natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The reason for the transfers was indicated as being capital requirements and/or a need to improve capital resources for the purpose of expanding HLB's business.
Överföringarna motiverades med att HLB behövde kapital eller högre kapitalisering för att utvidga sin affärsverksamhet.
The transfer of WK shares presented the advantage of allowing this to happen without the need for an additional capital contribution from FHH's budget.
Överföringen av andelarna i WK hade fördelen att göra detta möjligt utan att ytterligare kapital behövde tas ur FHH:s budget.
Back in the 1980s, business expansion had given rise to a steadily growing need for capital.
Redan på 80-talet hade utvidgningen av affärsverksamheten lett till ett ständigt tilltagande behov av kapital.
According to the available information, the bank therefore regularly transferred part of its balance-sheet profit to its interest-bearing share capital.
Enligt tillgängliga uppgifter överförde banken därför regelbundet en del av vinsten.
However, since this was clearly insufficient, FHH decided as early as 1986 to contribute 24 % of its WK shares (DEM 212,16 million) to HLB.
Då detta dock uppenbarligen inte var nog, beslöt FHH redan 1986 att överföra 24 % av WK-andelarna (212160 miljoner tyska mark) till HLB.
At the beginning of the 1990s, a further increase in HLB's equity capital was urgently required in view of the fourth amendment to the German Banking Act (‘KWG’) since HLB would have otherwise failed to comply with the new capital requirements laid down.
I början av 90-talet var det absolut nödvändigt att med anledning av den fjärde ändringen av lagen om kreditväsendet (KWG) att än en gång höja HLB:s eget kapital, då HLB i annat fall inte hade nått upp till normerna för kapitaltäckningsgraden.
Since FHH also did not have adequate liquid budgetary funds available at the time, it opted for a contribution of non-monetary capital and, on 1 January 1993, transferred the 57,68 % of WK shares (DEM 959,362 million) directly and via HGV to HLB.
Då inte heller FHH hade tillgång till tillräckliga likvida budgetmedel vid denna tidpunkt, beslöt man sig för att överföra kapitaltillgångar och den 1 januari 1993 överfördes 57,68 % av WK-andelarna (959362 miljoner tyska mark) direkt och via HGV till HLB.
The total stated value of the transfers was DEM 1171,552 million.
Överföringarnas totala värde beräknades till 1171522 miljoner tyska mark.
Of this amount, DEM 212,16 million corresponded to the contribution to the open reserves in 1986 (24 % of the WK shares), DEM 659,362 million to the contribution to the open reserves in 1993 (38 % of the WK shares) and DEM 300 million to HGV's silent partnership reserve of the same year.
Av detta belopp bestod 212160 miljoner tyska mark av medel till disponibla reserver år 1986 (24 % av WK-andelarna), 659362 miljoner tyska mark av medel till disponibla reserver år 1993 (38 % av WK-andelarna) och 300 miljoner tyska mark till HGV:s passiva innehav samma år (19,86 % av WK-andelarna).
This calculation was based on WK valuation reports by two auditing firms in 1986 and 1993.
Beräkningen baserar sig på utlåtanden från två revisionsfirmor som hade i uppdrag att fastställa värdet på WK 1986 och 1993.
The total amount of DEM 1171,522 million was incorporated into the balance sheet for 1993 and subsequent financial years.
Det totala beloppet på 1117522 miljoner tyska mark togs upp i balansräkningen 1993 och de därpå följande räkenskapsåren.
The Federal Banking Supervisory Authority (Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen or ‘BAKred’) recognised the capital amount of DEM 212,16million for 1986.
Den tyska tillsynsmyndigheten för kreditväsendet (Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen, BAKred) godkände kapitalbeloppet på 212160 miljoner tyska mark.
With regard to the overall capital valuation after the further transfers in 1993, BAKred did not initially approve the relevant application from HLB because it took the view that, for WK to be recognised as a valuable holding, HLB would have to be entitled to sell it off. After a amendment to the WK Act in 1997 under which a decision on dissolution could be taken by shareholders at the request of a single shareholder (including HLB), the problem was settled and the full value was recognised as HLB's liable capital.
Med hänsyn till värderingen av det totala kapitalet efter ytterligare överföringar 1993 godkände BAKred först inte HLB:s motsvarande ansökan, då den ansåg att HLB borde ha rätt att sälja WK för att WK skulle erkännas som värdefullt ägande. Efter en ändring av WK-lagen 1997, enligt vilken aktieägarna kan besluta om avveckling på begäran av en aktieägare (även HLB), löstes detta problem och det totala värdet godkändes som HLB:s garantikapital.
According to Germany, HLB expanded its business significantly following the two transfers; in the period 1986-99 its balance-sheet total rose from DEM 36,5 billion to over DEM 145 billion.
Enligt Tysklands redogörelse utvidgade HLB sin affärsverksamhet betydligt efter de båda överföringarna: under perioden 1986–1999 ökade balansomslutningen från 36,5 miljarder tyska mark 1986 till mer än 145 miljarder tyska mark 1999.
According to the available information, FHH received no remuneration for the shares transferred on 1 January 1986 (24 % or DEM 212,16 million).
Enligt tillgängliga uppgifter fick FHH ingen ersättning för andelarna som överfördes den 1 januari 1986 (24 % eller 212160 miljoner tyska mark).
Likewise, no remuneration was agreed for the shares transferred directly to HLB on 1 January 1993 (38 % or DEM 659,362 million); however, HGV received DEM [...] million each year from HLB for the contribution.
Det fanns inte heller någon överenskommelse om ersättning för de andelar som den 1 januari 1993 överfördes direkt till HLB (38 % eller 659362 miljoner tyska mark). Däremot fick HGV [...] miljoner tyska mark för delägandet av HLB.
It was agreed that, in return for its contribution, HGV would receive [...] of profits, subject to a ceiling of 10 % each year.
Man enades om att HGV för sitt bidrag skulle få en vinstandel på [...], dock högst 10 % per år.
According to the information supplied, a sum of DEM [...] million had been paid by HLB since this understanding of 23 December 1992 (effective as of 1 January 1993).
Enligt tillgängliga uppgifter betalade HLB efter denna överenskommelse [...] miljoner tyska mark under tiden från den 23 december 1992 till den 1 januari 1993.
No further remuneration was agreed.
Andra överenskommelser om ersättning fanns inte.
Germany has nevertheless stated that, up to 1997, FHH, as HLB's sole shareholder, received the maximum annual dividend of 6 % laid down in the latter's statutes.
Tyskland har dock hävdat att FHH som HLB:s enda aktieägare fram till 1997 fick den i stadgarna fastställda maximala utdelningen på 6 %.
In addition, HLB has regularly converted reserves which it had generated itself into interest-bearing share capital (according to Germany, comparable to the issue of free shares), and this, according to the data submitted, resulted in an effective after-tax return of more than [...] % (and a corresponding inflow) on the capital actually paid in by the shareholder; HLB is thus the Landesbank with the highest effective yield.
Dessutom omvandlade HLB regelbundet reserver som den själv hade genererat till räntebärande grundkapital (enligt Tyskland jämförbart med utdelning av gratisaktier), vilket enligt den information som lämnats ledde till en förräntning på mer än [...] % efter skatt (och motsvarande tillflöde) på det kapital som ägaren verkligen betalat in, vilket innebär att HLB är den delstatsbank som har högst förräntning.
In its decision of 13 November 2002 to initiate the procedure, the Commission explained that the provision of resources by FHH to HLB had to be investigated in the light of the market-economy investor principle.
I inledandet av ett förfarande av den 13 november 2002 förklarade kommissionen att FHH:s överföring av medel till HLB måste utredas enligt den marknadsekonomiska investerarprincipen.
According to this principle, no aid elements are present even in the case of resources provided by a state investor where such funds are provided on terms on which a private investor operating under normal market economy conditions would be willing to provide funds to a private company.
Enligt denna princip utgör det inget statligt stöd om en statlig investerare tillhandahåller kapital på villkor som en privat investerare, som verkar under normala marknadsvillkor, skulle godta för att tillföra medel till ett privat företag (”marknadsmässiga förhållanden”).
For a credit institution, the economic benefit of a broader capital base created by the transfers of WK shares in question resides in the resulting greater capacity to lend and the opportunity to expand business.
För ett kreditinstitut är den ekonomiska nyttan av en bredare kapitalbas, som i detta fall följer av överföringarna av WK-andelar, större utlåningskapacitet och möjlighet att expandera affärsvolymen.
If this broader capital base is provided by the public investor on terms that are more advantageous than normal market conditions, the company concerned is favoured by state resources.
Om offentliga investerare ställer denna bredare kapitalbas till förfogande på villkor som inte hade beviljats på normala marknadsvillkor, är det fråga om beviljande av en förmån genom tillskott av statliga medel.
As a result, the Commission conducted a preliminary assessment as to whether FHH had provided the funds in question on normal market conditions.
Därför granskade kommissionen preliminärt om FHH hade ställt medlen i fråga till förfogande på marknadsmässiga villkor.
Under normal market conditions, a remuneration corresponding to its value, its function and the risk incurred is expected for the contribution of capital.
Under normala marknadsförhållanden skulle man för ett kapitaltillskott vänta sig en ersättning som motsvarar värdet på detta kapital, dess funktion och de risker som tagits.
On the basis of the information available to it at the time, the Commission doubted whether the remuneration received by FHH and its holding company HGV, which amounted to DEM [...] million [...], or some [less than 3 %] of the total funds transferred, had been paid under normal market conditions.
På grundval av de uppgifter som vid tillfället stod till förfogande betvivlade kommissionen att den ersättning som FHH eller Holding-Gesellschaft HGV fick var i linje med den som tillämpas på marknaden. Den betalda ersättningen på [...] miljoner tyska mark [...] motsvarade [knappt 3 %], i förhållande till de totalt överförda medlen.
Since, at the time of the two transfers, even the return on outstanding ten-year Federal securities, i.e. risk-free assets, ranged from over 6 % to 7 %, the provision of capital can hardly be regarded as having taken place under normal market conditions.
Då avkastningen för tioåriga tyska statsobligationer, alltså riskfri investering, vid tidpunkten för överföringen låg på mellan mer än 6 % och 7 %, kan man knappast utgå från att kapitaltillskottet skett under normala marknadsmässiga förhållanden.
Even if the special features of the transaction, such as the transferred resources' lack of liquidity, were taken into consideration, the remuneration received by FHH and HGV can hardly be regarded as a normal market remuneration.
Även om man tar hänsyn till de särskilda omständigheterna i samband med transaktionen, t.ex. de överförda medlens bristande likviditetskaraktär, kan man knappast betrakta den avtalade ersättningen till FHH eller HGV som en marknadsmässig ränta.
Germany, it is true, had stated that, at the time of the transfer, HLB was an economically sound company whose value as a going concern had increased year on year.
Visserligen hade Tyskland förklarat att HLB vid tidpunkten för överföringen var ett ekonomiskt sunt företag, vars företagsvärde hade stigit från år till år.
Proceeds were either distributed to FHH in the form of dividends or channelled into HLB's capital stock as revenue reserves, which, it is claimed, increased their value and benefited FHH as the only shareholder at the time.
Därför hade intäkter dels utbetalats i form av vinstutdelningar åt FHH, dels överförts som vinstreserver för att förbättra HLB:s kapitalisering. På så sätt höjdes HLB:s värde, vilket gynnade den dåvarande enda aktieägaren FHH.
On the basis of a report drawn up at the time of the sale of shares (49 %) to LSH, an earning capacity value of DEM [...] million had been calculated for HLB as at [...]. According to internal calculations, this had still amounted to DEM [...] million as at 31 December 1985 and at DEM [...] million as at31 December 1992, representing an annual average rise in value of [...] % between 1986 and 1992 and of [...] % between 1993 and 1996 which FHH, the only shareholder until 1997, had been able to use entirely for its own benefit and which had been able to be realised on a pro rata basis on the occasion of the sale to LSH.
På grund av ett utlåtande om försäljningen av andelar (49 %) till LSH överfördes ett marknadsvärde på HLB på [...]miljoner tyska mark per den [...], vilket enligt interna beräkningar per den 31 december 1985 fortfarande uppgick till [...]miljoner tyska mark och per den 31 december 1992 till [...]miljoner tyska mark, vilket gav en årlig genomsnittlig värdeökning på [...] % från 1986 till 1992 och på [...] % från 1993 till 1996, som FHH, som fram till 1997 var den enda aktieägaren, helt kunde utnyttja till sin egen fördel och vid försäljningen till LSH helt realisera.
Since, however, no other information or calculations, e.g. relating to the increases in dividends and value attributable to the contribution of WK shares, were available, the Commission was unable to carry out an assessment.
Men då närmare uppgifter och beräkningar saknades, till exempel om ökade utbetalningar av vinstutdelningen och värdeökningar, kunde kommissionen inte göra en bedömning av detta.
On the basis of the available information, the Commission thus had serious misgivings as to whether the conditions on which FHH had transferred the funds that were apparently available to HLB in full as liable capital were normal market conditions.
På grundval av de uppgifter som stod till förfogande hyste kommissionen allvarliga tvivel om huruvida de villkor enligt vilka FHH hade överlåtit medel som HLB uppenbarligen fullständigt kunde disponera som eget kapital, var i linje med de villkor som tillämpas på marknaden.
It therefore concluded that HLB was probably favoured by state resources.
Kommissionen drog därför slutsatsen att HLB sannolikt gynnats genom statliga medel.
As regards the calculation of remuneration, the Commission stated that, as things stood and given the special circumstances of the present case, it intended to apply the method used in the WestLB Decision of 8 July 1999.
För att beräkna en ersättning förklarade kommissionen att man i detta skede och med hänsyn till de särskilda omständigheterna i detta fall avsåg att följa den metod som användes i WestLB-beslutet den 8 juli 1999.
As part of its provisional assessment and in accordance with Article 1(b) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty, the Commission also assumed that, if there were aid, the measure constituted new aid and not existing aid and referred here to Article 15(2) of that Regulation.
Inom ramen för det preliminära beslutet och enligt artikel 1.b i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget utgick kommissionen även från att det i förekommande fall rör sig om ett nytt och inte ett befintligt stöd, varvid man även hänvisade till artikel 15.2 i denna förordning.
In its view, the decision to initiate the procedure was a further Commission measure that interrupted the limitation period within the meaning of Article 15(2) and, as such, confirmed previous measures, including the Commission's requests for information dated 12 January, 10 November and 13 December 1993 and 1 September 1999 as well as the decisions to initiate the procedure in the WestLB case and in the case of Landesbank Berlin.
Kommissionen betraktade inledandet av ett förfarande som en ytterligare åtgärd från sin sida att avbryta preskriptionstiden enligt artikel 15.2 och att som sådana bekräfta tidigare åtgärder, däribland den begäran om upplysningar som kommissionen sände den 12 januari 1993, den 10 november 1993, den 13 december 1993 och den 1 september 1999 samt beslutet om att inleda förfaranden i ärendet WestLB eller beslutet om att inleda ett förfarande som delgavs HLB i fallet med Landesbank Berlin.
In its comments, Germany repeated first of all the view that the transfer on 1 January 1986 of 24 % of WK's capital (value transferred to the reserves: DEM 212,16 million) to HLB could not be recovered as unlawful aid in accordance with Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 since the ten-year period applicable to the transfer had expired on 1 January 1996.
Tyskland upprepade i sin skrivelse uppfattningen att man inte kan kräva återbetalning av överföringen av 24 % av WK:s kapital (värde i reserverna: 212,160 miljoner tyska mark) före den 1 januari 1986 till HLB enligt artikel 15.2 i förordning (EG) nr 659/1999 som olagligt stöd, eftersom tioårsfristen för denna överlåtelse av den 1 januari 1996 redan löpt ut.
This transfer (‘1986 transfer’) was to be seen as a legally and economically independent process separate from the 1993 transfers.
Denna överlåtelse (”1986 års överlåtelse”) är en rättsligt och ekonomiskt självständig överföring som skall skiljas från överlåtelserna 1993.
In so far as Germany had previously spoken of a ‘single intention to invest’, as the Commission had noted in its decision to initiate the procedure, this applied solely to the 1993 transfers.
I den mån Tyskland tidigare skulle ha talat om en ”enhetlig investeringsvilja”, såsom kommissionen påpekade i sitt inledande av ett förfarande, skulle detta ha gällt endast händelserna 1993.
The ‘side letter’ of 22 December 1992, which was referred to in Germany's letter of December 1999, also referred to — and was only concerned with — the 1986 transfer solely to the extent that the reassignment right to reassign the shares given to FHH in 1986 and 1993 was concerned.
Även i tilläggsprotokollet av den 22 december 1992 i Tysklands skrivelse i december 1999 hänvisas det, vilket är det enda relevanta, endast till förloppet 1986 och till den rätt till återöverföring som FHH fick 1986 och 1993 angående andelarna.
In addition, Germany's statement that the direct remuneration of DEM [...] million each year corresponded to around [less than 3 %] of the total amount of all the transfers, was intended merely as an illustration.
Dessutom var Tysklands redogörelse av hur en direkt erlagd ersättning på [...] miljoner tyska mark årligen skulle motsvara ca [knappt 3 %] i förhållande till de totalt överförda medlen endast ett exempel.
However, in its view, this in no way altered the fact that de facto and de jure the 1986 transfer was a quite separate process.
Detta ändrar dock inte det faktum att överföringen 1986 rättsligt och sakligt var ett helt annat, separat fall.
If, however, the 1986 transfer was to be viewed separately from the 1993 transfers, action by the Commission within the meaning of Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 could interrupt the limitation period only if it were taken before 1 January 1996.
Om man dock skulle kunna skilja överföringen 1986 från överföringarna 1993, skulle endast en åtgärd som kommissionen vidtagit enligt artikel 15.2 i förordning (EG) nr 659/1999 före den 1 januari 1996 avbryta preskriptionstiden.
However, the Commission's requests for information that preceded the one dated 1 September 1999 were of a general nature, had not even mentioned HLB and so did not meet the conditions for them to be regarded materially as action interrupting the limitation period within the meaning of Article 15(2).
Kommissionens begäran om upplysningar som sändes före begäran av den 1 september 1999 var emellertid av allmän art, och i skrivelsen nämndes inte ens HLB. Av denna orsak uppfylls inte de krav på att avbrytande åtgärder skall vara konkreta som föreskrivs i artikel 15.2 i förordning (EG) nr 659/1999.
Germany also mentioned in this respect the judgment by the Court of First Instance of 10 April 2003 in Case T-369/00 Département du Loiret v Commission (hereinafter ‘Scott’).
I detta sammanhang nämnde Tyskland även förstainstansrättens dom av den 10 april 2003 i målet T-369/00, Département du Loiret mot kommissionen (nedan ”Scott”).
The Court ruled that a Commission letter requesting information regarding a possible aid element was a measure interrupting the limitation period within the meaning of Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999.
I denna dom fastslår domstolen att en skrivelse från kommissionen, där man begär upplysningar om en eventuell situation där statligt stöd förekommer, kan utgöra en åtgärd som avbryter preskriptionstiden enligt artikel 15.2 i förordning (EG) nr 659/1999.
According to Germany, the Court had thus laid down the minimum requirements that a request for information must meet in order to be regarded as action interrupting the limitation period.
Tyskland anser att domstolen därigenom fastställde minimikraven på de upplysningar som måste begäras för att begäran skulle anses vara en åtgärd som avbryter preskriptionstiden.
In the present case, the Commission, with its requests for information of 12 January, 10 November and 13 December 1993, which were mentioned by it in the decision to initiate the procedure and were addressed to Germany, fell far short of these requirements.
I det föreliggande ärendet uppfyller kommissionen, med sin till Tyskland riktade begäran om upplysningar av den 12 januari 1993, den 10 november 1993 och den 13 december 1993 som nämns i beslutet om att inleda ett förfarande, inte på långt när dessa krav.
These letters had referred simply to Westdeutsche Landesbank and to a general request regarding possible similar transfers to other Landesbanks.
Dessa skrivelser gällde endast Westdeutsche Landesbank och en allmän begäran om upplysningar om eventuella liknande överföringar till andra delstatsbanker.
HLB and FHH had not been mentioned in any of those letters.
HLB eller FHH nämns inte i någon av dessa skrivelser.
According to Germany, the triggering of the limitation period prevented further examination of the 1986 transfer.
Enligt Tyskland råder det en konflikt mellan avvisningsyrkandet och en närmare undersökning av händelseförloppet 1986.
As for the economic assessment of the capital transfer, Germany confirmed first of all that the total value of the WK shares transferred in 1986 and 1993 (DEM 1171,522 million) had been made available to HLB as equity capital.
Vad gäller den ekonomiska bedömningen av kapitaltillskottet bekräftade Tyskland först att det totala värdet av WK-andelar som tillfördes 1986 och 1993 uppgick till 1171522 miljoner tyska mark, och att detta belopp stod oförändrat som eget kapital till HLB:s förfogande.
At no time had the transferred capital been assigned to a special purpose or made subject to any other restriction as to its use.
Det överförda kapitalet var vid inget tillfälle öronmärkt eller på något annat sätt bundet till ett visst ändamål.
It should be borne in mind here that the capital transferred in 1986 was recognised from then on by BAKred as liable capital.
I detta sammanhang bör det noteras att det kapital som överfördes 1986 därefter godkändes som garantikapital av BAKred.