöget att betala sina skulder och om kravet på kontinuitet i den offentliga verksamheten inte var tillämpligt skulle följande förfarande användas: i det osannolika fall att det uppstår en ekonomisk svårighet och innan företaget hamnar i ett läge där tillgångarna inte räcker skulle företaget i ett första skede inleda förhandlingar med sina fordringsägare för att få till stånd en skuldsaneringsplan.
Next, if the plan was judged unsatisfactory or if it did not bring an end to the financial difficulties, and in the absence of a new agreement with creditors, they — or some of them — could refer the case to the competent court to obtain a judgment against the debtor and therefore have their claim recognised.
Om planen inte ansågs vara tillräcklig eller om den inte gjorde det möjligt att förbättra det ekonomiska läget och om det inte upprättats något nytt avtal med fordringsägarna skulle samtliga eller några av fordringsägarna kunna vända sig till behörig domstol för att få ett betalningsföreläggande och på så sätt få sina fordringar erkända.
If the procedure introduced by the Law of 16 July 1980 were to come up against La Poste’s lack of assets, and if the supervisory authority were therefore faced with financial impossibility, not having any more assets to sell in order to generate the resources needed to pay the amount due, the procedure provided for by the Law of 16 July 1980 would be terminated.
Om det under det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 skulle konstateras att La Postes tillgångar var otillräckliga och om tillsynsmyndigheten därmed skulle befinna sig ett läge där det rent materiellt var omöjligt att skapa de nödvändiga resurserna för att betala det utestående beloppet på grund av det inte fanns några tillgångar att avyttra skulle det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 avslutas.
Therefore, according to the French authorities, assuming that there is no requirement for continuity of the public service, the application of the ‘procedure’ introduced by the Law of 16 July 1980 could result in all La Poste’s assets being sold but, in the event of lack of assets, the procedure would not enable all La Poste’s creditors to be repaid.
Därför menar de franska myndigheterna att om det inte ska tillämpas något krav på den offentliga verksamheten skulle tillämpningen av det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 kunna leda till en realisering av samtliga tillgångar i La Poste, men att detta förfarande inte skulle göra det möjligt att ersätta samtliga fordringsägare i La Poste om tillgångarna skulle vara otillräckliga.
At the end of the procedure, the creditors of an entity subject to the Law of 16 July 1980, taken together, would have recovered the same amount as the creditors of an entity subject to commercial law, i.e. the proceeds from the sale of the assets.
I slutet av förfarandet skulle fordringsägarna hos en enhet som omfattas av lagen av den 16 juli 1980 som helhet ha återfått samma belopp som fordringsägarna för en enhet som omfattas av handelsrätten skulle ha fått, det vill säga beloppet från realiseringen av tillgångarna.
This procedure differs in only two respects from the procedure applicable under commercial law:
Detta förfarande skulle endast skilja sig från det som ska tillämpas enligt handelsrätten ur två aspekter:
the absence of a single procedure for all creditors: unlike the procedure under private law, whereby claims are processed en masse and creditors are satisfied in decreasing order of priority and pro rata from the amounts available, the procedure introduced by the Law of 16 July 1980 is different in that only action by the creditor enables him to protect his rights.
Fordringsägare behandlas inte som en helhet: i motsats till det privaträttsliga förfarandet, där fordringar behandlas i en klump och fordringsägare ersätts i fallande prioritetsordning och i förhållande till de tillgängliga medlen, utmärks det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 av att fordringsägare måste agera för att bevara sina rättigheter.
The logic of the Law of 16 July 1980 is ‘first come, first served’,
Lagen av den 16 juli 1980 bygger på principen att först till kvarn får först mala.
it is the representative of the State who, under the supervision of the administrative court (monitoring for gross negligence as established by the Council of State in the Campoloro judgment of November 2005 cited above), takes on the role equivalent to that of the court-appointed liquidator and administrator.
Det är statens representant som under förvaltningsdomarens överinseende (kontroll av grov försumlighet, i enlighet med Conseil d’Etats rättspraxis enligt Campolorodomen i november 2005) tar på sig motsvarande funktion som en likvidator och konkursförvaltare.
The French authorities take the view that at the end of the procedure the creditors would no longer have any redress.
De franska myndigheterna menar att fordringsägare inte skulle ha fler möjligheter när förfarandet hade avslutats.
According to the French authorities, the State cannot be held liable solely on the ground of lack of assets.
Enligt de franska myndigheterna skulle enbart otillräckliga tillgångar inte kunna användas som skäl för att åberopa statens ansvar.
Likewise, under the private-law procedure, the creditors ‘do not recover their right to take individual action’, save in exceptional circumstances, at the end of the compulsory winding-up procedure.
Det samma gäller för det privaträttsliga förfarandet, där fordringsägare ”inte återfår sin rätt att driva enskilda processer”, utom i vissa undantagsfall, när likvideringen är avslutad.
the ‘procedure’ introduced by the Law of 16 July 1980 analysed from the perspective of an equivalence test — taking into account the requirement for continuity of the public service
En analys av det ”förfarande” som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 i förhållande till likvärdighetstestet och med hänsyn till kravet på kontinuitet i den offentliga verksamheten