natgillin/translations-raw huggingface dataset:
When the split-up of the Road Services into the Road Administration and Tieliikelaitos was decided, the principle for the division of the Road Service’s property was that assets covered by road legislation, i.e. mainly the roads themselves, remained in the control of the Road Administration, whereas assets used in the course of road maintenance and ferries were entered into the books of Tieliikelaitos.
När beslutet fattades att Vägverket skulle delas upp i Vägförvaltningen och Vägaffärsverket var principen för uppdelningen av Vägverkets tillgångar att tillgångar som omfattades av väglagstiftningen, dvs. i huvudsak själva vägarna, skulle bli kvar under Vägförvaltningens kontroll, och att tillgångar som används i underhållsarbeten samt färjor överfördes till Vägaffärsverkets bokföring.
The transfer of equipment took place at book value, which was based on the acquisition cost less any accumulated depreciation.
Överföringen av utrustning skedde till bokföringsvärdet, som beräknades på grundval av inköpskostnaden minus ackumulerade avskrivningar.
Also extracted gravel resources were entered into Tieliikelaitos’ balance sheet at book value.
Likaså överfördes marksubstans- och stenmaterialtillgångar till Vägaffärsverkets bokföring, till bokföringsvärdet.
The book value of land and gravel sites was raised, because the Finnish government considered that it was below the real value of the sites.
Bokföringsvärdet för marksubstans- och stenmaterialtillgångar skrevs upp, eftersom den finska regeringen ansåg att bokföringsvärdet låg under marksubstans- och stenmaterialtillgångarnas reella värde.
For this purpose the Finnish Ministry of Transport and Communications established a working group which had to make proposals about the resources sites remaining with the Road Administration and those being transferred to Tieliikelaitos and about the fair market value of these sites.
Av detta skäl inrättade det finska kommunikationsministeriet en arbetsgrupp som fick till uppgift att lägga fram förslag om vilka marksubstans- och stenmaterialtillgångar som skulle stanna inom Vägförvaltningen och vilka som skulle överföras till Vägaffärsverket, samt om ett rimligt marknadsvärde för dessa tillgångar.
It did not, however, reach consensus on the value of land sites.
Arbetsgruppen kunde dock inte enas om värdet av marken.
The Ministry of Transport and Communications decided on the valuation of the land and gravel sites itself after having asked for advice of an independent consultant, Catella Real Estate Consulting Ltd (hereinafter referred to as ‘Catella’).
Kommunikationsministeriet fastställde värdet på marksubstans- och stenmaterialtillgångarna efter samråd med en oberoende konsult, Catella Kiinteistöarviointi Oy, ett företag som gör fastighetsvärderingar (nedan kallat Catella).
Negotiated contracts for road services
Förhandlingsentreprenader för vägtjänster
The transition arrangements for the Road Service reform foresaw that for the years 2001 to 2004, only a part of the contracts for road planning, road construction and road maintenance on State roads would be contracted out through a call for tenders by the Road Administration, but that this part would gradually increase.
Enligt övergångsarrangemangen för vägverksreformen skulle endast en del av Vägverkets kontrakt för projektering, byggande och underhåll av vägar under perioden 2001–2004 ingås efter ett anbudsförfarande, men denna del skulle gradvis öka.
The remaining contracts would be concluded between Tieliikelaitos and the Road Administration as negotiated contracts without tendering procedure.
Återstående kontrakt skulle förhandlas fram mellan Vägaffärsverket och Vägförvaltningen i form av s.k. förhandlingsentreprenader, utan något anbudsförfarande.
The starting point of pricing applied to negotiated contracts was the price level of contracts which had been awarded in a call for tenders.
Utgångspunkten för förhandlingsentreprenader var den prisnivå för kontrakt som tilldelats efter anbudsinfordran.
The Road Administration accordingly examined the price bids of Tieliikelaitos for the negotiated contracts and compared them with the competitive tender prices.
Vägförvaltningen granskade således Vägaffärsverkets bud i fråga om förhandlingsentreprenaderna och jämförde dem med konkurrenskraftiga anbud.
During the following negotiation between Tieliikelaitos and the Road Administration, account was taken of the fact that Tieliikelaitos had excess staff, which had the effect of increasing its costs.
Under de följande förhandlingarna mellan Vägaffärsverket och Vägförvaltningen tog man hänsyn till det faktum att Vägaffärsverkets övertaliga personal resulterade i att kostnaderna ökade.
The cost differential that was factored into other staff adjustment measures (notably special services projects) was however not compensated through negotiated contracts.
Kostnadsskillnaden som fördes upp under andra personalanpassningsåtgärder (särskilda serviceprojekt) kompenserades emellertid inte genom förhandlingsentreprenader.
During the transitional period, the Road Administration and Tieliikelaitos agreed each year on the expenditure adjustment procedure, by which the differences in margin generated in contract pricing between negotiated contracts and contracts put out to tender were subsequently levelled out to a certain extent.
Under övergångsperioden enades Vägförvaltningen och Vägaffärsverket varje år om ett justeringsförfarande för utgifterna, genom vilket de skillnader i marginal som genererades i prissättningen mellan å ena sidan förhandlingsentreprenaderna och å andra sidan kontrakt som ingås efter anbudsinfordran i viss utsträckning skulle jämnas ut.
The extent to which it was done is analysed in the subsequent Chapters — Chapters 4, 5 and 6 (even after the adjustments there were still certain differences in margins of negotiated and tendered contracts).
I hur stor utsträckning detta skedde analyseras i kapitlen 4, 5 och 6 (även efter justeringarna kvarstod vissa skillnader i marginal mellan förhandlingsentreprenaderna och kontrakt som ingåtts efter anbudsinfordran).
These arrangements helped to bring the project margins of negotiated contracts and contracts put out to tender closer together during the transition period.
Systemet bidrog till att projektmarginalerna för förhandlingsentreprenaderna respektive de kontrakt som ingås efter anbudsinfordran närmade sig varandra under övergångsperioden.
Negotiated contracts for ferry services
Förhandlingsentreprenader för färjetrafiken
In Finland, ferry services are provided as part of the public road service at 43 ferry berths.
I Finland tillhandahålls färjetjänster som en del av den allmänna väghållningen vid 43 färjelägen.
The ferry berths are concentrated in the Turku archipelago and inland water areas in Eastern Finland.
Färjelägena är koncentrerade till Åbos skärgård och till inlandshamnar i östra Finland.
In conjunction with the road administration reform, it was decided that ferry traffic provided as part of public road service would be gradually opened to competition starting in 2005, and that as of 2010 all new contracts for ferry services would be attributed through calls for tenders.
I samband med vägförvaltningsreformen beslutades det att färjetrafiken som en del av den allmänna väghållningen skulle omfattas av en gradvis konkurrensutsättning, med början 2005. Från 2010 skulle alla nya kontrakt för färjetjänster tilldelas genom anbudsförfaranden.
The 2005 call for expression of interest concerning 3 of a total of 10 contracts for ferry traffic did not bring about satisfactory results in that it would result in higher expenses for the Road Administration on the one hand and reinforcement of Tieliikelaitos’ market position on the other hand.
Den inbjudan att lämna intresseanmälan som utlystes 2005 rörde tre av totalt tio kontrakt för färjetrafik och den gav inte tillfredsställande resultat eftersom den dels skulle leda till högre kostnader för Vägförvaltningen, dels skulle förstärka Vägaffärsverkets marknadsposition.
Therefore, for the time being, the Road Administration continues with the negotiated contracts with Tieliikelaitos while looking for another procurement model to be used for future rounds of competitive bidding.
För närvarande fortsätter därför Vägförvaltningen att ingå förhandlingsentreprenader med Vägaffärsverket, samtidigt som man ser sig om efter en annan upphandlingsmetod inom ramen för framtida anbudsförfaranden i öppen konkurrens.
Special provisions for the reduction of overstaffing
Särskilda arrangemang för att minska övertalig personal
When Tieliikelaitos was created, all road maintenance staff of the Road Service were transferred into Tieliikelaitos.
När Vägaffärsverket skapades överfördes all vägunderhållspersonal från Vägverket till Vägaffärsverket.
This led to significant overstaffing at Tieliikelaitos.
Detta ledde till ett betydande personalöverskott inom Vägaffärsverket.
This fact is not contested by the complainants, who recognise in their June 2006 submission that ‘Tieliikelaitos had a structural disadvantage because it was obliged to employ its entire staff and could not lay off anyone’.
Detta ifrågasätts inte av de klagande, som i sin skrivelse från juni 2006 medger att Vägaffärsverket hade en strukturell nackdel eftersom man hade skyldighet att skapa sysselsättning för hela sin personal och inte kunde säga upp någon.
Three types of measures were taken during the transition period in order to deal with this issue.
Under övergångsperioden vidtogs tre typer av åtgärder för att hantera denna fråga.
Firstly, 116 employees were offered and used a possibility to fill vacant positions in other government agencies (9 thereof were positions in the Road administration).
För det första erbjöds 116 anställda att gå över till lediga platser inom andra statliga verk (nio av dem inom Vägförvaltningen), vilket dessa också gjorde.
Secondly, EUR 20,1 million were allocated to support Tieliikelaitos’ personnel adjustments, namely, to help employees with finding new jobs, to finance supplementary education and retraining measures and to support pensions for early retirement.
För det andra anslogs 20,1 miljoner euro till stöd för personaljusteringar inom Vägaffärsverket, för att hjälpa anställda att hitta nya jobb, finansiera vidareutbildning och omskolningsåtgärder samt finansiera förtidspensioneringar.
Thirdly, individuals for whom there was no work available on the basis of either contracts awarded to Tieliikelaitos in a call for tenders, or on negotiated contracts between Tieliikelaitos and the Road Administration, and who could not yet benefit from early retirement or similar arrangements, were employed in service projects commissioned by the Road Administration.
Den tredje åtgärden innebar att personer som varken kunde finna sysselsättning på grundval av de kontrakt som tilldelades Vägaffärsverket inom ramen för anbudsförfaranden eller på grundval av förhandlingsentreprenader mellan Vägaffärsverket och Vägförvaltningen och som ännu inte kunde komma i fråga för förtidspensionering eller liknande arrangemang, fick arbeta inom serviceprojekt som beställdes av Vägförvaltningen.
These projects related, for example, to the cleaning of roadsides, or to the restoration of buildings and outdoor areas.
Dessa projekt kunde t.ex. handla om renhållning av vägrenar eller restaurering av byggnader och utomhusområden.
In total, the Road administration paid EUR 68 million for financing these service projects.
Sammanlagt betalade Vägförvaltningen 68 miljoner euro för att finansiera serviceprojekten.
On average, the service projects have been used to purchase 600-700 man-years of annual work over 2001-2004.
Under perioden 2001–2004 användes serviceprojekten att betala i genomsnitt 600–700 manår per år.
During the transitional period, the staff of Tieliikelaitos decreased, from 4235 employees in 2001 to 3037 employees in 2004.
Under övergångsperioden minskade Vägaffärsverkets personal från 4235 anställda 2001 till 3037 anställda 2004.
Inapplicability of bankruptcy legislation
Konkurslagstiftningen är inte tillämplig
State Enterprises are not independent legal persons and the State is therefore ultimately responsible for a State Enterprise’s commitments, as provided for in Article 6 of the State Enterprise Act.
Statliga affärsverk är inte oberoende juridiska personer och staten är därför ytterst ansvarig för affärsverkets åtaganden, vilket föreskrivs i 2 kap. 6 § i lagen om statliga affärsverk.
In view of the State’s responsibility, pursuant to Article 3 of Chapter 1 of the Bankruptcy Act, State Enterprises cannot be declared bankrupt.
Med tanke på statens ansvar kan statliga affärsverk, i enlighet med 1 kap. 3 § konkurslagen, inte försättas i konkurs.
To counter-balance the advantages related to the inapplicability of bankruptcy legislation, the Finnish legislation foresees that a fee shall be payable to the State with respect to the loans raised and guarantees granted by a State Enterprise after 1 January 2003.
För att skapa en motvikt till de fördelar som uppstår eftersom konkurslagstiftningen inte är tillämplig, föreskrivs i finsk lagstiftning att en avgift ska betalas till staten för lån som upptagits och borgen som ställts av ett affärsverk efter den 1 januari 2003.
According to section 15 of the Act governing State lending and the provision of State guarantees in determining the size of such a guarantee fee, it is necessary to take into account the size of possible obligatory payments by the State caused by the guarantee, the nature and extent of the operations of the risk subject and its economy, the risk subject’s creditworthiness, the creditworthiness of the national economy of the risk subject, and other matters and competitive conditions which affect the risk covered.
I 3 kap. 15 § lagen om statens långivning samt statsborgen och statsgaranti föreskrivs att då borgensavgiften fastställs beaktas beloppet av den betalningsskyldighet som borgen eventuellt medför för staten, arten och omfattningen av den verksamhet och ekonomi som är föremål för risken, riskperiodens längd, kreditvärdigheten hos föremålet för risken, kreditvärdigheten hos landet där föremålet för risken finns och andra omständigheter som inverkar på den risk som ska täckas samt konkurrensfaktorerna.
With respect to long-term credits, the Government decree on fees collected from state guarantees stipulates the lump sum to be collected at the level of 0,25 % of the credit (a handling fee).
När det gäller långfristiga krediter föreskrivs, i statsrådets förordning om avgifter som uppbärs för statsborgen, att en engångsavgift på 0,25 procent av krediten (administrativ avgift) ska uppbäras.
If the risk of loss related to the guarantee is exceptionally high, the lump sum collected is increased by 1,50 percentage points.
Om risken för förlust förknippad med borgen är exceptionellt stor, uppbärs engångsavgiften höjd med högst 1,50 procentenheter.
Besides, the annual fee is levied at the level of 0,35 % of the credit.
Den årsavgift som uppbärs i fråga om borgen för långfristig kredit är 0,35 procent beräknad på krediten.
Upon occurrence of significant changes in market conditions, the level of the annual fee is to be adjusted within 12 months at the latest.
Vid väsentligt förändrade marknadsvillkor ska årsavgiften ändras senast inom 12 månader.
With respect to short-term credits, the annual fee is set at half the annual fee for a long-term credit by the above-mentioned Act governing State lending and the provision of State guarantees.
Årsavgiften i fråga om kortfristig kredit är hälften av årsavgiften för långfristig kredit i enlighet med ovannämnda förordning om avgifter som uppbärs för statsborgen.
Particularities of treatment for corporate income tax purposes
Särskild behandling avseende samfundsskatt
The treatment of State Enterprises with regard to corporate income tax is laid down in the Income Tax Act.
Behandlingen av statliga affärsverk med avseende på samfundsskatt fastställs i inkomstskattelagen.
In line with the principles laid down in section 21(3) of the Act, State Enterprises which mainly operate to satisfy the needs of other State institutions are not liable to pay the tax.
Enligt principerna i 21 § 3 mom. i nämnda lag är statliga affärsverk som huvudsakligen verkar för att tillgodose andra statliga inrättningars behov inte skyldiga att erlägga samfundsskatt.
During the transitional period, most of Tieliikelaitos’ turnover was generated from contracts to another State institution (the Road Administration), and due to this, no taxes have been levied on the income received from this activity.
Under övergångsperioden genererades Vägaffärsverkets omsättning huvudsakligen av kontrakt med ett annat statligt verk (Vägförvaltningen). På grund av detta togs ingen skatt ut på inkomsterna från denna verksamhet.
Furthermore, until July 2004, whenever Tieliikelaitos purchased land sites, the sellers were largely relieved of tax on the respective capital gains according to Section 49 of the Income Tax Act.
Fram till juli 2004 befriades personer som sålde mark till Vägaffärsverket i stor utsträckning från skatt på överlåtelsevinsten, i enlighet med 49 § i inkomstskattelagen.
In July 2004, this measure was removed from the Income Tax Act.
I juli 2004 ströks denna åtgärd från inkomstskattelagen.
THE COMMISSION’S DOUBTS
KOMMISSIONENS BETÄNKLIGHETER
In its decision to initiate the procedure, the Commission raised doubts:
I sitt beslut om att inleda förfarandet hade kommissionen betänkligheter i fråga om följande:
as to the question of whether the special provisions for staff transfer between Tieliikelaitos and government agencies and the special projects for redundant, but not laid-off workers conferred an advantage to Tieliikelaitos,
Huruvida de särskilda arrangemangen för överföring av personal mellan Vägförvaltningen och andra statliga verk och de särskilda projekten för övertalig men inte friställd personal utgjorde en fördel för Vägaffärsverket.
as to the question whether the transfer of land and gravel sites from the Finnish State to Tieliikelaitos took place at market value,
Huruvida överföringen av marksubstans- och stenmaterialtillgångar från den finska staten till Vägaffärsverket ägde rum till marknadsvärde.
as to the exact monetary value of the advantages the Finnish government has granted Tieliikelaitos,
Det exakta penningvärdet av de förmåner som den finska regeringen har beviljat Vägaffärsverket.
as to the compatibility of the interest-reduced loan, the negotiated contracts and (potentially) the special projects for redundant, but not laid-off workers and the transfer of land and gravel sites with the Common market based on Article 86(2) of EC Treaty, and here especially as to the presence of a public service obligation and as to the absence of over-compensation,
Huruvida lånet med minskad ränta, förhandlingsentreprenaderna och (potentiellt) de särskilda projekten för övertalig men inte friställd personal och överföringen av marksubstans- och stenmaterialtillgångar är förenliga med den gemensamma marknaden på grundval av artikel 86.2 i EG-fördraget, och särskilt huruvida det föreligger en skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster och huruvida överkompensation förekommit.
as to the compatibility of the interest-reduced loan, the negotiated contracts and (potentially) the special projects for redundant, but not laid-off workers and the transfer of land and gravel sites with the Common market based on Article 87(3)(c) of EC Treaty, and here especially as to the proportionality of the measures and as to the question whether the positive effects of the aid outweigh the negative effects on competition,
Huruvida lånet med minskad ränta, förhandlingsentreprenaderna och (potentiellt) de särskilda projekten för övertalig men inte friställd personal och överföringen av marksubstans- och stenmaterialtillgångar är förenliga med den gemensamma marknaden på grundval av artikel 87.3 c i EG-fördraget, och särskilt huruvida åtgärderna är proportionerliga och huruvida de positiva effekterna på konkurrensen överväger de negativa.
as to the compatibility of the special tax provisions and the absence of the application of the bankruptcy law with the Common market based on Article 87(3)(c) of EC Treaty.
Huruvida de särskilda skattevillkoren och undantaget från konkurslagstiftningen är förenliga med den gemensamma marknaden på grundval av artikel 87.3 c i EG-fördraget.
COMMENTS FROM INTERESTED PARTIES — COMMENTS JOINTLY SUBMITTED BY THE CONFEDERATION OF FINNISH CONSTRUCTION INDUSTRIES RT AND THE CENTRAL ASSOCIATION OF EARTH MOVING CONTRACTORS IN FINLAND
SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER – SYNPUNKTERNA HAR LÄMNATS IN GEMENSAMT AV FINLANDS BYGGINDUSTRIER (RAKENNUSTEOLLISUUS – RT) OCH FINLANDS SCHAKTENTREPRENÖRERS CENTRALFÖRBUND R.F.
The complainants consider that the interest rate set for the State loan granted to Tieliikelaitos is clearly below the market rate, and that the corresponding monetary advantage received by Tieliikelaitos was of approximately EUR 3,2 million during 2001-2004.
De klagande anser att räntan för det statliga lån som beviljats Vägaffärsverket ligger klart under marknadsräntan, och att den ekonomiska förmån som Vägaffärsverket därmed mottog uppgick till ca 3,2 miljoner euro under 2001–2004.
The complainants consider that the higher interest payments fixed for the period 2005-2015 does not really mitigate this advantage.
De klagande anser att de högre räntebetalningar som fastställts för perioden 2005–2015 inte innebär någon egentlig utjämning av denna förmån.
As interest rates have been increasing since 2005 the 5 % interest rate determined for the period 2005-2015 may soon cease to be a higher interest rate than those currently prevailing on the market.
Eftersom räntorna har ökat sedan 2005 kommer den räntenivå på 5 % som fastställts för perioden 2005–2015 snart att upphöra att vara högre än den nuvarande marknadsräntan.
Land and gravel sites put at the disposal of Tieliikelaitos
Värdering av marksubstans- och stenmaterialtillgångar som överförts till Vägaffärsverket
The complainants note that the value at which the land resources were entered into Tieliikelaitos’ opening balance sheet by the Finnish State is FIM 15 million lower than the estimate by an independent expert (Catella).
De klagande noterar också att det värde till vilket marktillgångar fördes upp av staten i Vägaffärsverkets första balansräkning var 15 miljoner finska mark lägre än det värde som beräknats av en oberoende expert (Catella Real).
On the basis of the estimate by private earth-work sector the difference would be even bigger.
Enligt den privata schaktsektorns beräkningar borde skillnaden vara ännu större.
Besides, in complainants view, it would be more appropriate if Tieliikelaitos was buying land resources needed for carrying out its contracts from external suppliers at market price.
Enligt de klagande vore det dessutom lämpligare att Vägaffärsverket köpte upp de markresurser som det behöver för att genomföra sina kontrakt av externa leverantörer till marknadspris.
The complainants also consider that non-marketability deductions with respect to the value of land and gravel sites that were done in Tieliikelaitos’ financial statements during years 2002-2004 and accepted by Tieliikelaitos’ auditors cannot be considered as a proof of absence of aid in the transfer of land and gravel sites.
De klagande anser också att de icke fungibla avdrag för värdet på marksubstans- och stenmaterialtillgångar som gjordes i Vägaffärsverkets balansräkningar under åren 2002–2004 och som godtogs av Vägaffärsverkets revisorer, inte kan betraktas som bevis för att det inte förekommit något stöd vid överföringen av marksubstans- och stenmaterialtillgångar.
The complainants believe that the auditors of Tieliikelaitos did not possess sufficient expertise regarding land resources to carry out this kind of appraisal.
De klagande anser att Vägaffärsverkets revisorer inte hade tillräckliga kunskaper och markresurser för att göra denna typ av uppskattningar.
According to the complainants, the auditors based their view on the estimate made by Tieliikelaitos’ management.
Enligt de klagande baserade revisorerna sina slutsatser på Vägaffärsverkets uppskattningar.