natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As already explained, the Commission considers that the decision to grant a cash advance of EUR 2,5 million could not be subject to appeal by the Government Commissioner as, due to its amount and its nature, it could not be prejudicial to the implementation of public service duties.
Såsom redan har förklarats anser kommissionen att beslutet att bevilja ett likviditetsförskott på 2,5 miljoner euro inte kunde överklagas av regeringens ombud, eftersom åtgärdens belopp och utformning gjorde att det inte kunde skada genomförandet av uppdraget att tillhanda allmännyttiga tjänster.
The assessment must be different for the decision to invest nearly EUR 100 million in a company on the verge of bankruptcy.
Bedömningen bör bli en annan i fråga om beslutet att investera närmare 100 miljoner euro i ett konkursfärdigt bolag.
That decision should lead the Government Commissioner to intervene, or at least to inform the Belgian authorities so that they could intervene formally or informally, as he did for example in 2000 for the investments in the Italian branch of ABX.
Beslutet borde ha fått regeringens ombud att ingripa, eller åtminstone informera de belgiska myndigheterna så att de formellt eller informellt kunde agera, som man exempelvis gjorde år 2000 när det gällde investeringar i den italienska grenen av ABX.
Consequently, the Commission considers that, taken together with the presence and the powers of the Government Commissioner, the scope, the contents and the conditions of the framework agreement also constitute evidence of imputability.
Kommissionen anser följaktligen att ramavtalets omfattning, innehåll och villkor i kombination med regeringsombudets närvaro och befogenheter också utgör ett indicium på att stödet ska tillskrivas staten.
Consequently, the Commission concludes that the measures in question are imputable to the Belgian State as regards the period subsequent to the decision by SNCB’s Management Board of 20 December 2002.
Kommissionens slutsats är följaktligen att åtgärderna i fråga ska tillskrivas den belgiska staten vad avser perioden efter SNCB:s styrelsebeslut av den 20 december 2002.
It is therefore necessary to analyse whether the measures taken by SNCB concerning IFB from 20 December onwards conferred an advantage upon the beneficiary, or if, on the contrary, SNCB behaved like an informed investor in a market economy.
Kommissionen måste därför undersöka om de åtgärder som SNCB vidtog till förmån för IFB efter den 20 december 2002 medförde någon fördel för mottagaren eller om SNCB tvärtom handlade som en försiktig investerare skulle ha gjort i en marknadsekonomi.
Advantage to the aid recipient applying the principle of an informed investor in a market economy
Fördel för stödmottagaren enligt principen om en försiktig investerare i en marknadsekonomi
It is necessary to analyse whether the decision by SNCB’s Management Board of 20 December 2002 to increase IFB’s capital by the conversion of credits due, and to award the rescue measures, which led to SNCB’s signature, on 7 April 2003, of the framework agreement with IFB, created an economic advantage for IFB, or if this decision was the result of an assessment by a private investor in a market economy.
Kommissionen måste undersöka om SNCB:s styrelsebeslut den 20 december 2002 om att öka IFB:s aktiekapital genom att konvertera förfallna fordringar och bevilja undsättningsåtgärder, som fick SNCB att underteckna ramavtalet med IFB den 7 april 2003, medförde någon ekonomisk fördel för IFB eller om beslutet skulle ha kunnat fattas av en privat investerare i en marknadsekonomi.
Since SNCB’s decision not to request any further payment of its invoices to IFB from the end of 2000 until December 2002 and SNCB’s decision to award an advance of EUR 2,5 million are not imputable to Belgium, there is no longer any need to analyse these decisions in detail.
Eftersom SNCB:s beslut att inte längre kräva att IFB skulle betala sina fakturor under perioden från slutet av 2000 till december 2002 och SNCB:s beslut att bevilja ett förskott på 2,5 miljoner euro inte kan tillskrivas Belgien, finns det inte längre skäl att i detalj granska dessa beslut.
For information, the rescue measures consist of:
Som en påminnelse bestod undsättningsåtgärderna av följande åtgärder:
The granting of a payment extension for debts of EUR 63 million,
Beviljandet av en betalningsfrist för skulder på 63 miljoner euro.
The granting of a credit facility of EUR 15 million,
Beviljandet av en kredit på 15 miljoner euro.
The granting of a recoverable advance of EUR 5 million.
Beviljandet av ett förskott som kan återkrävas på 5 miljoner euro.
The restructuring measures consisted of the divestiture of the subsidiaries in France and the restructuring and continuation of activities in Belgium.
Omstruktureringsåtgärderna omfattade avveckling av dotterföretagen i Frankrike och omstrukturering och fortsatt drift av verksamheten i Belgien.
The financing of these measures was initially ensured by the rescue measures, the restructuring plan providing that this finance would be secured by the conversion of the subsequent debts into capital stock:
Finansieringen av dessa åtgärder säkerställdes i första hand genom undsättningsåtgärderna och enligt vad som föreskrevs i omstruktureringsplanen skulle denna finansiering långsiktigt garanteras genom att följande fordringar konverterades till aktiekapital:
The conversion of debts of EUR 63 million for which a payment extension had been granted into capital stock,
Konvertering till aktiekapital av skulder på 63 miljoner euro för vilka en betalningsfrist har beviljats.
The conversion of the credit facility of EUR 15 million into capital stock,
Konvertering av en kredit på 15 miljoner euro till aktiekapital.
The conversion of the capitalised interest on the payment extension and on the credit facility into capital stock.
Konvertering till aktiekapital av den upplupna räntan på betalningsfristen och krediten.
In order to establish whether SNCB behaved as a private investor in a market economy would have done, it is necessary to assess whether, in similar circumstances, a private investor of a size comparable to SNCB, finding itself in a situation comparable to that of SNCB, would have acted in the same way [42].
För att avgöra om SNCB har handlat som en privat investerare skulle ha gjort i en marknadsekonomi finns det skäl att bedöma om en privat investerare av jämförbar storlek, som befinner sig i en liknande situation och under likartade förhållanden som SNCB, skulle ha kunnat förfara på samma sätt [42].
The Court of Justice stated that, while the conduct of a private investor is not necessarily that of an ordinary investor placing capital funds with a view to their profitability in the shorter or longer term, it must, at least, be that of a private holding, or a group of private businesses pursuing a structural, global or sector policy, and guided by the prospects of profitability in the longer term [43].
Domstolen har påpekat att även om den privata investeraren inte med nödvändighet har samma beteende som en vanlig investerare som placerar kapital i syfte att det på mer eller mindre kort sikt ska förränta sig, så bör beteendet åtminstone överensstämma med det hos ett privat holdingbolag eller en privat företagskoncern som arbetar utifrån en strukturell, global eller sektorsinriktad strategi och vägleds av mer långsiktiga lönsamhetsperspektiv [43].
The Court stated that the Commission is obliged to ‘conduct a complete analysis of all the factors pertinent to the contested action and in its context’ in order to know whether the State acted as an informed investor in a market economy would have done [44].
Domstolen har påpekat att kommissionen är skyldig att ”göra en fullständig analys av samtliga relevanta omständigheter i den omtvistade transaktionen och dess sammanhang” för att ta reda på om staten har agerat som en försiktig investerare skulle ha gjort i en marknadsekonomi [44].
In its reply to the letter initiating the procedure, Belgium considers that SNCB’s decision to request IFB to divest the group’s French subsidiaries, and also SNCB’s decision to request IFB to restructure and continue with its activities in Belgium correspond to decisions which a private investor in a market economy would have taken.
I sitt svar på skrivelsen om att inleda förfarandet anser Belgien att SNCB:s beslut att kräva att IFB avvecklar de franska dotterföretagen i koncernen och SNCB:s beslut att kräva att IFB omstrukturerar och fortsätter driva sin verksamhet i Belgien är beslut som en privat investerare i en marknadsekonomi skulle ha fattat.
The Commission however considers that the pertinent question is not to know whether IFB, in divesting its subsidiaries in France and restructuring and continuing its activities in Belgium, acted in the same way as an investor in a market economy, but to know whether SNCB’s decision to finance these two measures is a decision that a private investor would have taken.
Kommissionen anser emellertid att den relevanta frågan inte är att ta reda på om IFB genom att avveckla sina dotterföretag i Frankrike och omstrukturera och fortsätta driva sin verksamhet i Belgien har agerat som en privat investerare i en marknadsekonomi, utan att ta reda på om SNCB:s beslut att finansiera dessa båda åtgärder är ett beslut som en privat investerare skulle ha tagit.
In 2002/2003, SNCB therefore had to decide whether it was cheaper overall to finance the restructuring of IFB (which involved the divestiture of the subsidiaries in France and the continuation of activities in Belgium) or to file for IFB’s bankruptcy.
Under 2002/2003 skulle SNCB således besluta om det sammantaget var mindre kostsamt att finansiera omstruktureringen av IFB (som inbegrep en avveckling av dotterföretagen i Frankrike och fortsatt drift av verksamheten i Belgien) eller om det var mindre kostsamt att försätta IFB i konkurs.
It is appropriate to establish first of all the cost to SNCB of each one of these two scenarios, i.e. the restructuring and the liquidation of IFB.
I första hand bör det därför fastställas vilka kostnader SNCB skulle få vid båda dessa scenarier – en omstrukturering respektive en avveckling av IFB.
Cost of restructuring IFB
Kostnader för en omstrukturering av IFB
In the first scenario, SNCB commits EUR 95,3 million to the financing of the restructuring of IFB by waiving the recovery of receivables which are converted into capital.
I det första scenariot satsar SNCB 95,3 miljoner euro på att finansiera omstruktureringen av IFB genom att avstå från att driva in fordringar som konverteras till aktiekapital.
The Commission notes therefore that, if IFB had been sold, SNCB would only have been able to obtain a negative sale price.
Kommissionen konstaterar följaktligen att SNCB vid en hypotetisk försäljning av IFB endast skulle ha kunnat få ett negativt försäljningspris.
Hypothetical cost of the liquidation of IFB
Hypotetiska kostnader för en likvidation av IFB
The Commission does not agree with this analysis.
Kommissionen delar inte denna analys.
First of all, it contests that SNCB would have had to meet the total cost of IFB’s liabilities.
I första hand ifrågasätter man att SNCB skulle ha tvingats betala IFB:s samtliga skulder.
Furthermore, it contests the amount of the additional cost calculated by Belgium.
Vidare ifrågasätter man det belopp för ökade sociala kostnader som Belgien har beräknat.
SNCB’s responsibility for IFB’s liabilities
SNCB:s ansvar för IFB:s skulder
Contrary to what Belgium claims, the fact that IFB has negative net assets (value of the recovery of assets, minus the value of the current liabilities) does not mean that, in the event of bankruptcy, SNCB would have had to bear the corresponding excess liabilities.
I motsats till vad Belgien hävdar innebär inte det faktum att IFB hade ett negativt substansvärde (återvinningsvärde av tillgångar minskat med värdet av skulder som kan utkrävas) att SNCB vid en eventuell konkurs skulle ha behövt betala företagets skulder.
The Commission points out that, in principle, a company like IFB responds to its obligations with its own capital assets.
Kommissionen erinrar om att ett företag som IFB i princip ska uppfylla sina skyldigheter med bolagets egen förmögenhet.
The shareholders’ responsibility for the company’s obligations does not normally go beyond the latter’s capital stock and therefore does not affect the individual capital of the various shareholders.
Aktieägarnas ansvar för bolagets skyldigheter sträcker sig i normala fall inte längre än till aktiekapitalet och påverkar således inte de olika aktieägarnas egna förmögenheter.
In the hypothetical case of IFB’s bankruptcy, SNCB would therefore have lost its capital stock, but it would not have had to repay the other IFB creditors.
Vid en hypotetisk konkurs i IFB skulle SNCB därför ha förlorat sitt aktiekapital, men inte ha tvingats ersätta IFB:s övriga fordringsägare.
A priori, the cost of IFB’s bankruptcy to SNCB, acting as a shareholder, would therefore have been zero, and not the EUR 29,5 to EUR 39,4 million as maintained by the Belgian authorities.
Den kostnad SNCB i egenskap av aktieägare skulle ha haft för IFB:s konkurs skulle därmed ha varit noll, och inte mellan 29,5 och 39,4 miljoner euro som de belgiska myndigheterna hävdar.
In its decision-making process, the Commission recognises, however, that a business placed in SNCB’s situation would have been obliged to support some costs in capacities other than that of shareholder [47].
Mot bakgrund av kommissionens beslutspraxis tillstår emellertid kommissionen att ett företag i SNCB:s situation kanske skulle ha behövt ta på sig kostnader i egenskap av andra funktioner än den som aktieägare [47]. I det aktuella fallet rör det sig främst om följande kostnader:
In this case, costs are notably as follows:
I egenskap av fordringsägare kommer SNCB att förlora sina fordringar på IFB, åtminstone vad avser SNCB:s andel av IFB:s skulder som inte täcks av tillgängar.
As a creditor, SNCB will lose its receivables from IFB, at least in proportion to its share in IFB’s liabilities not covered by the assets; the Commission can accept that, taking SNCB’s role in IFB’s liquidation into account, this risk could be assessed as being up to the total amount of receivables held by SCNB in IFB, i.e. EUR 95 million,
Med beaktande av SNCB:s roll i avvecklingen av IFB kan kommissionen godta att den risken värderas till ett belopp motsvarande SNCB:s samtliga fordringar på IFB, det vill säga 95 miljoner euro.
The Commission would be able to accept that, in order to save its reputation, it would have been advisable for SNCB, as the parent company, to take back some of the unpaid debts to IFB’s suppliers who are also suppliers to SNCB.
Med tanke på att SNCB är ett moderföretag kan kommissionen möjligen godta att det vore klokt av företaget att betala en del av de obetalda skulderna till IFB:s leverantörer, som även är SNCB:s leverantörer, för att värna sitt anseende.
It is necessary therefore to estimate the maximum amount which SNCB would have been led to bear in this capacity.
Det är därför lämpligt att beräkna det högsta belopp som SNCB skulle ha kunnat få betala i den egenskapen.
The Commission considers that in principle a private investor in a market economy, who has to decide between financing of the restructuring of its subsidiary and its bankruptcy, might be minded to take into account the cost of a reduction in its personnel, if that reduction in personnel were a direct and inevitable consequence of the bankruptcy of its subsidiary.
Kommissionen anser att det i princip kan vara befogat för en privat investerare i en marknadsekonomi som måste välja mellan att finansiera en omstrukturering av sitt dotterföretag och försätta det i konkurs att beakta kostnaderna för en personalnedskärning, om denna personalnedskärning är en direkt och undviklig följd av att dotterföretaget försätts i konkurs.
Belgium concludes that IFB’s bankruptcy would have left SNCB with an overstaffing situation of 530 employees, 50 of whom were seconded to IFB, and 480 of whom were employees within SNCB in areas dependent upon the IFB’s activities.
Belgien drar slutsatsen att beslutet att försätta IFB i konkurs skulle ha lett till en överbemanning på 530 anställda hos SNCB. Av dessa var 50 utstationerade hos IFB, och 480 anställda inom SNCB där de ägnade sig åt uppgifter som var nödvändiga för att IFB skulle kunna fortsätta sin verksamhet.
The reduction of SNCB’s personnel by 530 employees would have led to costs of EUR 122,4 million, which is EUR 230000 per employee.
Att minska SNCB:s personal med 530 anställda skulle ha medfört kostnader på 122,4 miljoner euro, motsvarande 230000 euro per anställd.
The details of this calculation are explained in part 3 of this decision.
Beräkningen förklaras mer ingående i del 3 i detta beslut.
The Commission considers that it is not realistic to consider that SNCB would only have been able to recover 21 % of the traffic previously generated by IFB.
Kommissionen anser att det inte är realistiskt att anta att SNCB endast skulle ha kunnat överta 21 procent av den trafik som tidigare drevs av IFB.
First of all, as Belgium recognised in its reply to the decision initiating the procedure, the markets in which IFB is active are booming (11 % growth for freight transhipment, 12 % growth for combined transport).
För det första är det en mycket stark utveckling på de marknader där IFB verkar, vilket Belgien också påpekar i sitt svar på skrivelsen om att inleda förfarandet, (11 procents tillväxt på marknaden för lossning och lastning av varor, 12 procents tillväxt på marknaden för kombinerade transporter).
Consequently, it would appear probable that IFB’s competitors would have purchased IFB’s assets in order to continue its activities.
Det verkar därför troligt att IFB:s konkurrenter skulle ha köpt upp IFB:s tillgångar, för att kunna fortsätta verksamheten.
Under this assumption, the purchaser of IFB would have needed rail freight transport services.
I det fallet skulle IFB:s köpare ha behövt tjänster i form av godstransporter på järnväg.
In view of SNCB’s very strong position in the international transport market for goods leaving Belgium, and its monopoly (until 1 January 2007) of the national goods transport market within Belgium, the Commission considers that the buyer of IFB would have chosen SNCB as its rail carrier, at least for a significant part of its requirements.
Med tanke på att SNCB har en mycket stark position på marknaden för internationella godstransporter från Belgien och med tanke på att företaget har monopol på marknaden för nationella godstransporter i Belgien (fram till den 1 januari 2007) anser kommissionen att IFB:s köpare skulle ha valt SNCB som järnvägstransportföretag, åtminstone för en stor del av sina behov.
Consequently, even under the assumption of IFB’s bankruptcy, SNCB would have been able to recover a very large proportion of the rail traffic generated by IFB.
Det förefaller därför troligt att SNCB även vid en hypotetisk konkurs i IFB skulle ha kunnat ta över en stor del av den järnvägstrafik som förvaltades av IFB.
Furthermore, the Commission observes that the rail transport markets are in growth.
Kommissionen noterar vidare att det finns en växande marknad för järnvägstransporter.
Consequently, it would appear reasonable to assume that SNCB would have grown at the same rate as the market, which would have allowed it to reintegrate the 50 employees released from IFB as needs arose.
Det verkar därför rimligt att anta att SNCB skulle ha kunnat växa i samma takt som marknaden, vilket skulle ha möjliggjort ett successivt återtag av de 50 utstationerade anställda hos IFB.
In conclusion, the Commission considers that Belgium has not convincingly demonstrated that SNCB would have had an overstaffing situation of 480 employees under the assumption of IFB’s bankruptcy, and that it would not have been able to reintegrate the 50 employees seconded to IFB.
Sammanfattningsvis anser kommissionen att Belgien inte på ett övertygande sätt har kunnat visa att SNCB skulle ha haft en överbemanning på 480 anställda i händelse av en konkurs i IFB, och att det inte skulle ha varit möjligt att återta de 50 anställda som var utstationerade hos IFB.
On the basis of information communicated by Belgium, the Commission considers that, in the second scenario, SNCB (as in the first scenario) would also waive the recovery of its debts up to a maximum of EUR 95,3 million and beyond this, bear a maximum cost of EUR 13 million.
På grundval av de uppgifter Belgien har lämnat anser kommissionen att SNCB i det andra scenariot avstår från att återkräva sina fordringar till ett värde av högst 95,3 miljoner euro (på samma sätt som i det första scenariot) och därutöver har kostnader på högst 13 miljoner euro.
With SNCB waiving its receivables from IFB up to EUR 95,3 million in both scenarios, Belgium has not demonstrated that, by opting for the first scenario (financing of the restructuring), resulting in SNCB owning a business with a negative value estimated at EUR – 18 million, SNCB has made an informed economic choice as opposed to the second scenario of liquidation, in which the only proven additional costs within the context of this procedure are estimated to be a maximum of EUR 13 million.
Eftersom SNCB i båda scenarierna avstår från sina fordringar på IFB till ett värde av 95,3 miljoner euro, har Belgien inte kunnat visa att SNCB genom att välja det första alternativet (en finansiering av omstruktureringen) som innebär att SNCB väljer att äga ett företag vars negativa värde bedöms uppgå till minus 18 miljoner euro, har gjort ett ekonomiskt försiktigt val jämfört med det andra scenariet (likvidation), för vilket de enda merkostnader som kunnat bevisas i samband med detta förfarande beräknas uppgå till högst 13 miljoner euro.
The Commission concludes that Belgium has not demonstrated that SNCB acted like a private investor in a market economy by taking the decision, imputable to the Belgian State, to finance the restructuring and the continuation of IFB’s activities in Belgium and the divestiture of IFB’s activities in France.
Kommissionens slutsats är att Belgien inte har kunnat visa att SNCB har agerat som en privat investerare i en marknadsekonomi när man har fattat ett beslut som kan tillskrivas den belgiska staten om att finansiera omstruktureringen och fortsatt drift av IFB:s verksamhet i Belgien och en avveckling av IFB:s verksamhet i Frankrike.
Distortion of competition and effect on transactions between Member States
Konkurrenssnedvridning och påverkan på handeln mellan medlemsstaterna
The Commission must analyse the market situation concerned and the market sectors of the beneficiaries of this market, together with the impact which the financial support would have on competition [48].
Kommissionen måste analysera situationen på den berörda marknaden och stödmottagarnas marknadsandelar på marknaden i fråga, liksom hur det finansiella stödet kan påverka konkurrensläget [48].
In this case, the financial support was awarded to a business active in markets open to competition, which is in a situation of competition with other operators in several Member States, as demonstrated in section 2 of this decision.
I det aktuella fallet har det finansiella stödet beviljats ett företag som är verksamt på konkurrensutsatta marknader, och som konkurrerar med andra aktörer i flera medlemsstater, vilket framgår av del 2 i detta beslut.
The financial support therefore distorts or threatens to distort competition and threatens to affect or does affect transactions between Member States.
Det finansiella stödet snedvrider därmed eller riskerar att snedvrida konkurrensen och hotar att påverka eller påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
In its letter replying to the initiating of the procedure, the Belgian Government contests the claim that the two criteria in Article 87(1) are fulfilled, as the Commission has not presented any proof establishing such distortions of competition.
Den belgiska regeringen bestrider i sitt svar på skrivelsen om att inleda förfarandet att de båda kriterierna i artikel 87.1 är uppfyllda, eftersom de menar att kommissionen inte har framlagt några bevis för en sådan konkurrenssnedvridning.