natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission will now consider the procedure for the recovery of the debts of publicly owned establishments that have been found by a court to be in default, in order to determine whether the procedure can result in the extinction of a claim on La Poste, which would make the outcome for the creditor similar to that of insolvency proceedings in the courts, as the French authorities assert.
I det följande har kommissionen för avsikt att granska förfarandet för att driva in skulder från offentliga institutioner genom ett betalningsföreläggande för att avgöra om detta förfarande kan leda till att en fordran hos La Poste utsläcks, vilket för fordringsägaren skulle motsvara resultatet vid utgången av rättsliga förfaranden, såsom de franska myndigheterna hävdar.
The procedure is laid down in the Law of 16 July 1980 and in implementing provisions which are cited in the section of this Decision describing the measure.
Detta förfarande fastställs genom lagen av den 16 juli 1980 och genom diverse tillämpningsföreskrifter som det hänvisas till i avsnittet om beskrivning av åtgärden i detta beslut.
The Law of 16 July 1980 confers important prerogatives on the State: the mandatory payment order and the creation of sufficient resources
Lagen av den 16 juli 1980 ger staten stora befogenheter: rätt att godkänna utbetalningar och att skapa tillräckliga resurser
As has been explained in the description of the measure, the Law of 16 July 1980 provides that ‘if the decision-making body of the authority or establishment has not released or created the resources […] the supervisory authority shall do so, and if necessary shall issue a mandatory payment order’.
Precis som anges i beskrivningen av åtgärden, föreskrivs i lagen av den 16 juli 1980 att ”om styrelsen för den offentliga institutionen eller verksamheten inte har frigjort eller skapat dessa resurser ska […] tillsynsmyndigheten vid behov ombesörja och genomföra utbetalningen”.
The Decree of 12 May 1981, which on this point remains unchanged by the amending Decree of 2008, states that the representative of the State or the authority responsible for supervision ‘shall, as appropriate, release the necessary resources, either by reducing the appropriations allocated to other expenditures and still available, or by increasing resources’.
Dessutom anges i dekretet av den 12 maj 1981, som inte ändras på den punkten genom dekretet från 2008, att statens representant eller tillsynsmyndigheten ”i förekommande fall [ska] frigöra de nödvändiga resurserna, endera genom att begränsa de anslag som avsatts för andra syften, men som fortfarande är tillgängliga, eller genom att öka medlen”.
Thus the Law of 16 July 1980 and the measures implementing it designate the State as the authority responsible for covering the debts of publicly owned establishments.
I lagen av den 16 juli 1980 och dess tillämpningsföreskrifter anges alltså att staten är behörig myndighet för indrivning av skulder från offentliga institutioner.
They also confer important prerogatives on the State: the mandatory payment order and the creation of sufficient resources.
Dessutom ger de staten stora befogenheter: rätt att godkänna utbetalningar och att skapa tillräckliga resurser.
The French authorities deny that the resources referred to here can ever be state resources.
De franska myndigheterna avvisar tanken på att de resurser som åsyftas kan vara statliga medel.
The Commission accepts that the legislation does not expressly require the State to subsidise a publicly owned establishment on an exceptional basis if it is in financial difficulty.
Kommissionen medger att det genom dessa rättsakter inte uttryckligen införs någon skyldighet för staten att betala ut ett extraordinärt bidrag till en offentlig institution i finansiella svårigheter.
This does not in any way invalidate the demonstration of the existence of an implied guarantee.
Detta motbevisar inte på något sätt att det finns en underförstådd garanti.
The Commission also accepts that the resources to be released in the first place are the resources of the establishment itself.
Kommissionen medger också att de resurser som ska frigöras i första hand är institutionens egna.
But this does not prevent a finding that once a publicly owned establishment’s own resources are exhausted its debts can be honoured only out of state funds.
Detta hindrar inte slutsatsen att statliga medel måste användas för att betala den offentliga institutionens skulder när de egna resurserna är uttömda.
Such a finding is consistent with the fact that a guarantee mechanism is a subsidiary mechanism, in that the debtor’s own resources are called upon before those of the guarantor.
Denna slutsats är förenlig med det faktum att en garantimekanism är ett kompletterande stöd i den mening att gäldenärens resurser mobiliseras innan garantigivarens resurser tas i anspråk.
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it do not lay down a procedure for liquidation with cancellation of obligations: a shortage of funds will be covered, or will be only temporary
Lagen av den 16 juli 1980 och dess tillämpningsföreskrifter innehåller inga bestämmelser om förfarandet för likvidation/avlägsnande med avlägsnande av förpliktelser. Situationen med otillräckliga medel är täckt eller är endast tillfällig
The Commission will now consider the interpretation of the French authorities which maintains that at the end of the procedure laid down by the Law of 16 July 1980 some creditors may see their claim irrevocably cancelled, and that their situation is equivalent to that of creditors of undertakings subject to court proceedings.
I det följande ska kommissionen granska de franska myndigheternas tolkning som går ut på att vissa fordringsägare vid utgången av det förfarande som föreskrivs enligt lagen av den 16 juli 1980 kan se sina fordringar försvinna utan möjlighet att få åtgärden prövad och att deras situation kan likställas med situationen för fordringsägare i företag som omfattas av rättsliga förfaranden.
The Commission’s expert observes that the Law of 16 July 1980 and the Decree implementing it support the view that in the event that funds are insufficient there are only two possibilities open: either the supervising authority releases the necessary resources, or the payment is deferred.
Kommissionens expert påpekar att lagen av den 16 juli 1980 och dess tillämpningsföreskrifter tyder på att endast två hypoteser är möjliga vid fall av otillräckliga medel: antingen frigör tillsynsmyndigheten de resurser som krävs eller så skjuts betalningen upp.
At no stage does the procedure indicate that in the event of a continuing insufficiency of funds the debt will come to an end.
Det står ingenting om att förfarandet ska avslutas vid likviditetsunderskott.
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it do provide for a situation where funds are insufficient, but they treat this situation as a temporary one, pending the creation of additional resources, which is the only outcome they envisage.
När brist på krediter behandlas i lagen av den 16 juli 1980 och dess tillämpningsföreskrifter betraktas situationen endast som tillfällig i väntan på att kompletterande resurser skapas, vilket är den enda lösning som anges i rättsakterna.
At no stage do they contemplate a situation where the creation of additional resources is impossible or the resources thereby created are in turn insufficient.
Det står ingenting om att dessa ytterligare resurser vid något tillfälle skulle vara omöjliga att skapa eller otillräckliga.
After the creation of resources, the legislation indicates that the responsible authority is to issue a mandatory payment order.
Efter det att resurser har skapats fastställs det att den behöriga myndigheten ska godkänna en utbetalning.
The 1989 circular referred to above is more precise with regard to a shortage of funds, stressing that it is necessarily of a temporary character, since the creditor must be informed of the balance that will be paid later.
Cirkuläret från 1989 är ännu tydligare när det gäller brist på krediter. Där betonas att en sådan brist med nödvändighet är tillfällig eftersom det i sådant fall måste anges för fordringsägaren vilket belopp som kommer att betalas ut senare.
According to the Commission’s expert, ‘from a reading of this legislation, creditors can conclude that if their claim is not met immediately it will be met at a later date’.
Kommissionens expert menar att ”fordringsägare som läser dessa handlingar kan dra slutsatsen att de kan lita på att deras fordran kommer att betalas vid ett senare tillfälle, om den inte betalas omedelbart”.
The Commission’s expert also rightly observes that the procedure laid down by French law is a procedure only for the recovery of claims, and not for winding up.
För övrigt påpekar kommissionens expert mycket riktigt att det förfarande som föreskrivs i den franska lagstiftningen endast är ett förfarande för indrivning av fordringar, när ett likvidationsförfarande utesluts.
In the case of private persons the legislation links cessation of payments to winding up.
När det gäller privaträttsliga juridiska personer är situationen med inställning av betalningar knuten till föreskrifterna om likvidation.
The prospect of a cessation of payments may be grounds for a suspension of payments, and a cessation of payments is expressly stated to be grounds for winding up under the supervision of the court.
Risken för att betalningar ställs in kan därmed utlösa ett förfarande för skyddsåtgärder, och likvidation anges uttryckligen som en följd av att betalningarna ställs in.
But in the case of public bodies in general, and publicly owned establishments in particular, the legislature and the regulatory authorities have passed over the situation of cessation of payments, without linking it to any form of winding up, and have thus given creditors to understand that their claims will be honoured without limitation, if necessary by a third party such as the State.
När det däremot gäller offentligrättsliga juridiska personer i allmänhet och offentliga institutioner i synnerhet ges fordringsägarna uppfattningen att deras fordringar kommer att återbetalas på obestämd tid, i förekommande fall av en tredje part som staten, genom att lagstiftaren och den offentliga regleringsmakten inte tar upp situationen när betalningar ställs in och inte heller kopplar den till likvidation.
Lastly, the Commission’s expert observes that in the course of the reform of 2008, which took place after the opening decision in these proceedings, the French authorities did not take the opportunity to make it clear that the resources to be released had to be the establishment’s own, and that state resources would not be drawn upon.
Slutligen påpekar kommissionens expert att 2008 års reform, som genomfördes efter det att beslutet om att inleda förfarandet hade antagits, inte ledde till att de franska myndigheterna förtydligade att de resurser som skulle frigöras måste komma från den offentliga institutionens egna medel och inte fick omfatta statliga resurser.
Such a clarification would have sent a strong signal to creditors at a time when in proceedings initiated by the Commission an express link was being made between a state guarantee and the vague wordings in the legislation.
Ett sådant förtydligande hade kunnat ge ett kraftfullt budskap till fordringsägarna vid en tid då det i de förfaranden som kommissionen inlett uttryckligen görs en koppling mellan statliga garantier och den bristfälliga formuleringen i rättsakterna.
The fact that the necessary clarification was not supplied supports the affirmation that the French State does not wish to deny that it may supply the necessary resources itself.
Det faktum att det inte har gjorts något sådant förtydligande stärker intrycket av att den franska staten inte vill förneka att den kan komma att skjuta till de medel som krävs.
In the memorandum they sent on 27 October 2009, the French authorities argue that the statement of the Commission’s expert that ‘from a reading of this legislation, creditors can conclude that if their claim is not met immediately it will be met at a later date’ rests on a biased reading of the relevant wordings: apart from the fact that these are merely circulars, rather than statutes or regulations, there is nothing in them to show that state resources are to be substituted for those of the publicly owned establishment.
I sin skrivelse av den 27 oktober 2009 vidhåller de franska myndigheterna att kommissionens experts påstående om att ”fordringsägare som läser dessa handlingar kan dra slutsatsen att de kan lita på att deras fordran kommer att betalas vid ett senare tillfälle, om den inte betalas omedelbart” bygger på en vinklad tolkning av dokument som – förutom att de inte är rättsakter (cirkulär) – inte innehåller några föreskrifter om att statliga resurser ska användas i stället för institutionens resurser.
There is no reason why publicly owned establishments should not become dormant, leaving their creditors unable to force them to pay their debts.
Det finns inget som förbjuder att offentliga institutioner läggs ner och att fordringsägarna inte får sina fordringar betalda.
In addition, the French authorities take the view that publicly owned establishments could fail to meet a claim without automatically being in a state of cessation of payments.
De franska myndigheterna anser dessutom att offentliga institutioner kan underlåta att betala sina skulder utan att automatiskt ställa in betalningarna.
The Commission will now consider whether, once a court has ordered a publicly owned establishment to pay a sum of money, and the order is no longer open to appeal, it is legally possible for the establishment to be allowed to fall into dormancy, with the result that the claim will never be honoured, as the French authorities contend.
I det följande vill kommissionen undersöka om det är juridiskt möjligt att en offentlig institution som har fått ett betalningsföreläggande i form av en lagakraftvunnen dom kan läggas ned och att fordran aldrig betalas, vilket de franska myndigheterna påstår.
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it are binding on the State.
Bestämmelserna i lagen av den 16 juli 1980 och dess tillämpningsföreskrifter gäller för staten.
In the case least favourable to the creditor, they require the State to inform the creditor of the balance that will be paid later.
I det minst gynnsamma fallet för fordringsägaren innebär dessa akter att staten ska ange för fordringsägaren vilket belopp som ska betalas ut vid ett senare tillfälle.
If no payment follows, the creditor can always claim that the State is liable (this point will be developed in Section 3 below).
Om det sedan inte görs någon utbetalning har fordringsägaren alltid möjlighet att åberopa statens ansvar (denna punkt behandlas utförligare i avsnitt 3 i detta beslut).
On the theoretical hypothesis that the debtor were to become dormant, therefore, the debt would not in any event be extinguished.
Under dessa förhållanden skulle en nedläggning av verksamhet i vilket fall som helst inte leda till någon utsläckning av skulden.
In addition, the French authorities have not provided any specific example where this situation has actually arisen.
För övrigt har de franska myndigheterna inte gett något konkret exempel på när denna situation skulle uppstå.
The Commission concludes as follows:
Därför konstaterar kommissionen följande:
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it provide for the deferral of a payment order, and nowhere envisage a cessation of payments, and thereby give creditors to understand that there are or that there will be the resources necessary to settle a claim they hold on a legal person governed by public law.
I lagen av den 16 juli 1980 och dess tillämpningsföreskrifter anges att utbetalningar får skjutas upp, samtidigt som det inte anges någon slutpunkt, då betalningarna ska ställas in. Detta ger fordringsägarna uppfattningen att det alltid kommer att finnas tillräckliga resurser för att reglera deras fordringar hos den offentligrättsliga juridiska personen.
An exceptional subsidy can be envisaged that would be granted by the State to enable a publicly owned establishment to meet its obligations, and such a subsidy is in fact envisaged by certain legislation
Det är tänkbart och föreskrivs faktiskt i vissa rättsakter att staten ska ge ett extraordinärt bidrag för att göra det möjligt för den offentliga institutionen att uppfylla sina skyldigheter
The Commission’s expert observes that:
I detta avseende påpekar kommissionens expert följande:
[…] [41] parts of this text have been omitted to ensure that confidential information is not disclosed.
[…] [41] Delar av denna text har utelämnats för att säkerställa att ingen konfidentiell information offentliggörs.
Those parts are indicated by three full stops enclosed in square brackets and marked with two asterisks.
Dessa delar har markerats med hakparenteser och en asterisk.
In order to establish that the guarantee arising out of La Poste’s legal form constitutes State aid, it is not necessary to show that the resources of its own that La Poste would be able to mobilise in the event of a shortage of funds are limited; but the Commission would nevertheless point out that this is in fact so.
Utan att detta behöver visas för att fastställa att det statliga stödet i form av en garanti är en följd av La Postes rättsliga ställning konstaterar kommissionen att de egna resurser som La Poste kan mobilisera vid bristande likviditet är begränsade.
The sale of assets and the prices charged for providing the universal postal service are both subject to very strict rules laid down by the French legislature.
Såväl avyttring av tillgångar som höjning av avgifterna för universella posttjänster är mycket strikt reglerade av den franska lagstiftaren.
The difficulty of mobilising the undertaking’s own capital and reserves in order to meet its debts exacerbates the need for state action in the event of a shortage of funds.
Svårigheten att mobilisera ytterligare resurser för att hantera skulder förstärker behovet av statliga ingripanden om det uppstår likviditetsbrist.
First, the fact that resources cannot be mobilised by selling assets means that more frequent use has to be made of other guarantee mechanisms (advances, efforts to establish a liability on the part of the State, etc.).
Mekanismen med kommunicerande kärl innebär för det första att det blir vanligare att andra garantimekanismer används (förskott, försök att utkräva ansvar av staten osv.), eftersom det är omöjligt att mobilisera resurser genom att avyttra tillgångar.
Second, in the event of a default on the part of La Poste, the fact that the legislature has laid down rules protecting the assets might be invoked in any dispute in which it is alleged that there is a strict liability resting on the State.
Lagstiftarens påbud om en ordning för att skydda tillgångar kan för det andra ge näring åt tvister om statens strikta ansvar om La Poste underlåter att betala sina skulder.
In their memorandum of 27 October 2009 the French authorities deny that it is ‘impossible’ for La Poste to mobilise its own capital and reserves.
I sin skrivelse av den 27 oktober 2009 bestrider de franska myndigheterna att det är ”omöjligt” för La Poste att mobilisera egna resurser.
As regards the sale of assets, the State is free to determine at its discretion whether an asset is ‘indispensable’ for the provision of the public service.
När det gäller avyttring av tillgångar står det staten fritt att avgöra om en tillgång är ”nödvändig” eller ej för att utföra den offentliga tjänsten.
Even if it does object to a sale, it does not thereby incur any obligation to compensate via a guarantee mechanism.
Även om staten emotsätter sig en sådan avyttring innebär detta inte på något sätt att staten måste ge en kompensation i form av garantimekanismer.
As a matter of fact the State never has objected to a sale of assets under Article 23 of the Law of 2 July 1990, which has in any event fallen into desuetude since 2005, when La Poste transferred almost all of its immovable property assets (including post offices) to a subsidiary that was not subject to this system of prior authorisation.
I verkligheten har staten aldrig emotsatt sig någon avyttring av tillgångar på grundval av artikel 23 i lagen av den 2 juli 1990, som dessutom har fallit ur bruk efter det att La Poste år 2005 överförde så gott som hela sitt fastighetsinnehav (inklusive postkontoren) till ett dotterbolag som inte omfattas av detta krav på förhandstillstånd.
As regards increases in charges for the universal postal service, ARCEP, the postal regulator, does not decide prices, and sets a price cap only for La Poste’s regulated activities, below which prices can be determined freely (with the exception of the prices of stamps, which are laid down by the Minister responsible for posts, who must stay within the price cap).
När det gäller en höjning av avgifterna för universella posttjänster anger de franska myndigheterna att tillsynsmyndigheten inte bestämmer avgifterna utan enbart fastställer en prisgräns för de reglerade verksamheterna i La Poste. Upp till den gränsen får La Postes avgifter utvecklas fritt (med undantag för brevporto som fastställs av ministeriet med ansvar för posten, inom ramen för prisgränserna).
It is reasonable to suppose that ARCEP would have difficulty refusing an increase in rates that was indispensable to the survival of La Poste and the public service functions it provides.
Tillsynsmyndigheten skulle alltså knappast vägra en avgiftshöjning som var nödvändig för att institutionen skulle överleva och kunna garantera de allmännyttiga tjänsterna.
The price cap applies only to the regulated sector, which accounts for less than half of the La Poste group’s operating profit.
Slutligen gäller dessa prisgränser endast för den reglerade sektorn, som motsvarar mindre än hälften av rörelseresultatet för gruppen La Poste.
The Commission takes note of the clarifications provided by the French authorities, and makes two observations.
Kommissionen noterar de franska myndigheternas förtydliganden och gör två iakttagelser:
The French authorities contend that even if the State were to object to a sale, that would not entail a guarantee.
De franska myndigheterna hävdar att även om staten motsätter sig en avyttring skulle detta inte på något sätt innebära en garanti.
Nevertheless, they have acknowledged that in applying the procedure laid down in the Law of 16 July 1980 the representative of the State is bound by the requirement of continuity of public service, which means that the State might have strict liability for a breach of the principle of equality before public burdens, as will be shown below.
De har emellertid erkänt (även om de bestrider att La Poste skulle ha en fördel av detta) att kravet på kontinuitet i den offentliga verksamheten gäller för statens representant under det förfarande som fastställs genom lagen av den 16 juli 1980, vilket kan leda till ett strikt ansvar för staten för en rubbning av likheten inför de offentliga bördorna, vilket visas här nedan.
Creditors of La Poste cannot turn to another company in the La Poste group to seek satisfaction of their claims, so that the proportions between the regulated area and the reserved area have to be considered in relation of the turnover of La Poste, and not of the La Poste group as a whole.
I den mån en fordringsägare till La Poste inte kan vända sig till ett annat företag i La Poste-gruppen för att få sin fordran betald måste det göras en granskning av den delen av den reglerade sektorn och den reserverade delen i La Postes redovisning, inte den som gäller för hela La Poste-gruppen.
Given the scope of the regulated sector in France, it is clear that regulated activities form a preponderant part of the business of the public undertaking La Poste.
Med hänsyn till regleringens omfattning i Frankrike är det uppenbart att en övervägande del av verksamheten i den offentliga institutionen La Poste består av reglerade verksamheter.