natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In particular, the Commission considered that Article 2(26) of Law 350/2003 provided a financial advantage represented by the difference between the tax effectively paid in 2004 to realign the value of the assets and the tax which would have been normally borne if the same realignment would have been made in the absence of the same Article 2(26) of Law 350/2003.
Kommissionen ansåg att artikel 2.26 i lag nr 350/2003 gav en ekonomisk förmån genom skillnaden mellan den skatt som faktiskt betalades under 2004 för att omjustera värdet på tillgångarna och den skatt som normalt skulle ha betalats om samma omjustering skulle ha gjorts i frånvaro av bestämmelserna i samma artikel 2.26 i lag nr 350/2003.
The effective tax rate applicable in 2004 on such gains would have been 37,25 % (including 33 % company tax and 4,25 % local business tax), while the substitute tax effectively paid was 9 %.
Den ordinarie bolagsskattesats som var tillämplig under 2004 på dessa vinster skulle ha uppgått till 37,25 % (en allmän bolagsskatt på 33 % och en lokal skatt på näringsverksamhet på 4,25 %), medan den alternativskatt som faktiskt betalades uppgick till 9 %.
The Commission further considered that, under Law 350/2003, the substitute tax was payable in three instalments (50 % in 2004, 25 % in 2005 and 25 % in 2006) without interests, while the tax which would have ordinarily be applied in the absence of Article 2(26) of Law 350/2003 would have been payable in 2004.
Enligt lag nr 350/2003 betalades alternativskatten i tre omgångar (50 % 2004, 25 % 2005 och 25 % 2006) utan räntebetalningar, medan den skatt som normalt skulle ha tillämpats i avsaknad av bestämmelserna i artikel 2.26 i lag nr 350/2003 skulle ha betalats under 2004.
The Commission has computed that the grant equivalent value of the tax effectively paid by the nine beneficiaries of the scheme in review was EUR 185505996, while the tax ordinarily due would have been EUR 771991022 (37,25 % of the realised gain totalling over EUR 2059 millions).
Kommissionen har beräknat att värdet, omvandlat i bidragsekvivalenter, på den skatt som faktiskt betalades av de nio mottagarna av den ordning som bedöms uppgick till 185505996 EUR, medan den ordinarie skatten skulle ha uppgått till 771991022 EUR (37,25 % av den realiserade vinsten på över 2059 miljoner EUR).
The difference between the tax ordinarily payable and the tax paid thus amounted to EUR 586485026.
Skillnaden mellan den ordinarie skatt som skulle ha betalats och den skatt som faktiskt betalades uppgick till 586485026 EUR.
The Commission also considered that while the beneficial tax realignments obtained under the abovementioned Laws 342/2000 and 448/2001 constituted general measures to ensure equitable taxation of the gains realised, the realignment provided for by Article 2(26) of Law 350/2003 was only limited to the banks concerned with the reorganisations governed by Law 218/1990, and therefore could not be considered a general measure, nor did it ensure neutrality of treatment between the capital gains concerned and those realised from comparable company reorganisations.
Kommissionen ansåg också att medan den förmånliga omjusteringen av skatt som uppnåddes genom de ovan nämnda lagarna nr 342/2000 och nr 448/2001 utgjorde allmänna skatteåtgärder för att säkerställa likvärdig beskattning av realiserade vinster, tillämpades den omjustering som anges i artikel 2.26 i lag nr 350/2003 enbart på de banker som omfattades av de omorganisationer som styrdes av lag nr 218/1990 och som därför inte kunde betraktas som en allmän åtgärd och inte heller garanterades lika behandling mellan de kapitalvinster som bedöms och de som realiserats genom jämförbara omorganisationer av bolag.
The Commission also held that the fact that certain Italian banks had cleared their suspended tax liabilities relative to unrecognised capital gains in their balance-sheets at a nominal tax cost was susceptible to increase their attractiveness as potential company targets and could have distorted the market of banking acquisitions.
Kommissionen framhöll också att det faktum att vissa italienska banker som hade betalat sina uppskjutna skatteskulder för kapitalvinster som inte hade beaktats ur skattehänseende i deras balansräkningar till en nominell skattekostnad, ökade sin attraktivitet vad gällde förvärv, vilket kunde ha gett upphov till snedvridningar på marknaden för förvärv inom banksektorn.
The Commission concluded that the scheme in review could represent incompatible State aid and accordingly opened the procedure laid down in Article 88(2) of the EC Treaty.
Kommissionen drog slutsatsen att ordningen i fråga kunde utgöra ett statligt stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden och den inledde följaktligen det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget.
The Commission warned that should it conclude at the closing of the abovementioned procedure that the scheme in review is incompatible State aid, recovery would have to take place in accordance with Article 14 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [11].
Kommissionen varnade för att om den i ovan nämnda förfarande drog slutsatsen att den ordning som bedöms utgör statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden, skulle medlen komma att återkrävas i enlighet med artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget [11].
The Commission considered, however, that in the light of its past practice regarding certain fiscal aid schemes [12], recovery should only concern the taxes paid in defect of what a beneficiary of the scheme would have paid had the beneficiary applied other tax schemes available at that time, provided this did not lead to reconstruct merely hypothetical choices which could have been made by the beneficiary concerned [13].
Mot bakgrund av tidigare praxis vad gäller vissa system för skattestöd [12], avser återkravet dock bara de skatter som inte hade betalats i förhållande till det belopp som en stödmottagare skulle ha betalat om mottagaren hade tillämpat andra skatteordningar som fanns tillgängliga vid den tidpunkten och under förutsättning att detta inte medförde en rekonstruktion av de hypotetiska val som stödmottagaren i fråga kunde ha gjort [13].
The Commission invited the Italian authorities and interested parties to comment on the question whether recovery should take place with sole respect to the difference between the tax which would have been paid under the revaluation scheme foresee by Article 2(25) of Law 350/2003 and the substitute tax effectively paid by the beneficiary banks pursuant to the realignment scheme of Article 2(26) of the said Law 350/2003.
Kommissionen uppmanade de italienska myndigheterna och de berörda parterna att lämna sina synpunkter på frågan om återkrav av olagligt stöd bara skulle genomföras med hänsyn tagen till skillnaden mellan den skatt som skulle ha betalats enligt det system för omvärdering som anges i artikel 2.25 i lag nr 350/2003 och den alternativskatt som faktiskt betalats av de stödmottagande bankerna enligt systemet för omjustering som anges i artikel 2.26 i lag nr 350/2003.
By their submissions, the Italian authorities have essentially (a) rejected the State aid qualification of the scheme in review, and (b) observed in suborder that the possible advantage effectively granted was much less than the one provisionally calculated by the Commission and was de minimis.
I sina kommentarer har de italienska myndigheterna i huvudsak a) avvisat klassificeringen av den bedömda ordningen som statligt stöd och b) i andra hand, noterat att den eventuella fördel som beviljats var mycket mindre än den som kommissionen preliminärt beräknat och därmed borde anses vara stöd av mindre betydelse.
In particular, Italy argues that Article 2(25) of Law 350/2003 would have implicitly allowed all companies having taken part to company reorganisations to benefit from the possibility to realign the value of their assets.
Italien hävdar främst att artikel 2.25 i lag nr 350/2003 omfattade alla bolag som hade genomgått omorganisationer att utnyttja möjligheten att omjustera värdet på sina tillgångar.
For Italy, this general realignment could be effectuated by payment of a substitute tax of 19 % in case of revaluation of depreciable assets and 15 % in case of non-depreciable assets in three instalments (50 % in 2004, 25 % in 2005 and 25 % in 2006) pursuant to Article 12 of Law 342/2000.
Enligt Italien kunde denna allmänna omjustering genomföras, enligt artikel 12 i lag nr 342/2000, genom betalning av en alternativskatt på 19 % vid omvärdering av avskrivningsbara tillgångar och på 15 % vid icke avskrivningsbara tillgångar som betalas i tre omgångar (50 % 2004, 25 % 2005 och 25 % 2006).
Thus, for Italy the regime provided by Article 2(26) would have to be appraised against this implicit realignment scheme set forth by Article 14 of Law 342/2000 rather than the general company tax revaluation system offered by Article 2(25) of Law 359/2003 as alleged by the Commission.
Enligt Italien bör det system som anges i artikel 2.26 i lag nr 350/2003 värderas mot systemet med omjustering som infördes genom artikel 14 i lag nr 342/2000 snarare än det allmänna systemet med skattemässig omvärdering enligt artikel 2.25 i lag nr 350/2003 som kommissionen hävdar.
Both the implicit realignment and the explicit revaluation schemes would have provided for the same substitute taxes of 19 % and 15 % as described.
Både den implicita omjusteringen och den explicita omvärderingen skulle enligt Italien ha lett till att man tillämpade samma alternativskatter på 19 % och 15 % som redan har beskrivits.
Unlike what the Commission alleged in its opening of the formal investigation procedure however, the possible advantage resulting from by Article 2(26) of Law 350/2003 would, according to Italy, only amount to the difference between the substitute tax of 9 % paid by the beneficiary banks on their unrecognised gains and the tax of 15 % payable on the same possible gains of all the other companies eligible to realign their asset values.
Tvärtemot vad kommissionen hävdade när den inledde det formella granskningsförfarandet skulle den eventuella fördel till följd av artikel 2.26 i lag nr 350/2003 enligt Italien bara uppgå till skillnaden mellan alternativskatten på 9 % som de stödmottagande bankerna betalade för sina vinster som inte beaktats ur skattehänseende och den skatt på 15 % för samma vinster som eventuellt realiseras för alla andra bolag som är berättigade att omjustera värdet på sina tillgångar.
Italy further considers that the realignments provided for the gains resulting from the banking reorganisations made under Law 218/1990 are not comparable to all other measures for recognition of gains: first because the banking reorganisations in question were ontologically unique and not comparable to other reorganisations; second, because the tax measure devised to defer the recognition of the realised gains was specific to such reorganisations in that it provided a partial tax neutrality regime for both the transferor and the transferee entities.
Italien anser vidare att omjusteringarna av vinsterna till följd av omorganisationerna av banksektorn enligt lag nr 218/1990 inte är jämförbar med någon av de andra åtgärderna för beaktande av vinster av två orsaker: för det första på grund av att omorganisationerna av bankerna i fråga var specifika och inte jämförbara med andra omorganisationer, och för det andra, på grund av att den skatteåtgärd som var avsedd att uppskjuta beaktandet av den realiserade vinsten var särskilt utformad för sådana omorganisationer genom att den gav ett system med delvis skatteneutralitet för både det överlåtande och det förvärvande bolaget.
As to the uniqueness of the banking reorganisations, Italy maintains that the measure only concerned certain banking reorganisations carried out between 22 August 1990 and 31 December 1995, mainly aimed at privatising the public banking sector in Italy.
Vad gäller omorganisationernas unikhet vidhåller Italien att åtgärden bara avsåg vissa omorganisationer av banker, vilka genomfördes mellan den 22 augusti 1990 och den 31 december 1995, och som huvudsakligen syftade till att privatisera den offentliga banksektorn i Italien.
The joint stock company form was considered the most optimal business form for Italian public banks to ensure the formation of private banking groups in Italy and promoting a level playing field with other banks in the common market.
Aktiebolagsformen ansågs vara den optimala bolagsformen för italienska offentliga banker för att säkerställa bildandet av privata bankkoncerner i Italien och främja lika villkor med andra banker på den gemensamma marknaden.
Under Law 218/1990, the stocks of the former-public banks following their reorganisations were either attributed directly to State holding companies where the public ownership was predominant or to newly created banking or pre-existing private (banking) foundations where public ownership was spread among different local governments.
I enlighet med lag nr 218/1990 tilldelades aktierna i de tidigare offentliga bankerna efter omorganisationen endera direkt till offentliga holdingbolag med ett i huvudsak offentligt ägande eller till nybildade eller befintliga privata bankstiftelser där det offentliga ägandet var spritt bland olika lokala organ.
Both the State and the foundation holdings were entrusted to temporarily manage and progressively sell the stocks of the newly created companies on the market to allow the consolidation of the banking sector and formation of banking groups in Italy.
Både staten och stiftelserna anförtroddes att tillfälligt förvalta och att allt eftersom sälja aktierna i de nybildade bolagen på marknaden för att göra det möjligt att konsolidera banksektorn och bilda bankkoncerner i Italien.
As to the special nature of the tax neutral regime for such banking reorganisations, this was justified by the fact that at that time there was no general scheme to ensure neutrality of company reorganisations and contributions of business branches.
Systemet med skatteneutralitets särart för dessa omorganisationer av banker motiverade det faktum att det vid denna tidpunkt inte fanns något allmänt system för att säkerställa neutralitet vid omorganisationer av bolag och överföringar av verksamhetsgrenar.
The legislator intended to facilitate the privatisation of certain publicly-held banks by way of their restructuring and change of their business form into stock companies privately held, while avoiding to provide unnecessary advantages to such banks.
Lagstiftaren hade för avsikt att underlätta privatiseringen av vissa offentliga banker genom att omstrukturera dem och ändra deras bolagsform till privata aktiebolag, medan de undvek att ge dessa banker onödiga fördelar.
To prevent competition distortions vis-à-vis other private banks, the Italian legislator provided for (a) partial tax neutrality for both the transferor and the transferee entities (15 % of the realised gain was fiscally recognised and taxed at the ordinary rate of 52,2 % at the time), (b) the provision of special tax-suspended reserves for unrecognised gains, and (c) the opening of the same partial tax-neutrality regime to the reorganisations of non-public banks to ensure an equal tax treatment of company reorganisations to which both the public and private banks were permitted to participate.
För att förhindra snedvridningar av konkurrensen gentemot andra privata banker föreskrev lagstiftaren a) en delvis skatteneutralitet för både det överlåtande och det övertagande bolaget (15 % av den realiserade vinsten beaktades ur skattehänseende och beskattades till den ordinarie bolagsskatten som vid denna tidpunkt var 52,2 %), b) vinster som inte beaktats ur skattehänseende fördes upp i en särskild reserv i väntan på beskattning, och c) en utvidgning av samma delvisa skatteneutrala system till att omfatta omorganisationer av icke-offentliga banker för att garantera lika skattebehandling vid omorganisationer av banker där både offentliga och privata banker tilläts delta.
Italy further considers that if such conclusions are correct, the tax realignment regime of Article 2(26) of Law 350/2003 should also be considered as not being State aid as this was the necessary completion of the partial tax-neutrality regime provided by Article 7(2) of Law 218/1990 and in view of the special nature of such banking reorganisations.
Italien anser vidare att om dessa slutsatser är korrekta bör inte heller det system med omjustering av skatt som anges i artikel 2.26 i lag nr 350/2003 anses utgöra statligt stöd, då detta var nödvändigt för att fullborda det delvisa systemet med skatteneutralitet som anges i artikel 7.2 i lag nr 218/1990 och mot bakgrund av särarten hos omorganisationerna inom banksektorn.
Italy stresses that the sole gains that could be realigned were the remainder of the historical gains resulting from the original reorganisations carried out between 22 August 1990 and 31 December 1995, following the taxable recognition of 15 % of the gains.
Italien understryker att de enda vinster som kunde omjusteras var saldot av de historiska vinsterna till följd av de ursprungliga omorganisationer som genomfördes mellan den 22 augusti 1990 och den 31 december 1995 efter det att vinsten beskattats med 15 %.
For such gains, which are not new but have been realised in such prior years, the application of a reduced substitute tax would be fully justified by the specific nature of the revenues in question, and more particularly by the special nature of the banking reorganisations under Law 218/2000 for which a tax of 52,2 % on 15 % of the realised gains was paid.
För dessa vinster som inte är nya utan har realiserats under tidigare år skulle tillämpningen av en minskad alternativskatt fullt ut motiveras av den specifika arten på inkomsterna i fråga och särskilt av den specifika arten på omorganisationerna av bankerna enligt lag nr 218/2000, för vilken en skatt på 52,2 % för 15 % av den realiserade vinsten betalades.
If one averages the 52,2 % tax rate applied with the 9 % and 12 % substitute taxes foreseen by Article 2(26) of Law 350/2003 on the remaining 85 % of the gain the comprehensive rate applied would have ranged between 15,48 % and 17,85 %. For Italy, such rates would be effectively comparable to the rates of 15 % and 19 % applicable under the implicit realignment scheme provided by Law 350/2003, respectively for depreciable and non-depreciable assets of all companies.
Om man tar ett genomsnitt på skattesatsen 52,2 % med alternativskatterna på 9 % och 12 % som anges i artikel 2.26 i lag nr 350/2003 på resterande 85 % av vinsten skulle den övergripande bolagsskatten ha legat på mellan 15,48 % och 17,85 %: Dessa skattesatser är enligt Italien jämförbara med skattesatserna på 15 % och 19 % som är tillämpliga enligt det implicita systemet med omjustering som anges i lag 350/2003 för avskrivningsbara respektive icke-avskrivningsbara tillgångar i alla bolag.
Furthermore, Italy considers that the realignment scheme of Article 2(26) of Law 350/2003 was less flexible as it provided to opt for the realignment of all the remaining gains resulting from the historic reorganisation, while the implicit realignment scheme of Article 2(25) provided for the possibility to realign the single assets registering an inherent gain.
Vidare anser Italien att systemet med omjustering i artikel 2.26 i lag nr 350/2003 är mindre flexibelt då det föreskriver en omjustering av alla resterande vinster till följd av den ursprungliga omorganisationen, medan systemet med den implicita omjusteringen i artikel 2.25 föreskriver möjligheten att justera värdet enbart på de tillgångar som bokförts till ett högre värde.
For Italy, this flexibility would be highly valuable for the beneficiary companies as these could have opted to realign the sole assets being depreciable and not those whose sale gave rise to non-exempt gains.
Enligt Italien var denna flexibilitet mycket värdefull för de stödmottagande bolagen, eftersom dessa kunde välja att bara omjustera avskrivningsbara tillgångar och inte de vars försäljning gav upphov till icke undantagna vinster.
For example, the sale of qualified shareholdings under the participation exemption scheme is 95 % exempt as of 1 January 2004 and therefore it would not be convenient for a company to pay the tax to recognise gains relative to assets which would in any event be almost fully tax exempt.
Exempelvis undantas försäljningen av kvalificerat aktieägande enligt undantaget från skatteplikt för aktier till 95 % per den 1 januari 2004 och det skulle därför inte vara lämpligt för ett bolag att betala skatt för vinster på tillgångar som ändå nästan helt skulle komma att undantas.
This is not an anodyne difference, for Italy, as many of the assets historically contributed to the newly formed banking companies in the '90s consisted of company participations being exempt following the above-described 2003 tax reform.
Enligt de italienska myndigheterna är inte skillnaden betydande, då en stor del av de tillgångar som historiskt överfördes till nybildandet av banker under 1990-talet bestod av kvalificerat aktieinnehav som var så gott som skattebefriat till följd av 2003 års skattereform som beskrivs ovan.
Finally, Italy considers that even if the Commission should conclude that the tax rate paid under Article 2(26) of Law 350/2003 was more favourable than the one which would have been paid under the ‘general’ realignment scheme under Article 2(25) of the same Law, the concrete difference would be minimal and should be considered as de minimis aid.
Slutligen anser Italien att även om kommissionen drar slutsatsen att den skattesats som betalats enligt artikel 2.26 i lag nr 350/2003 var mer fördelaktig än den som skulle ha betalats enligt det ”allmänna” systemet med omjustering enligt artikel 2.25 i samma lag, skulle den konkreta skillnaden bli minimal och skulle kunna betraktas som stöd av mindre betydelse.
358/1997 and the Merger Directive.
De vidhåller att det var en teknisk skatteåtgärd avsedd att avhjälpa en specifik situation, nämligen att lösa problemet med avvikelser vad gäller vissa skattemässiga värden som inte beaktats ur skattehänseende relaterade till tillgångar som utbyttes vid vissa omorganisationer i banksektorn, och att det inte alls skulle ge de berörda bankkoncernerna en fördel då dessa skulle betala extra avgifter, som normalt inte tas ut av andra bolag som deltagit i jämförbara omorganisationer inom ramen för det allmänna systemet med skatteneutralitet som föreskrivs i D.Lgs. nr 358/1997 och i fusionsdirektivet.
The interested parties in essence claim that the scheme in review is not selective because it is justified by the specificities of the banking sector and more particularly by the specificities of the banking restructurings in Italy.
De berörda parterna hävdar att den ordning som bedöms inte är selektiv eftersom den motiveras av de speciella förhållandena inom banksektorn och särskilt av förhållandena vad gäller omstruktureringar av banker i Italien.
The Commission would have already considered the partial tax-neutrality scheme foreseen by Law 218/1990 as compatible with the common market in its prior practice, such as, for example, its Decision 2002/581/EC of 11 December 2001 on the tax measures for banks and banking foundations implemented by Italy [14], which further refers to its Notice opening the formal investigation procedure on the aid granted by Italy to Banco di Napoli [15].
Enligt de berörda parterna har kommissionen redan bedömt det delvisa systemet med skatteneutralitet som anges i lag nr 218/1990 som förenligt med den gemensamma marknaden i tidigare beslut som t.ex. i beslut 2002/581/EG av den 11 december 2001 om den stödordning som Italien har genomfört till förmån för banker [14], som i sin tur hänvisar till tillkännagivandet om att inleda det formella granskningsförfarandet av det stöd som Italien beviljat Banco di Napoli [15].