natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The reports contain no information on TV2 as such (e.g. on its financial situation or its operating costs); they illustrate how advertising revenue might develop and how much of the general advertising market might result in revenue for TV2.
Rapporterna innehåller ingen information om TV2 som sådant (t.ex. om dess finansiella situation eller dess driftskostnader). De visar hur utvecklingen av reklamintäkterna kan se ut och hur stor del av den allmänna reklammarknaden som kan ge TV2 intäkter.
By estimating how advertising turnover in the Danish advertising market was most likely to develop and identifying the uncertainties associated with these estimates, the reports were part of the procedure used by the Danish authorities to determine the licence fee to be granted to TV2.
Genom att uppskatta den sannolika utvecklingen av reklamomsättningen på den danska reklammarknaden och identifiera osäkerhetsfaktorerna i samband med dessa uppskattningar ingick dessa rapporter i det förfarande som de danska myndigheterna använde för att fastställa vilka licensmedel som skulle tillföras TV2.
The KPMG reports do not assess any of TV2’s costs or the costs of other operators, limiting themselves to considering the development of the advertising market and TV2’s share of advertising revenue.
I KPMG-rapporterna görs ingen bedömning av TV2:s kostnader eller andra operatörers kostnader utan undersökning begränsas till utvecklingen av reklammarknaden och TV2:s andel av reklamintäkterna.
It should also be noted that the reports do not cover the first years of the period under investigation, which was covered by the 1993 media agreement.
Det bör också påpekas att rapporterna inte omfattar de första åren av undersökningsperioden, vilka omfattades av 1993 års medieavtal.
To a certain extent, competitors were involved in drawing up these reports.
I viss mån utarbetades dessa rapporter med medverkan av konkurrenter till TV2.
The 1995 report states that ‘many stakeholders’ were involved, but it is not clear from the report who they were.
I 1995 års rapport uppges att ”många intressenter” var inblandade, men det framgår inte av rapporten vilka de var.
The 1999 KPMG report mentions a follow-up group of experts that did indeed involve competitors of TV2.
I 1999 års KPMG-rapport nämns en följegrupp av experter där konkurrenter till TV2 faktiskt deltog.
However, the fact that these economic reports were to some extent drawn up with the help of TV2’s competitors does not prove by itself that an analysis of the competitor’s costs was carried out.
Det faktum att rapporterna till viss del utarbetades med hjälp av TV2:s konkurrenter är inte i sig ett bevis för att man analyserade konkurrenternas kostnader.
In other words the reports include no analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately provided with means of production, would have incurred in discharging public service obligations, but instead dealt with the more general issue of the outlook for the advertising market as well as the amount of TV2’s future advertising revenue.
Rapporterna innehåller med andra ord ingen analys av de kostnader som ett genomsnittsföretag som är välskött och tillräckligt utrustat med produktionsmedel skulle ha haft för att utföra sitt public service-uppdrag. I stället behandlades den mer allmänna frågan om framtidsutsikterna för reklammarknaden och TV2:s framtida reklamintäkter.
It should also be added that prices on the advertising market are determined by a variety of factors, such as audience shares, and not only on the basis of costs.
Det bör dessutom tilläggas att priserna på reklammarknaden beror på en rad olika faktorer, exempelvis andelen tittare, och inte enbart sätts utifrån kostnader.
The Danish authorities and TV2 also put forward legal and factual arguments in relation to the fourth Altmark condition.
De danska myndigheterna och TV2 lade även fram rättsliga och faktiska argument i förbindelse med det fjärde Altmarkvillkoret.
Firstly, Denmark cited the BUPA case, arguing that the fourth Altmark condition did not necessarily apply, or at least that the Commission, in light of the Court’s judgment, should only assess whether it was met in essence.
För det första hänvisade Danmark till BUPA-målet och hävdade att det fjärde Altmarkvillkoret inte nödvändigtvis var tillämpligt, eller åtminstone att kommissionen, i ljuset av förstainstansrätten dom endast borde ta ställning till om villkoret i allt väsentligt hade uppfyllts.
The Commission takes the view that the situation in the BUPA case was rather special in that the scheme in question, which concerned the provision of health services, was not cost-related but was based on customers’ risk profiles, unlike in other public service sectors.
Kommissionen anser att omständigheterna i BUPA-målet var mycket speciella på så sätt att den ordning som det rörde sig om i detta mål, nämligen tillhandahållandet av hälso- och sjukvårdstjänster, inte var kostnadsrelaterad utan grundades på kundernas riskprofiler.
In that instance there was thus no possibility for the operator to improve efficiency by way of its costs.
I en sådan situation hade verksamheten därför ingen möjlighet att öka effektiviteten genom att sänka sina kostnader.
However, for public service broadcasters, it is possible to calculate the compensation on the basis of costs and revenue.
För tv-stationer som bedriver public service-verksamhet är det emellertid möjligt att beräkna ersättningen utifrån kostnader och intäkter.
Secondly, with reference to the Chronopost [49] case, Denmark argued that a public service provider like TV2 could not be compared to a private operator.
Med hänvisning till domen i målet Chronopost [49] hävdade Danmark för det andra att en public service-leverantör som TV2 inte kunde jämföras med en privat operatör.
However, the Commission takes the view that unlike the issue at stake in the Chronopost case, which was cost allocation in the context of a compatibility assessment, the essence of the fourth Altmark criterion is precisely that, in the absence of a tender, the costs of the public service provided should be compared with those of a typical undertaking, well run and adequately provided with means of production.
Kommissionen anser emellertid att till skillnad från en kostnadsfördelning inom ramen för en förenlighetsbedömning, som det rörde sig om i Chronopostmålet, handlar det fjärde Altmarkvillkoret i huvudsak just om att kostnaden för den offentliga tjänst som tillhandahålls i avsaknad av en offentlig upphandling bör jämföras med ett genomsnittsföretag som är välskött och tillräckligt utrustat med produktionsmedel.
In addition, Denmark argued that the National Audit Office (Rigsrevision) carried out financial and management audits of TV2’s accounts as part of its routine appraisals of TV2 and that routine checks were made, including on efficiency.
Danmark hävdade dessutom att den danska riksrevisionen (nedan kallad Rigsrevisionen) som ett led i sin löpande bedömning av TV2 genomförde såväl finansiell revision som förvaltningsrevision av TV2:s bokföring, och att det löpande gjordes kontroller som även innefattade effektivitetsaspekter.
However, the Commission does not consider that the fact that TV2’s accounts were submitted for approval by the Ministry of Culture is sufficient proof that TV2’s costs were those of a typical well-run undertaking.
Kommissionen anser emellertid att det faktum att TV2:s räkenskaper underställdes kulturministerns kontroll inte räcker för att bevisa att TV2:s kostnader kan jämföras med kostnaderna för ett genomsnittligt välskött företag.
In addition, it is doubtful whether ex post controls can be relevant for fulfilment of the fourth criterion if no analysis of the costs was made before compensation was set.
Dessutom är det tveksamt om efterhandskontroller räcker för att uppfylla det fjärde kriteriet om det inte gjordes någon analys av kostnaderna innan ersättningen fastställdes.
The Danish authorities pointed in particular to the 2000 report from the Danish National Audit Office, in which the change in TV2’s productivity was to some extent compared with that of DR and certain foreign public service broadcasters (British Broadcasting Corporation (BBC), Sveriges Television ‘SVT’ and Norsk Riksringkastning ‘NRK’).
De danska myndigheterna har särskilt framhållit Rigsrevisionens rapport från 2000. I denna jämfördes ändringarna i TV2:s produktivitet i viss utsträckning med produktiviteten i DR och vissa utländska public service-bolag (British Broadcasting Corporation (BBC), Sveriges television (SVT) och Norsk Ringkringkasting (NRK)).
DR’s overall hourly broadcasting costs in 1999 were approximately 29 % higher than TV2’s.
DR:s sammanlagda kostnader per sändningstimme låg 1999 ca 29 % högre än TV2:s.
The National Audit Office also found that DR’s and TV2’s productivity improvements were better than or equal to the productivity increase of the other three public service broadcasters.
Rigsrevisionen fann även att DR:s och TV2:s produktivitetsökning var bättre än eller lika bra som de tre andra public service-bolagens.
However, that report is not sufficient proof that the fourth condition was fulfilled.
Denna rapport räcker emellertid inte för att bevisa att det fjärde villkoret var uppfyllt.
Indeed, the report was produced after the media agreements that set the amount of compensation and therefore did not show that the compensation was determined on the basis of the costs that a typical undertaking would have incurred in fulfilling its public service mission.
Rapporten utarbetades nämligen efter de medieavtal i vilka ersättningen fastställdes och visar därför inte att ersättningen fastställdes på grundval av de kostnader som ett genomsnittsföretag skulle ha haft för att fullgöra sitt public service-uppdrag.
Furthermore, the report made a comparison with other public service broadcasters and therefore did not deal with the costs of a ‘typical’ broadcaster.
I rapporten gjordes dessutom jämförelser med andra public service-bolag och det rör sig därför inte om kostnader för ett ”genomsnittligt” tv-bolag.
For example, it did not establish that the costs of DR, which is not allowed to generate income through advertising and whose level of compensation was determined under the same media agreement as TV2, were those of a typical undertaking.
I rapporten fastställdes exempelvis inte att kostnaderna i DR, vars intäkter inte får komma från reklam och vars ersättning fastställdes enligt samma medieavtal som det som TV2 omfattas av, motsvarar kostnaderna i ett ”genomsnittligt” tv-bolag.
For the purposes of the fourth Altmark criterion, it is therefore impossible to draw any conclusions from the comparison with DR’s costs.
Det går därför inte att dra några slutsatser från jämförelsen med DR:s kostnader för att avgöra om det fjärde Altmarkkriteriet var uppfyllt.
As regards the comparison with foreign public service broadcasters, the report only compared the development of TV2’s productivity with one of the other public service broadcasters, but was silent on the level of efficiency as such, and hence on the costs themselves.
När det gäller jämförelserna med utländska public service-bolag jämförde rapporten bara TV2:s produktivitetsutveckling med utvecklingen i ett av de övriga public service-bolagen, men det sades inget om effektiviteten som sådan, och följaktligen om själva kostnaderna.
In particular, a lower productivity increase could be due to many factors, for instance because efficiency was higher at the beginning of the period or because the broadcaster was not able to increase its broadcasting time.
Framförallt kan en sämre produktivitetsutveckling bero på många faktorer, bl.a. att effektiviteten som sådan är högre i början av perioden, eller att stationen inte kunde utöka sin sändningstid.
For example, paragraph 51 of the report states that ‘During the period in question, the BBC and SVT saw an almost identical rise in costs, an increase of approximately 50 % in real terms, while NRK’s costs increased by approximately 60 % in real terms. As mentioned above, DR’s costs increased by 23 % in real terms, and TV2’s by 63 %. Since, as already stated, SVT’s and the BBC’s broadcasting time did not grow as much as that of the other broadcasters, this cost increase meant that SVT and the BBC did not improve their productivity in the same manner as the other three public service broadcasters’.
I punkt 51 i rapporten anges exempelvis att ”BBC och SVT har under undersökningsperioden haft i stort sett samma kostnadsutveckling, nämligen en ökning på ca 50 % mätt i fasta priser, medan kostnaderna mätt i fasta priser steg med ca 60 % för NRK. Som tidigare nämnts steg kostnaderna i fasta priser med 23 % i DR och med 63 % i TV2. Då antalet sändningstimmar i SVT och BBC som nämnts inte har ökat i samma utsträckning som i de övriga stationerna har kostnadsutvecklingen inneburit att produktiviteten i BBC och SVT inte har förbättrats på samma sätt som i de tre övriga public service-bolagen”.
The Commission also notes that paragraph 50 of the report states that ‘As the National Audit Office has not examined the foreign public service broadcasters’ accounts in any greater detail, there may be differences between those broadcasters’ activities and between the calculation methods used for individual accounting items. What this means is that the costs used, and the unit costs derived from these, do not necessarily pertain to identical activities and that they have not necessarily been calculated according to identical accounting principles. As a result, unit cost levels do not lend themselves to ready comparison. Because the purpose of including the foreign broadcasters is to compare productivity “development”, rather than the level of productivity as such, the National Audit Office has taken the view that the data pertaining to the foreign television broadcasters may nevertheless, in its current form, serve as a reasonable indicator of development’.
Kommissionen noterar också att det i punkt 50 i rapporten uppges att ”Rigsrevisionen inte i detalj [har] granskat de tre utländska tv-bolagens bokföring. Därför kan det finnas skillnader i bolagens verksamheter samt skillnader i beräkningsmetod för de olika bokföringsposterna. Det innebär att de använda kostnaderna och därmed de beräknade enhetskostnaderna inte nödvändigtvis omfattar exakt samma verksamheter och inte nödvändigtvis är uppställda enligt samma bokföringsprinciper, vilket gör att nivån på kostnaderna per enhet inte är omedelbart jämförbara. Eftersom syftet med att låta de utländska bolagen ingå i undersökningen är att jämföra produktivitetsutvecklingen – och inte nivån på denna – anser Rigsrevisionen att de tillgängliga uppgifterna om de utländska tv-bolagen ändå kan ge en bra fingervisning om utvecklingen”.
Paragraph 53 of the report also points out that ‘The National Audit Office has not examined the causes of the above developments in any greater detail because, as stated above, the development of the stated unit costs is dependent on the content of the broadcasters’ programme offering and because the analysis presupposes, at any rate, that the quality has remained unchanged. As this presents an immediate difficulty in terms of drawing comparisons between the public service broadcasters concerned, the findings of the analysis should be interpreted with some caution. In this respect, the Ministry of Culture has stated that it agrees with the described unit cost developments and that the comparison of DR’s, TV2’s and the foreign public service broadcasters’ unit costs should be interpreted with some caution’.
I punkt 53 i rapporten påpekas dessutom att ”Rigsrevisionen inte närmare [har] undersökt orsakerna till ovannämnda utveckling. Som tidigare har framgått är utvecklingen av de konstaterade kostnaderna per enhet beroende av sammansättningen av stationernas programutbud. Dessutom förutsätts det i analysen att kvaliteten är oförändrad. Det gör att det är svårt att omedelbart jämföra de berörda public service-bolagen med varandra och analysens resultat bör därför tolkas med försiktighet. Kulturministeriet har anfört att den håller med om att den beskrivna utvecklingen av kostnaden per enhet och jämförelsen mellan DR, TV2 och de utländska public service-bolagen bör tolkas med försiktighet”.
For the above reasons, the Commission takes the view that the report does not show that TV2’s costs were those which a typical well-run undertaking would have incurred in performing the public service missions.
Av ovanstående skäl anser kommissionen att det av rapporten inte framgår att TV2:s kostnader motsvarade de kostnader som ett genomsnittligt välskött företag skulle ha haft för att fullgöra sitt public service-uppdrag.
To conclude, in view of the foregoing the Commission considers that the fourth Altmark criterion is not met, and because these criteria are cumulative, the compensation granted to TV2 does not satisfy the conditions set by the Court in the Altmark judgment.
Därför anser kommissionen att det fjärde Altmarkvillkoret inte är uppfyllt och, eftersom dessa kriterier är kumulativa, att ersättningen till TV2 inte uppfyller de villkor som domstolen har fastställt i domen i Altmarkmålet.
In any event, as will be shown below, the Commission considers that the compensation can be considered as compatible with the internal market.
Som framgår nedan anser kommissionen dock att ersättningen trots allt är förenlig med den inre marknaden.
The Commission also has to assess whether the measures at issue could meet the ‘market economy investor test’ (‘MEIP test’).
Kommissionen ska också ta ställning till huruvida åtgärderna i fråga överensstämde med principen om en investerare i en marknadsekonomi.
The Danish authorities and TV2 argued that the measures do not qualify as State aid because the conditions of the MEIP test are fulfilled.
De danska myndigheterna och TV2 har hävdat att åtgärderna inte utgjorde statligt stöd eftersom kriteriet om en investerare i en marknadsekonomi hade uppfyllts.
In particular, they held that it was perfectly justified under the MEIP test to leave the surplus in TV2 so as to build up capital.
De gjorde framför allt gällande att det var helt i överensstämmelse med principen om en investerare i en marknadsekonomi att låta TV2 behålla överskottet så att det kunde bygga upp sitt kapital.
In this respect, it should first be noted that the question of whether the measures were justified under the MEIP test is not the same as the question of whether they could be considered necessary in order to fulfil public service tasks (see the compatibility assessment below), since the fact that TV2 necessarily had to have a certain level of reserves and capital to perform its public service tasks does not mean that a private investor would have put money into the company and not have sought a return.
I detta avseende bör det för det första påpekas att frågan om huruvida åtgärderna uppfyllde kriteriet om en investerare i en marknadsekonomi inte är samma sak som frågan om huruvida åtgärderna kunde anses nödvändiga för att fullgöra ett public service-uppdrag (se förenlighetsbedömningen nedan), eftersom den omständigheten att TV2 var tvungen att ha vissa reserver och en viss kapitalnivå för att fullgöra sitt public service-uppdrag inte betyder att en privat investerare hade kunnat tillföra pengar till företaget utan att ha förväntat sig en avkastning.
The Commission, in accordance with settled case-law, must determine whether, in similar circumstances, a private investor of a size comparable to bodies managing the public sector could be expected to be willing to make capital injections of the same order of magnitude [50].
Enligt fast rättspraxis ska kommissionen ta ställning till om, under liknande omständigheter, en privat investerar av motsvarande storlek som förvaltningsorganen i den offentliga sektorn kan förväntas vilja göra lika stora kapitaltillskott [50].
Although the behaviour of a private investor that is being compared with the public investor’s behaviour need not be the conduct of an ordinary investor laying out capital with a view to realising a profit in the relatively short term, it must at least be the behaviour of a private holding company or a private group of undertakings pursuing a structural policy and guided by prospects of profitability in the longer term.
Även om en privat investerares uppträdande, jämfört med en offentlig investerares uppträdande, inte behöver motsvara det uppträdande som präglar en normal investerare som investerar kapital för att få avkastning på relativ kort sikt, måste det åtminstone motsvara det uppträdande som präglar ett privat holdingbolag eller en privat bolagskoncern som för en strukturpolitik och som vägleds av möjligheten till avkastning på lång sikt.
Furthermore, according to settled case-law, the MEIP test must be applied at the moment the decision is taken and not ex post [51].
Enligt fast rättspraxis ska principen om en investerare i en marknadsekonomi dessutom tillämpas samtidigt som beslutet fattas och inte i efterhand [51].
In the present case, as Denmark is the only stakeholder in TV2, it is both the first and the last creditor to be reimbursed in the event of the company’s failure.
Eftersom Danmark i det aktuella ärendet är den enda intressenten i TV2 är Danmark både den första och den sista fordringsägare som ska ersättas vid en konkurs.
So, from the point of an investor, the Danish State could seek a return on its investment either by asking for remuneration in the form of interest on a loan or a return on a capital stake.
Ur ett investerarperspektiv kan den danska staten försöka få avkastning på sin investering genom att antingen kräva ränta på ett lån eller avkastning på tillskjutet kapital.
The Commission notes that during the period in question, Denmark waived its claim to interest on the loans and allowed a moratorium on repayments.
Kommissionen noterar att Danmark under den undersökta perioden avstod från att kräva ränta och att lånen var amorteringsfria.
Moreover, the Danish State did not ask for any remuneration on the capital that was built up in TV2.
Dessutom krävde den danska staten ingen avkastning på det kapital som byggdes upp i TV2.
Therefore, the Danish State did not ask for a normal return on its investment as any creditor or owner of a company normally would.
Den danska staten krävde alltså inte en normal avkastning på sin investering, vilket en långivare eller företagsägare normalt skulle ha gjort.
Furthermore, the Danish authorities have not advanced any valid arguments to justify why it would make sense strategically to reinvest the surplus in TV2 instead of asking for remuneration in the form of interest or dividends.
Dessutom har de danska myndigheterna inte fört fram några giltiga skäl till varför det rent strategiskt skulle vara förnuftigt att återinvestera överskottet i TV2 i stället för att kräva avkastning i form av räntor eller vinstutdelning.
Such a decision would normally be taken by an investor only if he thought that reinvestment would increase the value of his initial investment.
En investerare skulle i normala fall endast fatta ett sådant beslut om vederbörande ansåg att återinvesteringen skulle öka värdet på den ursprungliga investeringen.
In the present instance, it has not been established that there was a business plan or a clear overall business strategy suggesting that this was the case.
I det aktuella ärendet har det inte fastslagits att det fanns en affärsplan eller en tydlig affärsstrategi som kan visa att så var fallet.
Nor have there been any other indications that TV2 was planning to develop its activities to produce such added value.
Det finns inte heller några andra tecken som tyder på att TV2 planerade att utveckla sin verksamhet för att producera ett sådant mervärde.