natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, the total amount, i.e. including the 1993 transfer of around DEM 959 million (of which 38 % was directly transferred WK shares which were assigned to HLB's open reserves with a value of DEM 659,362 million, and 19,86 % was WK shares transferred indirectly via HGV, which were transferred to HLB as a silent partnership contribution amounting to DEM 300 million), was recognised by BAKred as liable capital only in 1997.
Det totala beloppet, dvs. inklusive överföringen 1993 på ca 959 miljoner tyska mark (38 % direkt överförda WK-andelar, 659362 miljoner tyska mark fördes upp i disponibla reserver och 19,86 % WK-andelar som överförts indirekt via HGV, 300 miljoner tyska mark som överfördes till HLB i form av passivt delägande) godkändes dock först 1997 av BAKred som garantikapital.
This was because the WK Act was amended only on 25 June 1997 and because HLB as shareholder was granted the right to dissolve or liquidate WK.
Detta berodde på att WK-lagen ändrades först den 25 juni 1997 och HLB först då i egenskap av aktieägare fick rätt till upplösning eller likvidation av WK.
Germany stated that the transferred funds had, therefore, been made available to HLB in full as liability cover only retrospectively on 1 January 1997.
Tyskland förklarade att de överförda medlen först retroaktivt fr.o.m. den 1 januari 1997 stod till HLB:s förfogande för att helt och hållet användas till att täcka skulder.
Even so, as Germany later explained, HLB had before that date used part of the capital reserve as liability cover, viz. DEM 183 million in 1993, more than DEM 436 million in 1994, DEM 255 million in 1995 and DEM 208 million in 1996 (figures rounded; see also the table in paragraph 183).
HLB hade dock, som Tyskland senare förtydligade, redan före detta datum använt en del av kapitalreserven till att täcka skulder, dvs. – avrundat – 183 miljoner tyska mark 1993, mer än 436 miljoner tyska mark 1994 och 255 miljoner tyska mark 1995 och 208 miljoner tyska mark 1996 (se även tabellen i punkt 183).
The remaining amount of the capital reserve had not been used and had not been recognised as liable core capital.
De övriga medlen i kapitalreserven användes inte och godkändes inte som primärt kapital.
It was only after 1 January 1997 and until the divestment of WK at the time of the merger with LSH to form HSH on 2 June 2003 that the amount of DEM 659,4 million had been available.
Först fr.o.m. den 1 januari 1997 stod beloppet på 659,4 miljoner euro genomgående fram till uppdelningen av WK till följd av fusionen med LSH som bildade HSH Nordbank den 2 juni 2003 till förfogande.
The silent partnership contribution of DEM 300 million had also been available in full as liable core capital until that date.
Likaså var det passiva delägandet på 300 miljoner tyska mark 1997 vid detta datum fullt tillgängligt som primärt kapital.
Prior to 1997 these funds had not been used and had not been recognised as core capital.
Före 1997 kunde dessa medel inte användas eller godkännas som primärt kapital.
As regards the remuneration, the maximum fixed amount of DEM [...] million [...], corresponding to [not more than 10 %], was paid throughout on the silent partnership contribution.
När det gäller ersättningen betalades alltid det maximala beloppet på [...] miljoner tyska mark [...] för det passiva delägandet, vilket motsvarar [högst 10 %].
No remuneration was paid on the capital reserve of some DEM 659 million.
För kapitalreserven på ca 659 miljoner euro betalades ingen ersättning.
Germany nevertheless repeated the view that it was not only the agreed, direct remuneration for the silent partnership contribution that should be taken into account as a remuneration component.
Tyskland förklarade dock att inte endast den överenskomna, direkta räntan på det passiva delägandet skall anses utgöra en del av ersättningen.
For one thing, the dividend payments to the sole shareholder FHH had to be taken into consideration since the profits earned by HLB were necessarily also attributable to the funds transferred by FHH.
Dels bör utbetalningarna av vinstutdelningen hänföras till aktieägaren FHH, då HLB:s vinster oundvikligen även härrör från de medel som överförts från FHH.
And so, as the sole shareholder until 1997, FHH had received the highest dividend of 6 % laid down in the statutes and from 1997 onwards had received varying, but increasing dividends on its share of the share capital.
På så sätt fick FHH som enda aktieägare fram till 1997 den i stadgarna fastställda maximala utdelningen på 6 %, och fr.o.m. 1997 varierande, men stigande utdelningar på sina andelar i aktiekapitalet.
These dividend payments rose from EUR [...] million in 1985 to EUR [...] million in 1996, when FHH had still been the only shareholder.
Från [...]miljoner euro 1985 steg dessa utbetalningar fram till 1996, då FHH fortfarande var den enda ägaren, till [...]miljoner euro 1996.
As they were then payable only on 50,5 % of FHH's shares, they amounted to EUR [...] million in 1997 and to EUR [...] million in 2001.
1997 uppgick utbetalningarna för andelarna i FHH, som nu endast utgjorde 50,5 %, till [...]miljoner euro. År 2001 hade beloppet stigit till [...]miljoner euro.
Moreover, the reserves that HLB had itself built up were regularly converted into equity capital, which rose from EUR 228,3 million in 1985 to EUR 250,9 million in 1997 and has remained unchanged since.
Därutöver hade de reserver som HLB själv genererat regelmässigt omvandlats till grundkapital. Grundkapitalet steg från 228,3 miljoner euro 1985 till 250,9 miljoner euro 1997, och har därefter förblivit oförändrat.
The revenue reserves had also risen steadily, from EUR 93,1 million in 1985 to EUR 321,8 million in 2001.
Dessutom har de sedan 1985 fortlöpande själva höjt vinstreserverna från 93,1 miljoner euro 1985 till 321,8 miljoner euro 2001.
All of these facts indicated a substantial increase in revenue.
Allt detta bidrar till en betydande resultatförbättring.
Account must also be taken of the increases in value that has been produced by the transferred capital and were attributable solely to FHH.
Dessutom bör man beakta de värdeökningar som det överförda kapitalet bidragit till och som endast kan hänföras till FHH.
There was an increase in value of between some [...] % and [...] % that was attributable solely to the transfer of WK shares.
Därvid rör det sig om en värdeökning på ca [...] % respektive [...] % som endast beror på överföringen av WK-andelar.
Germany provided more detailed calculations based on the capitalised value method.
Tyskland lämnade in närmare beräkningar som bygger på bruttoberäkningsmetoden.
Between 1985 and 1992 the value of HLB had risen by DEM [...] million, or just under DEM [...] million a year, giving a return of [...] % in terms of the WK shares transferred in 1986.
Det framgick att HLB:s värde ökat från 1985 till 1992 med [...]miljoner tyska mark eller årligen med knappt [...]miljoner tyska mark, vilket motsvarar [...] % avkastning på de överförda WK-andelarna.
Between 1992 and 1995 the company's value had risen by DEM [...] million a year, giving an annual yield of [...] % in terms of the WK shares transferred on 1 January 1993.
Mellan 1992 och 1995 ökade företagets värde med [...]miljoner tyska mark årligen, vilket i förhållande till de WK-andelar som överfördes före den 1 januari 1993 motsvarar en årlig avkastning på [...] %.
This again demonstrated that, all factors being taken into consideration, FHH had received appropriate returns.
Detta tyder återigen på att FHH:s avkastning, med hänsyn till alla faktorer, var lämplig.
Lastly, FHH could have expected appropriate returns at the time of the two investments.
Slutligen skulle FHH ha kunnat vänta sig lämplig avkastning redan vid tiden för de två investeringarna.
At the end of 1985 and at the end of 1992 HLB had been a profitable company with equity returns (before tax), given here as examples, of over 19 % in 1985, 8 %-9 % in 1989 and 1990 and over 12 % in 1992.
I slutet av 1985 och slutet av 1992 var HLB ett lönsamt företag vars avkastning för eget kapital (före skatt), här angivet som ett exempel, uppgick till mer än 19 % år 1985 och mer än 8–9 % åren 1989–1990 och upp till mer än 12 % år 1992.
For purposes of comparison, Germany communicated capital returns it had itself calculated for five private German banks which showed that in the years 1980-92 HLB had not or had in only a few years lagged behind the relevant annual average of the other five institutions by some 1 %-6 % (before tax) and 1 %-4 % (after tax).
Som en jämförelse överlämnade Tyskland uppgifter om avkastningen hos fem tyska privatbanker som visade att HLB under åren 1980–1992 inte alls eller endast under några få år uppvisat ett sämre resultat jämfört med de övriga fem institutionernas relevanta årliga genomsnitt på ca 1–6 % (före skatt) eller 1–4 % (efter skatt).
In other words, HLB ‘does not lag behind’ the other private banks.
Detta innebär att HLB ”inte är sämre” än de andra privata bankerna.
For the rest, Germany took the view that the transfers were to be compared to a non-monetary capital contribution because of the lack of liquidity of the funds made available.
I övrigt ansåg Tyskland att överföringar på grund av bristande likviditet kan jämföras med apportegendom.
For a calculation of return, what mattered therefore was the difference between a non-monetary contribution and a cash contribution, which consisted in the refinancing costs for the lending to promote business expansion or in the disadvantage represented by the fact that the cash value of the deposit cannot be invested directly.
Vid beräkning av avkastningen skulle det alltså komma an på skillnaden mellan apportegendom eller kontanter, som består av refinansieringskostnaderna för utlåning för utvidgning av affärsverksamheten eller som nackdel beroende på att det kontanta värdet av tillskottet inte direkt kan investeras.
According to the calculations provided, the interest-rate difference relative to a cash contribution in the case of the non-monetary capital transferred in 1986 was some 6,8 % in respect of lending and some 6,8 % in respect of income-producing, risk-free investments.
Enligt inlämnade beräkningar uppgår ränteskillnaden mellan ett kontant tillskott för den kapitaltillgång som tillsköts 1986 till ca 7,6 % vid utlåning och ca 6,8 % vid inkomstbringande, riskfri investering.
For the contribution made on 1 January 1993, the difference was around 8,3 % for lending and 7,36 % for risk-free investments.
För överföringen den 1 januari 1993 är skillnaden ca 8,3 % vid utlåning och 7,36 % vid riskfri investering.
In terms of the gross return, this represented a difference of some 6 % (1996) and 6,6 % (1993) between capital assumed to be provided in cash and the illiquid capital actually provided.
När det gäller bruttoavkastning innebär detta för ett hypotetiskt kontant tillskott och verkligen överförda, icke-likvida medel en skillnad på ca 6 % (1986) och 6,6 % (1993).
A market-economy investor too must take this disadvantage into account when assessing whether his remuneration is appropriate.
Denna nackdel bör även tas i beaktande av en investerare i en marknadsekonomi då han överväger huruvida han får en rimlig ersättning.
V. COMMENTS FROM THE BDB
V. BDB:S SYNPUNKTER
The BdB considers the remuneration that was actually paid to be insufficient.
BdB anser att den ersättning som faktiskt betalats är otillräcklig.
No remuneration at all had been agreed for the WK shares transferred on 1 January 1986 while, for the shares transferred in 1993, only the interest payable on the silent partnership contribution had been agreed.
För de WK-andelar som tillfördes den 1 januari 1986 hade man inte enats om någon ersättning, medan man för de andelar som tillfördes 1993 enats endast om ränta för det passiva delägandet.
In terms of the total capital transferred, this corresponded to less than 3 % per annum and could not in any way be regarded as normal for the market.
När det gäller det sammanlagda överförda kapitalet motsvarar det mindre än 3 % årligen, vilket på inget sätt kan anses vara marknadsmässigt.
FHH's claim to an appropriate remuneration was not undermined, for instance, by the fact that it had been HLB's sole shareholder.
FHH:s anspråk på en lämplig ersättning bortfaller inte därför att FHH var HLB:s enda ägare.
What mattered was the expectation at least of an average return that private banks too regularly associate with the provision of equity capital to their subsidiaries.
Avgörande var förväntningen på åtminstone en genomsnittlig avkastning som privata banker regelbundet förknippar med tillskott av eget kapital till dotterbolagen.
Admittedly, it is true that this anticipated return did not figure in the understanding on a fixed interest rate since the return to the parent company could be in the form not only of dividend payments but also of the increase in the revenue and associated value of the subsidiary.
Det stämmer visserligen att den förväntade avkastningen inte anges i överenskommelsen om en fast ränta, då återflödet av avkastningen till moderbolaget kan ske både i form av utbetalningar av vinstutdelningen eller dotterbolagets ökade avkastning eller värde.
Even so, the expected normal market return corresponded to the setting of a fixed interest rate.
Trots det motsvarade den marknadsmässigt förväntade avkastningen i överenskommelsen fastställandet av en fast ränta.
As a market-economy investor, FHH should, therefore, have expected a normal market return from HLB.
FHH borde alltså i egenskap av investerare i en marknadsekonomi ha väntat sig att HLB skulle ge en marknadsmässig avkastning.
However, it had by no means been able to count on this.
FHH kunde dock på inget sätt förvänta sig detta.
Even for the transfer on 1 January 1986, it appears that, according to the Land Government notice of 17 December 1985, a below-average return of between DEM 0,3 million and DEM 0,5 million (according to the BdB, corresponding to between 0,1 % and 0,2 %) was expected.
Enligt Senatsmitteilung an die Bürgerschaft av den 17 december 1985 förefaller det som om man redan vid överföringen den 1 januari 1986 förväntade sig en avkastning på 0,3–0,5 miljoner tyska mark som låg under genomsnittet (vilket enligt BdB motsvarar 0,1–0,2 %).
Since dividends were to be paid only after business had actually expanded, there had clearly been no remuneration at all for FHH in the early years.
Eftersom vinstutdelning skulle utbetalas först efter en verklig utvidgning av affärsverksamheten, hade FHH uppenbarligen inte fått någon ersättning under de första åren.
Even the dividends actually paid out subsequently to FHH were not to be taken into account since, under the circumstances obtaining, a private investor would have demanded a fixed annual remuneration.
Inte heller kan man ta hänsyn till de vinstutdelningar som verkligen utbetalades, då en privat investerare under rådande omständigheter skulle ha krävt en årlig, fast ersättning.
Similarly, the reserves and revenue converted into share capital could not be taken into consideration.
Reserver och vinst som omvandlats till aktiekapital kan inte heller beaktas.
Possible increases in value could not have been expected here either since the shares in HLB had not been negotiable.
Man kan inte heller ha räknat med en realisering av en eventuell värdestegring, då andelarna i HLB inte var omsättningsbara.
In addition, therefore, the shares had not been subject to any ongoing assessment of their value.
Dessutom hade andelarna inte varit föremål för en kontinuerlig värdebestämning.
The transfer in 1997 of 49,5 % of the shares to LSH had not removed the aid element.
Överföringen 1997 av 49,5 % av andelarna till LSH undanröjer inte stödinslaget.
The sale had taken place after the time of the investment and had, therefore, been quite immaterial as regards the remuneration expectation.
Försäljningen ägde rum efter investeringen och hade därför ingen betydelse för ersättningsförväntningarna.
For the state aid investigation it was a matter of whether a transaction had taken place under normal economic conditions.
Med tanke på den stödrättsliga bedömningen var det fråga om huruvida en transaktion ägt rum på normala ekonomiska villkor.
It transpired from all this that, under these circumstances, a private investor would have undertaken the investment only if revenue or cash flows could have been generated promptly, either in the form of fixed dividends or alternatively in the form of variable cash flows.
Följden av allt detta är att en privat investerare skulle ha gjort en investering under dessa omständigheter endast om det genererat intäkter eller kassaflöden antingen i form av fasta utdelningar eller alternativt i form av variabla kassaflöden som ersättning.
In such a situation, however, a private investor would presumably prefer fixed interest payments.
Förmodligen skulle dock en privat investerare i ett sådant läge föredra fasta räntor.
There is also the fact that FHH had not been entitled to reassign the WK shares without any consideration (compensatory payment at book value).
För detta talar även det faktum att FHH inte hade rätt till återbetalning av WK utan motprestation (kompensationsbetalningar till bokfört värde).
In calculating a normal market return, BdB first assumed that the resources transferred needed to be remunerated in the same way as share capital because they constituted core capital recognised for banking supervisory purposes.
Vid beräkning av en marknadsmässig ersättning utgick BdB först från att de överförda medlen skulle ersättas som aktiekapital, eftersom de utgjorde tillsynsmässigt godkänt primärt kapital.
It stated that an appropriate return on capital made available would invariably be based on a risk-free return and a risk premium. In other words, the basic principle of ‘expected return on a risky investment = risk-free return + risk premium for the risky investment’ would be applied.
BdB konstaterar att man vid beräkning av en lämplig avkastning för kapital som ställs till förfogande alltid utgår från en riskfri avkastningsdel och en riskpremie, dvs. att man utgår från principen ”förväntad avkastning på en riskinvestering = riskfri avkastning + riskpremie för riskinvesteringen”.
The BdB then calculated the minimum remuneration applying the so-called Capital Asset Pricing Model (CAPM), which determines the expected individual risk premium with the help of the so-called beta value (statistically measured deviation of the individual risk premium from the general long-term market risk premium).
BdB beräknade minimiersättningen helt konkret med hjälp av den s.k. Capital Asset Pricing-modellen (”CAPM”), som fastställer den förväntade, enskilda riskpremien med hjälp av det s.k. betavärdet (den enskilda riskpremiens statistiskt beräknade avvikelse från den generella långfristiga marknadsriskpremien).
In determining the risk-free return, the BdB used the returns on long-term government bonds, fixed-rate securities issued by state bodies being the form of investment with the lowest risk or with no risk at all.
För att fastställa den riskfria avkastningen utgick BdB från avkastningen på statsobligationer med lång löptid, eftersom värdepapper med fast ränta som emitteras av statliga organ är en investeringsform med låg eller ingen risk.
For the purpose of deriving the risk premium, the BdB first determined the so-called general market risk premium, i.e. the difference between the long-term average return on the normal market share portfolio and the risk-free return (government bonds).
För att derivera riskpremien tar BdB först fram ”marknadsriskpremien”, alltså skillnaden mellan den långfristiga genomsnittliga avkastningen på en marknadsmässig aktieportfölj och riskfri avkastning (statsobligationer).
In its comments of 25 June 2003, it assumed in the first place a long-term market risk premium of a uniform 4,6 %.
I sina synpunkter av den 25 juni 2003 utgår BdB från antagandet om en enhetlig långfristig marknadsriskpremie på 4,6 %.
The BdB stated that it estimated the beta values on the basis of a historical data sample for comparable banks.
Enligt egen uppgift uppskattade BdB betavärdena på grundval av ett historiskt dataurval av jämförbara banker.
It concluded first that all beta values for all Landesbanks and for all the periods under consideration were greater then one. In other words, it considered that the risk premium for investments in Landesbanks was higher than the market risk premium.
BdB kom därefter till resultatet att samtliga betavärden för samtliga delstatsbanker och undersökta perioder är större än ett, vilket innebär att BdB räknade med att riskpremien för investeringar i delstatsbanker statistiskt sett är större än marknadsriskpremien.
Assuming a risk-free basic interest rate of 8,05 % (December 1985, for the 1986 transfer) and of 5,90 % (December 1992, for the 1993 transfer) and a beta factor for HLB of 1,1660 (first date) and of 1,0836 (second date), the BdB arrived at an expected minimum remuneration of 13,41 % for the shares transferred on 1 January 1986 and of 10,88 % for the shares transferred on 1 January 1993.
På grundval av en riskfri basräntesats på 8,05 % (december 1985 för 1986 års överföring) och 5,90 % (december 1992 för 1993 års överföring) och en betafaktor för HLB på 1,1660 (första tidpunkten) samt 1,0836 (andra tidpunkten) kom BdB till en förväntad minimiersättning på 13,41 % för andelar som överförts per den 1 januari 1986 och till en förväntad minimiersättning på 10,88 % för andelar som överförts per den 1 januari 1993.
The BdB also noted that the Commission's deduction pursuant to Decision 2000/392/EC from the minimum remuneration to take account of the lack of liquidity of Wfa's assets had been upheld by the Court of First Instance.
BdB konstaterar vidare att det avdrag från minimiersättningen som kommissionen gjorde i sitt beslut 2000/392/EG på grund av bristen på likviditet i Wfa-tillgångarna hade bekräftats av förstainstansrätten.
There was therefore no reason to depart from this method in the present case, with the result that a deduction for liquidity should also be made here.
Det fanns ingen anledning att avvika från den metoden i föreliggande fall, och därför måste ett likviditetsavdrag göras.
The amount of the deduction for lack of liquidity would be calculated, using the WestLB method, on the basis of net refinancing costs (gross refinancing costs less the applicable corporation tax).
Storleken på avdraget på grund av bristande likviditet fastställs med hjälp av den metod som tillämpades i WestLB-ärendet på grundval av refinansieringskostnaderna netto (refinansieringskostnaderna brutto minus bolagsskatt).
The BdB also took the view that the deduction made by the Commission pursuant to Decision 2000/392/EC (1,5 %) and upheld as such by the Court of First Instance, ought similarly to be made in the case of HLB.
Dessutom ansåg BdB att även HLB skulle göra det påslag (1,5 %) som kommissionen fastställde i beslut 2000/392/EG och som sådant bekräftats av förstainstansrätten.
In its opinion, if there were circumstances in the other Landesbank cases that had the effect of increasing risk as compared with a ‘normal share capital investment’, such as the in part exceptionally large size of the asset transfer, the decision not to issue new company shares and the associated absence of additional voting rights as well as the lack of fungibility of the asset, a deduction would be justified here too.
BdB ansåg att ett påslag är motiverat om de omständigheter i WestLB-beslutet som ökade riskerna jämfört med en normal investering i aktiekapital föreligger också i de övriga ärenden som avser delstatsbankerna, nämligen en exceptionellt stor volym på de överförda tillgångarna, utebliven aktieemission och den därmed sammanhängande avsaknaden av rösträtt samt investeringens bristande fungibilitet.
Instead of a normal market return calculated in this way, FHH had not agreed on or received any remuneration whatsoever for the 1986 transfer, and the remuneration for the 1993 transfer had been too small.
I stället för en på detta sätt beräknad marknadsmässig avkastning hade FHH inte enats om eller fått någon ersättning överhuvudtaget för överföringen 1986, och ersättningen för överföringen 1993 var för liten.