natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It already made clear in its WestLB decision of 1999 that a comparison between the Wfa assets, which were also recognised as core capital, and equity instruments that were recognised only as additional capital, such as profit participation certificates and non-voting preference shares, cannot serve as a basis for determining the appropriate remuneration for the transferred capital (Decision 2000/392/EC, paragraph 199).
Redan i sitt beslut i WestLB-ärendet 1999 förklarade kommissionen att en jämförelse mellan Wfa-kapitalet, vilket också godkänts som primärt kapital och kapitalinstrumenten som kunde användas som supplementärt kapital, precis som exempelvis vinstandelsbevis och preferensaktier utan rösträtt, inte kan ligga till grund för att fastställa lämplig ersättning för det tillhandahållna kapitalet (beslut 2000/392/EG, punkt 199).
Core capital is of much greater use to an undertaking because it can be used to raise additional own funds (such as profit participation certificates) up to the same amount in order to increase the bank's own funds.
Därför är det primära kapitalet mer värdefullt för företaget, eftersom man med hjälp av dessa medel kan skaffa sig en supplementär kapitalbas (t.ex. vinstandelsbevis) i motsvarande omfattning och därmed utvidga sin kapitalbas.
For the capital provided to be recognised as basic own funds, there must be greater exposure to risk, which as a general rule is also reflected in a higher market remuneration for such instruments.
Förutsättningen för att medlen skall godkännas som primärt kapital är en förhöjd riskexponering för det tillgängliga kapitalet som i princip också får genomslag i en förhöjd marknadsanpassad ersättning för dessa instrument.
Any point of comparison with ‘additional funds’ that offer only limited scope for use in business expansion can therefore be ruled out from the outset.
Möjligheten till jämförelse med s.k. supplementära medel, vilka endast i begränsad omfattning kan användas till att bygga ut verksamheten, kan därför uteslutas redan från början.
In the view of the BdB, however, the only legal form properly available to Helaba for this specific investment was that of share capital.
Enligt BdB:s uppfattning var aktiekapital den enda juridiska form som enligt reglerna kunde åberopas för denna specifika investering.
In the view of Germany, another legal form available was that of a silent partnership contribution of unlimited duration (perpetual), which met the requirements of Section 10(4) of the German Banking Act (KWG) and at the same time the criteria of the ‘Sydney Declaration’ of the Committee on Banking Supervision of the Bank for International Settlements in Basle, which in turn guided the decisions taken by the German banking supervisory authority BAKred.
Enligt Tysklands uppfattning kunde man dessutom åberopa den juridiska formen passivt delägande med obegränsad löptid (perpetual), som uppfyllde kraven i paragraf 10.1 i tyska banklagen liksom också den s.k. ”Sydneyförklaringen” från Baselkommittén för banktillsyn inom Internationale Bank für Zahlungsausgleich i Basel, en förklaring som i sin tur styrde den tyska banktillsynsmyndigheten BAKreds beslutspraxis.
The subject of the agreement between the Land of Hessen and Helaba was, therefore, the legal form of a silent partnership contribution of unlimited duration, which was recognised as such both by the competent banking supervisory authority BAKred and also by the competent tax authority.
Föremål för överenskommelsen mellan delstaten Hessen och Helaba var därför den juridiska formen passivt delägande med obegränsad löptid, vilken både den behöriga banktillsynsmyndigheten BAKred och den behöriga skattemyndigheten godtog som sådan.
In the Commission's view, Germany has demonstrated sufficiently that the BdB's argument will not stand up.
Enligt kommissionens uppfattning påvisade Tyskland i tillräcklig utsträckning att BdB:s argument inte håller.
The BdB argues that the silent partnership of the Land of Hessen represented a formal abuse of a ‘normal’ silent partnership.
BdB hävdar att det är formellt fel att likställa delstaten Hessens passiva ägande med ett ”normalt” passivt delägande.
In economic terms, the silent partnership contribution had so many points in common with share capital that an investor would have insisted on the payment of interest corresponding to the remuneration of share capital.
Ekonomiskt sett uppvisar det passiva delägandet så många gemensamma drag med aktiekapital att en investerare skulle ha krävt ersättning för aktiekapital som motsvarar gällande ränta.
The Commission notes firstly that the silent partnership contribution was expressly agreed as such between the Land of Hessen and Helaba and accepted as such by the competent German authorities.
Kommissionen noterar först och främst att det passiva delägandet uttryckligen avtalades mellan delstatens Hessen och Helaba och godkändes av behöriga tyska myndigheter.
In order to be able to assume that there was an abuse of form, it would have to be beyond question that the competent German authority wrongly recognised the silent partnership of the Land of Hessen as such.
För att kommissionen skall kunna godta ett formellt fel, måste det naturligtvis stå klart att behöriga tyska myndigheter felaktigt godkänt delstatens Hessens passiva delägande.
However, there is no evidence of this.
Det finns emellertid inget bevis för detta.
The Commission agrees here with Germany's view that the limited duration or withdrawability of a silent partnership contribution is, neither from the company law nor banking supervision points of view, a necessary characteristic feature for the recognition of a silent partnership as core capital pursuant to Section 10(4) of the German Banking Act.
Så långt ansluter sig kommissionen till Tysklands uppfattning att ett passivt delägandes begränsade löptid eller möjligheten att häva den, varken bolags- eller banktillsynsrättsligt, är oundgängliga faktorer för att godkänna ett passivt delägande som primärt kapital i den mening som avses i paragraf 10.4 i tyska banklagen.
Furthermore, the Commission interprets the ‘Sydney Declaration’ of the Basel Committee on Banking Supervision of October 1998 as imposing a 15 % limit only for the recognition of certain innovative capital instruments, particularly those limited in time, as core capital.
Vidare tolkar kommissionen Baselkommitténs ”Sydneyförklaring” från oktober 1998 sålunda att denna bara föreskriver en 15 %-gräns för att godta specifika, särskilt tidsbegränsade innovativa kapitalinstrument som primärt kapital.
However, the converse conclusion may not be drawn that permanent innovative capital instruments may not at all be recognised as core capital or are also covered by this limit.
Därav kan man emellertid inte dra den omvända slutsatsen att permanenta innovativa kapitalinstrument över huvud taget inte kan godkännas som primärt kapital eller också faller under denna gräns.
Moreover, the usefulness of permanent innovative capital instruments as core capital above the 15 % limit is testified to by the practice of private banks as well in recent years, as was amply demonstrated by Germany.
Det som talar för att permanenta innovativa kapitalinstrument skall kunna användas som primärt kapital utöver 15 %-gränsen är för övrigt den praxis som på senare år utövats också av privata banker, vilket också i tillräcklig grad påvisats av Tyskland.
Nor does the Commission regard the selective criteria adduced by the BdB as sufficiently convincing.
Kommissionen anser inte heller att de selektiva kriterier som BdB anför håller.
From the risk analysis point of view, the silent partnership of the Land of Hessen is more similar in type to a ‘normal’ silent partnership than to share capital.
Mot bakgrund av riskanalysen skall delstaten Hessens passiva innehav som typ snarast jämföras med ett ”normalt” passivt innehav än med aktiekapital.
The Commission agrees with Germany's comments here too.
Kommissionen stödjer också i detta sammanhang Tysklands resonemang.
For the Commission, it is crucial in this context that both the silent partnership of the Land of Hessen and other ‘normal’, i.e. time-limited silent partnerships taken up on the capital market must in insolvency proceedings be paid back before share capital and that the investor thus gets the recovery percentage, whereas in the case of a share capital investment he gets nothing.
I detta sammanhang är det viktigt för kommissionen att såväl delstaten Hessens passiva delägande som övrigt ”normalt”, dvs. tidsbegränsade, passivt delägande som tagits upp på marknaden i fall av insolvens skall återbetalas före aktiekapitalet. Detta gör att det belopp som utbetalas i konkursen tillfaller investeraren, medan denne inte får något i samband med en aktiekapitalinvestering.
Germany submitted a legal opinion demonstrating that, under the contractual provisions, the silent partnership contribution of the Land of Hessen will, in the event of solvency or liquidation, in so far as it has not been reduced or used up by losses, be met on a prior-ranking basis before share capital from any remaining assets.
Tyskland har överlämnat ett rättsutlåtande som visar vilka avtalsregler som gäller delstaten Hessens passiva innehav i fall av insolvens eller konkurs under dess löptid. Enligt dessa har återbetalningen av det passiva innehavet förtur framför aktiekapitalet, detta under förutsättning att det inte minskat eller utplånats av förluster.
Furthermore, so long as the undertaking is not making a loss, both the Land of Hessen and the investor of a time-limited silent partnership get the entire agreed remuneration, whereas the investor in share capital can claim only payment of a dividend that is in proportion to profits.
Så länge företaget inte går med förlust får såväl delstaten Hessen som den som investerat i ett tidsbegränsat passivt delägande hela den avtalade ersättningen, medan den som investerar i aktiekapital endast kan gör anspråk på utbetalning av en vinstavkastning.
In this respect too, the silent partnership contribution of the Land of Hessen is a typical silent partnership contribution within the meaning of Section 10(4) of the German Banking Act.
Också i så måtto är delstaten Hessens passiva delägande ett typisk passivt delägande i den mening som avses i paragraf 10.4 i tyska banklagen.
Nor is the BdB's objection convincing that the silent partnership was equivalent to share capital because in the long term it had resulted in an increase of almost 50 % in Helaba's core capital.
Vidare övertygar inte BdB:s invändning att det passiva delägandet skall jämställas med aktiekapital redan av det skälet att reserven på lång sikt har lett till en nära 50 % ökning av Helabas primära kapital.
Account should be taken here firstly of the phased arrangement which the Land of Hessen and Helaba had agreed and under which, in the period from 1999 to 2002, in line with its actual capital requirement, Helaba could use only an annual increasing partial amount of the usable core capital to actually cover core business.
Här skall för det första hänsyn tas till de progressiva regler som delstaten Hessen och Helaba hade avtalat om, enligt vilka Helaba åren 1999–2002, i linje med sitt eget kapitalbehov endast kunde använda en årligen stigande andel av det användbara primära kapitalet till att faktiskt täcka kostnaderna för sin kärnverksamhet.
Furthermore, the Commission would in this context draw explicit attention to the fact that, in the WestLB case too, the large volume of the capital injection is merely an indicator, but not on its own decisive in assuming similarity to share capital.
I detta sammanhang visar dessutom kommissionen uttryckligen på att också i fallet WestLB var kapitaltillskottets stora volym ett indicium – som emellertid inte enskilt var avgörande – på att det rörde sig om en likhet med aktiekapital.
In the WestLB decision, the Commission concluded, on the basis of an overall assessment, that the similarity of the transaction being examined to a share capital investment was predominant.
I både West-LB-beslutet 2000/392/EG och det nya beslutet av den 20 oktober 2004 kom kommissionen utifrån en helhetsbedömning fram till att den transaktion som skall bedömas till övervägande delen liknar en aktiekapitalinvestering.
An essential consideration in this respect was, for example, the fact that the WfA assets had, like share capital, been exposed to the full risk of loss in the event of solvency or liquidation.
En viktig synpunkt i det sammanhanget var exempelvis det faktum att Wfa-kapitalet, på samma sätt som aktiekapital, var exponerat för samma förlust risk i samband med insolvens och konkurs.
Furthermore, in the WestLB case, the Commission also took account of the fact that, at the time of the transfer of the WfA assets in 1991 — in contrast to the time of the transfer of the silent partnership contribution of the Land of Hessen to Helaba in 1998 — there was not yet a developed market for hybrid core capital instruments in Germany and a credit institution such as WestLB could have taken up a comparable core capital volume on the market only in the form of share capital.
Därutöver beaktade kommissionen i fallet WestLB att den tyska marknaden för hybridinstrument för primärt kapital ännu inte var utvecklad och att ett kreditinstitut som WestLB endast kunde vända sig till marknaden för att ta upp en jämförbar kapitalvolym i form av aktiekapital vid tidpunkten för överföringen av Wfa-kapitalet 1991,vilket inte var fallet vid tidpunkten för placeringen av delstaten Hessens passiva delägande i Helaba 1998.
In the current case, Helaba could also easily have covered its estimated capital requirement in the period from 1998 to 2002 on the market by taking up, at intervals, several smaller silent partnership contributions from a number of different institutional investors.
I föreliggande fall hade Helaba också utan problem kunnat täcka sitt beräknade kapitalbehov åren 1998 till 2002 genom att i intervall ta upp flera mindre delar av passivt delägande från olika institutionella investerare på marknaden.
The BdB also points out that, with the silent partnership contribution of the Land of Hessen, Helaba's share capital buffer was only 50 %, whereas, in the case of private credit institutions, the share of hybrid instruments in core capital is below 20 % and hence the share capital buffer amounts to more than 80 %.
BdB påpekar vidare att Helaba p.g.a. delstaten Hessens passiva innehav endast hade en aktiekapitalbuffert på 50 %, medan andelen hybridinstrument i primärt kapital hos privata kreditinstitut ligger under 20 %, varigenom deras aktiekapitalbuffert överstiger 80 %.
An institutional investor would, according to the BdB, against the background of this high share in Helaba's overall core capital, not have agreed to a comparable contribution.
Med tanke på den höga andelen av Helabas totala primära kapital skulle en institutionell investerare enligt BdB aldrig ha inlåtit sig på ett liknande tillskott.
Germany confirmed that the proportion of core capital accounted for by the silent partnership contribution in 2003, i.e. after the last stage of the phased arrangement had been reached, was [...] % and that the proportion accounted for by all the silent partnership contributions (i.e. not only the silent partnership contribution of the Land of Hessen) in 2003 amounted to [...] %.
Tyskland har bekräftat att det passiva delägandets andel av det primära kapitalet år 2003, alltså efter det att det sista steget i den progressiva modellen uppnåtts, utgjorde […] % och att andelen av allt passivt delägande (dvs. inte bara delstaten Hessens passiva delägande) uppgick till […] % år 2003.
Nevertheless, in the Commission's view, it cannot necessarily be deduced from this that an institutional investor would not have made a comparable silent partnership contribution because of the high proportion of total equity capital it represented.
Enligt kommissionen kan man ändå inte sluta sig till att en institutionell investerare inte skulle ha placerat ett jämförbart passivt delägande på grund av den stora andelen i det totala egna kapitalet.
Germany pointed out that Landesbanks generally make greater use of silent partnership contributions beyond the 15 % limit as instruments of core capital procurement, and do so predominantly from amongst their guarantors, but also from third-party investors.
Tyskland kunde påvisa att delstatsbankerna generellt oftare använder passivt delägande över 15 %-gränsen som instrument för att anskaffa kapital, främst från garanterna men också från tredje man.
For example, according to the information provided by Germany, the share of silent partnership contributions of in 2003 was 72 % in the case of [...], 39 % in the case of [...] , 33 % in the case of [...] 39 %, in the case of [...] and 42 % in the case of [...].
Därmed utgjorde enligt uppgift från Tyskland det passiva delägandets andel år 2003 72 % hos […], 39 % hos […] i, 33 % hos […] ii, 39 % hos […] v och 42 % hos […].
The reasons for this high share of hybrid instruments have to do with the fact that, because of their public-law structure, the Landesbanks are not allowed to raise capital on the stock markets.
Skälet till att andelen hybridinstrument är så stor är att delstatsbankerna på grund av sin offentligrättsliga struktur saknar rätt att ta upp kapital på aktiemarknaderna.
It also seems that investors in Landesbanks are more prepared to accept a smaller share capital buffer, since, because of the different business orientation and the accompanying reduced risk structure of the institutions, the capital is exposed to a generally smaller risk.
Vidare förefaller det som om investerare, när det gäller delstatsbanker, snarare är redo att godta en mindre aktiekapitalbuffert, eftersom kapitalet på grund av institutens annorlunda affärsinriktning totalt företräder en lägre risk.
At least in the case of Helaba, which, even within the group of the above-mentioned Landesbanks, must be regarded as a comparatively low-risk credit institution, the Commission cannot therefore exclude the possibility that, despite a share capital buffer of (only) some 50 %, an institutional investor would have made a comparable investment in the form of a silent partnership contribution to Helaba.
Vad gäller Helaba, som bland de omnämnda delstatsbankerna skall betraktas som ett förhållandevis riskfritt kreditinstitut, kan kommissionen alltså inte utesluta att en institutionell investerare trots en aktiekapitalbuffert som (endast) uppgår till omkring 50 % skulle ha gjort en jämförbar investering i form av ett passivt delägande.
The Commission also examined in detail to what extent the perpetuity of the contribution, i.e. the fact that it is of unlimited duration and not withdrawable subject to notice by the Land of Hessen, affects the risk analysis to be carried out here.
Vidare har kommissionen noggrant undersökt hur investeringens varaktighet, dvs. det faktum att den är obegränsad och inte kan hävas av delstaten Hessen, påverkar den riskanalys som skall genomföras här.
The BdB argues here that no hybrid instruments of unlimited duration exist on the capital market.
BdB hävdar dessutom att det inte fanns några hybridinstrument utan tidsbegränsning på marknaden.
Institutional investors were in principle prepared to acquire only hybrid equity instruments of fixed duration or instruments for which repayment could be assumed, because the payout rate was higher (so-called step-up) or the instrument was transformed into another form of investment at a given point in time.
Institutionella investerare är i princip bara beredda att förvärva egenkapitalinstrument med fastställd löptid eller instrument där man kan utgå från utbetalningar, eftersom betalningsnivån ökar (s.k. step-up) eller instrumentet vid ett senare tillfälle omvandlas till en annan investeringsform.
Step-up clauses gave the debtor (issuer) a strong economic incentive to repay the silent partnership contribution.
Step up-klausuler skulle därmed ge gäldenären (emittenten) starka ekonomiska incitament att återbetala det passiva delägandet.
A step-up clause thus made a perpetual in actual fact into an instrument with a fixed term.
Därmed gör en step-up-klausul en perpetual i själva verket till ett instrument med fast löptid.
Furthermore, innovative core capital instruments were typically placed only by private investors.
För övrigt var det endast privata investerare som intresserade sig för innovativa primärkapitalinstrument.
Germany and Helaba argue in response to this that, even in the case of perpetuals, investors have to reckon with step-up, that, contrary to possible expectations, at the time when the step-up clauses become effective, there is no ‘on-schedule’ repayment and that thus the perpetuity risk exists.
Tyskland och Helaba hävdar i stället att investerarna också i fråga om perpetuals med ”step-up” måste räkna med att återbetalningen, tvärtemot eventuella förväntningar när step up-klausulerna trädde i kraft, inte sker ”i tid” och att det därför ständigt föreligger en risk. Detta beror för det första på att ”rätten att häva” instrumentet uteslutande tillkommer gäldenären (emittenten). Det som avgör om en återbetalning görs i tid är, för det andra, gäldenärens ekonomiska situation när step up-klausulerna träder i kraft.
This was due, firstly, to the fact that the right of withdrawal lay solely with the debtor (issuer); secondly, the economic situation of the issuer at the time the step-up clause became effective was crucial for on-schedule repayment; thirdly, the supervisory authority had to approve the withdrawal, and it gave its approval only if the debtor had, at the time of the withdrawal, a comfortable equity capital base or carried out a replacement transaction on the market.
För det tredje måste tillsynsmyndigheten godkänna hävandet och detta sker endast om gäldenären vid tidpunkten för hävandet förfogar över så mycket eget kapital som krävs enligt tillsynsreglerna eller genomför en motsvarande transaktion på marknaden. Enskilda exempel visar vidare att också institutionella investerare intresserade sig för hybridinstrument med obegränsad löptid men utan step up-klausuler.
Furthermore, examples showed that even institutional investors placed hybrid instruments with unlimited duration and without step-up, one instance cited by Germany being a junior-ranking Air Canada loan of unlimited duration from 1987 which, as the Commission ascertained, did indeed not have any step-up arrangement.
I detta sammanhang anförde Tyskland ett efterställt lån utan tidsbegränsning som togs av Air Canada 1987 och som enligt kommissionens övertygelse faktiskt inte omfattar några step up-regler.
Germany also argued that, although the existence of withdrawal rights was taken into account in the prices, the remuneration corridor was not wide.
Tyskland hävdade vidare att rätten att häva ett instrument visserligen beaktas i fråga om priserna, men att ersättningskorridoren inte är särskilt bred.
For the Commission, the key point in the situation to be assessed here is the fact that the perpetuity of the contribution in this instance involves primarily the risk for the investor of not being able to profit from interest rate increases on the market, since, on the one hand, he has no possibility of withdrawal and, on the other, cannot rely on a step-up.
Det som är viktigt för kommissionen i detta sammanhang är framför allt att den aktuella investeringens varaktighet i första hand påverkar risken för investeraren att inte kunna klara av räntehöjningar på marknaden, eftersom han dels saknar möjlighet att häva instrumentet, dels inte kan förlita sig på någon step up-mekanism.
The perpetuity aspect does not, however, involve the risk of loss in the event of insolvency or liquidation.
Varaktigheten berör emellertid inte förlustrisken i samband med insolvens eller konkurs.