natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As mentioned above, Germany stated that BayernLB actually drew on the special-purpose reserve only once: in 1998 it used DEM 14 million for a period of only one month, for which it paid remuneration of DEM 7000.
Såsom redan konstaterats har BayernLB enligt Tyskland i själva verket använt den särskilda reserven en enda gång, år 1998, för ett belopp av 14 miljoner tyska mark, och då bara för en månad, för vilket betalades en ersättning på 7000 tyska mark.
Moreover, under Section 6(2) of the transfer agreement of 15 December 1994, read in conjunction with Section 2 of the transfer agreement of 28 December 1995, BayernLB paid a fee of 0,05 % to the Land for a default guarantee for loans from the special-purpose assets.
Dessutom har BayernLB enligt § 6.2 i överföringsavtalet av den 15 december 1994, läst i samband med § 2 i överföringsavtalet av den 28 december 1995, betalat delstaten en avgift på 0,05 % för övertagandet av en fullgörandegaranti för lån från de bundna tillgångarna.
Germany provided detailed figures for the payments made.
Tyskland har gett detaljerade siffror om de utbetalade beloppen.
GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
SKÄL FÖR INLEDANDE AV FÖRFARANDET
In its decision of 13 November 2002 initiating the procedure, the Commission concluded that the transfer of housing-promotion loans by the Land of Bavaria to BayernLB probably constituted state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
I sitt beslut av den 13 november 2002 om att inleda förfarandet konstaterade kommissionen att delstaten Bayerns överföring av lån till stöd för bostadsbyggande till BayernLB troligen utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.
The starting point for its investigation was the principle of the market-economy investor.
Utgångspunkten för kommissionens bedömning var principen om en privat investerare i en marknadsekonomi.
According to this principle, it is not the fact that undertakings are publicly owned and receive funding from the public authorities which constitutes state aid.
Enligt den principen utgör blotta omständigheten att företag är offentligt ägda och tillförs offentliga medel inte statligt stöd.
The provision of public money confers an advantage only if funds are made available to such a public undertaking on terms which it would not have obtained under normal market conditions.
Endast om medel ställs till detta offentliga företags förfogande på villkor som inte hade beviljats på normala marknadsvillkor, är det fråga om beviljande av en förmån genom tillskott av statliga medel.
In the present case, the Commission regarded the economic advantage conferred on BayernLB by the injection of own funds as consisting in particular in the increase in its commercial, competitive lending capacity (by dint of the business-expansion function of equity capital).
I det aktuella ärendet ansåg kommissionen att den ekonomiska fördel som beviljats BayernLB genom tillskottet av eget kapital framför allt bestod av en ökning av utlåningskapaciteten i BayernLB:s kommersiella, konkurrensutsatta kreditverksamhet (användning av eget kapital för att utvidga affärsverksamheten).
Under normal market conditions, the capital contribution would be remunerated in line with the value of the contributed capital, taking account of its function and the risk incurred.
På normala marknadsvillkor skulle ett tillskott av kapital kompenseras med en ersättning som motsvarar värdet på detta kapital och de risker som tagits.
One method of determining the normal market remuneration for the contributed capital was thus to take the long-term risk-free rate (for 10-year Federal bonds) and apply to it a risk premium corresponding to the higher risk of equity capital.
Som riktpunkt för fastställandet av marknadsmässiga ersättningar för överfört kapital skall således ses den långfristiga räntesatsen för riskfria investeringar (t.ex. tyska statsobligationer med tioårig löptid), som skall kompletteras med en riskpremie som återspeglar de ökade riskerna för kapitalbasen.
As Germany had already indicated that the rate of remuneration for a long-term, risk-free investment stood at 7,9 % per annum at the end of 1994, when the transfer of assets took place, the Commission had serious doubts as to whether a remuneration of 0,6 % per annum for the equity capital actually used could be deemed normal for the market, irrespective of any necessary risk premium.
Eftersom Tyskland redan hade uppgett att ersättningssatsen för en långfristig riskfri investering uppgick till 7,9 % per år vid utgången av 1994 när överföringen av tillgångar ägde rum, betvivlade kommissionen allvarligt att en ersättning på 0,6 % per år för den kapitalbas som faktiskt tagits i anspråk kunde anses marknadsmässig, även om den nödvändiga riskpremien inte beaktades.
The Commission also doubted whether a market-economy investor would have agreed to limit remuneration to the portion of the funds actually used.
Kommissionen betvivlade också att en privat investerare i en marknadsekonomi skulle ha gått med på att begränsa sin ersättning till den del av medlen som faktiskt togs i anspråk.
It also seemed doubtful that the additional elements of remuneration cited by Germany, such as the fee equal to 0,05 % per annum of guaranteed transferred claims and payable to the Land for a default guarantee covering the loan claims, the interest payments made by borrowers (and also accruing to the Land) or the interest on intermediate investments abroad , actually constituted remuneration for the business-expansion function of equity capital.
Det verkade också tveksamt huruvida det i fråga om de ytterligare ersättningskomponenter som Tyskland anförde, t.ex. avgiften motsvarande 0,05 % per år i garanterade överförda fordringar till förmån för delstaten Bayern för övertagandet av en fullgörandegaranti som täcker lånefordringarna, låntagarnas räntebetalningar som också går till delstaten eller räntan på tillfälliga investeringar faktiskt rörde sig om en ersättning för att garantikapitalet användes till att utvidga affärsverksamheten.
However, the Commission acknowledged that the contributed capital's lack of liquidity should be taken into account when determining the normal market remuneration.
Kommissionen medgav dock att det överförda kapitalets bristande likviditet måste beaktas när en marknadsmässig ersättning fastställs.
Under Article 1 of the Special-purpose Assets Act, the housing-promotion loans forming the special-purpose reserve had to be used in the same way as prior to the transfer for the purposes of social-housing construction.
Enligt artikel 1 i lagen om bundna tillgångar måste lånen till stöd för bostadsbyggande, som utgör den särskilda reserven, på samma sätt som före överföringen användas till att främja byggandet av offentligt subventionerade bostäder.
The transfer of the housing-promotion assets therefore did not provide BayernLB with liquidity.
Överföringen av tillgångarna avsedda att främja bostadsbyggande tillförde därför BayernLB ingen likviditet.
Although the bank's non-liquid capital permitted an increase in the volume of its activities, it had to be borne in mind that BayernLB was able to achieve the full extent possible of any increase in its business volume only if it refinanced the additional lending in full on the capital market.
Bankens icke-likvida medel tillät visserligen en ökning av dess volym, men det bör beaktas att banken kunde uppnå största möjliga ökning av sin affärsvolym endast om den i full utsträckning refinansierade de extra kreditvolymerna på kapitalmarknaden.
The Land could not therefore expect exactly the same return as a provider of liquid capital, and the appropriate remuneration had to be reduced accordingly.
Delstaten kunde därför inte förvänta sig exakt samma avkastning som en tillhandahållare av likvida medel, och ersättningen måste minskas i motsvarande mån.
The Commission could not see that the Land, when transferring the housing-promotion loans, had ensured that it was going to participate to an appropriate extent in the distribution of the bank's profits and the increase in its value.
Kommissionen kunde inte se att delstaten vid överföringen av lånen till stöd för bostadsbyggande hade sett till att den i lämplig omfattning skulle delta i fördelningen av bankens vinst och i ökningen av dess värde.
In particular, the Land did not insist on a change in the ownership structure in its favour, which it would have had to do in order to ensure that dividend payments and increases in value were consistent with the level of invested capital.
Framför allt hade delstaten inte insisterat på en ändring av ägarförhållandena till sin fördel, vilket dock hade varit nödvändigt för att säkerställa att utbetalningen av vinstutdelning och värdestegringar motsvarade storleken på det investerade kapitalet.
As none of the exemptions provided for in Article 87(2) and (3) or Article 86(2) of the EC Treaty applied in the present case, the state aid appeared not to be compatible with the common market.
Eftersom inget av undantagen i artikel 87.2 och 87.3 i EG-fördraget var tillämpligt i detta fall, föreföll det statliga stödet inte förenligt med den gemensamma marknaden.
In its comments on the decision initiating the procedure, Germany took the view that, unlike in the WestLB case, the transfer of the special-purpose assets to BayernLB was comparable not to an injection of share capital but to the contribution of a silent partner within the meaning of Section 10(4) of the German Banking Act, something which the Commission had failed to take into account.
I sina synpunkter på beslutet om att inleda förfarandet intog Tyskland ståndpunkten att överföringen av de bundna tillgångarna till BayernLB, till skillnad från WestLB-ärendet, inte var jämförbart med ett tillskott av aktiekapital, utan med passiva innehav (Stille Einlagen) i den mening som avses i § 10.4 i lagen om kreditväsendet, vilket kommissionen försummat att ta i beaktande.
What was decisive in Germany's view was that, up to the end of 1996, when the special-purpose assets were recognised for supervisory purposes, the Bavarian savings banks and private investors had provided BayernLB with core capital of just under DEM 1300 million (of which some DEM 900 million from the savings banks) in the form of silent partnerships.
För Tyskland var det ett avgörande argument att de bayerska sparkassorna och också privata investerare fram till slutet av 1996, då de bundna tillgångarna godkändes med stöd av banktillsynslagstiftningen, hade försett BayernLB med knappt 1,3 miljarder tyska mark i primärt kapital – varav cirka 900 miljoner tyska mark via de bayerska sparkassorna – i form av passiva innehav.
These silent partnership assets were recognised by BAKred as core capital within the meaning of Section 10(4) of the Banking Act.
Dessa tillskott godkändes av BAKred som primärt kapital enligt § 10.4 i lagen om kreditväsendet.
At the time of the transfer, therefore, silent partnerships already constituted a normal means of procuring core capital for BayernLB.
Tillskott från passiva delägare utgjorde således redan då överföringen gjordes ett normalt instrument för BayernLB att skaffa primärt kapital.
Furthermore, the special-purpose assets were, by their nature, comparable to BayernLB's silent partnerships.
Dessutom ansåg Tyskland att de bundna tillgångarna, också vad innehållet beträffar, var jämförbara med BayernLB:s passiva innehav.
In terms of their economic function, i.e. providing scope for business expansion, both forms of capital were identical since both were recognised as core capital.
Vad gäller deras ekonomiska funktion, dvs. att de gör det möjligt att utvidga affärsverksamheten, var båda kapitalformerna helt identiska, eftersom båda godkändes som primärt kapital.
Neither would have contributed directly to increases in the bank's value or conferred additional voting rights.
Ingendera skulle ha bidragit direkt till en ökning av bankens värde eller medfört ökad rösträtt.
Nor was there any difference between them as far as the risk of loss was concerned since both could be used to offset any loss.
Inte heller vad förlustrisken beträffar fanns det någon skillnad mellan dem, eftersom båda kunde användas för att utjämna förluster.
The only difference was that the special-purpose assets had been made available for an unlimited period of time, whereas silent partnerships were typically limited in time.
Den enda skillnaden var att de bundna tillgångarna hade ställts till förfogande för en obegränsad tid, medan passiva innehav i regel är tidsbegränsade.
However, the special-purpose reserve should not necessarily be regarded as unlimited, but could be terminated by agreement at any time.
Den särskilda reserven skall dock inte nödvändigtvis ses som tidsmässigt obegränsad, och den kan när som helst upplösas enligt överenskommelse.
Moreover, unlimited silent partnerships also existed.
Dessutom fanns det inte bara tidsbegränsade passiva innehav utan också passiva innehav utan tidsbegränsning.
A comparison showed that there was no significant difference in price between limited and unlimited silent partnership contributions.
En jämförelse visade att det inte gick att fastställa någon nämnvärd prisskillnad på marknaden mellan tidsbegränsade och icke-tidsbegränsade passiva innehav.
Germany also argued that the special-purpose assets were not exposed to the risk of loss in the same way as share capital.
Tyskland påpekade också att de bundna tillgångarna inte var utsatta för samma typ av förlustrisk som aktiekapital.
Unlike in the WestLB case, where the transferred Wfa assets made up almost 50 % of the bank's equity capital, the transferred housing-promotion loans accounted for only around 8 % of BayernLB's equity capital at the time of the transfer.
Till skillnad från situationen i fallet med WestLB, där de överförda Wfa-tillgångarna utgjorde nästan 50 % av bankens kapitalbas, utgjorde motsvarande andel för de överförda fordringarna avseende lån till bostadsbyggande endast cirka 8 % av BayernLB:s kapitalbas. Dessutom var BayernLB till skillnad från WestLB inte beroende av det primära kapital som utgjordes av fordringarna avseende lån för att främja socialt bostadsbyggande (Wohnungsbauvermögen).
Moreover, unlike WestLB, BayernLB was not dependent on the core capital constituted by the housing assets.
Banken hade alltid varit lönsam och hade en betydande kapitalbas redan före denna tidpunkt.
The bank had always been profitable and already had significant equity capital before the transfer, by virtue not least of the silent partnership contributions invested by the Bavarian savings banks and by private companies from 1991 onwards.
Detta berodde inte minst på de investeringar i form av passivt delägande som de bayerska sparkassorna och privata företag gjort sedan 1991.
Furthermore, the Land of Bavaria and BayernLB had agreed that the special-purpose assets would be used to cover risk assets only when all other capital items had been used.
Dessutom hade delstaten och BayernLB kommit överens om att de bundna tillgångarna skulle användas till att täcka risktillgångar först när alla andra kapitalposter täckts.
Another reason why the Land faced a lower risk in transferring the assets than an investor in share capital was that, pursuant to Section 2 of the agreement between the Land of Bavaria and the Bavarian Sparkassenverband of 15 December 1994, the latter was required, as second shareholder, to bear half of any loss suffered by BayernLB in the event of the special-purpose reserve being depleted or used by BayernLB's creditors to cover losses.
En annan anledning till att delstaten utsattes för en mindre risk än en investerare i aktiekapital genom överföringen av de bundna tillgångarna är att Sparkassenverband Bayern, i egenskap av andra aktieägare, enligt § 2 i avtalet av den 15 december 1994 mellan delstaten Bayern och Bayerische Sparkassenverband var skyldigt att bära hälften av en eventuell förlust som drabbar BayernLB, för den eventualiteten att den särskilda reserven förbrukats eller tagits i anspråk av BayernLB:s fordringsägare för att täcka förluster.
APPROPRIATE REMUNERATION FOR THE SPECIAL PURPOSE ASSETS
RIMLIG ERSÄTTNING FÖR DE BUNDNA TILLGÅNGARNA
Based on the assumption that the capital made available was comparable — as a core capital instrument — to silent partnerships and not to a share capital investment, Germany came to the conclusion that appropriate remuneration was provided for the special-purpose assets and that, therefore, no advantage was conferred on BayernLB, thereby ruling out the presence of any state aid.
Med utgångspunkt i att det kapital som ställts till förfogande skulle jämställas med primärkapitalinstrumentet passivt delägande och inte med aktiekapital, ansåg Tyskland att en rimlig ersättning gavs för de bundna tillgångarna och att BayernLB inte beviljades någon förmån och att det därmed inte förelåg något statligt stöd.
According to Germany, the agreed remuneration took the form of the guarantee commission (Haftungsprovision) — dependent on capital used and paid out of income from banking business — equal to 0,6 % per annum of the value of the special-purpose reserve recognised for supervisory purposes as core capital.
Enligt Tyskland bestod den avtalade ersättningen av ansvarsprovisionen (Haftungsprovision) på 0,6 % per år som skulle betalas av rörelseresultatet för bankverksamhet och motsvara 0,6 % per år av värdet på den särskilda reserven som med stöd av banktillsynslagstiftningen godkänts som primärt kapital.
In Germany's view, the fee (Bürgschaftsgebühr) of 0,05 % per annum for the loan claims guaranteed by the Land can also be viewed as remuneration for the transfer of the special-purpose assets, as provision of the guarantee was directly linked to the aim of increasing the Landesbank's equity capital.
Dessutom ansågs det att garantiavgiften på 0,05 % per år för lånefordringarna som garanteras av delstaten Bayern kunde betraktas som ersättning för överföringen av de bundna tillgångarna. För Tyskland följde detta av att övertagandet av garantin var direkt kopplat till syftet att stärka delstatsbankens kapitalbas.
According to the explanatory memorandum to the Act, the guarantee was necessary to ensure the desired strengthening of the Landesbank's equity capital by preventing the special-purpose assets from being reduced by defaults on loans .
Enligt motiveringen till lagen var garantin nödvändig för att säkerställa den avsedda förstärkningen av delstatsbankens kapitalbas genom att hindra de bundna tillgångarna från att krympa till följd av betalningsförsummelser i samband med lån .
With reference to the expert reports by […]dated 5 October 1994 and 30 April 1996, Germany argued that, without the default guarantee provided by the Land, the capitalisation interest rate of 7,5 % used to calculate the cash value of the claims would have had to have been increased by a risk premium.
Tyskland påpekade också med hänvisning till expertutlåtandena från […] av den 5 oktober 1994 och den 30 april 1996 att kapitaliseringsräntefoten på 7,5 % för beräkning av kontantvärdet på fordringarna, utan den statliga garantin som övertagits av delstaten Bayern, borde ha höjts med en extra riskpremie.
A lower cash value would have resulted and so only a lower amount could have been recognised by BAKred.
Detta skulle följaktligen ha gett ett lägre kontantvärde och därmed skulle också ett mindre belopp ha godkänts av BAKred.
In the course of the proceedings, Germany expressly abandoned its earlier standpoint that the interest on intermediate investments and the interest payments by borrowers accruing to the Land could be viewed as elements of remuneration.
Under förfarandets gång tog Tyskland uttryckligen avstånd från sin tidigare ståndpunkt att också räntorna på tillfälliga investeringar samt räntebetalningar på lån, som också tillföll delstaten, skulle betraktas som ersättningsposter.
As for the normal market remuneration, Germany stated that, since the assets were comparable to BayernLB's silent partnerships, the initial rate should be that paid by BayernLB to its silent partners in the relevant period, i.e. some 7-8 % per annum of their nominal value.
Vad gäller den utbetalda ersättningens marknadsmässighet anförde Tyskland att eftersom tillgångarna var jämförbara med BayernLB:s reserver i form av passiva innehav, måste ersättningen basera sig på den som BayernLB betalade sina passiva delägare under den i stödhänseende relevanta perioden, dvs. cirka 7–8 % per år av innehavens nominella värde.
It argued that the lack of liquidity alone should lead to a considerable reduction in this initial rate.
Redan likviditetsbristen i sig måste leda till en betydande sänkning av denna basersättning.
In this case, not only the net refinancing costs should be deducted, as in the WestLB case, but also the gross refinancing costs.
I det fallet bör inte endast refinansieringskostnaderna netto dras av som i WestLB-ärendet utan också refinansieringskostnaderna brutto.
Given that the capital injection into BayernLB made up only 8 % of equity capital and not 50 % as in the WestLB case, a private investor could not have deducted the net refinancing costs alone.
Mot bakgrund av att endast 8 % av kapitaltillskottet till BayernLB bestod av eget kapital och inte 50 % som i fallet med WestLB, skulle en privat investerare inte ha kunnat dra av enbart refinansieringskostnaderna netto.
FAILURE TO CHANGE OWNERSHIP STRUCTURE AND OWNER EFFECT
OFÖRÄNDRAD ÄGARSTRUKTUR SAMT ÄGAREFFEKT
In its comments on the Commission's decision to initiate proceedings, Germany also pointed out that, given that the special-purpose assets only involved capital that was comparable to silent partnerships, Germany felt that a change in the ownership of BayernLB in favour of the Land was not necessary.
Dessutom hänvisar Tyskland i sitt ställningstagande till kommissionens beslut om inledande av ett förfarande till att om man utgår från att de bundna tillgångarna bara omfattade kapital som var jämförbart med passiva innehav, var det inte nödvändigt att ändra ägarförhållandena i BayernLB till förmån för delstaten Bayern.
Even so, the Sparkassenverband would scarcely have agreed to a change in ownership to its detriment since there was no need for additional capital at the time of the transfer and since it had itself previously invested DEM 900 million in the bank in the form of silent partnership contributions , without the Land of Bavaria making a comparable contribution.
Detta oaktat skulle Sparkassenverband knappast ha samtyckt till en ändring av ägarförhållanden till sin nackdel, eftersom det vid tidpunkten för överföringen inte fanns något behov av tillskottskapital och den själv hade investerat cirka 900 miljoner tyska mark i banken i form av passiva innehav, utan att delstaten Bayern gjort något liknande bidrag.
Germany also stated that, as a 50 % shareholder, the Land could assume that it would benefit from very favourable capital returns compared with other credit institutions.
Tyskland anförde vidare att delstaten i egenskap av hälftenägare kunde utgå från att den kunde dra nytta av en mycket fördelaktig avkastning på eget kapital jämfört med andra kreditinstitut.
The Land would therefore not have been content with a limited return or no return at all.
Delstaten skulle således inte ha nöjt sig med en begränsad eller helt utebliven avkastning.
This should be taken into account by the Commission in its assessment of the investment.
Detta bör beaktas av kommissionen när den bedömer investeringen.
V. COMMENTS FROM THE COMPLAINANT BDB
V. BDB:S SYNPUNKTER
The BdB submitted that BayernLB did not pay an appropriate remuneration for the transferred core capital and was therefore in receipt of state aid.
Enligt BdB har BayernLB inte betalat någon rimlig ersättning för det överförda primära kapitalet och har därför fått statligt stöd.