natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Compared to the total mass of biodegradable carbon substrates available in the natural water used for the test, the test substance present at low concentration will serve as a secondary substrate.
Jämfört med den sammanlagda massan av biologiskt nedbrytbara kolsubstrat i det naturliga vatten som används i testet ska den testsubstans som förekommer i låg koncentration fungera som sekundärt substrat.
This implies that the anticipated biodegradation kinetics is first order (‘non-growth’ kinetics) and that the test substance may be degraded by ‘cometabolism’.
Det innebär att den förväntade biologiska nedbrytningskinetiken är av första ordningen (icke-tillväxt-kinetik) och att testsubstansen kan brytas ned genom s.k. co-metabolism.
First order kinetics implies that the rate of degradation (mg/L/day) is proportional to the concentration of substrate which declines over time.
Första ordningens kinetik innebär att nedbrytningshastigheten (mg/l/dygn) är proportionell till substratkoncentrationen, som minskar med tiden.
By definition, the specific degradation rate constant is equal to the relative change in concentration per time: k = (1/C) · (dC/dt).
Enligt definition är den specifika hastighetskonstanten för nedbrytningen lika med den relativa koncentrationsförändringen per tidsenhet: k = (1/C) · (dC/dt).
Although first order kinetics are normally expected under the prescribed conditions, there may be certain circumstances where other kinetics are more appropriate.
Normalt sett förväntas första ordningens kinetik under de angivna villkoren, men det kan förekomma särskilda förhållanden där annan kinetik är mer passande.
Deviations from first order kinetics may e.g. be observed if mass transfer phenomena such as the diffusion rate, rather than the biological reaction rate, is limiting the rate of biotransformation.
Exempelvis kan avvikelser från första ordningens kinetik iakttas om den biologiska omvandlingens hastighet begränsas av massöverföringsfenomen som diffusionshastighet, snarare än av den biologiska reaktionshastigheten.
However, the data can nearly always be described by pseudo first order kinetics accepting a concentration dependent rate constant.
Data kan emellertid nästan alltid beskrivas med hjälp av pseudo-första ordningens kinetik där man accepterar en hastighetskonstant som är beroende av koncentrationen.
Information on biodegradability of the test substance at higher concentrations (e.g. from standard screening tests) as well as information on abiotic degradability, transformation products and relevant physico-chemical properties should be available prior to the test to help establish the experimental planning and interpret the results.
Uppgifter om testsubstansens biologiska nedbrytbarhet vid högre koncentrationer (t.ex. från standard-screeningtest) och om abiotisk nedbrytbarhet, nedbrytningsprodukter och relevanta fysikalisk-kemiska egenskaper bör finnas tillgängliga före testets genomförande för att underlätta planeringen av experimentet och tolkningen av resultaten.
The use of 14C labelled test substances and the determination of the phase distribution of 14C at the end of the test, enable ultimate biodegradability to be determined.
Genom att använda 14C-märkta testsubstanser och fastställa fasfördelningen av 14C i slutet av testet blir det möjligt att bestämma fullständig biologisk nedbrytbarhet.
When non-labelled test substance is used, ultimate biodegradation can only be estimated if a higher concentration is tested and all the major transformation products are known.
Om omärkta testsubstanser används kan fullständig biologisk nedbrytbarhet uppskattas endast om en högre koncentration testas och alla viktiga nedbrytningsprodukter är kända.
Primary biodegradation: The structural change (transformation) of a chemical substance by microorganisms resulting in the loss of chemical identity.
Primär biologisk nedbrytning: Ett kemiskt ämnes strukturella förändring (omvandling) genom mikroorganismer, som leder till att den kemiska identiteten förloras.
Functional biodegradation: The structural change (transformation) of a chemical substance by microorganisms resulting in the loss of a specific property.
Funktionell biologisk nedbrytning: Ett kemiskt ämnes strukturella förändring (omvandling) genom mikroorganismer, som leder till att en viss egenskap förloras.
Ultimate aerobic biodegradation: The breakdown of a chemical substance by microorganisms in the presence of oxygen to carbon dioxide, water and mineral salts of any other elements present (mineralisation) and the production of new biomass and organic microbial biosynthesis products.
Fullständig aerob biologisk nedbrytning: Ett kemiskt ämnes nedbrytning genom mikroorganismer i närvaro av syre till koldioxid, vatten och mineralsalter av förekommande grundämnen (mineralisering), och produktion av ny biomassa och organiska mikrobiella biosyntetiska produkter.
Mineralisation: The breakdown of a chemical substance or organic matter by microorganisms in the presence of oxygen to carbon dioxide, water and mineral salts of any other elements present.
Mineralisering: Ett kemiskt ämnes eller organisk materias nedbrytning genom mikroorganismer i närvaro av syre till koldioxid, vatten och mineralsalter av förekommande grundämnen.
Lag phase: The time from the start of a test until adaptation of the degrading micro organisms is achieved and the biodegradation degree of a chemical substance or organic matter has increased to a detectable level (e.g. 10 % of the maximum theoretical biodegradation, or lower, dependent on the accuracy of the measuring technique).
Lagfas: Tiden mellan ett tests början och den tidpunkt då de nedbrytande mikroorganismerna har adapterats och graden av biologisk nedbrytning för ett kemiskt ämne eller en organisk materia har nått mätbara nivåer (t.ex. 10 % av den maximala teoretiska biologiska nedbrytningen eller lägre, beroende på mätteknikens noggrannhet).
Maximum level of biodegradation: The degree of biodegradation of a chemical substance or organic matter in a test, recorded in per cent, above which no further biodegradation takes place during the test.
Maximal biologisk nedbrytningsgrad: Ett kemiskt ämnes eller en organisk materias nedbrytningsgrad i ett test, uttryckt i procent, över vilken ingen ytterligare biologisk nedbrytning sker under testets gång.
Primary substrate: A collection of natural carbon and energy sources that provide growth and maintenance of the microbial biomass.
Primärt substrat: En samling av naturliga kol- och energikällor som gör att den mikrobiella biomassan kan upprätthållas och tillväxa.
Secondary substrate: A substrate component present in such a low concentration, that by its degradation, only insignificant amounts of carbon and energy are supplied to the competent microorganisms, as compared to the carbon and energy supplied by the degradation of main substrate components (primary substrates).
Sekundärt substrat: En substratkomponent som förekommer i så låg koncentration att dess nedbrytning endast förser de berörda mikroorganismerna med obetydliga kol- och energimängder, till skillnad mot det kol och den energi som tillhandahålls vid nedbrytningen av de huvudsakliga substratkomponenterna (primärt substrat).
Degradation rate constant: A first order or pseudo first order kinetic rate constant, k (d–1), which indicates the rate of degradation processes.
Hastighetskonstant för nedbrytning: En konstant i första ordningens eller pseudo-första ordningens kinetik, k (d–1), som anger nedbrytningsprocessernas hastighet.
For a batch experiment k is estimated from the initial part of the degradation curve obtained after the end of the lag phase.
För ett batchexperiment uppskattas k från den första delen av den nedbrytningskurva som erhålls efter lagfasens slut.
Half-life, t1/2 (d): Term used to characterise the rate of a first order reaction.
Halveringstid, t1/2 (d): Term som används för att beskriva hastigheten för en första ordningens reaktion.
It is the time interval that corresponds to a concentration decrease by a factor 2.
Den motsvarar den tid som krävs för en koncentrationsminskning med faktor 2.
The half-life and the degradation rate constant are related by the equation t1/2 = ln2/k.
Förhållandet mellan halveringstiden och hastighetskonstanten för nedbrytningen kan uttryckas med ekvationen t1/2 = ln2/k.
Degradation half time, DT50 (d): Term used to quantify the outcome of biodegradation tests.
Halveringstid för nedbrytning, DT50 (d): Term som används för att kvantifiera resultaten av test av biologisk nedbrytning.
It is the time interval, including the lag phase, needed to reach a value of 50 % biodegradation.
Den motsvarar den tid, inbegripet lagfasen, som krävs för att uppnå en biologisk nedbrytning på 50 %.
Limit of detection (LOD) and limit of quantification (LOQ): The limit of detection (LOD) is the concentration of a substance below which the identity of the substance cannot be distinguished from analytical artefacts.
Detektionsgräns (LOD)och kvantifieringsgräns (LOQ) : Detektionsgränsen (LOD) är den koncentration av ett ämne under vilken ämnet inte kan särskiljas från analytiska artefakter.
The limit of quantification (LOQ) is the concentration of a substance below which the concentration cannot be determined with an acceptable accuracy.
Kvantifieringsgränsen (LOQ) är den koncentration av ett ämne under vilken koncentrationen inte kan bestämmas med tillräcklig noggrannhet.
Dissolved organic carbon (DOC): That part of the organic carbon in a sample of water which cannot be removed by specified phase separation, for example by centrifugation at 40000 ms–2 for 15 min. or by membrane filtration using membranes with pores of 0,2 μm-0,45 μm diameter.
Löst organiskt kol (DOC): Den del av det organiska kolet i ett vattenprov som inte kan avlägsnas genom specificerad fasseparation, exempelvis genom centrifugering med 40000 ms–2 i 15 minuter eller filtrering genom membran med en porstorlek på 0,2–0,45 μm.
Total organic14C activity (TOA): The total 14C activity associated with organic carbon.
Total 14C-aktivitet i organiskt kol (TOA): Den totala 14C-aktivitet som är kopplad till organiskt kol.
Dissolved organic14C activity (DOA): The total 14C activity associated with dissolved organic carbon.
14C-aktivitet i löst organiskt kol (DOA): Den totala 14C-aktivitet som är kopplad till löst organiskt kol.
Particulate organic14C activity (POA): The total 14C activity associated with particulate organic carbon.
14C-aktivitet i partikulärt organiskt kol (POA): Den totala 14C-aktivitet som är kopplad till partikulärt organiskt kol.
This simulation test is applicable to non-volatile or slightly volatile organic substances tested at low concentrations.
Simuleringstestet kan användas för icke-flyktiga eller halvflyktiga organiska ämnen som testas vid låga koncentrationer.
Using flasks open to the atmosphere (e.g. cotton wool plugged), substances with Henry’s law constants less than about 1 Pa·m3/mol (approx. 10–5 atm·m3/mol) can be regarded as non-volatile in practice.
Vid användning av öppna flaskor (t.ex. med en propp av bomull) kan ämnen med Henrys konstant under ca 1 Pa·m3/mol (ung. 10–5 atm·m3/mol) i praktiken anses vara icke-flyktiga.
Using closed flasks with a headspace, it is possible to test slightly volatile substances (with Henry’s law constants < 100 Pa·m3/mol or < 10–3 atm·m3/mol) without losses from the test system.
Vid användning av förslutna flaskor med en innesluten luftvolym kan halvflyktiga ämnen (med Henrys konstant < 100 Pa·m3/mol eller < 10–3 atm·m3/mol) testas utan förluster från testsystemet. Förlust av 14C-märkta ämnen kan ske när koldioxiden strippas av, om nödvändiga försiktighetsåtgärder inte vidtas.
Loss of 14C-labelled substances may occur, if the right precautions are not exercised, when the CO2 is stripped off. In such situations, it may be necessary to trap CO2 in an internal absorber with alkali or to use an external CO2 absorber system (direct 14CO2 determination; see Appendix 3).
I sådana fall kan det vara nödvändigt att fånga upp koldioxiden i ett internt absorptionsmedel med alkali eller att använda ett externt system för absorption av koldioxid (direkt 14CO2-bestämning, se tillägg 3).
For the determination of biodegradation kinetics, the concentrations of the test substance must be below its water solubility.
Om man vill bestämma den biologiska nedbrytningskinetiken måste testsubstansens koncentration vara lägre än dess vattenlöslighet.
It should be noted, however, that literature values of water solubility may be considerably higher than the solubility of the test substance in natural waters.
Det bör emellertid noteras att de värden som anges för vattenlöslighet i litteraturen kan vara avsevärt högre än testsubstansens löslighet i naturliga vatten.
Optionally, the solubility of especially poorly water-soluble test substances may be established by use of the natural waters being tested.
Eventuellt kan lösligheten för testsubstanser med särskilt dålig vattenlöslighet fastställas genom användning av de naturliga vatten som ska testas.
The method can be used for simulating biodegradation in surface water free of coarse particles (pelagic test) or in turbid surface water which, e.g. might exist near a water/sediment interface (suspended sediment test).
Denna metod kan användas för att simulera biologisk nedbrytning i ytvatten utan grova partiklar (pelagiskt test) eller i grumligt ytvatten som exempelvis kan förekomma i gränsskiktet mellan vatten och sediment (suspenderat sediment-test).
The test is performed in batch by incubating the test substance with either surface water only (pelagic test) or surface water amended with suspended solids/sediment of 0,01 to 1 g/L dry weight (suspended sediment test) to simulate a water body with suspended solids or re-suspended sediment.
Testet genomförs i batch genom att testsubstansen inkuberas antingen endast med ytvatten (pelagiskt test) eller med vatten med tillsats av suspenderade fasta ämnen/sediment med en torrvikt på 0,01–1 g/l (suspenderat sediment-test) för att simulera ett vattendrag med suspenderade fasta ämnen eller resuspenderat sediment.
The suspended solids/sediment concentration in the lower range of this interval is typical for most surface waters.
Koncentrationer av suspenderade fasta ämnen/sediment i den lägre delen av detta intervall är utmärkande för de flesta ytvatten.
The test flasks are incubated in darkness at an environmental temperature under aerobic conditions and agitation.
Testflaskorna inkuberas i mörker vid omgivande temperatur under aeroba förhållanden och omblandning.
At least two different concentrations of test substance should be used in order to determine the degradation kinetics.
Minst två olika koncentrationer av testsubstansen bör användas för bestämning av nedbrytningskinetiken.
The concentrations should differ from each other by a factor of 5 to 10 and should represent the expected range of concentrations in the environment.
Koncentrationerna bör skilja sig från varandra med en faktor 5 till 10 och bör motsvara den förväntade koncentrationsspridningen i miljön.
The maximum concentration of the test substance should not exceed 100 µg/L, but maximum test concentrations below 10 µg/L or less are preferred to ensure that the biodegradation follows first order kinetics.
Testsubstansens högsta koncentration bör inte överstiga 100 µg/l, men maximikoncentrationer under 10 µg/l eller lägre är att föredra för att man ska kunna vara säker på att den biologiska nedbrytningen följer första ordningens kinetik.
The lowest concentration should not exceed 10 µg/L, but lowest test concentrations of 1-2 μg/L or less than 1 μg/L are preferred.
De lägsta koncentrationerna bör inte överstiga 10 µg/L, men lägsta testkoncentrationer på 1–2 µg/l eller under 1 µg/l är att föredra.
Normally an adequate analysis of such low concentration can be achieved by use of commercially available 14C-labelled substances.
Normalt sett kan en adekvat analys av så låga koncentrationer göras med hjälp av 14C-märkta ämnen som finns i handeln.
Because of analytical limitations, it is frequently impossible to measure the concentration of the test substance with the required accuracy, if the test substance is applied at a concentration ≤ 100 µg/L (see second paragraph in section 1.7.2).
På grund av analytiska begränsningar är det inte alltid möjligt att mäta testsubstansens koncentration med tillräcklig noggrannhet om testsubstansen tillsätts i koncentrationer på ≤ 100 µg/l (se andra stycket i avsnitt 1.7.2).
Higher concentrations of test substance (> 100 µg/L and sometimes > 1 mg/L) may be used for the identification and quantification of major transformation products or if a specific analysis method with a low detection limit is not available.
Högre koncentrationer av testsubstansen (> 100 µg/l och ibland > 1 mg/l) kan användas för identifiering och kvantifiering av viktiga nedbrytningsprodukter eller om det inte finns en specifik analysmetod med låg detektionsgräns.
If high concentrations of test substance are tested, it may not be possible to use the results to estimate the first order degradation constant and half-life, as the degradation will probably not follow first order kinetics.
Vid test av höga koncentrationer av en testsubstans kan det vara omöjligt att utnyttja resultaten för att uppskatta första ordningens nedbrytningskonstant och halveringstiden, eftersom nedbrytningen förmodligen inte följer första ordningens kinetik.
Degradation is followed at appropriate time intervals, by measuring either the residual 14C or the residual concentration of test substance when specific chemical analysis is used.
Nedbrytningen följs vid lämpliga tillfällen genom mätning av kvarvarande 14C eller av testsubstansens restkoncentration vid användning av specifika kemiska analyser.
labelling of the most stable part of the molecule ensures the determination of the total mineralisation, while 14C labelling of a less stable part of the molecule, as well as the use of specific analysis, enable the assessment of only primary biodegradation.
14C-märkning av molekylens stabilaste del gör att man kan bestämma den totala mineraliseringen, medan 14C-märkning av en mindre stabil del av molekylen eller användning av specifika analyser endast möjliggör bedömning av primär biologisk nedbrytning.
However, the most stable part does not necessarily include the relevant functional moiety of the molecule (that can be related to a specific property such as toxicity, bioaccumulation, etc.).
Den stabilaste delen av en molekyl innehåller emellertid inte nödvändigtvis molekylens funktionella del (som kan kopplas till en specifik egenskap som toxicitet, bioackumulation o.d.).
If this is the case, it may be appropriate to use a test substance, which is 14C-labelled, in the functional part in order to follow the elimination of the specific property.
I sådana fall kan det vara lämpligt att använda en 14C-märkt testsubstans i den funktionella delen, för att följa upp den specifika egenskapens eliminering.
Both radiolabelled and non-labelled test substances can be used in this test.
I detta test kan både radioaktivt märkta och omärkta testsubstanser användas.
14C-labelling technique is recommended and labelling should normally be in the most stable part(s) of the molecule (see also section 1.4).
Det rekommenderas att 14C-märkning används, och märkningen bör normalt sett göras i molekylens stabilaste del (se även avsnitt 1.4).
For substances containing more than one aromatic ring, one or more carbons in each ring should preferably be 14C-labelled.
För ämnen som innehåller mer än en aromatisk ring bör helst en eller flera kolatomer i varje ring 14C-märkas.
In addition, one or more carbons on both sides of easily degradable linkages should preferably be 14C-labelled.
Dessutom bör helst en eller flera kolatomer på båda sidor om bindningar som bryts lätt 14C-märkas.
The chemical and/or radiochemical purity of the test substance should be > 95 %.
Testsubstansens kemiska och radiokemiska renhet ska vara > 95 %.
For radiolabelled substances, a specific activity of approx. 50 μCi/mg (1,85 MBq) or more is preferred in order to facilitate 14C measurements in tests conducted with low initial concentrations.
För radioaktivt märkta ämnen rekommenderas en specifik aktivitet på ca 50 μCi/mg (1,85 MBq) eller mer i syfte att underlätta 14C-mätning i test som genomförs med låg initial koncentration.
The following information on the test substance should be available:
Följande uppgifter om testsubstansen bör finnas tillgängliga:
solubility in water [Method A.6],
Löslighet i vatten [metod A.6].
solubility in organic solvent(s) (substances applied with solvent or with low solubility in water),
Löslighet i organiska lösningsmedel (ämnen som används med lösningsmedel eller har dålig löslighet i vatten).
dissociation constant (pKa) if the substance is liable to protonation or deprotonation [OECD TG 112] (5),
Dissociationskonstant (pKa) om ämnet tenderar till protonering eller deprotonering [OECD TG 112] (5).
vapour pressure [Method A.4] and Henry’s law constant,
Ångtryck [metod A.4] och Henrys konstant.
chemical stability in water and in the dark (hydrolysis) [Method C.7].
Kemisk stabilitet i vatten och i mörker (hydrolys) [metod C.7].
When poorly water-soluble substances are being tested in seawater, it may also be useful to know the salting out constant (or ‘Setschenow constant’) Ks, which is defined by the expression: log (S/S’) = Ks Cm, where S and S’ are the solubility of the substance in fresh water and seawater, respectively, and Cm is the molar salt concentration.
Om ämnen med dålig vattenlöslighet testas i havsvatten kan det också vara bra att känna till utsaltningskonstanten (Setjenovs konstant) Ks, som definieras genom formeln log (S/S') = Ks Cm, där S och S' är ämnets löslighet i söt- respektive saltvatten och Cm är saltets molaritet.
If the test is carried out as a ‘suspended sediment test’ the following information should also be available:
Om testet görs som ett ”suspenderat sediment-test” ska även följande uppgifter finnas tillgängliga:
n-octanol/water partition coefficient [Method A.8],
Fördelningskoefficient n-oktanol/vatten [metod A.8].
adsorption coefficient [Method C.18].
Adsorptionskoefficient [metod C.18].
Other useful information may include:
Andra viktiga uppgifter, bl.a. följande:
environmental concentration, if known or estimated,
Koncentration i miljön, såvida den är känd eller kan uppskattas.
toxicity of the test substance to microorganisms [Method C.11],
Testsubstansens toxicitet för mikroorganismer [metod C.11].
ready and/or inherent biodegradability [Methods C.4 A-F, C.12, C.9, OECD TG 302 (5)],
Lätt och/eller potentiell biologisk nedbrytbarhet [metoderna C.4 A–F, C.12, C.9, OECD TG 302 (5)].
aerobic or anaerobic biodegradability in soil and sediment/water transformation studies [Methods C.23, C.24].
Aerob eller anaerob biologisk nedbrytbarhet vid omvandlingsstudier i jord och sediment/vatten [metoderna C.23 och C.24].
A substance, which is normally easily degraded under aerobic conditions (e.g. aniline or sodium benzoate) should be used as reference substance.
Ett ämne som normalt sett lätt bryts ned under aeroba förhållanden (t.ex. anilin eller natriumbensoat) bör användas som referenssubstans.
The expected time interval for degradation of aniline and sodium benzoate is usually less than 2 weeks.
Anilin och natriumbensoat kan vanligen förväntas brytas ned på mindre än två veckor.
The purpose of the reference substances is to ensure that the microbial activity of the test water is within certain limits; i.e. that the water contains an active microbial population.
Referenssubstansen ska visa att den mikrobiella aktiviteten i testvattnet ligger inom vissa gränser, dvs. att vattnet innehåller en aktiv population av mikroorganismer.
Immediately after addition of the test substance, each initial test concentration should be verified by measurements of 14C activity, or by chemical analyses in the case of non-labelled substances, in at least duplicate samples.
Omedelbart efter det att testsubstansen tillförts ska alla initiala testkoncentrationer kontrolleras genom mätning av 14C-aktivitet, eller genom kemisk analys om ämnena är omärkta, i minst två prover.