natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The contested measure constitutes operating aid that artificially reinforces the competitive position of certain undertakings over other similar undertakings and is not conditional upon the realisation by the beneficiaries of any specific action aiming at the achievement of policy objectives of common interest.
Den omtvistade åtgärden utgör driftsstöd som på konstlad väg förstärker vissa företags konkurrensställning i förhållande till andra liknande företag och som inte är underkastat något krav på att stödmottagarna ska genomföra särskilda åtgärder som syftar till att uppnå politiska mål av gemensamt intresse.
In particular, the Commission notes that the advantage granted under the contested measure is not related to investment, job creation or specific projects.
Den fördel som den omtvistade åtgärden ger upphov till är inte kopplad till exempelvis investeringar, sysselsättningsskapande eller särskilda projekt.
It simply relieves the undertakings concerned of charges normally borne by similar undertakings and must therefore be considered as operating aid.
Den befriar endast de berörda företagen från kostnader som normalt belastar liknande företag, och måste därför betraktas som driftsstöd.
As a general rule, operating aid does not fall within the scope of Article 107(3)(c) since it distorts competition in the sectors in which it is granted and is at the same time incapable, by its very nature, of achieving any of the objectives laid down in that provision [72].
Driftsstöd faller i princip inte inom tillämpningsområdet för artikel 107.3 c eftersom det snedvrider konkurrensen inom de sektorer där det ges, samtidigt som det som sådant inte är ägnat att uppnå de mål som fastställs i den bestämmelsen [72].
Although exceptionally such aid may be granted in regions eligible under the derogation in Article 107(3)(a) of the TFEU and although certain regions of Greece are so eligible, the Commission has severe doubts whether the conditions for compatibility of such operating aid are met in the current case.
Även om ett sådant stöd i undantagsfall kan beviljas i regioner som är stödberättigande enligt undantaget i artikel 107.3 c i EUF-fördraget, och även om vissa regioner i Grekland är stödberättigande, hyser kommissionen allvarliga tvivel om huruvida villkoren för driftsstödets förenlighet är uppfyllda i föreliggande ärende.
In line with the standard practice of the Commission, such aid cannot not be considered compatible with the internal market, as it does neither facilitate the development of any activities or economic areas nor it is limited in time, digressive or proportionate to what is necessary to remedy to a specific economic handicap of the areas concerned.
I linje med kommissionens fasta praxis kan sådant stöd inte anses vara förenligt med den inre marknaden eftersom det varken underlättar utvecklingen av några näringsverksamheter eller regioner eller är tidsbegränsat, gradvist avtagande eller står i proportion till vad som är nödvändigt för att åtgärda ett visst ekonomiskt handikapp hos de berörda områdena.
In light of the above, it must be concluded that the measure under review is incompatible with the internal market.
Följaktligen dras slutsatsen att den åtgärd som bedömningen gäller är oförenlig med den inre marknaden.
As stated in the Opening Decision, in view of the fact that the first acts producing the fiscal discrimination between casinos date from 1994 and 1995, the Commission has considered whether the measure in its entirety represents existing aid in the sense of Article 108(1) of the TFEU.
Som anges i beslutet att inleda förfarandet har kommissionen, med tanke på att de första rättakterna som inför differentierad prissättning för kasinon härrör från 1994 och 1995, prövat om åtgärden i sin helhet utgör ”befintligt stöd” i den mening som avses i artikel 108.1 i EUF-fördraget.
As concerns the casino of Thessaloniki, it is noted that it benefits from the fiscal discrimination by assimilation with the casinos of Mont Parnès and Corfu as confirmed in the Presidential decree 290/1995, based on the Law of 1953, as described herein above.
Kasinot i Thessaloniki gynnas av diskrimineringen eftersom det behandlas på samma sätt det i Mont Parnès och det på Korfu, vilket bekräftades genom presidentdekret 290/1995, utfärdat inom ramen för lagen från 1953 (vilket förklarats tidigare).
The regime applicable to Thessaloniki is intimately linked to the regime applicable to Mont Parnès and Corfu.
De bestämmelser som tillämpas på kasinot i Thessaloniki är nära kopplade till dem som tillämpas på det i Mont Parnès och på Korfu.
As described by the Greek authorities [73], when the issue of the price of admission tickets was raised after 1995, the management of the Thessaloniki casino asked that it be set at the same level as that of the Casino Mont Parnès, i.e. at EUR 6, and this request was accepted, following an opinion from the Legal Council of State (Opinion 631/1997/EC).
De grekiska myndigheterna har uppgett att frågan om inträdesavgiften togs upp för behandling efter 1995, då verksamhetsledaren för kasinot i Thessaloniki begärde att inträdesavgiften till kasinot i Thessaloniki skulle fastställas till samma nivå som den för kasinot i Mont Parnès, dvs. 6 euro. Efter ett yttrande från statens rättsliga råd (yttrande 631/1997) godkändes denna begäran [73].
Therefore it can be assumed that, had the treatment of Mont Parnès and Corfu changed in 2003 and had the two casinos passed to EUR 15 at that time, then the treatment of casino Thessaloniki would also have changed.
Därför kan man anta att om behandlingen av Mont Parnès och det på Korfu hade ändrats 2003, så att de skulle ha behövt ta ut en inträdesavgift på 15 euro, skulle även behandlingen av kasinot i Thessaloniki ha ändrats.
However, this was not the case, and the fiscal discrimination was maintained by virtue of national provisions.
Detta skedde emellertid inte utan skattediskrimineringen enligt de nationella bestämmelserna fortsatte.
None of the measures described above, benefiting the beneficiary casinos, were ever notified to nor approved by the Commission, certainly not under the EU State aid rules.
Ingen av de åtgärder som gynnar särskilda kasinon enligt vad som beskrivs ovan anmäldes någonsin till eller godkändes av kommissionen, förvisso inte enligt EU:s regler om statligt stöd.
The Commission recalls that pursuant to Article 15 of the Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules of application of Article 93 of the EC Treaty [74], the powers of the Commission to recover aid shall be subject to a limitation period of 10 years.
Enligt Artikel 15 i procedurförordningen [74] har kommissionen befogenheter att återkräva stöd inom en preskriptionstid på tio år.
The limitation period shall begin on the day on which the unlawful aid is awarded to the beneficiary either as individual aid or as aid under an aid scheme.
Preskriptionstiden ska börja den dag då det olagliga stödet beviljas mottagaren antingen som individuellt stöd eller på grundval av en stödordning.
Each interruption shall start time running afresh.
Vid varje avbrott ska tiden börja räknas på nytt.
The limitation period shall be suspended for as long as the decision of the Commission is the subject of proceedings pending before the Court of Justice.
Preskriptionstiden ska avbrytas under den tid då kommissionens beslut är föremål för förfaranden vid Europeiska unionens domstol.
Any aid with regard to which the limitation period has expired, shall be deemed to be existing aid.
Varje stöd för vilket preskriptionstiden har löpt ut ska betraktas som befintligt stöd.
However, pursuant to Article 1(c) of the same regulation, alterations to existing aid constitute new aid.
Enligt artikel 1 c i samma förordning utgör emellertid eventuella ändringar av befintligt stöd nytt stöd.
The Commission observes that according to the case-law of the EU Courts ‘the limitation period provided for in Article 15 of the Regulation on State aid procedure, which does not in any way express a general principle whereby new aid is transformed into existing aid but merely precludes recovery of aid established more then 10 years before the Commission first intervened’ [75].
Kommissionen konstaterar att enligt unionsdomstolarnas rättspraxis ger inte ”den preskriptionstid som angivits i artikel 15 i tillämpningsföreskrifterna för statsstöd uttryck för någon allmän princip enligt vilken nytt stöd omvandlas till befintligt stöd, utan endast medför att stöd som införts mer än tio år innan kommissionen först ingrep inte kan återkrävas” [75].
Therefore, any aid awarded under this measure as of 21 October 1999 (10 years before the day on which the Commission forwarded the complaint to the Greek State and requested information) is new and unlawful aid, which has been put into effect without prior notification or decision of the Commission, subject to the application of Article 15 of the Procedural Regulation as regards recovery (as further described herein below).
Följaktligen utgör allt stöd som beviljats enligt denna åtgärd på eller efter den 21 oktober 1999 (dvs. tio år efter den dag då kommissionen översände klagomålet till den grekiska staten och begärde upplysningar) nytt och olagligt stöd, som införts utan att först ha anmälts till kommissionen eller utan att kommissionen fattat ett beslut, om inte annat följer av tillämpningen av artikel 15 i procedurförordningen i fråga om återkrav (se nedan).
Quantification and recovery
Kvantifiering och återkrav
The contested measure was implemented without having been notified in advance to the Commission in accordance with Article 108(3) of the TFEU.
Den omtvistade åtgärden infördes utan att först ha anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 108.3 i EUF-fördraget.
Therefore, the measure constitutes unlawful aid.
Åtgärden utgör därför olagligt stöd.
Where unlawfully granted State aid is found to be incompatible with the internal market, the consequence of such a finding is that the aid should be recovered from the recipients, unless this would be contrary to a general principle of law, pursuant to Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999.
I artikel 14 i procedurförordningen fastställs att när olagligt statligt stöd konstateras vara oförenligt med den inre marknaden ska stödet återkrävas från mottagaren, om detta inte skulle stå i strid med en allmän princip i unionsrätten.
Through recovery of the aid, the competitive position that existed before it was granted is restored as far as this is possible.
Genom att återkräva stödet återställs så långt som möjligt det konkurrensläge som rådde innan stödet beviljades.
No arguments raised by the Greek authorities or by Mont Parnès justified a general departure from this basic principle.
Inga argument från de grekiska myndigheterna eller Mont Parnès motiverar något generellt undantag från denna grundläggande princip.
The Commission observes that Article 14(1) of Regulation (EC) No 659/1999 provides that ‘the Commission shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of community law’.
I artikel 14.1 i procedurförordningen föreskrivs följande: ”Kommissionen skall inte återkräva stödet om detta skulle stå i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten”.
The case-law of the Court of Justice and the Commission’s own decision-making practice have, amongst others, established that where, as a result of the Commission’s actions, legitimate expectations exist on the part of the beneficiary of a measure that the aid has been granted in accordance with EU law, then an order to recover the aid would infringe a general principle of EU law [76].
I domstolens rättspraxis och kommissionens egen beslutspraxis fastställs bland annat att ett återkrav av stödet skulle stå i strid med en allmän princip i EU:s lagstiftning om kommissionen genom sitt agerande har väckt berättigade förväntningar hos en stödmottagare om att stödet har beviljats i enlighet med EU-rätten [76].
In its judgement in Forum 187 [77], the Court stated that ‘the right to rely on the principle of the protection of legitimate expectations extends to any person in a situation where a Community authority has caused him to entertain expectations which are justified. However, a person may not plead infringement of the principle unless he has been given precise assurances by the administration. Similarly, if a prudent and alert economic operator could have foreseen the adoption of a Community measure likely to affect his interests, he cannot plead that principle if the measure is adopted’.
I sin dom i målet Forum 187 slog domstolen fast följande: ”Rätten att åberopa principen om skydd för berättigade förväntningar omfattar varje rättssökande hos vilken en gemenskapsinstitution har väckt grundade förhoppningar. Det går för övrigt inte att åberopa ett åsidosättande av denna princip om det allmänna inte har gett exakta försäkringar till nämnda personer. Likaså gäller att när en försiktig och medveten ekonomisk aktör skulle kunna förutse att en gemenskapsåtgärd kommer att vidtas som kan påverka hans intressen, kan han inte åberopa en sådan princip när denna åtgärd har vidtagits.” [77]
In this respect, as concerns arguments made by the Greek Authorities and Mont Parnès alleging that any recovery of that aid would run counter to the principle of reasonable confidence of the subject of administration, in this case, based on a ruling of the Greek Council of State under national law, the Commission observes that this is a national act taken by a national authority and not an EU authority in the sense of the above cited case-law.
När det gäller de grekiska myndigheternas och Mont Parnès påstående att ett återkrav av stödet skulle strida mot principen om medborgarnas berättigade förväntningar, till följd av ett domslut enligt nationell rätt som utfärdats av det grekiska statsrådet, konstaterar kommissionen att det i det fallet rör sig om en nationell åtgärd som vidtagits av en nationell myndighet, och inte om en åtgärd som vidtagits av en EU-myndighet inom ramen för ovan angivna rättspraxis.
Furthermore this act was based solely on national law and did not in any way discuss any State aid issue or qualification.
Dessutom grundades statsrådets dom enbart på nationell rätt, och berörde inte några statsstödsfrågor eller klassificeringen av åtgärder som statligt stöd.
In consideration of the above, the Commission cannot waive recovery based on these arguments.
Kommissionen kan därför inte avstå från att återkräva stödet på grundval av dessa argument.
As concerns the arguments made by Greece and Mont Parnès regarding the delayed action undertaken by Loutraki in lodging a complaint with the Commission, in connection with a principle that a right should not be exercised abusively, the Commission observes that delayed action by a complainant cannot in any case preclude from recovering unlawful aid, otherwise as deriving from the 10 years limitation period set forth pursuant to Article 15 of the Procedural Regulation.
Grekland och Mont Parnès har hävdat att Loutraki dröjde med att lämna in ett klagomål till kommissionen, och därmed kränkte principen om förbud mot rättsmissbruk. Kommissionen noterar att ett dröjsmål från en klagande under alla omständigheter inte kan förhindra återkrav av olagligt stöd, om inte annat följer av den preskriptionstid på tio år som fastställs i artikel 15 i procedurförordningen.
Therefore the Commission cannot follow the arguments proposed by the Greek authorities and Mont Parnès in order to exceptionally waive recovery.
Kommissionen kan därför inte godta de argument som de grekiska myndigheterna och Mont Parnès har lagt fram om att undantagsvis avstå från återkrav.
As described in the present Decision, the Commission observes that it was first through the national acts of 1994 and 1995 that both the requirement to remit 80 % of the value of admissions and the standard price of EUR 15 for the admission tickets for all casinos were set.
Enligt vad som förklarats i detta beslut fastställdes både kravet att betala 80 % av inträdesavgiften till staten och en standardavgift på 15 euro för alla kasinon i de nationella åtgärder som genomfördes 1994 och 1995.
However, both the requirement to remit 80 % and the standard level of the price of EUR 15 did not apply to the beneficiary casinos although they did apply to other casinos as of 1995 and have been in practice applied as such (all private casinos were licensed during 1995-96 and began implementing the measure, with the only exception of Thessaloniki casino).
Varken kravet att betala 80 % eller standardavgiften på 15 euro tillämpades emellertid på de stödmottagande kasinona, trots att de gällde för andra kasinon från och med 1995 och i praktiken har tillämpats ända sedan dess (alla privata kasinon beviljades tillstånd 1995 eller 1996, och började då tillämpa åtgärden, med Thessaloniki som enda undantag).
Thus, considering that de facto the fiscal discrimination resulting from the differentiation in prices of admission tickets and the related 80 % payments to the State started as of 1995, the period of implementation of the aid can be considered to begin in 1995.
Eftersom den skattediskriminering som följer av differentieringen av priser på inträdesbiljetter och den därtill hörande betalningen på 80 % till staten faktiskt började 1995, kan den period under vilken stödet har beviljats anses ha börjat 1995.
In line with the conclusion under Section V.3 herein above (Legality of the aid), the Commission therefore considers that the limitation period of 10 years, provided for in Article 15 of the Procedural Regulation (EC) No 659/1999, applies to any aid awarded before 21 October 1999.
I enlighet med slutsatsen i avsnitt V.3 (”Stödets laglighet”) anser kommissionen att den preskriptionstid på tio år som fastställs i artikel 15 i procedurförordningen förhindrar återkrav av stöd som beviljats före den 21 oktober 1999.
In the calculation of the amount to be recovered account must be taken that as described in the present Decision (see also paragraph 85 herein above), the Greek State forgoes fiscal revenue from the public casinos in the amount of EUR 7,20 per admission, which corresponds to the difference between the tax of EUR 12 per admission remitted to the State by the private casinos and the tax of EUR 4,80 per admission remitted to the State by the public casinos.
Beräkningen av det belopp som ska återkrävas måste utgå från, vilket förklarats i detta beslut (se även punkt 85), att den grekiska staten har avstått från skatteintäkter från de statliga kasinona på 7,20 euro per inträdesbiljett, dvs. skillnaden mellan den skatt på 12 euro per inträdesbiljett som de privata kasinona betalat till staten och den skatt på 4,80 euro per inträdesbiljett som de statliga kasinona betalat till staten.
However, certain aspects relating to the individual situation of each casino may be taken into account for the purposes of calculating the amount of the recovery from each casino, as described below:
Vid beräkningen av det belopp som ska återkrävas från varje kasino måste man emellertid ta hänsyn till vissa aspekter rörande de omständigheter som föreligger för varje enskilt kasino (se nedan).
As described in this Decision, the requirement under the 1995 Ministerial Decision to remit to the State 80 % of the price of admission tickets was applicable to the casinos of Corfu and Mont Parnès as of the date they were licensed under Law 2206/1994, i.e. in 2003, following Law 3139/2003.
Enligt vad som förklarats i detta beslut tillämpades kravet att betala 80 % av inträdesavgiften till staten enligt ministerbeslutet från 1995 på kasinot på Korfu och det i Mont Parnès från och med den dag de beviljades tillstånd enligt lag 2206/1994, dvs. 2003 enligt lag 3139/2003.
However, from the end of 2000 and until their licensing in 2003, ETA started, on a voluntary basis, to remit to the State 80 % of the price of admission tickets (at the level of EUR 6) [78].
Från utgången av 2000 fram tills de beviljades tillstånd 2003 började emellertid ETA på frivillig basis att betala 80 % av inträdesavgiften (på 6 euro) till staten [78].
From this information given by the Greek authorities, and subject to further observations that the Greek authorities may wish to make (confirming or infirming the above) it can be assumed that until 2000 no payment of the admission tax was made, not even of the reduced tax (of 80 % of EUR 6).
Utifrån denna information, som lämnats av de grekiska myndigheterna, och med förbehåll för eventuella kompletterande synpunkter som de grekiska myndigheterna kan vilja lämna (som bekräftar eller motsäger ovanstående), kan man dra slutsatsen att kasinona inte betalade någon inträdesskatt före 2000, inte ens den lägre skatten (80 % av 6 euro).
Therefore during that period (21 October 1999-end of 2000) the amount of the recovery should be calculated using the level of EUR 12 (i.e. the full tax paid by the other private casinos, while the public casinos did not pay any tax at all) and multiplying this by the number of tickets issued during that period.
Under den första perioden (från och med den 21 oktober 1999 till utgången av 2000) bör därför det belopp som ska återkrävas beräknas på grundval av ett belopp av 12 euro, som är den totala skatt som de privata kasinona betalade vid en tidpunkt då de statliga kasinona inte betalade någon skatt alls, multiplicerat med det antal biljetter som utfärdades under den perioden.
Therefore the amount of the recovery for this casino should be calculated by multiplying the number of tickets issued (since 21 October 1999) by EUR 7,20.
Det belopp som ska återkrävas från kasinot i Thessaloniki bör därför beräknas genom att multiplicera det antal biljetter som har utfärdats från och med den 21 oktober 1999 med 7,20 euro.
As concerns the calculation of the amount of aid to be recovered, the Commission is not in possession of sufficient data in order to provide an accurate estimation of the amounts to be recovered from each beneficiary casino.
Kommissionen förfogar inte över ett tillräckligt bedömningsunderlag för att exakt uppskatta de belopp som ska återkrävas från varje stödmottagande kasino.
However, no provision of EU law requires the Commission, when ordering the recovery of aid declared incompatible with the internal market, to fix the exact amount of the aid to be recovered.
Det föreskrivs emellertid inte i någon bestämmelse i unionsrätten att kommissionen ska fastställa det exakta belopp som ska återkrävas när den förelägger att ett stöd som har förklarats vara oförenligt med den inre marknaden ska återkrävas.
It is sufficient for the Commission’s decision to include information enabling the Member State concerned and the relevant recipient undertaking to work out themselves, without overmuch difficulty, that amount.
Det är tillräckligt att kommissionens beslut innehåller uppgifter som gör det möjligt för medlemsstaten och det stödmottagande företaget att själva utan alltför stora svårigheter fastställa detta belopp.
The Commission is therefore able legitimately to confine itself to declaring that there is an obligation to repay the aid in question and leave it to the national authorities to calculate the exact amounts to be repaid on the basis of the guidance given by the Commission in its decision.
Kommissionen kan således under dessa omständigheter nöja sig med att fastställa skyldigheten att återkräva stödet i fråga och överlåta åt de behöriga nationella myndigheterna att ombesörja beräkningen av de exakta stödbelopp som ska återkrävas på grundval av den vägledning som kommissionen har lämnat i sitt beslut.
Based on the information submitted by the Member State, the Commission provides herein below the necessary guidance for the recovery.
På grundval av den information som lämnats av medlemsstaten, lämnar kommissionen nedan den vägledning som behövs för återkrav.