natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Cells are harvested from the bone marrow and analysed for chromosome aberrations.
Celler skördas från benmärgen och analyseras med avseende på kromosomavvikelser.
If a range finding study is performed because there are no suitable data available, it should be performed in the same laboratory, using the same species, strain, sex and treatment regimen to be used in the main study (5).
Om det inte finns några lämpliga data tillgängliga och en undersökning därför utförs för att fastställa omfattningen, bör denna undersökning utföras i samma laboratorium, och med samma arter, stammar, kön och behandlingsschema som senare ska användas i huvudundersökningen (5).
If there is toxicity, three dose levels are used for the first sampling time.
Vid toxicitet används tre dosnivåer för det första provtagningstillfället.
These dose levels should cover a range from the maximum to little or no toxicity.
Dessa dosnivåer bör täcka in ett intervall som sträcker sig från maximal till liten eller ingen toxicitet.
At the later sampling time only the highest dose needs to be used.
Vid senare provtagningstillfällen räcker det med att endast den högsta dosen används.
The highest dose is defined as the dose producing signs of toxicity such that higher dose levels, based on the same dosing regimen, would be expected to produce lethality.
Den högsta dosen definieras som dos vilken producerar tecken på toxicitet på ett sådant sätt att högre dosnivåer, baserade på en likadan doseringsregim, skulle förväntas leda till letalitet.
Substances with specific biological activities at low non-toxic doses (such as hormones and mitogens) may be exceptions to the dose-setting criteria and should be evaluated on a case-by-case basis.
Substanser med specifika biologiska verkningar vid låga icke-toxiska doser (såsom hormoner och mitogena substanser) kan utgöra undantag med avseende pa de dosbestämmande kriterierna och bör utvärderas från fall till fall.
The highest dose may also be defined as a dose that produces some indication of toxicity in the bone marrow (e.g. greater than 50 % reduction in mitotic index).
Den högsta dosen kan även definieras som en dos vilken ger upphov till någon indikation på toxicitet i benmärgen (t.ex. mer än 50 % reduktion av mitotiskt index).
If a test at one dose level of at least 2000 mg/kg body weight using a single treatment, or as two treatments on the same day, produces no observable toxic effects, and if genotoxicity would not be expected based on data from structurally related substances, then a full study using three dose levels may not be considered necessary.
En fullständig undersökning med tre dosnivåer kan inte anses vara nödvändig om ett test på en dosnivå på minst 2000 mg/kg kroppsvikt och med en enstaka behandling, eller i form av två behandlingar under samma dag, inte ger upphov till observerbara toxiska effekter, och om ingen genotoxicitet kan förväntas utifrån data om strukturellt relaterade substanser.
For studies of a longer duration, the limit dose is 2000 mg/kg/body weight/day for treatment up to 14 days, and 1000 mg/kg/body weight/day for treatment longer than 14 days.
För undersökningar med en längre varaktighet ligger gränsdosen på 2000 mg/kg/kroppsvikt/dag vid behandlingar upp till 14 dagar, och på 1000 mg/kg/kroppsvikt/dag för behandlingar som varar längre än 14 dagar.
Expected human exposure may indicate the need for a higher dose level to be used in the limit test.
En förväntad exponering av människor kan visa på behovet av att en högre dosnivå används i ’limit-testen’.
The test substance is usually administered by gavage using a stomach tube or a suitable intubation cannula, or by intraperitoneal injection.
Testsubstansen administreras normalt genom sondmatning med hjälp av en magsond, en lämplig intuberingskanyl eller genom en intraperitoneal injektion.
Other routes of exposure may be acceptable where they can be justified.
Andra tillförselvägar för exponering kan vara acceptabla, där de kan motiveras.
The maximum volume of liquid that can be administered by gavage or injection at one time depends on the size of the test animal.
Den maximala vätskevolymen som kan administreras genom sondmatning eller injektion vid ett tillfälle beror av försöksdjurets storlek.
The volume should not exceed 2 ml/100 g body weight.
Volymen bör inte överskrida 2 ml/100 g kroppsvikt.
The use of volumes higher than these must be justified.
Användningen av större volymer måste motiveras.
Except for irritating or corrosive substances which will normally reveal exacerbated effects with higher concentrations, variability in test volume should be minimised by adjusting the concentration to ensure a constant volume at all dose levels.
Med undantag för irriterande eller frätande ämnen som normalt ger kraftigare verkan med högre koncentration bör variationer i testvolym minimeras genom justering av koncentrationen, för att säkerställa en konstant volym på alla dosnivåer.
Immediately after sacrifice, bone marrow is obtained, exposed to hypotonic solution and fixed.
Omedelbart efter avlivningen tas benmärgen ut, tillsätts hypoton lösning och fixeras.
The cells are then spread on slides and stained.
Cellerna stryks sedan ut på utstryksglas och färgas in.
The mitotic index should be determined as a measure of cytotoxicity in at least 1000 cells per animal for all treated animals (including positive controls) and untreated negative control animals.
Det mitotiska indexet bör fastställas om ett mått på cytotoxicitet hos minst 1000 celler per djur för alla behandlade försöksdjur (inklusive positiva kontroller) och obehandlade försöksdjur för negativ kontroll.
At least 100 cells should be analysed for each animal.
Minst 100 celler bör analyseras för varje försöksdjur.
This number could be reduced when high numbers of aberrations are observed.
Detta antal skulle kunna reduceras när ett stort antal avvikelser observeras.
Since slide preparation procedures often result in the breakage of a proportion of metaphases with loss of chromosomes, the cells scored should therefore contain a number of centromeres equal to the number 2n ± 2.
Eftersom beredningen av utstryksglas ofta resulterar i brott på en del av de celler som är i metafas med förlust av kromosomer som följd, bör de celler som påträffas därför innehålla ett centromererantal som är lika med antalet 2n ± 2.
Individual animal data should be presented in tabular form.
Individuella data från försöksdjur bör presenteras i tabellform.
The experimental unit is the animal.
Den experimentella enheten utgörs av försöksdjuret.
For each animal the number of cells scored, the number of aberrations per cell and the percentage of cells with structural chromosome aberration(s) should be evaluated.
För varje försöksdjur bör antalet celler som påträffas, antalet avvikelser per cell och procentandelen celler med strukturella kromosomavvikelser utvärderas.
Different types of structural chromosome aberrations should be listed with their numbers and frequencies for treated and control groups.
Olika typer av strukturella kromosomavvikelser bör listas med antal och frekvenser för behandlade grupper och kontrollgrupper.
If there is no evidence for a difference in response between the sexes, the data from both sexes may be combined for statistical analysis.
Om det inte finns några bevis för en skillnad i resultaten mellan könen, kan data från båda könen kombineras för statistisk analys.
There are several criteria for determining a positive result, such as a dose-related increase in the relative number of cells with chromosome aberrations or a clear increase in the number of cells with aberrations in a single dose group at a single sampling time.
Det finns ett flertal kriterier som används för att bestämma om ett resultat är positivt, t.ex. en dosrelaterad ökning i det relativa antalet celler med kromosomavvikelser eller en tydlig ökning av antalet celler som uppvisar avvikelser i en grupp som fått en enstaka dos vid ett enstaka provtagningstillfälle.
Statistical methods may be used as an aid in evaluating the test results (6).
Statistiska metoder kan vara till hjälp vid utvärdering av testresultatet (6).
Equivocal results should be clarified by further testing preferably using a modification of experimental conditions.
En testsubstans för vilken resultatet inte uppfyller ovanstående kriterier anses vara icke-mutagen i detta test.
An increase in polyploidy may indicate that the test substance has the potential to induce numerical chromosome aberrations.
En ökning av polyploidin kan utgöra en indikation på att testsubstansen har potential att inducera numeriska kromosomavvikelser.
An increase in endoreduplication may indicate that the test substance has the potential to inhibit cell cycle progression (7)(8).
En ökning av endoreduplikationen kan utgöra en indikation på att testsubstansen har potential att inhibera cellcykelns förlopp (7) (8).
A test substance for which the results do not meet the above criteria is considered non-mutagenic in this test.
En testsubstans för vilken resultatet inte uppfyller ovanstående kriterier anses vara icke-mutagen i detta test.
Results may remain equivocal or questionable regardless of the number of experiments performed.
Resultatet kan förbli tvetydigt eller tveksamt, oavsett hur många experiment som utförs.
Positive results from the in vivo chromosome aberration test indicate that a substance induces chromosome aberrations in the bone marrow of the species tested.
Positiva resultat från testet av kromosomavvikelser in vitro, indikerar att en substans inducerar kromosomavvikelser i benmärgen hos de arter som testades.
Negative results indicate that, under the test conditions, the test substance does not induce chromosome aberrations in the bone marrow of the species tested.
Negativa resultat indikerar att testsubstansen, under dessa försöksbetingelser, inte inducerar kromosomavvikelser i benmärgen hos de arter som testades.
The likelihood that the test substance or its metabolites reach the general circulation or specifically the target tissue (e.g. systemic toxicity) should be discussed.
Sannolikheten för att testsubstansen eller någon av dess metaboliter ska nå ut i det stora kretsloppet eller specifikt till målvävnaden (t.ex. systemisk toxicitet) bör diskuteras.
solubility and stability of the test substance in solvent/vehicle, if known,
testsubstansens stabilitet och löslighet i lösningsmedlet/vehikeln, om detta är känt
individual weight of the animals at the start of the test, including body weight range, mean and standard deviation for each group,
individuell vikt hos försöksdjuren vid försökets början, inklusive kroppsviktsintervallet, medelvärde och standardavvikelse för varje grupp
positive and negative (vehicle/solvent) controls,
Positiva och negativa kontroller (vehikel/lösningsmedel).
data from range-finding study, if conducted,
data från en undersökning av spännvidden, om en sådan har utförts
details of test substance preparation,
uppgifter om beredningen av testsubstansen
rationale for route of administration,
grund för det sätt administreringen sker på
methods for verifying that the test substance reached the general circulation or target tissue, if applicable,
metoder för att verifiera att testsubstansen nådde det stora kretsloppet eller målvävnaden, om detta är tillämpbart
details of food and water quality,
uppgifter om fodrets och vattnets kvalitet
detailed description of treatment and sampling schedules,
detaljerad beskrivning av behandlings- och provtagningsscheman
methods for measurements of toxicity,
metoder för mätningar av toxicitet
identity of metaphase arresting substance, its concentration and duration of treatment,
identiteten hos substanser som stoppar cellcykeln i metafas, deras koncentration och behandlingens varaktighet
number of cells analysed per animal,
antalet celler som analyserats per försöksdjur
signs of toxicity,
tecken på toxicitet
mitotic index,
mitotiskt index
type and number of aberrations, given separately for each animal,
typ av och antal avvikelser, angivna separat för varje försöksdjur
total number of aberrations per group with means and standard deviations,
Det totala antalet avvikelser per grupp med medelvärden och standardavvikelser.
number of cells with aberrations per group with means and standard deviations,
Antal celler med avvikelser per grupp med medelvärden och standardavvikelser.
changes in ploidy, if seen,
Förändringar i ploiditet, om några sådana har observerats.
concurrent negative control data,
samtidiga negativa kontrolldata
historical negative control data with ranges, means and standard deviations,
historiska negativa kontrolldata med omfång, medelvärden och standardavvikelser
concurrent positive control data.
samtidiga positiva kontrolldata
Discussion of the results.
Diskussion av resultaten.
Adler, I.D., (1984) Cytogenetic Tests in Mammals.
Adler, I. D. (1984), Cytogenetic tests in Mammals.
Mutation Res., 189, p. 157-165.
Mutation Res., 189. s. 157–165.
Richold, M., Chandley, A., Ashby, J., Gatehouse, D.G., Bootman, J. and Henderson, L., (1990) In Vivo Cytogenetic Assays.
Richold, M., Chandley, A., Ashby, J., Gatehouse, D. G., Bootman, J. och Henderson, L. (1990), In Vivo Cytogenetic Assays.
Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, p. 115-141.
Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Sydney, s. 115–141.
Tice, R.R., Hayashi, M., MacGregor, J.T., Anderson, D., Blakey, D.H., Holden, H.E., Kirsch-Volders, M., Oleson Jr., F.B., Pacchierotti, F., Preston, R.J., Romagna, F., Shimada, H., Sutou, S. and Vannier, B., (1994) Report from the Working Group on the In Vivo Mammalian Bone Marrow Chromosomal Aberration Test.
Tice, R. R., Hayashi, M., MacGregor, J. T., Anderson, D., Blakey, D. H. Holden, H. E., Kirsch-Volders, M., Oleson Jr., F. B., Pacchierotti, F., Preston, R. J., Romagna, F., Simada, H., Sutou, S. och Vannier, B. (1994), Report from the Working Group on the In Vivo Mammalian Bone Marrow Chromosomal Aberration Test.
Mutation Res., 312, p. 305-312.
Mutation Res., 312, s. 305–312.
Fielder, R.J., Allen, J.A., Boobis, A.R., Botham, P.A., Doe, J., Esdaile, D.J., Gatehouse, D.G., Hodson-Walker, G., Morton, D.B., Kirkland, D.J. and Richold, M. (1992).
Fielder, R. J., Allen, J. A., Boobis, A. R., Botham, P. A., Doe, J., Esdaile, D. J., Gatehouse, D. G., Hodson-Walker.
Mutagenesis, 7, p. 313-319.
Mutagenesis, 7, s. 313–319.
Kirkland, (Ed.)
Kirkland, (ed.)
This method is a replicate of the OECD TG 474, Mammalian Erythrocyte Micronucleus Test (1997).
Denna metod är en kopia av testet OECD TG 474, Test av mikrokämor i erytrocyter hos däggdjur (Mammalian Erythrocyte Micronucleus Test [1997]).
The mammalian in vivo micronucleus test is used for the detection of damage induced by the test substance to the chromosomes or the mitotic apparatus of erythroblasts by analysis of erythrocytes as sampled in bone marrow and/or peripheral blood cells of animals, usually rodents.
Testet av mikrokärnor in vivo hos däggdjur används för detektion av sådana skador på kromosomer eller på den mitotiska apparaten hos erytroblaster som induceras av testsubstansen, genom analys av erytrocyter från provtagning på benmärg och/eller perifert blod från djurceller, vanligtvis gnagare.
The purpose of the micronucleus test is to identify substances that cause cytogenetic damage, which results in the formation of micronuclei containing lagging chromosome fragments or whole chromosomes.
Avsikten med testet av mikrokärnor är att identifiera substanser som orsakar cytogen skada, vilket resulterar i bildning av mikrokärnor som innehåller isolerade kromosomfragment eller hela kromosomer.
When a bone marrow erythroblast develops into a polychromatic erythrocyte, the main nucleus is extruded; any micronucleus that has been formed may remain behind in the otherwise anucleated cytoplasm.
När en erytroblast från benmärg utvecklas till en polykromatisk erytrocyt stöts huvudkärnan ut. Varje mikrokärna som har bildats kan bli kvar i den annars kärnfria cytoplasman.
Visualisation of micronuclei is facilitated in these cells because they lack a main nucleus.
Visualisering av mikrokärnor underlättas i dessa celler eftersom de saknar en huvudkärna.
An increase in the frequency of micronucleated polychromatic erythrocytes in treated animals is an indication of induced chromosome damage.
En ökning av frekvensen av polykromatiska erytrocyter med mikrokärnor hos behandlade försöksdjur utgör en indikation på inducerade kromosomskador.
The bone marrow of rodents is routinely used in this test since polychromatic erythrocytes are produced in that tissue.
Benmärg från gnagare används rutinmässigt i detta test eftersom polykromatiska erytrocyter produceras i sådan vävnad.
The measurement of micronucleated immature (polychromatic) erythrocytes in peripheral blood is equally acceptable in any species in which the inability of the spleen to remove micronucleated erythrocytes has been demonstrated, or which has shown an adequate sensitivity to detect agents that cause structural or numerical chromosome aberrations.
Mätningen av omogna (polykromatiska) erytrocyter med mikrokärnor i perifert blod är lika acceptabelt hos alla arter där oförmågan hos mjälten att avlägsna erytrocyter med mikrokärnor har kunnat påvisas, eller som har uppvisat en adekvat sensitivitet för att detektera ämnen som orsakar strukturella eller numeriska kromosomavvikelser.
Micronuclei can be distinguished by a number of criteria.
Mikrokärnor kan särskiljas genom ett antal olika kriterier.
These include identification of the presence or absence of a kinetochore or centromeric DNA in the micronuclei.
Dessa innefattar identifiering av närvaron eller frånvaron av en kinetochor eller av centromer-DNA i mikrokärnor.
The frequency of micronucleated immature (polychromatic) erythrocytes is the principal endpoint.
Frekvensen av omogna (polykromatiska) erytrocyter med mikrokärnor utgör den huvudsakliga slutpunkten.
The number of mature (normochromatic) erythrocytes in the peripheral blood that contain micronuclei among a given number of mature erythrocytes can also be used as the endpoint of the assay when animals are treated continuously for four weeks or more.
Antalet mogna (normokromatiska) erytrocyter i perifert blod som innehåller mikrokärnor bland ett givet antal mogna erytrocyter kan även användas som slutpunkt på undersökningen, när försöksdjur behandlas kontinuerligt under fyra veckor eller längre.
This mammalian in vivo micronucleus test is especially relevant to assessing mutagenic hazard in that it allows consideration of factors of in vivo metabolism, pharmacokinetics and DNA-repair processes although these may vary among species, among tissues and among genetic endpoints.
Detta test av mikrokärnor in vivo på däggdjur är särskilt relevant för att fastställa mutagena risker, eftersom det möjliggör överväganden av faktorer för in vivo metabolism, farmakokinetik och processer för DNA-reparationer, även om sådana faktorer kan variera mellan olika arter, vävnader och genetiska slutpunkter.
An in vivo assay is also useful for further investigation of a mutagenic effect detected by an in vitro system.
Ett test in vivo är även användbart för fortsatta undersökningar av en mutagen effekt, med detektion i ett in vitro-system.
Centromere (Kinetochore): region(s) of a chromosome with which spindle fibers are associated during cell division, allowing orderly movement of daughter chromosomes to the poles of the daughter cells.
centromer (Kinetochor): delar av en kromosom till vilka spindelfibrer är fästa under celldelning, vilket ger upphov till en ordnad rörelse av dotterkromosomerna mot dottercellernas poler.
Micronuclei: small nuclei, separate from and additional to the main nuclei of cells, produced during telophase of mitosis (meiosis) by lagging chromosome fragments or whole chromosomes.
mikrokärnor: små extra kärnor som är separata från cellernas huvudkärna, och som produceras under mitosens telofas (meios) från isolerade kromosomfragment eller hela kromosomer.
Normochromatic erythrocyte: mature erythrocyte that lacks ribosomes and can be distinguished from immature, polychromatic erythrocytes by stains selective for ribosomes.
normokromatisk erytrocyt: mogna erytrocyter som saknar ribosomer och som kan särskiljas från omogna polykromatiska erytrocyter genom infärgning som är selektiv för ribosomer.
Polychromatic erythrocyte: immature erythrocyte, in an intermediate stage of development, that still contains ribosomes and therefore can be distinguished from mature, normochromatic erythrocytes by stains selective for ribosomes.
pofykromalisk erytrocyt: omogen erytrocyt, i ett intermediärt utvecklingsstadium, vilken fortfarande innehåller ribosomer och därför kan särskiljas från mogna, normokromatiska erytrocyter genom infärgning som är selektiv för ribosomer.
Animals are exposed to the test substance by an appropriate route.
Försöksdjur bör exponeras för testsubstansen på ett lämpligt sätt.
If bone marrow is used, the animals are sacrificed at appropriate times after treatment, the bone marrow extracted, and preparations made and stained (1)(2)(3)(4)(5)(6)(7).
Om benmärg används, bör försöksdjuren avlivas vid lämpliga tider efter behandling, varvid benmärg extraheras, preparationer görs och färgas in (1) (2) (3) (4) (5) (6) (7).
When peripheral blood is used, the blood is collected at appropriate times after treatment and smear preparations are made and stained (4)(8)(9)(10).
När perifert blod används, samlas blodet upp vid lämpliga tidpunkter efter behandling och utstrykspreparationer görs, vilka sedan färgas in (4) (8) (9) (10).
For studies with peripheral blood, as little time as possible should elapse between the last exposure and cell harvest.
Vid undersökningar med perifert blod, bör det gå så kort tid som möjligt mellan den sista exponeringen och skörden av cellerna.
Preparations are analysed for the presence of micronuclei.
Preparationerna analyseras med avseende på närvaron av mikrokärnor.
Mice or rats are recommended if bone marrow is used, although any appropriate mammalian species may be used.
Råttor, möss och kinesiska hamstrar används vanligen, även om vilket lämpligt däggdjur som helst kan användas.
When peripheral blood is used, mice are recommended.
Vid användning av perifert blod rekommenderas möss.
However, any appropriate mammalian species may be used provided it is a species in which the spleen does not remove micronucleated erythrocytes or a species, which has shown an adequate sensitivity to detect agents that cause structural or numerical chromosome aberrations.
Det är emellertid även möjligt att använda andra däggdjursarter, förutsatt att det är en art där mjälten inte avlägsnar erytrocyter med mikrokärnor eller en art som har uppvisat en adekvat känslighet när det gäller att detektera ämnen som kan orsaka strukturella eller numeriska kromosomavvikelser.
At the commencement of the study, the weight variation of animals should be minimal and not exceed ±20 % of the mean weight of each sex.
Vid undersökningens början bör viktskillnaden mellan försöksdjuren vara minimal och inte överskrida + 20 % av medelvikten för varje kön.
If other than well-known solvents/vehicles are used, their inclusion should be supported with reference data indicating their compatibility.
Om andra lösningsmedel/vehiklar än gängse brukliga används, bör användningen av dem ha stöd från data som visar på deras kompatibilitet.
Except for treatment with the test substance, animals in the control groups should be handled in an identical manner to animals of the treatment groups.
Förutom behandling med testsubstansen, bör djuren i kontrollgrupperna hanteras på ett identiskt sätt i förhållande till djuren i de grupper där behandling skett.
Positive controls should produce micronuclei in vivo at exposure levels expected to give a detectable increase over background.
Positiva kontroller bör ge mikrokärnor in vivo vid de exponeringsnivåer som förväntas ge en detekterbar ökning i förhållande till bakgrunden.
In addition, the use of chemical class-related positive control chemicals may be considered, when available.
Dessutom kan användningen av kemiska klassrelaterade positiva kontrollkemikalier övervägas när sådana finns att tillgå.
N-ethyl-N-nitrosourea
N-etyl-N-nitrosourea