natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The latter company re-invoiced the goods to customer C, another taxable person subject to VAT established in Italy.
Det företaget har i sin tur ställt ut fakturor för varorna till kunden C som är mervärdesskatteskyldig och etablerad i Italien.
The goods were transported, on behalf of C, directly from the place of production in Belgium to Italy.
Transporten av varorna har utförts på beställning av den skattskyldige C, direkt från produktionsstället i Belgien till Italien.
Most of the invoices issued by Umicore for its customer B were paid for by taxable person C.
Majoriteten av de fakturor som Umicore har ställt ut på sin kund B har betalats av den skattskyldige C.
Umicore issued the invoices addressed to B under the exemption provided for in Article 39 bis of the VAT Code.
De fakturor som Umicore har ställt ut till B har upprättats enligt det undantag som avses i artikel 39a i mervärdesskattelagen.
The examination of the pro forma invoices, obtained through administrative cooperation with the Italian tax authorities, suggests that taxable person C was the consignee of the goods.
Granskningen av proformafakturor som har erhållits i samband med det administrativa samarbetet med de italienska skattemyndigheterna visar att den skattskyldige C var mottagaren av varorna.
In its adjustment notice of 30 November 1998, the Special Tax Inspectorate considered initially that the transport criterion for the exemption of intra-Community supplies had not been met in so far as the transport had been carried out on behalf of a subsequent customer (and not by or on behalf of the seller or the buyer, as provided for in Article 39 bis of the VAT Code).
I sitt beslut om betalning av den 30 november 1998 ansåg ISI preliminärt att kriteriet för undantag för gemenskapsinterna leveranser i fråga om transporter inte var uppfyllt eftersom transporterna hade utförts för en efterföljande kunds räkning (och inte för försäljarens eller köparens räkning, vilket föreskrivs i artikel 39a i mervärdesskattelagen).
On this basis, the authorities took the view that the transaction concluded between Umicore and customer B constituted a delivery of goods that did not include transport and therefore could not benefit from the exemption in Article 39 bis of the VAT Code.
Från denna utgångspunkt har myndigheterna sedan konstaterat att transaktionen mellan Umicore och kunden B utgjorde en varuleverans utan transport och alltså inte kunde omfattas av det undantag som avses i artikel 39a i mervärdesskattelagen.
The information communicated by Belgium and Umicore to the Commission appears to indicate, nonetheless, that the reality of the transaction between Umicore and company B could reasonably be called into question by the Belgian tax authorities.
De uppgifter som Belgien och Umicore har överlämnat till kommissionen förefaller emellertid visa att det vore rimligt av de belgiska skattemyndigheterna att ifrågasätta att transaktionen mellan Umicore och företaget B verkligen hade ägt rum.
For instance:
I själva verket noteras att
the information communicated by the Italian tax authorities appeared to indicate that company B could be regarded as a ‘missing trader’, the role of which was confined to producing invoices charging VAT and then disappearing without fulfilling its tax obligations, including the payment of the VAT to the Italian tax authorities,
de uppgifter som de italienska skattemyndigheterna har överlämnat tyder på att företaget B skulle kunna betraktas som ett skenföretag (missing trader), vars roll var begränsad till att framställa fakturor med mervärdesskatt och därefter försvinna utan att uppfylla sin skattskyldighet, däribland betalning av mervärdesskatt, gentemot de italienska skattemyndigheterna,
the information communicated by the Italian tax authorities also indicated that the sole director of company B was not recorded on the police register,
de uppgifter som samma italienska skattemyndigheter har lämnat tyder också på att den ensamme företagsledaren för företag B inte var känd i polisens register,
two requests for information sent by the Belgian tax authorities to their Italian counterparts on 26 August 1998 and 1 April 1999 also indicate that the Belgian tax authorities had serious doubts as to the actual existence of company B prior to the conclusion of the agreement,
två förfrågningar om upplysningar från de belgiska skattemyndigheterna till sina italienska motparter den 26 augusti 1998 respektive den 1 april 1999 visar också att de belgiska skattemyndigheterna hyste allvarliga tvivel på att företag B verkligen existerade, innan uppgörelsen slöts,
the goods had been transported to Italy on behalf of company C, a taxable person,
transporten av varorna till Italien hade utförts för den skattskyldige C:s räkning,
the goods had been directly transported from the production site in Belgium to a warehouse in Italy where they had been made available to C,
varorna transporterades direkt från produktionsanläggningen i Belgien till ett lager i Italien där de ställdes till C:s förfogande,
the vast majority of the invoices which Umicore sent to company B had been paid by company C,
den stora merparten av de fakturor som Umicore ställde till företaget B betalades av företaget C,
based on statements made by the Umicore managers and set out in a report, an extract from which was included in the adjustment notice, it seems that there was no contract between Umicore and company B,
på grundval av deklarationerna från de ansvariga på Umicore som återges i ett protokoll, varav delar återges i beslutet om betalning, förefaller det för övrigt som om det inte fanns något ramavtal mellan Umicore och företag B,
however, it seems that the actual existence of company C was never questioned by the Italian tax authorities, who had obtained full access to its accounts during an inspection.
däremot förefaller de italienska skattemyndigheterna inte tvivla på att företaget C verkligen existerade och de har i samband med en inspektion hos företaget fått tillgång till företagets samlade redovisning.
Look at separately, neither one of these observations is probably sufficient to demonstrate the fictitious nature of the sale between Umicore and company B. However, when looked at together, these observations can instil definite doubt about the reality of the sale between Umicore and company B. The Belgian tax authorities, who had been informed of suspicions about the actual existence of the activities of company B before the conclusion of the transaction with Umicore on 21 December 2000, thus enjoyed a wide discretion in assessing the reality of the transactions and, where appropriate, in reclassifying them.
Var och en för sig är dessa omständigheter troligen inte tillräckliga för att visa att försäljningen mellan Umicore och företag B var fiktiv, men sammantaget kan de väcka tvivel om att försäljningen mellan Umicore och företag B verkligen hade ägt rum. De belgiska skattemyndigheterna, som hade informerats om misstankarna om företag B:september faktiska existens innan de ingick uppgörelsen med Umicore den 21 december 2000, hade alltså stort utrymme att göra en skönsmässig bedömning i fråga om en eventuell omdefinition.
It must be remembered, in this respect, that in line with the settled case law of the Court of Cassation in Belgium, tax must be based on actual facts [51].
I detta avseende bör det påpekas att enligt den belgiska kassationsdomstolens fasta rättspraxis ska skatten baseras på faktiska omständigheter [51].
The Belgian tax authorities are therefore required in principle to base their taxation, not on apparent transactions presented by a taxable person to justify a potential exemption, but on actual transactions based on the real intentions of the parties.
De belgiska skattemyndigheterna är alltså i princip skyldiga att basera beskattningen inte på de skenbara transaktioner som den skattskyldige lägger fram för att motivera ett eventuellt undantag utan på de verkliga transaktionerna så som de framgår av parternas verkliga intentioner.
If it emerged from the information available to the Belgian tax authorities that the sale between A and B was fictitious and that the real sale (involving transfer of the power to dispose of the goods) had in fact occurred between A and C, these authorities were therefore entitled to reclassify delivery of the goods between A and B as delivery of the goods between A and C, and to apply the VAT rules to this reclassified transaction.
Om det framgår av de uppgifter som de belgiska skattemyndigheterna har tillgång till att A:s försäljning till B är fiktiv och att den verkliga försäljningen (som medför en överföring av rätten att förfoga över varan) äger rum mellan A och C, har myndigheterna alltså rätt att omdefiniera varuleveransen från A till B till en varuleverans mellan A och C och tillämpa mervärdesskattereglerna på denna, omdefinierade, transaktion.
The fact that fraud had occurred in Italy through the intermediary of a missing trader does not mean that the right to exemption which Umicore could avail itself of should be called into question, since the good faith of the latter had not been disputed by the Belgian authorities.
Den omständighet att det har utförts ett bedrägeri i Italien med hjälp av ett skenföretag innebär inte att man kan ifrågasätta den rätt till undantag som Umicore kan ha, eftersom de belgiska myndigheterna inte ifrågasätter att det företaget har agerat i god tro.
In the light of the above, the Belgian tax authorities could legitimately reclassify the transactions in question as intra-Community supplies between Umicore and company C, without this reclassification constituting a disproportionate concession or irregular application of VAT rules.
Därav följer att de belgiska skattemyndigheterna lagenligt hade kunnat omdefiniera de berörda transaktionerna till gemenskapsinterna leveranser mellan Umicore och företag C, utan att detta skulle ha inneburit en oproportionerlig eftergift från myndigheternas sida, eller en olaglig tillämpning av mervärdesskattereglerna.
They could also exempt the reclassified transactions from VAT since all the conditions for exemption had been met (including transport by or on behalf of the purchaser).
De kunde för övrigt ha beviljat undantaget från mervärdesskatt för de omdefinierade transaktionerna, eftersom samtliga villkor för undantag var uppfyllda (inbegripet transporterna för förvärvarens räkning).
It must therefore be examined (i) whether the Belgian tax authorities were entitled to impose a fine based on Article 70(2) of the VAT Code because of the inaccurate information on the invoices and, if so, (ii) what should have been the amount of this fine, and (iii) whether Umicore benefited from disproportionate concessions or irregular application of the law by the tax authorities.
Det måste alltså undersökas i) om de belgiska skattemyndigheterna hade rätt att tillämpa ett skattetillägg på grundval av artikel 70.2 i mervärdesskattelagen på grund av att det förekom felaktiga uppgifter på fakturorna, och i så fall ii) hur stort detta skattetillägg borde ha varit, samt iii) om Umicore har gynnats av oproportionerliga eftergifter eller felaktig tillämpning av lagen av skattemyndigheterna.
First, it must be pointed out that, in the case of inaccurate information featured on an invoice relating to intra-Community supplies, Royal Decree No 41 provides for a fine amounting to 100 % of the tax owed on the transactions in question.
För det första måste det påpekas att det enligt dekret nr 41 ska utdömas ett skattetillägg på 100 % av den skatt som ska betalas på transaktionerna i fråga när det förekommer oriktigheter i de uppgifter som ska ingå i en faktura för en gemenskapsintern leverans.
Nevertheless, as stated in recitals 45 and 46, administrative fines are subject to the principle of proportionality and the authorities have the power, pursuant to Article 9 of the Regent’s Decree of 18 March 1831, to depart from the scales for fines set out in Royal Decree No 41.
Som förklaras i skälen 45 och 46 omfattas tillämpningen av administrativa avgifter dock av proportionalitetsprincipen och myndigheterna har i enlighet med artikel 9 i regentens dekret av den 18 mars 1831 rätt att avvika från de avgiftstariffer som anges i dekret nr 41.
In the present case, it cannot be ruled out that a fine of 100 % would have been disproportionate given the good faith of the taxable person, which had not been disputed by the tax authorities.
I det föreliggande fallet är det inte uteslutet att ett skattetillägg på 100 % skulle ha varit oproportionerligt eftersom den skattskyldige har agerat i god tro, vilket inte har ifrågasatts av myndigheterna.
It may also be true that, in the context of the legal proceedings with Umicore, the Belgian tax authorities had attempted to maximise its revenue in the same way that a creditor tries to optimise the recovery of the amount owed to him.
Inte heller kan det uteslutas att de belgiska skattemyndigheterna under sina förhandlingar med Umicore har försökt maximera sina inkomster på samma sätt som en fordringsägare försöker få betalt för så stor del av sin fordran som möjligt.
It must be remembered that this practice is unlikely to come within the scope of Article 107 of the Treaty in so far as it does not give rise to disproportionate or illegal concessions by the authorities.
Här bör det påpekas att denna praxis sannolikt inte omfattas av artikel 107 i fördraget, så länge den inte innebär oproportionerliga eller olagliga eftergifter från myndigheternas sida.
Given the discretion available to the authorities in this context, it can reasonably be considered that, in a settlement agreement, the amount of the fine should have been set by the authorities at between 10 % and 50 %.
Med hänsyn till det utrymme för skönsmässiga bedömningar som myndigheterna har i detta sammanhang är det rimligt förvänta sig att myndigheterna skulle ha fastställt skattetillägget till 10–50 % i förlikningsuppgörelsen.
The application of a 50 % rate also appears to be supported by recent case law of the Belgian Court of Cassation [52].
Dessutom förefaller tillämpningen av en sats på 50 % ha stöd av den belgiska kassationsdomstolens senaste rättspraxis [52].
Given the fact that this last judgment concerns a criminal case, it can therefore be considered, in the present case, in which the absence of fraudulent intent on the part of Umicore has been established, that a 50 % rate is the maximum rate.
Med hänsyn till att den domen gällde ett straffrättsligt ärende kan man alltså i det föreliggande fallet anta att den konstaterade frånvaron av bedrägliga avsikter hos Umicore innebär att satsen på 50 % är den övre gränsen.
It can therefore be concluded, given the circumstances of the present case, that the fine could reasonably be set at between BEF 33238698 (10 % of BEF 332386976) and BEF 166193488 (50 % of BEF 332386976).
Därför kan man dra slutsatsen att det med hänsyn till omständigheterna i det föreliggande fallet vore rimligt att fastställa skattetillägget till ett belopp på mellan 33238698 belgiska franc (10 % x 332386976) och 166193488 belgiska franc (50 % × 332386976).
Since a selective advantage could only have resulted from disproportionate concessions by the tax authorities, only the lowest amount – BEF 33238698 – must be taken into account when determining the potential advantage.
För att en selektiv fördel endast ska ha kunnat uppstå genom oproportionerligt stora eftergifter från skattemyndigheterna, är det endast det lägsta beloppet, alltså 33238698 belgiska franc som ska användas för att avgöra om det föreligger någon fördel.
This amount is in principle deductible from the tax base for corporate tax [53].
Detta belopp är i princip avdragsgillt från skatteunderlaget för bolagsskatt [53].
Deliveries of goods to customers established in Switzerland
Leveranser av varor till kunder som är etablerade i Schweiz
In the second example, the sequence of disputed transactions with Swiss customers was as follows:
I detta andra fall följde sekvensen av omtvistade transaktioner med de schweiziska kunderna normalt detta mönster:
Between February and October 1996, Umicore invoiced the goods to a company B [54], established in Switzerland, with no VAT registration number in any Member State.
Mellan februari 1996 och oktober 1996 ställde Umicore ut fakturor för varor till företag B [54], som var etablerat i Schweiz och som inte var registrerat för mervärdesskatt i någon medlemsstat. Det schweiziska företaget ställde i sin tur ut fakturor för samma varor till kunden C som är mervärdesskatteskyldig och etablerad i Italien.
The Swiss company then re-invoiced the goods to customer C, liable for VAT, who was established in Italy.
Transporten av varorna gjordes direkt från produktionsanläggningen i Belgien till Italien.
The goods were transported directly from the place of production in Belgium to Italy.
Varorna transporterades direkt från produktionsanläggningen i Belgien till Italien.
On the basis of documents communicated by Belgium, it appears that the transportation was commissioned by company C. It also appears that, in some cases, company C paid the price of the goods directly to Umicore, while in others the payment was made by company B. Company C in fact refers to companies deemed fictitious by the Spanish and Italian tax authorities [55].
Det bör också påpekas att C i verkligheten avser företag som betraktas som fiktiva av de italienska och spanska skattemyndigheterna [55].
The invoices which Umicore sent to Swiss company B between February and October 1996 concern sales of pure silver ‘ex works (Hoboken)’, with the following indications: ‘Export – Exempt from VAT pursuant to Article 39 of the Code’.
De fakturor som Umicore ställde ut på det schweiziska företaget B mellan februari 1996 och oktober 1996 gällde försäljning av rent silver fritt fabrik Hoboken och innehöll följande uppgifter: ”Export – befriad från mervärdesskatt i enlighet med artikel 39 i mervärdesskattelagen”.
Although the goods in question were indeed delivered by Umicore and were exempt from VAT under Article 39 of the VAT Code, the information obtained by the Special Tax Inspectorate from the taxable person and from Belgian Customs and Excise indicated that the goods had been transported to Italy but that export had not taken place.
Även om leveranserna i fråga hade gjorts av Umicore med befrielse från mervärdesskatt enligt artikel 39 i mervärdesskattelagen visar den information som ISI har fått från den skattskyldige och från den belgiska tullmyndigheten att transporten av varorna gjordes till Italien utan att det förekom någon export.
Because the goods had not been exported and hence there was no entitlement to exemption under Article 39 of the VAT Code, the question once again is whether the Belgian tax authorities could have been led to conclude that the transactions between Umicore and the Swiss company were fictitious, that the real transactions had occurred between Umicore and C, and that these transactions might be exempt in line with Article 39 bis of the VAT Code.
Eftersom det inte förekom någon export och därmed inte förelåg någon rätt till undantag enligt artikel 39 i mervärdesskattelagen, är frågan än en gång om de belgiska skattemyndigheterna hade kunnat konstatera att transaktionerna mellan Umicore och det schweiziska företaget var av fiktiv karaktär, att de verkliga transaktionerna hade gjorts mellan Umicore och C och att dessa transaktioner i sin tur kunde omfattas av det undantag som anges i artikel 39a i mervärdesskattelagen.
In its adjustment notice of 30 November 1998, the Special Tax Inspectorate had considered that the criteria for exemption in line with Article 39 of the VAT Code (exports) had not been met since no document providing evidence of actual export, and in particular no export declaration, had been produced.
I sitt beslut om betalning av mervärdesskatt av den 30 november 1998 ansåg ISI att kriterierna för undantag i enlighet med artikel 39 i mervärdesskattelagen (export) inte var uppfyllda, eftersom inga dokument bevisade att exporten verkligen hade ägt rum och det i synnerhet inte hade lagts fram någon tulldeklaration.
In view of this, the authorities had concluded that the transactions between Umicore and the Swiss companies could not be exempted from VAT in line with Article 39 of the VAT Code and were deemed to have taken place in Belgium, in accordance with Article 15(7) of the VAT Code. They were therefore subject to Belgian VAT under Article 2 of the VAT Code.
Mot denna bakgrund konstaterade myndigheterna att transaktionerna mellan Umicore och de schweiziska företagen inte kunde omfattas av det undantag som anges i artikel 39 i mervärdesskattelagen och att de, eftersom de enligt artikel 15.7 i mervärdesskattelagen föreföll ha ägt rum i Belgien skulle omfattas av belgisk mervärdesskatt, enligt artikel 2 i mervärdesskattelagen.
The authorities thus considered that Umicore was liable for VAT amounting to BEF 312608393 [56] (EUR 7749359) and for a fine of 10 % of this amount.
Därför drog skattemyndigheterna slutsatsen att Umicore skulle betala mervärdesskatt på 312608393 belgiska franc [56] (7749359 euro) och ett skattetillägg på 10 % av det beloppet.
In a further reply of 30 March 2000 concerning the adjustment statements, Umicore stated that it had been established that the mechanism used was fictitious, something which Umicore’s commercial department could not have known.
I ett kompletterande svar av den 30 mars 2000 på besluten om betalning bekräftar Umicore att ”det nu är fastställt att den mekanism som användes var fiktiv, vilket Umicores försäljningsavdelning inte hade kunnat känna till.
The goods were never imported into Switzerland and it was therefore essential to point out that, in these cases as in the others, the reality of the deliveries to Italy was not disputed.
Importen till Schweiz ägde aldrig rum och det är därför viktigt att betona att det i dessa fall, liksom i de övriga, inte ifrågasätts att leveranserna verkligen gjordes till Italien”.
It appears, moreover, that the name of the Italian taxable person, the consignee, is explicitly indicated on the pro forma invoices which Umicore sent to its Swiss customers, and that the identity of this consignee is confirmed in the waybills drawn up by the carrier.
Av proformafakturorna från Umicore till de schweiziska kunderna framgår för övrigt att namnet på den skattskyldige italienska mottagaren av varorna uttryckligen anges och att identiteten på denna mottagare bekräftas i transportörens transporthandlingar.
The transactions concerned cannot be reclassified as intra-Community supplies between Umicore and company C for the following reasons:
Av de skäl som förklaras nedan är det inte möjligt att omdefiniera de berörda transaktionerna som gemenskapsinterna leveranser mellan Umicore och C:
at the time when the agreement was concluded, the Belgian authorities had already been informed that company C in fact referred to entities regarded as fictitious by the Italian and Spanish tax authorities,
Vid den tidpunkt då uppgörelsen ingicks hade de belgiska myndigheterna redan informerats om att C i verkligheten avsåg enheter som betraktades som skenföretag av de italienska och spanska skattemyndigheterna.
the actual existence of the Swiss companies had never been questioned by either the Belgian or the Italian tax authorities, or by Umicore,
Det har aldrig ifrågasatts att de schweiziska företagen fanns i verkligheten, varken av de belgiska eller de italienska skattemyndigheterna eller av Umicore.
Umicore could not have known that it was not entitled to apply the exemption in Article 39 of the VAT Code (VAT exemption for exports) because the goods had not been exported.
Umicore måste ha känt till att de inte hade rätt att tillämpa det undantag som anges i artikel 39 i mervärdesskattelagen (undantag från mervärdesskatt för export) eftersom varorna inte exporterades.