natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to S. Carpi-Petit: ‘unlike in civil law, which makes the option available to all beneficiaries, the ability to exercise an option is not a general principle of administrative law governing successions.
Carpi-Petit skriver att ”i motsats till civilrätten, som ger alla efterföljande rättsinnehavare denna möjlighet, är valmöjligheten inte någon generell förvaltningsrättslig princip vid successioner.
It is offered only to certain beneficiaries, depending on the nature of the operation carried out.
Möjligheten erbjuds endast vissa rättsinnehavare beroende på egenskaperna hos den realiserade verksamheten.
Thus, the transfers implied by abolition pure and simple are not optional.
Överföringar som följer av rena avvecklingar är inte frivilliga.
As for transfers brought about by replacements, whether or not they are optional depends on the pre-existence of the testator’.
I fråga om ersättningar beror valfriheten på om det i förväg har fastställts någon testator.”
Where abolitions pure and simple are concerned, S. Carpi-Petit deduces from his exhaustive study that ‘there being no option available for the benefit of the State is a situation that also obtains in administrative law.
När det gäller rena avvecklingar konstaterar S. Carpi-Petit i sin omfattande undersökning att ”avsaknaden av valfrihet för staten även är tillämplig i förvaltningsrätten.
This implies that, where the existence or otherwise of the right to exercise an option is concerned, the simplest scenario is doubtless that in which a national publicly owned establishment is abolished, without its task being taken over.
Detta innebär att den enklaste hypotesen i fråga om förekomsten eller avsaknaden av valmöjlighet är att en offentlig nationell institution avvecklas utan överföring av uppdraget.
In that case, the successor in title is always the State.
I detta fall är staten alltid rättsinnehavare.
If the State were to refuse the assets left by the abolished publicly owned establishment, the assets would then necessarily have no one in charge of them — a state of affairs that is not permitted.
Om staten skulle vägra att ta emot de tillgångar som lämnas av den avvecklade offentliga institutionen skulle dessa med nödvändighet bli ägarlösa, vilket är uteslutet.
Moreover, it is not possible to impute the burden of the succession to another property.
För övrigt är det inte möjligt att föra upp överlåtelseavgiften på någon annans tillgångar.
Thus, there is no ability to exercise an option in the case of the abolition pure and simple of a national publicly owned establishment’.
Därmed finns det ingen valmöjlighet i fråga om en ren avveckling av en offentlig nationell institution.”
With regard to possible ways of finding a replacement body to carry out an establishment’s task, ‘there are two types of replacement in administrative law in relation to successions.
När det är fråga om utbyte i ett uppdrag ”finns det två typer av ersättning i förvaltningsrätten för successioner.
In the first scenario, a legal entity to replace the natural person/testator is created for this function.
I det första fallet skapas den juridiska person som ska ersätta den fysiska personen/testatorn för detta ändamål.
This legal entity then constitutes the universal successor in title.
Den är alltså den universella rättsinnehavaren i successionen.
It therefore seems only right to refuse it the right to exercise an option’.
Därav förefaller det naturligt att den personen inte ges någon valmöjlighet.”
The Commission’s expert points out that, when it comes to the abolition pure and simple of publicly owned establishments through the abolition of their tasks, the objection could be made to this reasoning that the fact that the State is in no position to refuse the assets does not necessarily imply that it is also unable to refuse the debts.
Kommissionens expert framhåller att man kan göra invändningar mot detta resonemang i fråga om rena avvecklingar av offentliga institutioner genom avveckling av uppdraget, där det faktum att staten saknar möjlighet att vägra att överta tillgångar inte betyder att den saknar möjlighet att vägra att överta skulder.
It nonetheless seems that, where publicly owned entities are concerned, inability to refuse a succession is based mainly on the public law status of publicly owned establishments rather than on its not being possible to leave assets with no one in charge of them.
Eftersom det är fråga om offentligrättsliga juridiska personer förefaller dock avsaknaden av möjlighet att vägra en succession främst bygga på den offentliga institutionens offentligrättsliga ställning och inte på att det är omöjligt att lämna tillgångar utan ägare.
Guided by its expert, the Commission concludes that the debts of publicly owned establishments are in practice always transferred to another legal entity governed by public law in the event of the closing down of the publicly owned establishment that carried out the task concerned.
I enlighet med sin expert konstaterar kommissionen att offentliga institutioners skulder i praktiken alltid överförs till en annan offentligrättslig juridisk person om den offentliga institution som innehar uppdraget avlägsnas.
The creditors of these publicly owned establishments, such as La Poste, therefore have a guarantee that their unpaid claims will not be cancelled.
Fordringsägare till sådana offentliga institutioner, varav La Poste är en, kan alltså vara förvissade om att deras oreglerade fordringar inte kommer att släckas ut.
Conclusion regarding the existence of a state guarantee in favour of La Poste
Slutsats om förekomsten av en selektiv fördel för La Poste
On the basis of the evidence of the existence of a guarantee ensuring the payment of individual claims and the continued existence of La Poste’s obligations, the Commission concludes that:
Mot bakgrund av de faktorer som lyfts fram för att bevisa förekomsten av en garanti för enskilda fordringar och för upprätthållande av La Postes förpliktelser drar kommissionen följande slutsatser:
the creditors of La Poste do not encounter the usual private and public law obstacles to the payment of a claim,
La Postes fordringsägare möter inte de vanliga hinder för att bestrida regleringen av en fordran som brukar gälla enligt privaträtten och förvaltningsrätten.
in recovering the amounts owed to them, the creditors of La Poste may use specific procedures authorising the State to force the debtor body to settle the claim and, if need be, enabling the State to increase La Poste’s resources for settling it,
La Postes fordringsägare kan använda särskilda förfaranden för att få ersättning för sina fordringar där staten får tillstånd att tvinga gäldenären att reglera en fordran och där staten i förekommande fall kan öka La Postes resurser för att betala fordran.
nowhere does French law give the creditors of La Poste to understand that La Poste could face, for good, a situation in which it had a shortage of funds,
Det finns inget i den franska lagstiftningen som låter La Postes fordringsägare förstå att de kan ställas inför en slutgiltig insolvens.
the budgetary documents indicate that, if there is a shortage funds, the State could give an exceptional grant to public sector bodies, of which La Poste is one,
Vid insolvens framgår av budgetdokumenten att staten kan bevilja ett extraordinärt stöd till organ inom den offentliga sektorn, som La Poste tillhör.
if the procedures described above do not enable the creditor to obtain satisfaction, he can hold the State liable in order to obtain the payment of his claim in full,
Om de förfaranden som beskrivs ovan inte gör det möjligt för fordringsägaren att få ersättning kan denna åberopa statens ansvar för att få fordran betald i sin helhet.
if the actions envisaged above were to be spread out over time, the creditor can be certain that his claim will not be cancelled, even if La Poste were to be subject to organic development of the kind that, as experience shows, in fact takes place.
Om de åtgärder som beskrivs ovan drar ut på tiden framgår det av praxis att fordringsägaren kan vara säker på att fordran inte kommer att försvinna även om La Poste skulle genomgå en organisk utveckling.
These special factors are intrinsically linked to La Poste’s legal form as a publicly owned establishment.
Dessa förutsättningar är oupplösligt knutna till La Postes rättsliga ställning som offentlig institution.
The procedures described above imply that the State performs the role of guarantor of last resort.
De förfaranden som beskrivs ovan innebär att staten fungerar som garant som en sista utväg.
It may therefore be legitimately concluded that La Poste benefits from an unlimited guarantee on the part of the French State because of its legal form as a publicly owned establishment.
Det går alltså med fog att dra slutsatsen att La Poste till följd av sin rättsliga ställning som offentlig institution omfattas av en obegränsad garanti från den franska staten.
The unlimited state guarantee to La Poste results in a transfer of state resources within the meaning of point 2.1 of the 2008 Communication on guarantees.
Denna obegränsade statliga garanti till La Poste innebär en överföring av statliga resurser i den mening som avses i punkt 2.1 i tillkännagivandet 2008 om garantier.
Indeed, La Poste pays no premium for this guarantee, and the State therefore waives the remuneration that normally accompanies guarantees.
La Poste betalar inga premier för garantin och staten avstår alltså från den ersättning som normalt åtföljer garantier.
Moreover, the guarantee creates the risk of a potential and future claim on the resources of the State, which could find itself obliged to pay La Poste’s debts.
Å andra sidan medför garantin en risk för att statliga resurser kan komma att tas i anspråk för att betala La Postes skulder.
Finally, the State’s unlimited guarantee to La Poste is imputable to the State because it derives from the combination of La Poste’s public-law legal form, principles of national law and two legislative acts, namely the Law of 25 January 1985, now the Commercial Code, and the Law of 16 July 1980 and the measures implementing it.
Slutligen kan den obegränsade statliga garantin till La Poste hänföras till staten eftersom den är en följd av kombinationen av La Postes rättsliga ställning, och principerna i nationell lagstiftning samt de båda rättsakterna, det vill säga lagen av den 25 januari 1985 (numera handelslagen) och lagen av den 16 juli 1980 med tillämpningsföreskrifter.
EXISTENCE OF A SELECTIVE ADVANTAGE
FÖREKOMST AV EN SELEKTIV FÖRDEL
The guarantee is an essential component of state support, thanks to which La Poste enjoys more favourable borrowing terms that it would have obtained had it been judged solely on its own merits (a).
Garantin är en grundläggande del i det statliga stöd som leder till att La Poste får fördelaktigare finansieringsvillkor än vad som skulle ha gällt om företaget enbart hade bedömts utifrån sina egna meriter (a).
Given the unlimited nature of the guarantee, it is not possible to calculate the amount of the market premium that La Poste should pay to the State, which renders the transfer mechanism proposed by the French authorities inapplicable (b).
Eftersom garantin är obegränsad går det inte att beräkna beloppet av den marknadspremie som La Poste borde betala till staten, vilket gör det omöjligt att tillämpa den retrocessionsbestämmelse som de franska myndigheterna föreslår (b).
The more favourable borrowing terms obtained by La Poste thanks to the implicit state guarantee constitute a selective advantage (c).
De fördelaktigare finansieringsvillkor som La Poste har fått tack vare den underförstådda statliga garantin är en selektiv fördel (c).
The guarantee is an essential component of state support, thanks to which La Poste enjoys more favourable borrowing terms that it would have obtained had it been judged solely on its own merits.
Garantin är en grundläggande del i det statliga stöd som leder till att La Poste får fördelaktigare finansieringsvillkor än vad som skulle ha gällt om företaget enbart hade bedömts utifrån sina egna meriter
Borrowing terms are set on the basis of the financial rating in particular
Finansieringsvillkor fastställs framför allt på grundval av kreditbetyg
Borrowing terms are set on the basis of the financial rating in particular: the more an undertaking’s rating deteriorates because of an increased risk of insolvency, the higher the remuneration required by the investor.
Finansieringsvillkor fastställs framför allt på grundval av kreditbetyg: ju mer ett företags kreditbetyg sänks på grund av ökad risk för insolvens, ju högre ersättning kommer investeraren att kräva.
A contrario, an undertaking with a very low risk of insolvency will be able to borrow on very favourable terms.
Ett företag med mycket liten risk för insolvens kommer å andra sidan att kunna låna till mycket fördelaktiga villkor.
Contrary to what the French authorities maintain, the rating agencies take the view that the guarantee is a determining factor of state support for La Poste, thanks to which the latter enjoys a higher rating than it would have obtained had it been judged solely on its own merits
I motsats till vad de franska myndigheterna hävdar anser kreditvärderingsinstituten att garantin är en avgörande faktor för det statliga stödet till La Poste, varför La Poste har ett högre kreditbetyg än vad företaget skulle ha haft om det enbart hade bedömts utifrån sina egna meriter
The guarantee, as an essential component of state support for La Poste, influences La Poste’s financial rating
Garantin påverkar La Postes kreditbetyg, eftersom den är en grundläggande del i det statliga stödet till La Poste
Rating-agency analyses concerning the existence of a state guarantee in favour of La Poste
Kreditvärderingsinstitutens analyser av förekomsten av en statlig garanti till La Poste
In a study on the influence of government support on the ratings of postal operators dated 22 November 2004, Standard & Poor’s point out that ‘La Poste’s legal status, which ensures a last-recourse sovereign guarantee, confers the ultimate statutory guarantee of the Republic of France on its obligations’.
I en undersökning av det statliga stödets inflytande på kreditbetygen för postoperatörer av den 22 november 2004 anger Standard and Poor’s att La Postes rättsliga ställning, som i slutändan innebär en statlig garanti, innebär att La Postes förpliktelser omfattas av en slutgiltig lagstadgad garanti från den franska staten.
On 3 April 2007, Standard & Poor’s confirmed its conclusion that the status of publicly owned establishment confers on La Poste an ultimate state guarantee, even though the guarantee is not timely and express, as reflected by the rating differentiation between La Poste and the Republic of France.
Den 3 april 2007 bekräftade Standard and Poor’s sin slutsats om att La Postes rättsliga ställning gav företaget en slutgiltig garanti från den franska staten, även om denna garanti inte var uttryckligen föreskriven, vilket avspeglas i skillnaden mellan kreditbetygen för La Poste och för Frankrike.
As for Fitch, another leading rating agency, it pointed out on 31 March 2006, when confirming the AAA rating given to La Poste,that La Poste was a public group that enjoyed a guarantee from the French State.
När det gäller Fitch, ett annat framträdande kreditvärderingsinstitut, påpekade de den 31 mars 2006, i samband med att de gav La Poste kreditbetyget AAA, att La Poste är en offentlig koncern som omfattas av en fransk statlig garanti.
In this respect the Commission would point out that, from the perspective of EU law, it does not matter whether the obligation on the State to assume liability for La Poste’s commitments derives from what is termed a guarantee under national law or from a simple statutory obligation.
Kommissionen påpekar att ur unionsrättslig synpunkt är det inte särskilt viktigt om statens skyldighet att ta hand om La Postes förpliktelser följer av vad som kallas en garanti enligt nationell lagstiftning eller av en enkel lagstadgad skyldighet.
Under both scenarios, there is a state guarantee from the perspective of EU law (see the 2008 Guarantees Notice, which explains that public guarantees may be linked to the status of the undertaking itself and imply coverage of losses by the State.
I båda fallen är det fråga om en statlig garanti ur unionsrättslig synvinkel (se tillkännagivandet 2008 om garantier där det förklaras att offentliga garantier kan vara knutna till företagets rättsliga form och innebära att staten ska täcka förluster).
On 4 September 2009 Fitch pointed out: ‘However, as the agency had pointed out in 2008 when downgrading La Poste’s rating from AAA to AA, it does not recognise the existence of an implied state liquidity guarantee in favour of La Poste.
Den 4 september 2009 anger Fitch följande: ”Precis som angavs när La Postes kreditbetyg sänktes från AAA till AA 2008, erkänner institutet inte förekomsten av någon underförstådd statlig garanti för La Poste i fråga om likviditet.
Since 2006 it has been possible to activate State aid schemes only if the liquidity requirements are consistent with European competition rules; accordingly, La Poste’s status as a public operator no longer justifies automatically aligning its ratings on those of the State.
Sedan 2006 kan de statliga stödmekanismerna endast aktiveras om likviditetsbehoven uppfyller EU:s konkurrensregler. Detta innebär att La Postes offentligrättsliga ställning inte längre motiverar att företagets kreditbetyg automatiskt följer statens betyg.
This confirms that the agency took the view that, before 2006, there was such a guarantee that could be activated.
Detta bekräftar att institutet före det datumet ansåg att det fanns en sådan garanti och att den kunde aktiveras.
Fitch attaches decisive importance to the Commission letter dated 26 February 2006 which informed France of its preliminary findings concerning the existence of an unlimited state guarantee.
Fitch fäster avgörande vikt vid kommissionens skrivelse av den 26 februari 2006 där den informerar Frankrike om sina preliminära slutsatser om förekomsten av obegränsade statliga garantier.
However, Fitch does not take account of the fact that the Commission, in that letter, classified the guarantee as existing aid and that the letter dated 26 February 2006 contained only a preliminary, non-binding assessment as to the existence of the guarantee, which did not prevent it being called upon if necessary.
Fitch tar emellertid inte hänsyn till att kommissionen i den skrivelsen klassificerade garantin som befintligt stöd och att skrivelsen av den 26 februari 2006 endast innehåller en preliminär och inte någon tvingande bedömning av förekomsten av garantin, vilket i förekommande fall inte hindrar att den tillämpas.
In conclusion, even though Fitch mistakenly believes that the Commission letter invalidates the guarantee, Fitch nonetheless continues to recognise the ‘exceptional level of support that La Poste can receive from its principal, and the high probability that it would be provided if necessary’.
Även om Fitch felaktigt antar att kommissionens skrivelse innebär att garantin ogiltigförklaras fortsätter Fitch att erkänna ”nivån på det extraordinära stöd som La Poste kan få samt den stora sannolikheten för att ett sådant stöd skulle ges vid behov”.
An examination of the analyses and methodologies of Standard & Poor’s and Fitch demonstrates that the guarantee, as a determining factor of state support, influences the financial rating.
Undersökningen av Standard and Poor’s och Fitchs metoder visar att garantin påverkar kreditbetyget eftersom den är en grundläggande del i det statliga stödet.
Standard & Poor’s (S & P) Methodology
Standard and Poor’s (S & P) Metod
In the above-mentioned study on the influence of government support on the ratings of postal operators, S & P explains that it decides on the methodology to be used to set the rating of a postal operator on the basis of the estimated degree of government support for the operator.
I den ovannämnda undersökningen av det statliga stödets inverkan på kreditbetygen för postoperatörer förklarar S & P att metoden för att fastställa kreditbetyget för en postoperatör avgörs av den beräknade graden av statligt stöd till den operatören.
S & P distinguishes postal operators that receive government support (the French and Italian Post Offices, for example) from those that do not receive any (Deutsche Post and TNT, for example).
S & P skiljer mellan postoperatörer som får statligt stöd (till exempel den franska och den italienska posten) och sådana som inte får något statligt stöd alls (till exempel Deutsche Post och TNT).
Within the category of government-supported postal companies, S & P identifies three broad categories:
S & P delar sedan upp kategorin postoperatörer som får statligt stöd i tre delkategorier:
entities whose rating is the same as the state owner: this category includes entities that are highly integrated into the mechanisms of government and extremely unlikely to be privatised; no postal company falls into this category,
Enheter vars kreditbetyg är identiskt med den statliga ägarens: till denna kategori hör enheter som är starkt integrerade i de statliga mekanismerna och som sannolikt inte kommer att privatiseras. Inga postoperatörer tillhör denna kategori.
entities whose rating is notched down from that of the state owner (by up to two categories or 6 notches): entities that, while autonomous in their operations, are largely public-policy based institutions still in receipt of substantial direct or indirect financial backing from the state, even though there is a high level of uncertainty surrounding the level and timeliness of the state support; La Poste was classified in this category at least until the study was published,entities whose rating is based on the entities’ own merits, with notching up depending on the level of state support.
Enheter vars kreditbetyg härleds ur den statliga ägarens genom en sänkning (upp till två kategorier, det vill säga sex punkter): dessa enheter bedriver visserligen sin verksamhet självständigt men är institutioner som bygger på den offentliga politiken och som får ett betydande direkt eller indirekt finansiellt stöd, även om det finns en stor osäkerhet i fråga om nivån och om hur skyndsamt ett sådant stöd skulle betalas ut. La Poste tillhörde denna kategori åtminstone fram till publiceringen av undersökningen.Enheter vars kreditbetyg bygger på deras egna meriter plus en höjning av betyget i förhållande till det statliga stödet.
Classification in the third category assumes that the postal operator receives state support but in the form of policy, regulation or the potential for emergency support rather than regular direct financial subsidy.
Klassificeringen i denna tredje kategori förutsätter att postoperatören har statligt stöd men att detta främst ges i form av politik, reglering och eventuella ingripanden i nödlägen genom direkt lagenligt finansiellt stöd.
In the same study, S & P explains that it assesses state support to the postal operator (and hence the methodology to use to determine the rating of the operator and in fine the rating) on the basis of the four following factors: the operator’s status, the likelihood of privatisation, governance and the regulatory regime.
I samma undersökning förklarar S & P att de bedömer det statliga stödet till postoperatören (och därmed vilken metod som ska användas för att fastställa operatörens kreditvärde och alltså i slutändan kreditbetyget) utifrån fyra faktorer som anges i följande ordning: operatörens rättsliga ställning, sannolikheten för en privatisering, ledningen och regleringsordningen.
With regard to the operator’s status, S & P correctly cites the case of the French Post Office by highlighting the ‘extremely strong’ state support and by adding immediately thereafter that La Poste enjoys the ultimate statutory guarantee of the Republic of France.
När det gäller den rättsliga ställningen hänvisar S & P just till fallet med den franska posten och betonar det ”extremt starka” stödet från staten och tillägger omedelbart därefter att La Poste omfattas av en lagstadgad slutlig garanti från den franska staten.