natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The complainants consider that the aid related to negotiated contracts given to Tieliikelaitos by the Road Administration has been EUR 21,5 million which they calculated on the basis of difference in margins of negotiated and tendered contracts undertaken by Tieliikelaitos.
De klagande anser att stödet i samband med förhandlingsentreprenader som Vägförvaltningen tilldelat Vägaffärsverket har uppgått till 21,5 miljoner euro. Detta har beräknats på grundval av skillnaden i marginal mellan de förhandlingsentreprenader och de upphandlingskontrakt som ingåtts av Vägaffärsverket.
Furthermore, complainants suspect that the margins of negotiated contracts could have been artificially lowered by taking into account also the costs of personnel not involved in implementation of the negotiated contracts.
De klagande misstänker vidare att förhandlingsentreprenadernas marginaler kan ha minskats på ett konstgjort sätt genom att man har tagit hänsyn till kostnaderna för personal som inte var involverad i genomförandet av förhandlingsentreprenaderna.
Besides, they believe that the so called expenditure adjustment procedure related to negotiated contracts gave Tieliikelaitos access to extra funds each year during 2001-2004 that it could use for about one year without having to pay interest on it to the Road Administration.
De anser också att det så kallade justeringsförfarandet för utgifterna i anknytning till förhandlingsentreprenaderna gav Vägaffärsverket tillgång till extra medel varje år under 2001–2004, medel som man kunde använda under ca ett år utan att behöva betala ränta för dem till Vägförvaltningen.
Complainants consider that the aid received by Tieliikelaitos has, inter alia, allowed it to undertake plan-and-implement contracts which had a lower margin.
De klagande anser att det stöd som mottogs av Vägaffärsverket bland annat gav affärsverket möjlighet att ingå planerings- och byggnadsavtal som hade en lägre marginal.
The complainants believe that the fact that Tieliikelaitos’ financial performance compared with its competitors were below industry average only shows that the operations of Tieliikelaitos were inefficient and it used anti-competitive pricing policy in liberalised sectors.
I en jämförelse med konkurrenterna hamnade Vägaffärsverkets ekonomiska resultat under branschgenomsnittet, och de klagande anser att detta bara visar att Vägaffärsverkets arbetsmetoder var ineffektiva och att det förde en konkurrensbegränsande prispolitik inom liberaliserade sektorer.
The complainants consider that negotiated contracts for ferry traffic services confer an advantage to Tieliikelaitos.
De klagande anser att förhandlingsentreprenaderna för färjetrafiken innebär en fördel för Vägaffärsverket.
They believe that Tieliikelaitos is able to provide ferry services at a comparatively low price only because it received ferry equipment from the Road Administration which either does not need to be renewed, or because the associated capital costs do not need to be taken into account in the value of the equipment.
De anser att Vägaffärsverket har möjlighet erbjuda färjetjänster till relativt låga priser endast därför att de fått färjematerial från Vägförvaltningen som inte behöver förnyas eller därför att kapitalkostnaderna inte behöver beaktas vid beräkningen av materialets värde.
Measures for the reduction of Tieliikelaitos’ staff
Åtgärder för nedskärningar i Vägaffärsverkets personal
In the complainants’ view, Tieliikelaitos received about EUR 100 million in State aid during 2001-2004 for solving the issue of overstaffing.
Enligt de klagande skulle Vägaffärsverket ha mottagit omkring 100 miljoner euro i statligt stöd under 2001–2004 för att hantera situationen med övertalig personal.
inter alia, the complainants believe that Tieliikelaitos has benefited from an aid related to the fact that its employees have been in a privileged position in filling vacant positions in the government agencies, including the Road Administration.
De klagande anser bland annat att Vägaffärsverket har fått stöd genom att de anställda har fått förtur vid tillsättandet av lediga tjänster inom andra statliga verk, bland annat Vägförvaltningen.
In total, this enabled Tieliikelaitos to reduce its problem of overstaffing by 116 persons.
Detta innebar att Vägaffärsverket kunde minska sin övertaliga personal med sammanlagt 116 personer.
The complainants believe that the respective employees’ transfer procedure led to a loss of the freedom for involved government agencies to choose the best and most affordable applicant available on the labour market for a position, and caused additional expenses to the State.
De klagande anser att dessa personalöverföringar ledde till att respektive statligt verk begränsades i sin frihet att välja den bäst lämpade och mest kostnadseffektiva sökande som var tillgänglig på arbetsmarknaden, och att det förorsakade extra kostnader för staten.
The State might have been able to hire personnel from outside more affordably and with more favourable employment conditions.
Staten kunde ha haft möjlighet att anställa personal utifrån till mer fördelaktiga löne- och anställningsvillkor.
Individuals from Tieliikelaitos were transferred with their old employment conditions into new positions and treated as veteran staff.
Personal från Vägaffärsverket behöll tidigare arbetsvillkor och sin tjänstegrad när de överfördes till nya tjänster.
Besides, the complainants point out that Tielliikelaitos received EUR 20,1 million as State aid from the Road Administration’s budget for the purposes of helping Tieliikelaitos employees to find new jobs, financing supplementary education and retraining and for supporting pensions for early retirement.
De klagande betonar också att Vägaffärsverket mottog 20,1 miljoner euro i statligt stöd ur Vägförvaltningens budget. Stödet gavs i syfte att hjälpa Vägaffärsverkets anställda att hitta nya jobb och för att finansiera vidareutbildning och omskolning samt förtidspensioneringar.
The complainants also believe that the personnel involved in special service projects constituted Tieliikelaitos’ own labour reserve whereas its expenses were paid by the Finnish State.
De klagande anser också att den personal som arbetade inom särskilda serviceprojekt ingick i Vägaffärsverkets egen personalstyrka, men finansierades av finska staten.
The complainants assert that opportunities for this kind of arrangement do not exist in the private sector; rather, when a project or contract ends, a private employer is still obliged to pay the employee his or her salary or alternatively give a layoff notice and pay his or her salary during the notice period.
De klagande betonar att denna typ av arrangemang inte existerar inom den privata sektorn. När ett projekt eller ett kontrakt löper ut har den privata arbetsgivaren i stället fortfarande skyldighet att betala ut den anställdes lön, alternativt varsla om uppsägning och betala ut lön under uppsägningstiden.
Finally, the complainants doubt that Tieliikelaitos contributed sufficiently from its own resources for financing staff reduction measures.
Slutligen tvivlar de klagande på att Vägaffärsverket i tillräcklig utsträckning bidrog med egna medel för att finansiera personalnedskärningsåtgärderna.
According to them, the financial statements of Tieliikelaitos do not give any evidence in this respect.
Enligt dem finns det inget som tyder på detta i Vägaffärsverkets balansräkningar.
Indirect fiscal aid related to land purchase
Indirekt skattemässigt stöd i samband med markköp
The complainants note that to the extent that Tieliikelaitos purchased land sites during the transitional period, the sellers were largely relieved of tax on capital gains that also constitutes indirect State aid for the benefit of Tieliikelaitos.
De klagande noterar att när Vägaffärsverket köpte upp mark under övergångsperioden befriades säljarna i stor utsträckning från skatt på överlåtelsevinsten. Detta utgör också indirekt statligt stöd till förmån för Vägaffärsverket.
Advantages conferred to Tieliikelaitos on a permanent basis: the inapplicability of bankruptcy law and deviations from normal tax law
Ständiga förmåner för Vägaffärsverket: Konkurslagstiftningen och lagstiftningen om samfundsbeskattning är inte tillämpliga på Vägaffärsverket
Bankruptcy legislation
Konkurslagstiftningen
The complainants consider that the fact that Tieliikelaitos is not included within the scope of bankruptcy legislation constitutes prohibited State aid.
De klagande anser att det förhållandet att Vägaffärsverket inte omfattas av konkurslagstiftningen innebär otillåtet statligt stöd.
They point out that although the current Bankruptcy Act entered into force only on 1 September 2004, the possibility to declare Tieliikelaitos bankrupt did not exist before either.
De påpekar att även om den nu gällande konkurslagen inte trädde i kraft förrän den 1 september 2004, så hade Vägaffärsverket ändå inte kunnat försättas i konkurs före detta datum.
The complainants believe that it is sufficient that the possibility for this sort of aid exists, even if the threat of bankruptcy never arose.
De klagande anser att det räcker att den här typen av stöd existerar, även om hotet om konkurs aldrig uppstod.
They stress that Tieliikelaitos had a possibility to receive financing on more favourable conditions thanks to the respective legal provision.
De betonar att Vägaffärsverket hade möjlighet att få finansiering på mer fördelaktiga villkor tack vare denna lagbestämmelse.
In addition, Tieliikelaitos continually orders services and materials from external suppliers, which constitutes debt by Tieliikelaitos to these external actors.
Dessutom beställer Vägaffärsverket fortlöpande tjänster och material från externa leverantörer, vilket innebär att Vägaffärsverket sätter sig i skuld hos dessa aktörer.
Tieliikelaitos can thereby obtain a competitive advantage as it cannot be declared bankrupt.
Vägaffärsverket får en konkurrensfördel i och med att det inte kan försättas i konkurs.
Furthermore, they draw the Commission’s attention to the fact that the guarantee fee on the loans raised and guarantees granted by a State Enterprise, the purpose of which is to compensate for the fact that an organisation operating as a part of the State may receive external financing on more favourable terms, was introduced only in 2003 (Article 5 of the State Enterprise Act).
De fäster också kommissionens uppmärksamhet på att den avgift för lån som upptagits och borgen som ställts av ett affärsverk, vilken ska kompensera för det faktum att en organisation som bedriver sin verksamhet som en del av staten kan få extern finansiering till mer fördelaktiga villkor, infördes först 2003 (5 § i lagen om statliga affärsverk).
This implies that Tieliikelaitos has not paid such a fee so far (it is not applicable retroactively to pre-2003 loans raised by Tieliikelaitos).
Detta innebär att Vägaffärsverket hittills inte har betalat någon sådan avgift (den tillämpas inte retroaktivt på lån som upptagits av Vägaffärsverket för 2003).
In any case, the complainants note that private undertakings, which can be declared bankrupt under Finnish law, must also give the loan provider guarantees which match the cost of the State guarantee fee.
De klagande noterar att privata företag, som kan försättas i konkurs enligt finsk lagstiftning, också måste ställa en säkerhet hos långivaren och att denna säkerhet ska motsvara den statliga borgensavgiften.
Expenses of this kind are incurred due to, for example, the mortgaging of immovable property and permanent leases, as well as guarantees provided by financial institutions and other parties.
Utgifter av denna typ uppstår till exempel vid inteckning av fast egendom och permanent uthyrning samt för garantier som ställs av finansinstitut och andra parter.
Tax treatment
Skattemässig behandling
In the complainants’ view, the fact that Tieliikelaitos does not pay corporate income tax to the State, because State contracts make up more than half of its turnover, constitutes prohibited aid.
Mer än hälften av Vägaffärsverkets omsättning utgörs av statliga kontrakt, och verket betalar således ingen samfundsskatt till staten. Enligt de klagande utgör detta ett otillåtet statligt stöd.
The complainants consider that Tieliikelaitos obtained an advantage of EUR 14,5 million through this tax exemption for the years 2001 to 2004 alone, as it would have had to pay EUR 14,5 million more taxes, had it been subject to the 29 % tax rate applicable to private undertakings in the years 2001 to 2004 (in 2005 the rate was lowered to 26 %).
De klagande anser att Vägaffärsverket fått en förmån motsvarande 14,5 miljoner euro genom denna skattebefrielse bara under åren 2001–2004. Om verket hade omfattats av den skattesats på 29 % som gällde för privata företag under åren 2001–2004 (2005 sänktes den till 26 %) hade det nämligen fått betala 14,5 miljoner i skatt.
The fact that Tieliikelaitos has disbursed part of its earnings to the State corresponds to the payment of a dividend by a private limited company, the size of which is always decided by the shareholders at the Annual General Meeting.
Den del av de inkomster som Vägaffärsverket betalat in till staten går att jämföra med den utdelning som betalas ut av ett privat aktiebolag, vars storlek alltid fastställs av aktieägarna själva under bolagsstämman.
The dividend is only paid from earnings that are left over after the payment of corporate income tax.
Utdelningen tas från inkomster som blivit över efter inbetalningen av samfundsskatten.
Burdens ensuing from the specific status of Tieliikelaitos
Bördor på grund av Vägaffärsverkets särskilda status
With respect to Tieliikelaitos being legally obliged to submit offers to every call for tenders for the maintenance of the road network, both during the transition period and after its expiry, the complainants do not see any additional financial burden on Tieliikelaitos.
Vägaffärsverket måste enligt lag lämna anbud vid samtliga anbudsinfordringar för underhåll av vägnätet, både under övergångsperioden och efter, men de klagande kan inte se att det skulle föreligga någon extra ekonomisk börda för Vägaffärsverket.
In any case, complainants consider that Tieliikelaitos’ financial statements do not show such additional expenditure.
De klagande anser att Vägaffärsverkets balansräkningar inte visar på några sådana extra utgifter.
As Tieliikelaitos has offices throughout Finland, complainants believe it has an excellent opportunity to provide maintenance services in the whole country.
Eftersom Vägaffärsverket har kontor över hela Finland, anser de klagande att det har utmärkta möjligheter att tillhandahålla vägunderhåll i hela landet.
In addition, the Road Administration has introduced, in order to support participation to tenders, a EUR 5,000 fee that it pays to all bidders whose bids corresponded to tender documentation.
För att stödja deltagandet i anbudsförfaranden har Vägförvaltningen dessutom infört en avgift på 5000 euro som det betalar ut till alla anbudsgivare vars anbud överensstämmer med anbudshandlingarna.
On average, 4-4,7 contractors submitted their bids for each maintenance contract put for tender in 2001-2004.
Under 2001–2004 lämnades i genomsnitt 4–4,7 anbud för varje underhållskontrakt som omfattades av ett anbudsförfarande.
This demonstrates companies’ interest in making bids.
Detta visar företagens intresse av att lämna anbud.
Similarly the complainants contest that Tieliikelaitos’ had additional expenses compared to other companies active in the sector due to its obligation to be prepared for providing its services in emergency situations.
De klagande bestrider på samma sätt att Vägaffärsverket skulle ha extra utgifter jämfört med andra företag inom sektorn på grund av att det måste ha beredskap att tillhandahålla tjänster i en nödsituation.
First, they stress that no such extra expense could be identified in Tieliikelaitos’ financial statements.
För det första betonar de att inga sådana extra utgifter går att spåra i Vägaffärverkets balansräkningar.
Second, the complainants believe that all companies must prepare for emergency conditions, and that it is a part of a private company’s risk management system.
För det andra anser de klagande att alla företag måste ha beredskap för nödsituationer och att detta är en del av de privata företagens riskhanteringssystem.
Furthermore, the complainants believe that in Tieliikelaitos’ financial accounts there is no separation between costs and receipts associated with clearly identified service of general economic interest and those associated with other services, and that no parameter has been defined for allocating costs and revenue between two such categories of services.
De klagande anser vidare att det i Vägaffärsverkets balansräkningar inte finns någon uppdelning mellan kostnader och intäkter i samband med tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och kostnader och intäkter i samband med andra tjänster. Det har inte heller definierats någon parameter för hur kostnader och intäkter ska fördelas mellan dessa två kategorier av tjänster.
Therefore the complainants stress that the measures in favour of Tieliikelaitos cannot be qualified as compensation for public service obligation.
De klagande betonar därför att åtgärderna till förmån för Vägaffärsverket inte kan betraktas som kompensation för en skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster.
As to restrictions imposed on operations of Tieliikelaitos, the complainants emphasize that the follow-up group established by the Ministry of Transport and Communications has noted that Tieliikelaitos has repeatedly violated respective restrictions, for example by building energy networks and municipal engineering.
De klagande betonar också att den uppföljningsgrupp som inrättats av kommunikationsministeriet har noterat att Vägaffärsverket upprepade gånger har brutit mot de begränsningar som det belagts med när det gäller vissa tjänster, och har till exempel byggt energinätverk och deltagit i kommunala byggnadsarbeten.
Hence, they have not caused significant costs and loss of income, nor have such items been presented in Tieliikelaitos’ financial statements.
Begränsningarna har alltså inte förorsakat betydande kostnader eller inkomstförluster, och inga sådana poster har redovisats i Vägaffärsverkets balansräkningar.
Overall conclusions by the complainants
De klagandes allmänna slutsatser
All in all, the complainants believe that the Tieliikelaitos has received at least EUR 164-171 million in prohibited aid:
De klagande anser att Vägaffärsverket totalt sett har tagit emot minst 164–171 miljoner euro i otillåtet stöd:
Resulting aid
Resulterande stöd
Interest rate subsidies from the loan 2001-2004,
Räntebidrag på lån 2001–2004
Equipment,
Utrustning
Extractable land resources,
Utvinningsbara markresurser
Extracted land resources,
Utvunna markresurser
Negotiated contracts 2001-2004,
Förhandlingsentreprenader 2001–2004
Adjustment of personnel 2001-2004,
Personalanpassning 2001–2004
Tax benefits 2001-2004,
Skatteförmåner 2001–2004
According to the complainants, respective sums must be increased by the amount of aid received through negotiated contracts in ferry traffic and interest income on funds returned annually from negotiated contracts through the expenditure adjustment procedure.
Enligt de klagande måste också varje belopp ökas med det stöd som erhållits genom förhandlingsentreprenader inom färjetrafiken och ränteinkomsterna från den årliga återbäringen på förhandlingsentreprenaderna via förfarandet för justering av utgifter.
The complainants believe that Tieliikelaitos has received advantages which have reduced its expenses and which it could not have received under normal market conditions.
De klagande anser att Vägaffärsverket har fått förmåner som minskat dess utgifter och som det inte skulle ha fått under normala marknadsvillkor.
While the complainants do not contest that there were the cost savings achieved through the opening up of the market to competition, they stress that during the transitional period Tieliikelaitos received aid that was almost equal to the savings for the State for the same period.
De klagande bestrider visserligen inte de kostnadsbesparingar som uppstod genom att marknaden öppnades för konkurrens, men de betonar att Vägaffärsverket under övergångsperioden mottog stöd som i det närmaste motsvarade de besparingar som gjordes av staten under samma period.
The complainants consider the aid granted to Tieliikelaitos has distorted competition in the infrastructure sector and allowed Tieliikelaitos to carry out contracts at a lower margin than private actors in a competitive market.
De klagande anser att stödet som beviljades Vägaffärsverket har snedvridit konkurrensen inom sektorn för infrastruktur och lett till att Vägaffärsverket kunde utföra kontrakt till en lägre marginal än privata aktörer på en konkurrensutsatt marknad.
In the complainants’ view Tieliikelaitos has enjoyed a dominant market position in road maintenance contracts throughout the transitional period, and in 2005 it got 88 % of new maintenance contracts awarded by the Road administration.
Enligt de klagande har Vägaffärsverket haft en dominerande ställning på marknaden för vägunderhåll under hela övergångsperioden, och under 2005 gick 88 % av alla nya underhållskontrakt som tilldelades av Vägförvaltningen till Vägaffärsverket.
This would show that the opening up of the market has failed.
Detta skulle vara ett tecken på att man misslyckats med att öppna marknaden för konkurrens.
Thus, the complainants dispute that the State aid measures have been necessary and proportionate to the results, in other words the liberalisation of Finland’s road maintenance and ferry traffic markets.
De klagande bestrider sålunda att statens stödåtgärder varit nödvändiga och proportionella i förhållande till resultaten, dvs. liberaliseringen av Finlands marknader för vägunderhåll och färjetrafik.
Therefore, in the complainants’ view, the State aid received by Tieliikelaitos has not been justified and is thus incompatible with the common market.
De klagande anser därför att det statliga stöd som tagits emot av Vägaffärsverket inte var motiverat, och att det därmed är oförenligt med den gemensamma marknaden.
COMMENTS SUBMITTED BY THE FINNISH AUTHORITIES
DE FINSKA MYNDIGHETERNAS SYNPUNKTER
First, the Finnish authorities explain the reasons underlying the approach which was chosen for liberalising road services market in Finland.
De finska myndigheterna förklarar först skälen bakom den strategi som valdes för att liberalisera den finska marknaden för vägunderhåll.
In their view, the gradual opening of the market together with granting a job security to the employees of Tieliikelaitos was necessary to achieve a political compromise on the market opening.
Enligt dem var det nödvändigt att gradvis öppna marknaden och samtidigt garantera jobben för de anställda inom Vägaffärsverket, för att man skulle kunna uppnå en politisk kompromiss rörande liberaliseringen.
In fact, the Finnish government started to work on the design of the road services reform already in 1994.
Den finska regeringen började arbeta på utformningen av vägverksreformen redan 1994.
Nevertheless, given the vested interests involved, for a long time it was not possible to reach an agreement on the market liberalisation and on 20 May 1997 the Government’s Committee on Economic policy decided to keep the existing system largely unchanged except for introducing certain ‘border-lines’ between administrative and ‘production’ functions of the Road Service.
Med hänsyn till de olika intressen som stod på spel var det under lång tid inte möjligt att nå fram till en överenskommelse om marknadsliberalisering, och den 20 maj 1997 beslutade regeringens finanspolitiska ministerutskott att det gällande systemet skulle förbli i princip oförändrat. Man införde dock vissa ”gränslinjer” mellan Vägverkets administrativa och produktionsrelaterade verksamhet.
It is only at the beginning of 2000 that the Government could reach a political agreement on the gradual liberalisation of the road services' market.
Det var först i början av 2000 som regeringen kunde nå fram till en politisk överenskommelse om en gradvis liberalisering av marknaden för vägtjänster.