natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Assent given on 16 December 2008 (not yet published in the Official Journal).
Samtycke avgivet den 16 december 2008 (ännu ej offentliggjort i EUT).
OJ L 286, 29.10.2008, p. 45.
EUT L 286, 29.10.2008, s. 45.
THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION, AND THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES,
EUROPEISKA UNIONENS RÅD OCH EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR BESLUTAT FÖLJANDE
Done at Brussels, 16 February 2009. For the Council
Utfärdat i Bryssel den 16 februari 2009.
Liška
Liška Ordförande
on the loan of EUR 300 million granted by Italy to Alitalia No C 26/08 (ex NN 31/08)
om det lån på 300 miljoner euro som Italien har beviljat företaget Alitalia nr C 26/08 (ex NN 31/08)
(notified under document number C(2008) 6743)
[delgivet med nr K(2008) 6743]
At a meeting on 23 April 2008 the Italian authorities informed the Commission that the Italian Council of Ministers had approved, on 22 April 2008, the granting of a loan of EUR 300 million to Alitalia through Decree-Law No 80 of 23 April 2008 [2].
Vid ett sammanträde den 23 april 2008 underrättade de italienska myndigheterna kommissionen om att den italienska regeringen den 22 april 2008 hade beviljat företaget Alitalia ett lån på 300 miljoner euro, genom dekret nr 80 av den 23 april 2008 [2].
Since it had not received notification from the Italian authorities prior to the decision to grant this loan, by letter of 24 April 2008 (D/422119) the Commission asked them to confirm the existence of this loan, to provide any relevant information allowing an assessment of the measure in respect of Articles 87 and 88 of the Treaty, to suspend granting of the loan and to inform the Commission of the measures taken to comply with this obligation in accordance with Article 88(2) of the Treaty.
Eftersom kommissionen inte hade tagit emot någon anmälan från de italienska myndigheterna innan beslutet om att bevilja lånet antogs, begärde kommissionen genom en skrivelse av den 24 april 2008 (D/422119) att dessa skulle bekräfta förekomsten av ett sådant lån och lämna alla nödvändiga uppgifter för att möjliggöra en bedömning av en sådan åtgärd, i enlighet med artiklarna 87 och 88 i fördraget samt att avbryta utbetalningen av lånet och meddela kommissionen vilka åtgärder som vidtagits för att uppfylla skyldigheterna enligt artikel 88.2 i fördraget.
In that letter, the Commission also reminded the Italian authorities of the requirement on them to notify all plans to grant or alter aid and not to implement any planned measure before a final decision has been reached in the Commission’s investigation procedure.
I skrivelsen påminde kommissionen även de italienska myndigheterna om deras skyldighet att anmäla alla förslag om att införa eller ändra stöd och att inte genomföra den tänkta åtgärden innan kommissionens granskning lett fram till ett slutligt beslut.
By letter of 7 May 2008 the Italian authorities asked for an extension to the deadline which they had been given to reply to the Commission’s letter of 24 April 2008. The Commission granted this request by letter of 8 May 2008 (D/423186), asking the Italian authorities to reply by 30 May 2008.
Genom en skrivelse av den 7 maj 2008 begärde de italienska myndigheterna en förlängning av tidsfristen för att svara på kommissionens skrivelse av den 24 april 2008, vilket kommissionen beviljade genom en skrivelse av den 8 maj 2008 (D/423186), där de italienska myndigheterna uppmanades att svara senast den 30 maj 2008.
At the same time, the Commission received several complaints, including from various airlines, regarding the granting of the EUR 300 million loan by the Italian Government to Alitalia.
Flera klagomål har inlämnats parallellt till kommissionen, bl.a. från olika flygbolag, som kritiserar att den italienska regeringen beviljat företaget Alitalia lånet på 300 miljoner euro.
By letter of 12 June 2008 (D/203822) the Commission notified the Italian authorities of its decision of 11 June 2008 to initiate the formal investigation procedure pursuant to Article 88(2) of the EC Treaty.
Genom en skrivelse av den 12 juni 2008 (D/203822) underrättade kommissionen de italienska myndigheterna om sitt beslut av den 11 juni 2008 om att inleda det formella granskningsförfarande som anges i artikel 88.2 i fördraget avseende detta stöd.
In this decision, the Commission asked Italy and other interested parties to submit their comments within a certain time limit.
I detta beslut uppmanade kommissionen Italien och andra berörda parter att inkomma med synpunkter inom en viss tidsfrist.
The decision was published in the Official Journal of the European Union [4].
Beslutet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning [4].
These were sent to the Italian authorities by letter of 3 September 2008 (D/433031).
Den har översänt dessa synpunkter till de italienska myndigheterna genom en skrivelse av den 3 september 2008 (D/433031).
A list of these interested parties is annexed to this Decision.
Förteckningen över dessa berörda parter bifogas detta beslut.
The Italian authorities have not commented on the comments from the interested parties.
De italienska myndigheterna har inte kommenterat de berörda parternas synpunkter.
DESCRIPTION OF THE MEASURE
DETALJERAD BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN
At the meeting on 23 April 2008 the Italian authorities submitted to the Commission the aforementioned Decree-Law No 80, granting a loan of EUR 300 million from the Italian State to Alitalia, a company in which it held a 49,9 % stake.
Vid mötet den 23 april 2008 överlämnade de italienska myndigheterna dekret nr 80 till kommissionen. Genom detta dekret beviljar den italienska staten Alitalia (som staten äger till 49,9 %) ett lån på 300 miljoner euro.
The recitals to that Decree-Law state the following:
I dekretets skäl anges följande:
‘Having regard to the financial situation of Alitalia […], as demonstrated by the information disclosed to the market, and its role as the carrier which provides the largest share of the public air transport service between the national territory and countries not belonging to the European Union, and the onward connections on these routes for passenger and cargo traffic from and to regional catchment areas;
”med hänsyn till Alitalias ekonomiska situation […] så som den beskrivs i informationen till marknaden och till företagets roll som garant för den största delen av de offentliga luftfartstjänsterna i förbindelserna mellan det nationella territoriet och länder utanför EU och förbindelser med dessa trafikrutter för passagerare och varor till och från regionala användarcenter;
Given the extraordinary need and urgency to guarantee, for purposes of public order and territorial continuity, the aforementioned public air transport service by granting Alitalia […] a short-term loan from the State, at market conditions, for the duration strictly needed to avoid compromising operational continuity until the new Government takes office, thus enabling it to take, with its full powers, the initiatives chosen to make possible the recovery of the company and completion of its liberalisation process.’
[efter] att ha beaktat det extraordinära och brådskande behovet av att för den allmänna ordningens och den territoriella sammanhållningens skull skapa garantier för denna allmänna luftfartstjänst genom att ge Alitalia […] ett kortfristigt statligt lån på marknadsvillkor med den löptid som är absolut nödvändig för att trygga den fortsatta verksamheten i väntan på att den nya regeringen ska tillträda, så att denna har möjlighet att med sina fulla befogenheter vidta mer långsiktiga åtgärder för att ta itu med och fullborda företagets liberaliseringsprocess.”
By letter of 30 May 2008 the Italian authorities informed the Commission that, by means of the aforementioned Decree-Law No 93, the Italian Government had given Alitalia the option of counting the value of the loan as part of its capital, in order to cover its losses (see Article 4(3) of the aforementioned Decree-Law).
Genom sin skrivelse av den 30 maj 2008 underrättade de italienska myndigheterna kommissionen om att den italienska regeringen genom dekret nr 93 hade beslutat att göra det möjligt för Alitalia att föra över det ovan nämnda lånebeloppet till eget kapital för att täcka sina förluster (se artikel 4.3 i dekretet).
The intention behind this was to allow the company to maintain the value of its capital, in order to ensure that its losses did not make its share capital and reserves fall below the legal limit, thereby preventing insolvency proceedings (procedura concorsuale), and to ensure that the possibility of privatisation remained open and credible.
Syftet är att företagets kapitalvärde ska bevaras, för att undvika att förlusterna leder till att företagets aktiekapital och reserver hamnar under den lagstadgade minimigränsen, vilket skulle föranleda ett insolvensförfarande (procedura concorsuale) och göra att en privatisering på sikt inte skulle vara möjlig och trovärdig.
The loan repayment terms laid down in Decree-Law No 80 remain applicable in the context of Decree-Law No 93, except for the fact that the interest rate to which the loan is subject has been increased by 1 % (see Article 4(1) and (2) of Decree-Law No 93) and that, in the event of the company being liquidated, the amount in question will be repaid only after all the other creditors have been paid off, jointly and in proportion to the share capital (see Article 4(4) of Decree-Law No 93).
De villkor för återbetalningen av lånet som fastställs i dekret nr 80 tillämpas fortfarande i fråga om dekret nr 93, med undantag för lånets räntesats som har höjts med 1 % (se artikel 4.1 och 4.2 i dekret nr 93) och för det faktum att om företaget går i konkurs kommer det aktuella beloppet endast att återbetalas efter det att alla andra fordringsägare har kompenserats solidariskt och i proportion till aktiekapitalet (se artikel 4.4 i dekret nr 93).
In its Decision of 11 June 2008, the Commission found that the measure in question (hereinafter referred to as the measure) was a loan granted by the Italian State, the value of which could be counted as part of Alitalia’s capital [7].
I sitt beslut av den 11 juni 2008 konstaterar kommissionen att åtgärden i fråga är ett lån som har beviljats av den italienska staten och som får föras över till Alitalias eget kapital [7] (nedan kallat åtgärden).
On the subject of whether the measure in question could be regarded as aid, the Commission expressed its doubts as to whether the Italian State, in granting Alitalia the measure, acted as a prudent shareholder pursuing a structural policy — whether general or sectoral — guided by longer-term prospects of profitability on the capital invested than those of an ordinary investor.
I frågan om åtgärdens stödkaraktär har kommissionen uttryckt sina betänkligheter över att den italienska staten när den har beviljat Alitalia denna åtgärd har agerat som en rationell aktieägare med en strukturell, övergripande eller sektoriell politik och med längre lönsamhetsperspektiv på sitt investerade kapital än en normal investerare.
In this context, the Commission took the view, on the basis of the information at its disposal, that, irrespective of how the relevant funds were used, the measure in question provided Alitalia with an economic advantage it would not have had under normal market conditions.
På grundval av tillgängliga uppgifter anser kommissionen här särskilt att åtgärden i fråga, oberoende av hur medlen används, ger Alitalia en ekonomisk fördel som företaget inte kunnat få under normala marknadsförhållanden.
This assessment was based on the company’s financial situation and on the conditions and circumstances under which the measure was granted.
Denna bedömning grundas på företagets ekonomiska situation och på villkoren och omständigheterna i samband med att den granskade åtgärden beviljades.
The Commission also expressed doubts as to whether the measure was compatible with the common market.
Kommissionen uttryckte också tvivel på att åtgärden var förenlig med den gemensamma marknaden.
On the basis of the information at its disposal at that stage of the procedure, it took the view that the measure could not be declared compatible with the common market in accordance with the Community guidelines on State aid for rescuing and restructuring firms in difficulty (hereinafter referred to as the 2004 guidelines) [8].
På grundval av tillgängliga uppgifter i detta skede av undersökningen ansåg kommissionen särskilt att åtgärden inte föreföll förenlig med den gemensamma marknaden enligt gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (nedan kallade 2004 års riktlinjer) [8].
It pointed out that Alitalia had already received rescue and restructuring aid.
Den påminde om att Alitalia faktiskt redan mottagit stöd till omstrukturering och undsättning.
Accordingly, the Commission decided to initiate the formal investigation procedure in order to allay its doubts both as to whether the scheme in question constituted State aid and as to its compatibility with the common market.
Kommissionen beslutade sig följaktligen för att inleda det formella granskningsförfarandet för att undanröja tvivlen om huruvida stödordningen utgör statligt stöd och om den är förenlig med den gemensamma marknaden.
COMMENTS BY THE ITALIAN AUTHORITIES
SYNPUNKTER FRÅN DE ITALIENSKA MYNDIGHETERNA
In their comments, the Italian authorities asserted that the measure in question did not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
I sina synpunkter framhåller de italienska myndigheterna att åtgärden i fråga inte är statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i fördraget.
They considered that the Italian State had acted as a shareholder whose objective was to ensure that a company in which it held a stake had the financial resources necessary to meet its liquidity needs in the short term.
De anser att den italienska staten har agerat i sin egenskap som aktieägare i syfte att garantera att det företag som den är delägare i får de ekonomiska resurser som krävs för att på kort sikt lösa sina likviditetsbehov.
The ordinary shareholder loan granted by Italy thus constituted a simple bridging loan intended to protect the value of the State’s holding and would have been granted by any prudent shareholder pursuing a structural policy — whether general or sectoral — guided by longer-term prospects of profitability on the capital invested than those of an ordinary investor.
Det vanliga aktieägarlån som Italien beviljat skulle alltså vara en enkel övergångsfinansiering för att höja värdet på det statliga ägandet och som en rationell aktieägare skulle ha beviljat i enlighet med en global eller sektoriell strukturpolitik och med hänsyn till lönsamheten på längre sikt i det kapital som investerats på samma sätt som av en vanlig investerare.
In this context, the interest rates applied in the case in point were consistent with the nature and objectives of a shareholder loan.
I detta sammanhang är de räntesatser som tillämpas förenliga med egenskaperna och ändamålen med en bolagsfinansiering.
Although such financing is often not onerous, in the case in point it was considered to be onerous, taking into account the nature of the lender and the setting of the interest rate at a level allowing a direct and appropriate return on the capital.
Även om en sådan finansiering oftast är avgiftsfri bör den i detta fall betraktas som avgiftsbelagd med hänsyn till långivarens egenskaper och att räntesatsen fastställs till en nivå som innebär att lånet betalas tillbaka på ett direkt och tillfredsställande sätt.
With regard to the Commission’s claim that the doubts concerning the aid nature of the measure in question were substantiated by the fact that it was adopted at the same time as withdrawal of a takeover bid submitted to Alitalia on 14 March 2008 and by the fact that the existence of ‘certain and immediate prospects of Alitalia being purchased by another investor’ was not proven, Italy pointed out that the reasons preventing the privatisation process being finalised with the Air France-KLM group had already been made clear.
Kommissionen hävdar att dess farhågor om att åtgärden utgör ett stöd förstärks av att åtgärden vidtogs samtidigt som ett erbjudande om att köpa Alitalia drogs tillbaka den 14 mars 2008 och av att det inte har bevisats att det finns säkra utsikter om att Alitalia snart kommer att köpas upp av en annan investerare. Italien påpekar att de redan har förklarat skälen till att privatiseringsprocessen med koncernen Air France-KLM inte kunde fullföljas.
According to the Italian authorities, however, the non-completion of this process did not undermine the prospect of privatisation in a context making best use of the company’s assets, while safeguarding its residual value for shareholders.
De italienska myndigheterna menar att den avbrutna processen inte hindrar ett privatiseringsförslag som ökar värdet på företagets tillgångar och samtidigt bevarar dess återstående värde för aktieägarna.
Moreover, developments after 30 May 2008 suggested that this course could still reasonably be followed.
Dessutom pekar händelseutvecklingen efter den 30 maj 2008 på att denna lösning fortfarande är rimlig.
In this context, the Italian authorities referred to the contract concluded on 9 and 10 June 2008 with which Alitalia charged Intesa Sanpaolo SpA (hereinafter referred to as Intesa Sanpaolo) with seeking out a bid to the Ministry of Economic Affairs and Finance, as shareholder in Alitalia, and to Alitalia, with the aim that one or more industrial or financial investors interested in participating in the recovery, development and relaunching of Alitalia, particularly through its capitalisation, would take lasting control of the company.
De italienska myndigheterna hänvisar i detta sammanhang till det avtal som ingicks den 9–10 juni 2008 och som innebar att Alitalia gav Intesa Sanpaolo SpA (nedan kallat Intesa Sanpaolo) i uppdrag att främja och undersöka ett erbjudande till ekonomi- och finansministeriet i egenskap av aktieägare i Alitalia och till Alitalia för att göra det möjligt för en eller flera industri- eller finansinvesterare att delta i saneringen, utvecklingen och nylanseringen av Alitalia, framför allt genom företagets kapitalisering, och överta kontrollen över företaget på ett hållbart sätt.
This mandate had a duration of 60 days and could be extended by 30 days at the company’s request.
Detta uppdrag, som nu pågår, skulle gälla i 60 dagar, med möjlighet till en förlängning med 30 dagar på företagets begäran.
In the alternative, the Italian authorities asserted that, in any event, the measure was compatible with the common market in accordance with the 2004 guidelines.
Som stödåtgärd anser de italienska myndigheterna att åtgärden i vilket fall som helst är förenlig med den gemensamma marknaden i enlighet med 2004 års riktlinjer.
Firstly, Alitalia was a firm in difficulty within the meaning of those guidelines.
För det första är Alitalia ett företag i svårigheter i den mening som avses i riktlinjerna.
Secondly, the measure in question was reversible and thus complied with the requirement of the 2004 guidelines according to which rescue aid must involve purely temporary forms of support and must not constitute structural measures.
För det andra är åtgärden reversibel och följer därmed 2004 års riktlinjer där det föreskrivs att undsättningsstöd ska vara tillfälligt och inte får omfatta strukturåtgärder.
Fifthly, in accordance with the requirements of paragraph 25(d) of the 2004 guidelines, granting of the loan in question was necessary by virtue of the company’s immediate liquidity need caused by objective economic difficulties, which were recognised by the Commission in its Decision of 11 June 2008 (see recitals 18 to 20 of the Decision).
För det femte var det, i enlighet med föreskrifterna i punkt 25 d i 2004 års riktlinjer, nödvändigt att bevilja lånet för att lösa företagets omedelbara likviditetsbehov till följd av objektiva ekonomiska svårigheter som kommissionen för övrigt erkände i sitt beslut av den 11 juni 2008 (se skäl 18–20 i det beslutet).
In this connection, the Italian authorities pointed out that the loan simply aimed to safeguard, in the short term, the survival and assets of Alitalia, in order to allow the privatisation process to succeed.
De italienska myndigheterna påminner om att syftet med lånet endast är att på kort sikt bevara Alitalia och dess kapital för att kunna genomföra privatiseringsprocessen.
The total amount of EUR 300 million was strictly necessary and proportional to achieving these objectives, as demonstrated by Italy’s presentation of the company’s economic and financial situation in its letter of 30 May 2008 to the Commission (see pages 6 to 9).
Det sammanlagda beloppet på 300 miljoner euro var helt nödvändigt och proportionerligt i förhållande till målet för åtgärden, vilket för övrigt framgår av Italiens beskrivning av företagets ekonomiska och finansiella situation i skrivelsen till kommissionen den 30 maj 2008 (se s. 6–9).
Sixthly, and lastly, application of the ‘one time, last time’ principle referred to in paragraph 25(e) of the 2004 guidelines was not contrary to the specific circumstances of the case in point.
För det sjätte strider åtgärden under de särskilda omständigheterna inte mot tillämpningen av engångsvillkoret, dvs. principen om att stöd bara får beviljas en gång, i enlighet med punkt 25 e i 2004 års riktlinjer.
Although Alitalia had already received restructuring aid linked to the recovery plan over the 1996-2000 period, and rescue aid in 2004, it could be exempted from the ‘one time, last time’ principle.
Även om Alitalia redan har fått omstruktureringsstöd i samband med en saneringsplan som genomfördes under perioden 1996–2000 och ett undsättningsstöd 2004 kan företaget beviljas undantag från engångsvillkoret.
The Italian authorities referred, in this context, to the Commission Decision of 1 December 2004 concerning the State aid which France was planning to implement for Bull [10] (hereinafter the Bull Decision).
De italienska myndigheterna hänvisar i sammanhanget till kommissionens beslut av den 1 december 2004 om det statliga stöd som Frankrike planerar att genomföra till förmån för företaget Bull [10] (nedan kallat Bullbeslutet).
They pointed out that application of the ‘one time, last time’ principle was aimed at avoiding a situation whereby repeated public intervention in favour of certain firms simply ‘maintain[ed] the status quo, postpone[d] the inevitable and in the meantime shift[ed] economic and social problems on to other, more efficient producers or other Member States’ (paragraph 72 of the 2004 guidelines).
De italienska myndigheterna påminner om att syftet med engångsvillkoret är att undvika att upprepade statliga insatser till stöd för vissa företag ”endast upprätthåller en oförändrad situation, skjuter det oundvikliga på framtiden och under tiden överför de ekonomiska och sociala problemen på andra effektivare tillverkare eller andra medlemsstater” (punkt 72 i 2004 års riktlinjer).
The possibility of waiving this principle was dependent on recognition of the existence of cases where these factors were not verifiable and the cumulation of aid granted over a given period to a single beneficiary was not sufficient to consider that the firm ‘[could] only survive thanks to repeated state support’ (paragraph 72 of the guidelines).
Möjligheten att göra undantag från detta villkor bygger emellertid på erkännandet av att det finns fall där dessa komponenter inte går att kontrollera och där kumuleringen av stöd som har beviljats under en viss period till en och samma mottagare inte är tillräcklig för att anse att företaget ”endast kan överleva tack vare upprepat statligt stöd” (punkt 72 i riktlinjerna).