natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Negative controls, treated with solvent or vehicle alone, and otherwise treated in the same way as the treatment groups should be included for every sampling time, unless acceptable inter-animal variability and frequencies of cells with micronuclei are demonstrated by historical control data.
Negativa kontroller, behandlade enbart med lösningsmedel eller vehiklar, och i övrigt behandlade på samma sätt som behandlingsgrupperna, bör inkluderas för varje provtagningstillfälle, om inte acceptabel variabilitet och frekvens hos celler med kromosomavvikelser hos djuren kan erhållas ur historiska kontrolldata.
If peripheral blood is used, a pre-treatment sample may also be acceptable as a concurrent negative control, but only in the short peripheral blood studies (e.g. 1-3 treatment(s)) when the resulting data are in the expected range for the historical control.
Om perifert blod används, kan även ett prov taget innan behandlingen påbörjas vara acceptabelt som en samtidig negativ kontroll, men endast för de korta perifera undersökningarna av blod (t.ex. 1–3 behandling(ar)) när resulterande data ligger inom det förväntade området för den historiska kontrollen.
Each treated and control group must include at least five analysable animals per sex (11).
Varje behandlad grupp samt kontrollgruppen måste bestå av minst 5 analyserbara djur av varje kön.
If at the time of the study there are data available from studies in the same species and using the same route of exposure that demonstrate that there are no substantial differences between sexes in toxicity, then testing in a single sex will be sufficient.
Det räcker med att testa enbart det ena könet, om det vid tiden för undersökningens genomförande finns data tillgängliga från undersökningar av samma art och där man har använt sig av samma exponeringssätt, så att det går att visa att det inte finns några substantiella skillnader i toxicitet mellan könen.
No standard treatment schedule (i.e. one, two or more treatments at 24 h intervals) can be recommended.
Inget standardiserat behandlingsschema (t.ex en, två eller flera behandlingar med 24 timmars intervall) kan rekommenderas.
The samples from extended dose regimens are acceptable as long as a positive effect has been demonstrated for this study or, for a negative study, as long as toxicity has been demonstrated or the limit dose has been used, and dosing continued until the time of sampling.
Proverna från utökade doseringsscheman är acceptabla så länge som en positiv effekt har demonstrerats för denna typ av undersökning eller, för en negativ undersökning, så länge som toxicitet har påvisats eller gränsvärdesdosen har använts, och doseringen fortsatte tills det var dags för provtagning.
Test substances may also be administered as a split dose, i.e., two treatments on the same day separated by no more than a few hours, to facilitate administering a large volume of material.
Testsubstanser kan även administreras i form av en delad dos, dvs. två behandlingar under en och samma dag med högst några timmars intervall, för att på så sätt underlätta administrering av stora volymer med material.
The test may be performed in two ways:
Testet kan utföras på två sätt
animals are treated with the test substance once.
Försöksdjur behandlas en gång med testsubstansen.
Samples of bone marrow are taken at least twice, starting not earlier than 24 hours after treatment, but not extending beyond 48 hours after treatment with appropriate intervals between samples.
Prover på benmärg tas ut minst två gånger, med början tidigast 24 timmar och senast 48 timmar efter behandling, och med lämpliga intervall mellan proven.
The use of sampling times earlier than 24 hours after treatment should be justified.
Om prover tas tidigare än 24 timmar efter behandling bör detta motiveras.
Samples of peripheral blood are taken at least twice, starting not earlier than 36 hours after treatment, with appropriate intervals following the first sample, but not extending beyond 72 hours.
Prover på perifert blod tas ut minst två gånger, med början tidigast 36 timmar efter behandling, och i lämpliga intervall efter det första provet, men inte senare än efter 11 timmar.
When a positive response is recognised at one sampling time, additional sampling is not required.
När ett positivt svar identifieras vid ett provtagningstillfälle, så är ytterligare provtagning inte nödvändig.
if two or more daily treatments are used (e.g. two or more treatments at 24 hour intervals), samples should be collected once between 18 and 24 hours following the final treatment for the bone marrow and once between 36 and 48 hours following the final treatment for the peripheral blood (12);
Om två eller flera dagliga behandlingar utförs (t.ex. två eller flera behandlingar med 24 timmars intervall), bör prover tas ut en gång mellan 18 och 24 timmar efter den slutliga behandlingen av benmärgen och en gång mellan 36 och 48 timmar efter den slutliga behandlingen av det perifera blodet (12).
Other sampling times may be used in addition, when relevant.
Prover kan dessutom tas vid andra tidpunkter när detta är lämpligt.
If a range finding study is performed because there are no suitable data available, it should be performed in the same laboratory, using the same species, strain, sex, and treatment regimen to be used in the main study (13).
Om det inte finns några lämpliga data tillgängliga och en undersökning därför utförs för att fastställa omfattningen, bör denna undersökning utföras i samma laboratorium, och med samma arter, stammar, kön och behandlingsschema som senare ska användas i huvudundersökningen (13).
The highest dose may also be defined as a dose that produces some indication of toxicity in the bone marrow (e.g. a reduction in the proportion of immature erythrocytes among total erythrocytes in the bone marrow or peripheral blood).
Den högsta dosen kan även definieras som en dos vilken ger upphov till någon indikation på toxicitet i benmärgen (t.ex. en reduktion av andelen omogna erytrocyter jämfört med det totala antalet erytrocyter i benmärgen eller i perifert blod).
If a test at one dose level of at least 2000 mg/kg body weight using a single treatment, or as two treatments on the same day, produces no observable toxic effects, and if genotoxicity would not be expected based upon data from structurally related substances, then a full study using three dose levels may not be considered necessary.
En fullständig undersökning med tre dosnivåer kan inte anses vara nödvändig om ett test på en dosnivå på minst 2000 mg/kg kroppsvikt och med en enstaka behandling, eller i form av två behandlingar under samma dag, inte ger upphov till observerbara toxiska effekter, och om ingen genotoxicitet kan förväntas utifrån data om strukturellt relaterade substanser.
Bone marrow/blood preparation
Beredning av benmärg/blod
Bone marrow cells are usually obtained from the femurs or tibias immediately following sacrifice.
Benmärgsceller erhålls vanligen från lårbenet eller skenbenet omedelbart efter det att djuret avlivats.
Commonly, cells are removed from femurs or tibias, prepared and stained using established methods.
Normalt avlägsnas cellerna från lårbenet eller skenbenet, prepareras och färgas in med hjälp av etablerade metoder.
Peripheral blood is obtained from the tail vein or other appropriate blood vessel.
Perifert blod erhålls från svansvenen eller någon annan lämplig blodåder.
Blood cells are immediately stained supravitally (8)(9)(10) or smear preparations are made and then stained.
Blodceller färgas omedelbart in supravitalt (8) (9) (10) eller så görs utstrykspreparationer vilka sedan färgas in.
The use of a DNA specific stain (e.g. acridine orange (14) or Hoechst 33258 plus pyronin-Y (15)) can eliminate some of the artifacts associated with using a non DNA specific stain.
Användningen av ett DNA-specifikt färgämne (t.ex. akridinorange (14) eller Hoechst 33258 plus pyronin-Y (15)) kan eliminera några av de artefakter som ar associerade med användning av ett färgämne som inte är DNA-specifikt.
This advantage does not preclude the use of conventional stains (e.g. Giemsa).
Denna fördel utesluter inte användningen av konventionella färgämnen (t.ex. Giemsa).
Additional systems (e.g. cellulose columns to remove nucleated cells (16)) can also be used provided that these systems have been shown to adequately work for micronucleus preparation in the laboratory.
Ytterligare system (t.ex. cellulosakolonner för att avlägsna celler med kärnor (16)) kan även användas, förutsatt att dessa system har visat sig fungera på ett adekvat sätt vid preparation av mikrokärnor i laboratoriet.
The proportion of immature among total (immature + mature) erythrocytes is determined for each animal by counting a total of at least 200 erythrocytes for bone marrow and 1000 erythrocytes for peripheral blood (17).
Andelen omogna erytrocyter bland det totala antalet erytrocyter (omogna + mogna) bestäms för varje djur genom att totalt räkna minst 200 erytrocyter för benmärg och 1000 erytrocyter för perifert blod (17).
At least 2000 immature erythrocytes per animal are scored for the incidence of micronucleated immature erythrocytes.
Minst 2000 omogna erytrocyter per djur undersöks med avseende på förekomst av omogna erytrocyter med mikrokärnor.
Additional information may be obtained by scoring mature erythrocytes for micronuclei.
Ytterligare information kan erhållas genom att söka efter mogna erytrocyter med mikrokärnor.
When analysing slides, the proportion of immature erythrocytes among total erythrocytes should not be less than 20 % of the control value.
Vid analys av utstryksglas bör antalet omogna erytrocyter jämfört med det totala antalet erytrocyter inte vara mindre än 20 % av kontrollvärdet.
When animals are treated continuously for four weeks or more, at least 2000 mature erythrocytes per animal can also be scored for the incidence of micronuclei.
När djur behandlas kontinuerligt under fyra veckor eller mer kan även minst 2000 mogna erytrocyter per djur undersökas med avseende på förekomst av mikrokärnor.
Systems for automated analysis (image analysis and cell suspensions flow cytometry) are acceptable alternatives to manual evaluation if appropriately justified and validated.
System för automatiserad analys (bildanalys och flödescytometri av cellsuspensioner) är acceptabla alternativ till manuell utvärdering om lämplig verifiering och validering sker.
The number of immature erythrocytes scored, the number of micronucleated immature erythrocytes, and the number of immature among total erythrocytes should be listed separately for each animal analysed.
Antalet omogna erytrocyter som påträffas, antalet omogna erytrocyter med mikrokärnor, och antalet omogna bland det totala antalet erytrocyter bör listas separat för varje djur som analyseras.
When animals are treated continuously for four weeks or more, the data on mature erythrocytes should also be given if it is collected.
När försöksdjur behandlas kontinuerligt under fyra veckor eller mer, bör data över mogna erytrocyter också presenteras, om dessa har samlats in.
The proportion of immature among total erythrocytes and, if considered applicable, the percentage of micronucleated erythrocytes is given for each animal.
Andelen omogna erytrocyter bland det totala antalet erytrocyter och, om det anses tilllämpligt, procentandelen av erytrocyter med mikrokärnor, bör anges för varje försöksdjur.
There are several criteria for determining a positive result, such as a dose-related increase in the number of micronucleated cells or a clear increase in the number of micronucleated cells in a single dose group at a single sampling time.
Det finns ett flertal kriterier som används för att bestämma om ett resultat är positivt, t.ex. en dosrelaterad ökning av antalet celler med mikrokärnor eller en tydlig ökning av antalet celler med mikrokärnor hos en grupp som fått en enstaka dos vid ett enstaka provtagningstillfälle.
Statistical methods may be used as an aid in evaluating the test results (18)(19).
Statistiska metoder kan användas som en hjälp vid utvärdering av testresultatet (18) (19).
Positive results in the micronucleus test indicate that the substance induces micronuclei which are the result of chromosomal damage or damage to the mitotic apparatus in the erythroblasts of the test species.
Positiva resultat i testet av mikrokärnor tyder på att substansen inducerar mikrokärnor som är ett resultat av en kromosomal skada eller skada på den mitotiska apparaten i erytroblasterna hos den art som testas.
Negative results indicate that, under the test conditions, the test substance does not produce micronuclei in the immature erythrocytes of the test species.
Negativa resultat indikerar att testsubstansen, under dessa försöksbetingelser, inte ger upphov till mikrokärnor i de omogna erytrocyterna hos den art som testas.
individual weight of the animals at the start of the test, including body weight range, mean and standard deviation for each group.
individuell vikt hos försöksdjuren vid försökets början, inklusive kroppsviktsintervallet, medelvärde och standardavvikelse för varje grupp
positive and negative (vehicle/solvent) control data,
positiva och negativa kontrolldata (vehikel/lösningsmedel)
criteria for scoring micronucleated immature erythrocytes,
kriterier för bestämning av omogna erytrocyter med mikrokärnor
proportion of immature erythrocytes among total erythrocytes,
andelen omogna erytrocyter av det totala antalet erytrocyter
number of micronucleated immature erythrocytes, given separately for each animal,
antalet omogna erytrocyter med mikrokärnor, angett separat för varje djur
mean ± standard deviation of micronucleated immature erythrocytes per group,
medelvärde ± standardavvikelse för omogna erytrocyter med mikrokärnor per grupp
statistical analyses and methods applied,
statistiska analyser och metoder som används
concurrent and historical negative control data,
samtidiga och historiska negativa kontrolldata
Heddle, J.A., (1973) A Rapid In Vivo Test for Chromosomal Damage, Mutation Res., 18, p. 187-190.
Heddle, J. A. (1973), A Rapid In Vivo Test for Chromosomal Damage, Mutation Res., 18, s. 187–190.
Schmid, W., (1975) The Micronucleus Test, Mutation Res., 31, p. 9-15.
Schmid, W. (1975), The micronucleus Test, Mutation Res., 31, s. 9–15.
The Induction of Micronuclei as a Measure of Genotoxicity.
(1983), The Induction of Micronuclei as a Measure of Genotoxicity.
Mavournin, K.H., Blakey, D.H., Cimino, M.C., Salamone, M.F. and Heddle, J.A., (1990) The In Vivo Micronucleus Assay in Mammalian Bone Marrow and Peripheral Blood.
Mavourmin, K. H., Blakey, D. H., Cimino, M. C, Salamone, M. F. and Heddle, J. A. (1990), The In Vivo micronucleus Assay in Mammalian Bone Marrow and Peripheral Blood.
MacGregor, J.T., Schlegel, R. Choy, W.N., and Wehr, C.M., (1983) Micronuclei in Circulating Erythrocytes: A Rapid Screen for Chromosomal Damage During Routine Toxicity Testing in Mice.
MacGregor, J. T., Schlegel, R. Choy, W.
MacGregor, J.T., Heddle, J.A.
MacGregor,).
Hite, M., Margolin, G.H., Ramel, C., Salamone, M.F., Tice, R.R., and Wild, D., (1987) Guidelines for the Conduct of Micronucleus Assays in Mammalian Bone Marrow Erytrocytes.
T., Heddle, J. A. Hite, M., Margolin, G. H., Ramel, C, Salamone, M. F., Tice, R. R., and Wild, D. (1987), Guidelines for the Conduct of micronucleus Assays in Mammalian Bone Marrow Erythrocytes.
MacGregor, J.T., Wehr, C.M., Henika, P.R., and Shelby, M.E., (1990) The in vivo Erythrocyte Micronucleus Test: Measurement at Steady State Increases Assay Efficiency and Permits Integration with Toxicity Studies.
MacGregor, J. T., Wehr, C. M., Henika, P. R., and Selby, M. E. (1990), the In vivo Erythrocyte Micronuc- leus Test: Measurement at Steady State Increases Assay Efficiency and Permits Integration with Toxicity Studies. Fund.
Fund.
Sette och R.C. MacPhail (1992), ”Comparison of Subchronic Neurotoxicity of 2-Hydroxyethyl Acrylate and Acrylamide in Rats”, Fund.
Appl.
Toxicol.
Hayashi, M., Morita, T., Kodama, Y., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr., (1990) The Micronucleus Assay with Mouse Peripheral Blood Reticulocytes Using Acridine Orange-Coated Slides.
Hayashi, M., Morita, T., Kodarna, Y., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr. (1990), The Micronucleus Assay with Mouse Peripheral Blood Reticulocytes Using Acridine Orange-Coated Slides.
Mutation Res., 245, p. 245-249.
Mutation Res., 245, s. 245–249.
The Collaborative Study Group for the Micronucleus Test, (1992) Micronucleus Test with Mouse Peripheral Blood Erythrocytes by Acridine Orange Supravital Staining: The Summary Report of the 5th Collaborative Study by CSGMT/JEMMS.
The Collaborative Study Group for the Micronucleus Test (1992), Micronucleus Test Wirth Morse Perip heral Blood Erythrocytes by Acridine Orange supravital Staining: The Summary Report of the 5th Col laborative Study by CSGMT/JEMMS. MMS.
Mutation Res., p. 278, 83-98.
278, s. 83–98.
MMS: The Mammalian Mutagenesis Study Group of the Environmental Mutagen Society of Japan), (1995) Protocol recommended for the short-term mouse peripheral blood micronucleus test.
MMS: The Mammalian Mutagenesis Study Group of the Environmental Mutagen Society of Japan) (1995), Protocol recommended for the short-term mouse peripheral blood micronucleus test.
Mutagenesis, 10, p. 153-159.
Mutagenesis, 10, s. 153–159.
B., Pacchierotti, F., Romagna, F., Shimada, H., Sutou, S. and Vannier, B., (1994) In Vivo Rodent Erythrocyte Micronucleus Assay.
B., Pacchierotti, F., Romagna, F., Shimada, H., Sutou, S. and Vannier, B. (1994), In vivo Rodent Eryth rocyte Micronucleus Assay.
Mutation Res., 312, p. 293-304.
Mutation Res., 312, s. 293–304.
Higashikuni, N. and Sutou, S., (1995) An optimal, generalised sampling time of 30 ± 6 h after double dosing in the mouse peripheral blood micronucleus test.
Higashikuni, N. and Sutou, S. (1995), An optimal, generalized sampling time of 30 ± 6 h after double dosing in the mouse peripheral blood micronucleus test.
Mutagenesis, 10, p. 313-319.
Mutagenesis, 10, s. 313–319.
Fielder, R.J., Allen, J.A., Boobis, A.R., Botham, P.A., Doe, J., Esdaile, D.J., Gatehouse, D.G., Hodson-Walker, G., Morton, D.B., Kirkland, D.J. and Rochold, M., (1992) Report of British Toxicology Society/UK Environmental Mutagen Society Working Group: Dose Setting in In Vivo Mutagenicity Assays.
Fielder, R. J., Allen, J. A., Boobis, A. R., Botham, P. A., Doc, J., Esdaile, D.]., Gatehouse, D. G., Hodson- Walker, G., Morton, D. B.. Kirkland. D. J. and Rochold, M. (1992), Report of British Toxicology Society/UK Environmental Mutagen Society Working Group: Dose Setting in In Vivo Mutagenicity Assays.
Hayashi, M., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr., (1983) An Application of Acridine Orange Fluorescent Staining to the Micronucleus Test.
Hayashi, M., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr. (1983), An Application of Acridine Orange Fluorescent Stai ning to the micronucleus Test. Mutation Res.
Mutation Res., 120, p. 241-247.
120, s. 241–247.
MacGregor, J.T., Wehr, C.M. and Langlois, R.G., (1983) A Simple Fluorescent Staining Procedure for Micronuclei and RNA in Erythrocytes Using Hoechst 33258 and Pyronin Y.
MacGregor, J. T., Wehr, C. M. and Langlois, R. G. (1983), A Simple Fluorescent Staining Procedure for Micronuclei and RNA in Erythrocytes Using Hoechst 33258 and Pyronin Y.
Mutation Res., 120, p. 269-275.
Mutation Res., 120, s. 269–275.
Romagna, F. and Staniforth, C.D., (1989) The automated bone marrow micronucleus test.
Romagna, F. and Staniforth, C. D. (1989), The automated bone marrow micronucleus test. Mutation Res.
Mutation Res., 213, p. 91-104.
213, s. 91–104.
Gollapudi, B. and McFadden, L.G., (1995) Sample size for the estimation of polychromatic to normochromatic erythrocyte ratio in the bone marrow micronucleus test.
Gollapudi, B. and McFadden, L. G. (1995), Sample size for the estimation of polychromatic to normochromatic erythrocyte ratio in the bone marrow micronucleus test.
Mutation Res., 347, p. 97-99.
Mutation Res., 347, s. 97–99.
Statistical Evaluation of Mutagenicity Test Data.
In Statistical Evaluation of Mutagenicity Test Data.
Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, p. 184-232.
Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, s. 184–232.
This method is a replicate of the OECD TG 471, Bacterial Reverse Mutation Test (1997).
Denna metod är en kopia av OECD TG 471, Omvänt bakteriellt mutationstest (Bakterial Reserve Mutation Test (1997)).
The bacterial reverse mutation test uses amino-acid requiring strains of Salmonella typhimurium and Escherichia coli to detect point mutations, which involve substitution, addition or deletion of one or a few DNA base pairs (1)(2)(3).
1 detta test av återmutation hos bakterier används aminosyraberoende stammar av Salmonelle typhimurium och Escherichia coli för att detektera punktmutationer, vilka innefattar substitution, addition eller deletion av ett eller några DNA-baspar (1) (2) (3).
The principle of this bacterial reverse mutation test is that it detects mutations, which revert mutations present in the test strains and restore the functional capability of the bacteria to synthesise an essential amino acid.
Testet bygger på principen att man detekterar mutationer som gör att redan existerande mutationer i teststammarna går tillbaka varvid den funktionella förmågan hos bakterierna att syntetisera en essentiell aminosyra återställs.
The revertant bacteria are detected by their ability to grow in the absence of the amino-acid required by the parent test strain.
De återmuterade bakterierna detekteras på grundval av sin förmåga att växa i frånvaro av den aminosyra som krävs hos den ursprungliga teststammen.
Point mutations are the cause of many human genetic diseases and there is substantial evidence that point mutations in oncogenes and tumour-suppressor genes of somatic cells are involved in tumour formation in humans and experimental animals.
Punktmutationer är orsaken till många genetiska sjukdomar hos människor och mycket tyder på att punktmutationer i onkogener och suppressorgener för tumörer i somatiska celler är inblandade i bildning av tumörer hos människor och försöksdjur.
The bacterial reverse mutation test is rapid, inexpensive and relatively easy to perform.
Testet av återmutation hos bakterier är snabbt, billigt och relativt enkelt att utföra.
Many of the test strains have several features that make them more sensitive for the detection of mutations including responsive DNA sequences at the reversion sites, increased cell permeability to large molecules and elimination of DNA repair systems or enhancement of error-prone DNA repair processes.
Många av testarterna har ett flertal egenskaper som gör dem mera känsliga för detektion av mutationer inklusive responsiva DNA-sekvenser vid reversionssäten, ökad cellerpermeabilitet för stora molekyler och eliminering av reparationssystem för DNA eller förstärkning av felbenägna reparationsprocesser för DNA.
The specificity of the test strains can provide some useful information on the types of mutations that are induced by genotoxic agents.
Specificiteten hos teststammarna kan erbjuda en del nyttig information om de typer av mutationer som induceras av genotoxiska ämnen.
A very large data base of results for a wide variety of structures is available for bacterial reverse mutation tests and well-established methodologies have been developed for testing chemicals with different physico-chemical properties, including volatile compounds.
En mycket stor databas med resultat för ett stort antal olika strukturer finns tillgänglig för tester av återmutation hos bakterier och väletablerade metoder har utvecklats för testning av kemikaler med olika fysisk-kemiska egenskaper, inklusive flyktiga ämnen.
A reverse mutation test in either Salmonella typhimurium or Escherichia coli detects mutation in an amino-acid requiring strain (histidine or tryptophan, respectively) to produce a strain independent of an outside supply of amino-acid.
ett test av återmutation hos antingen Salmonella typhimurium eller Escherichia coli detekterar mutation i en aminosyraberoende stam (histidin respektive tryptofan), vilket ger en stam som är oberoende av en extern tillförsel av aminosyror.
Base pair substitution mutagens are agents that cause a base change in DNA.
mutagener som ger basparsubstitutioner är ämnen som orsakar en basförändring i DNA.