natgillin/translations-raw huggingface dataset:
D has submitted a document entitled ‘Stage report on the fulfilment of President Jacques Chirac's campaign commitments in the fields of industry, energy, telecommunications and posts of June 2003’.
D har lämnat in en handling med titeln ”Rapport d’étape sur la réalisation des engagements de campagne du Président Jacques Chirac dans les domaines de l'industrie, de l'énergie, des télécommunications et de La Poste en date de juin 2003”.
On the subject of France Télécom, the document states that: ‘Thanks to the State's resolute support and to the appointment of Thierry Breton, France Télécom has been more than just saved from a life-threatening situation.’
Avseende FT sägs i dokumentet att: ”Tack vare statens resoluta stöd och utnämningen av Thierry Breton kunde France Télécom göra mer än att bara få näsan över vattnet.”
Comments from France Télécom
Synpunkter från FT
France Télécom has presented its comments in the form of three reports: (i) a report drawn up by Mr Ehlermann dated 12 January 2004 entitled ‘Opinion for the attention of France Télécom’; (ii) a report drawn up by Mr Galmot dated 6 January 2004 entitled ‘Does the case law of the Court of Justice of the Communities allow the conclusion to be drawn that the “financial measures introduced by the State in support of France Télécom”, regarding which the Commission has initiated the procedure provided for in Article 88(2) of the Treaty, have effected a “transfer of state resources” for the benefit of that company?’; and (iii) a report by HSBC entitled: ‘HSBC Opinion of 6 January 2004’.
FT har lämnat synpunkter i tre rapporter: (i) en rapport skriven av Claus-Dieter Ehlermann av den 12 januari 2004”Avis à l'attention de France Télécom” (ii) en rapport skriven av Yves Galmot av den 6 januari 2004”La jurisprudence de la Cour de Justice des Communautés permet-elle d'admettre que ’les mesures financières mises en place par l'Etat au soutien de France Télécom’ et sur lesquelles la Commission a ouvert la procédure prévue par article 88 para 2 du Traité ont opéré un ’transfert de ressources d'Etat’ au profit de cette företaget?” och (iii) en rapport från HSBC ”Opinion de HSBC en date du 6 januari 2004”.
These three reports are described briefly below.
Dessa tre rapporter beskrivs kortfattat nedan.
The first report analyses the French authorities' conduct in the light of the rules applicable to state aid in general and of the prudent investor test in particular.
I den första rapporten analyseras franska statens beteende mot bakgrund av tillämpliga bestämmelser om statliga stöd i allmänhet, i synnerhet principen om rationella investeringar.
The arguments set out in the report, which seeks to show that the declaration of 5 December 2002 concerning the shareholder loan does not affect the State's resources, are essentially as follows: (i) the December 2002 announcement of the shareholder loan is not an irrevocable commitment (but a mere declaration of intent), and is conditional.
Rapporten skall visa att uttalandet om aktieägarförskottet den 5 december 2002 inte avsåg statliga medel och huvudargumenten är följande: (i) uttalandet om aktieägarförskottet i december 2002 var inte ett oåterkalleligt åtagande (bara en avsiktsförklaring) – och det är dessutom villkorat. Uttalandet utgör alltså ingen garanti och ännu mindre någon obegränsad garanti.
The announcement does not therefore constitute a guarantee, and even less so an unlimited guarantee; (ii) the Crédit Foncier de France decision (referred to above) is not a valid precedent and, moreover, it concerns a declaration that is not comparable to the December 2002 announcement.
Det tidigare nämnda beslutet om Crédit Foncier de France är inget relevant prejudikat och avser för övrigt ett uttalande som inte kan jämföras med uttalandet från december 2002.
The report also seeks to show that France Télécom was not a company in financial difficulties within the meaning of the Guidelines at the time the State decided to take part in the recapitalisation and announced its readiness to provide a shareholder loan.
Ett annat syfte med rapporten är att bevisa att FT inte var i sådana ekonomiska svårigheter som avses i riktlinjerna, när staten beslutade att delta i återfinansieringen och offentliggjorde att den tänkte bevilja ett aktieägarförskott.
It stresses that it is normal and usual for the majority shareholder to grant a loan upfront of its participation in the recapitalisation.
I rapporten framhålls att det är normalt och vanligt att majoritetsägare beviljar aktieägarförskott innan återfinansiering.
The second report focuses on whether the mere announcement of the making available of a shareholder loan in the form of a credit line can as such constitute a commitment of state resources.
I den andra rapporten utreds om det räcker att uttala att ett aktieägarförskott kommer att ställas till förfogande i form av en kreditfacilitet för att det i sig skall anses binda statliga medel.
The report states that, according to the Commission's argument, an irrevocable announcement of a commitment to grant a loan, coupled with its apparent provision, is sufficient to establish a commitment of state resources, which corresponds to the concept of measure having an effect equivalent to state aid, which has already been rejected by the Court of Justice.
I rapporten sägs att ett oåterkalleligt uttalande om att bevilja ett förskott och ett skenbart tillhandahållande är tillräckligt för att kommissionen skall anse att statliga medel använts, varför åtgärden är att jämställa med statligt stöd, trots att detta avvisas av EG-domstolen.
According to the report, there is no transfer of state resources because, in the end, there was no opening of a credit line or provision of a guarantee, which would have required authorisation by a finance act.
Enligt rapporten har inga statliga medel överförts eftersom kreditfaciliteten slutligen inte ställdes till förfogande och ingen garanti beviljades, något som ju hade krävt en tilläggsbudget.
The third report focuses on the economic rationale behind the State's conduct between 4 September 2002 (the announcement of the first six months' results) and 15 April 2003 (the carrying out of the capital increase).
Den tredje rapporten utreder om statens handlande mellan den 4 september 2002 (då första halvårets resultat blev kända) och den 15 april 2003 (då kapitaltillskottet gjordes) var ekonomiskt rationellt.
The report is based on an analysis of France Télécom's situation in September 2002 and draws a distinction between, on the one hand, France Télécom's operational performance (healthy activities with a potential for improving the operational cash flow) and, on the other, the amount of the operator's debt (level of indebtedness, debt maturities, negative consolidated own capital resulting from losses linked to non-recurring items).
Rapporten bygger på en analys av FT:s situation i september 2002 och skiljer FT:s operativa verksamhet (sund verksamhet och utsikter till förbättring av kassaflödet) från skulderna (skuldsättningsnivå, förfalloplan, underskottet i konsoliderat eget kapital på grund av oförutsedda förluster).
The report concludes on this point that the time lag between the generation of the group's cash flow and the heavy short-term financial commitments (2003-2005) poses a problem of refinancing but not of solvency.
I rapporten dras slutsatsen att tiden för att generera kassaflöde i koncernen jämfört med de stora lån som förföll på kort sikt (2003-2005) ger problem med återfinansieringen men inte med solvensen.
HSBC also describes the background to the short-term liquidity crisis, worsened as it was by a crisis of confidence on the part of the market vis-à-vis the group.
HSBC beskriver även den kortsiktiga likviditetskris som förvärrades av marknadens förtroendekris.
It states that, in a situation such as that, reason demanded that urgent steps be taken and required the introduction of a plan to improve the operational results, an increase in capital, a rescheduling of debt and a targeted policy of disposing of assets.
HSBC förtydligar att det i en sådan situation är rationellt att handla snabbt och upprätta en plan för att förbättra rörelseresultatet, öka kapitaltillskottet, lägga om skulden och föra en målinriktad politik för överlåtelse av tillgångar.
It argues that, in the present case, the Ambition 2005 plan is a complete and rational coherent plan as it permits among other things the generation of a EUR 15 billion cash flow via an operational improvement and a disposal of assets that does not involve any amputation of core businesses.
HSBC förtydligar att Ambitionsplanen 2005 var en sammanhängande, fullständig och rationell plan som bland annat gjorde det möjligt att förbättra likviditeten med 15 miljarder euro genom optimering av verksamheten och överlåtelse av tillgångar som inte begränsade verksamhetsområdena.
It stresses that a capital increase in support of a company introducing an operational recovery plan is a natural way of rebalancing the accounts.
HSBC betonar att det är naturligt att överväga att lämna kapitaltillskott till ett företag som inrättar en plan för att återställa en sund finansiell ställning, för att balansera upp balansräkningen.
It points out that the oral support of a majority shareholder is also usual and rational and that it is normal practice for reference shareholders to announce their decision before other shareholders do.
HSBC understryker att muntligt stöd från en majoritetsägare också är vanligt och rationellt och att det är normalt och vanligt förekommande att majoritetsägare meddelar sitt beslut innan övriga aktieägare.
It also points out that in this case the shareholder loan was a low-risk, profitable and normal transaction — pending a capital increase — aimed at safeguarding the majority shareholder's financial interests at a time (the month of December) when it was not possible to recapitalise the company for reasons of scheduling.
HSBC betonar även att det är föga riskabelt, lönsamt och vanligt att lämna ett aktieägarförskott – i väntan på ett kapitaltillskott – för att skydda majoritetsägarens intressen i ett läge då företaget av tidsskäl inte kunde återfinansieras i december.
It adds that the loan was to be made on market conditions.
HSBC förtydligar även att förskottet lämnades till sedvanliga marknadsvillkor.
The HSBC report mentions also the trend in the price of France Télécom shares on the stock exchange, pointing out that the shares had risen in July 2002 as a result of rumours of nationalisation, only to fall again in September because, although the market had got wind of a possible EUR 15 billion capital increase, the practical arrangements were not as yet clear.
I sin rapport nämner HSBC även hur FT:s aktier utvecklades på börsen, och betonar att aktierna steg i juli 2002 på grund av rykten om förstatligande, men sjönk i september, då marknaden fick kännedom om ett eventuellt kapitaltillskott på 15 miljarder euro, medan formerna ännu inte var klara.
It points out that France Télécom's financial projections presage, for the State, a highly satisfactory return: according to the DCF — discounted cash flow — method, the recapitalisation involves an annual rate of return of 25 %, whereas the average rate on the telecommunications market is 9,9 %.
I rapporten betonas även att de ekonomiska prognoserna för FT ställde mycket god lönsamhet i utsikt för staten: enligt metoden med ”discounted cashflow” som ger en årlig avkastning på 25 % på återfinansieringen, medan den genomsnittliga räntan på telekommarknaden är 9,9 %.
In response to the dispatch of the consultant's legal report and economic report, France Télécom submitted three legal memoranda criticising the reports' content and an economic report.
När FT tagit del av den rättsliga utredningen och konsultens ekonomiska rapport kritiserade företaget innehållet i tre rättsliga noter och en ekonomisk rapport.
The first memorandum states that the various legal categories under French civil, commercial or administrative law used by the consultant in its analysis of the State's declarations are not relevant to any finding that the ministerial declarations may be capable of creating rights on the part of third parties.
Den första noten tar upp att konsulten använt olika franska civilrättsliga, handelsrättsliga eller förvaltningsrättsliga begrepp för att analysera statens uttalanden trots att de inte ger stöd för att uttalanden från ministerier kan vara rättsgrundande för tredje man.
More particularly, the memorandum claims that the conditions required for the State's responsibility to be incurred for non-compliance with its promise are not met in the present case.
Noten nämner särskilt att staten i det aktuella ärendet inte kan hållas ansvarig för att utfästelsen inte fullgjorts.
It argues that in no way does the mere act of making a promise, even to pay certain sums of money, suffice in itself to commit public finances, to ‘immobilise state resources’, without a legal instrument.
I noten förtydligas att en utfästelse, inte ens om den går ut på att betala en viss summa pengar, inte i sig är tillräcklig för att binda statliga medel, eller som man uttrycker det ”frysa statliga medel” om det inte också finns en rättshandling.
It concludes on this point that there is nothing in French case law to show that there has been a ‘transfer of state resources’ in the present case due to the conditional promise of a shareholder loan.
Noten drar därför slutsatsen det enligt fransk rättspraxis i det aktuella ärendet inte kan anses ha förekommit någon ”överföring av statliga medel” med utgångspunkt i den villkorade utfästelsen om ett aktieägarförskott.
It adds that there must be a link between the state resources and the advantage granted.
I noten förtydligas att det krävs ett samband mellan statliga medel och den fördel som beviljats.
Litigation over promises made is designed solely to compensate for any loss suffered by the promise's recipient.
Tvister om utfästelser har bara till syfte att kompensera eventuell skada som mottagaren lidit.
The compensation due cannot therefore procure for the latter an advantage.
Eventuella skadestånd kan därför inte anses ge denne en fördel.
The memorandum concludes by saying that the Court of Justice has not defined the extent to which an unconditional and legally binding promise to grant aid can be considered as ‘having been implemented’.
Noten påpekar att EG-domstolen inte fastställt i vilken grad en ovillkorlig och juridiskt bindande utfästelse om att bevilja ett stöd kan anses utgöra ”ett verkställande”.
The second memorandum states that the Commission should formally extend the procedure to include the measures analysed by the experts appointed by it as they were not covered by the opening decision.
I den andra noten framhålls att kommissionen borde utsträcka det formella förfarandet till de åtgärder som analyserats av kommissionens experter, eftersom de inte nämndes i beslutet om att inleda förfarandet.
It adds that ‘unilateral declarations made by a state authority, acting in its role of majority shareholder, must, under French law and under Community law, fulfil various criteria in order to be able to be characterised as an irrevocable, clear and unconditional commitment and in order to be able to be characterised as state aid’.
I noten förtydligas även att ”ensidiga uttalanden från en statlig myndighet i egenskap av majoritetsägare måste enligt fransk rätt och EG-rätten uppfylla vissa kriterier för att anses utgöra oåterkalleliga, tydliga och ovillkorliga åtaganden och därmed betecknas som statligt stöd”.
The memorandum concludes on this point that the various declarations on which the experts have focused manifestly do not satisfy these conditions.
Noten framhåller att de olika uttalanden som experterna tagit fasta på inte uppfyller dessa krav.
According to Mr Ehlermann, the analysis put forward by the experts would have as a corollary ‘a muzzling effect on any state authority which, where it is the majority shareholder in a company, is required to inform the Commission in advance of any public declaration concerning its shares, intentions or opinions as majority shareholder within or in favour of the company it controls’.
Claus-Dieter Ehlermann anser att experternas analys skulle kunna ”sätta munkavle på alla statliga myndigheter som är majoritetsägare i ett företag och som därmed skulle bli tvungna att på förhand informera kommissionen om alla offentliga uttalanden om sina handlingar, avsikter eller åsikter i egenskap av majoritetsägare av eller till förmån för det företag som är statsägt”.
The experts' analysis would also lead to ‘an unfounded enrichment of that same authority which, as a result of non-compliance with an obligation of silence, would benefit from an order to recover funds which it has never mobilised.
Experternas analys skulle även leda till ”att myndigheter som inte iakttar tystnadsplikt omotiverat skulle berikas eftersom de skulle kunna återkräva medel som i själva verket aldrig ställts till förfogande.
The State would thus be rewarded — by the company, which is not master of its shareholders' declarations — for having violated this alleged “obligation of silence”.
Staten skulle därmed få ersättning – av företaget, som ju inte kontrollerar aktieägarnas uttalanden – för att ha brutit denna tystnadsplikt.
According to the third memorandum submitted by France Télécom, the State has not placed any credit line at France Télécom's disposal through ERAP.
I den tredje noten hävdar FT att staten inte ställt någon kreditfacilitet till FT:s förfogande via ERAP.
The memorandum argues, moreover, that, under domestic law, declarations are not legally binding on the State, either vis-à-vis France Télécom or vis-à-vis third parties.
I noten sägs vidare att uttalandena inte är rättsligt bindande för staten enligt nationell rätt, vare sig gentemot FT eller gentemot tredje man.
Declarations do not constitute a legal instrument in the ordinary-law sense, nor are they an act giving rise to a right in the public-law sense.
Enligt noten utgör uttalandena ingen sådan rättshandling som avses i allmän rätt, och inte heller en sådan rättshandling som skapar en rättighet enligt offentlig rätt.
The State, however, cannot commit itself without an act giving rise to a right, carried out in compliance with the rules on competence (the declaration in the present case is a declaration of intent without any material implementation) and on budgetary procedure.
Staten kan inte göra några åtaganden utan en underliggande rättsgrundande handling som måste antas inom ramen för behörigheten (i det aktuella fallet rör det sig däremot om en avsiktsförklaring som inte konkretiserats) enligt budgetförfarandet.
Moreover, the State's responsibility is not incurred and in any event the obligation to make amends for wrongdoing does not constitute state aid as ‘in the event of the State's being ordered to pay damages, the transfer of resources stems, not from the legal act itself, but from the incurrence of responsibility as a result of that act.
I noten framhålls även att staten inte kan ställas till svars och att straffrättsliga skadestånd i vilket fall inte utgör ett statligt stöd eftersom ”om staten ådöms skadestånd beror överföringen av medel inte på själva rättsfaktum utan på det ansvar som följer av rättsfaktum.
And the beneficiary of the transfer of state resources is not the company concerned but the victim who has suffered damage’.
Och mottagaren av de statliga medlen blir inte företaget utan den skadelidande”.
The memorandum's author also states that it is impossible to notify a legal act despite the fact that, under the Treaty, all aid measures must be notified to the Commission.
Notens upphovsman påpekar även att det är omöjligt att anmäla rättsliga omständigheter även om alla stödåtgärder måste anmälas till kommissionen enligt fördraget.
The annex to the memorandum describes more particularly the context in which the declarations were made, pointing out that this is necessary in order to measure their true scope.
I en bilaga till noten behandlas det sammanhang där uttalandena gjordes eftersom det sägs vara nödvändigt för att kunna bedöma uttalandenas faktiska räckvidd.
An analysis of the declarations in the light of events between late June and December 2002 thus shows that the declarations could not constitute a promise, and does not show that the appropriate measures planned by the State were financial measures.
Uttalandena analyseras mot bakgrund av händelserna från slutet av juni till december 2002. Analysen visar att uttalandena inte var några utfästelser, men visar däremot inte att de åtgärder staten planerade var finansiella åtgärder.
There were differences of opinion within the Government at the time and the Minister for Economic Affairs and Finance did not represent the government standpoint.
Bland annat skulle regeringen vid denna tid ha varit oenig och ekonomi- och finansministern inte företrätt regeringens åsikt.
The author states that the expert provides no legal or factual evidence of the State's will to commit itself.
Notens upphovsman förtydligar att experten inte rättsligt eller faktiskt påvisar statens avsikt att binda sig.
A study of the facts reveals that there was no such intention on the part of those responsible, who were at a loss how to solve the problem, and that operators had never said they believed the State had committed itself to one or other solution.
En undersökning av fakta visar att de ansvariga inte hade några särskilda avsikter, eftersom de var osäkra på hur problemet borde lösas, och att operatörerna aldrig trott att staten förbundit sig för den ena eller den andra lösningen.
The economic report submitted by France Télécom, for its part, stresses that the scope of the analysis contained in the consultant's report is highly restrictive ‘as it analyses principally the effects of the declaration of 12 July 2002 and uses a single methodology, that of event studies’.
I den ekonomiska rapport som FT lämnade in framhålls att analysen i konsultens rapport är mycket smal ”eftersom det huvudsakligen är effekterna av uttalandet från den 12 juli 2002 som analyseras med en enda metod, så kallad fallstudie”.
The report also states that the methodology used by NERA is based on ‘a highly theoretical approach which consists in assuming that the markets are efficient and in measuring the impact of an event by quantifying the variations in stock exchange prices at the time of that event.
I rapporten sägs även att NERA:s metod är ”mycket teoretiskt inriktad och går ut på att anta att marknaden är effektiv och att mäta en händelses effekter genom att beräkna variationer i börskurserna under händelsen.
This over-theoretical approach does not reflect the reality of the situation of a reference shareholder’.
Denna mycket teoretiska hållning speglar inte majoritetsägarens verkliga situation”.
The report stresses, moreover, that the NERA report is ‘confused about the profits, the sources of profits and the costs for France Télécom and its shareholders’.
Den ekonomiska utredningen understryker även att NERA:s rapport är ”oklar i fråga om vinsterna, källorna till vinsterna och FT:s och aktieägarnas kostnader”.
The report concludes by saying that the consultant's conclusions are wrong because:
Rapporten hävdar att slutsatserna i konsultens rapport är felaktiga av följande skäl:
‘Analysis of the France Télécom group's situation at the time of the announcement of the results for the first half of 2002 shows that (i) the group has an unbalanced balance sheet and a short-term liquidity problem, but (ii) the business's operating results are very good.
”Analysen av FT-koncernens situation när resultatet för första halvåret 2002 offentliggjordes visade (i) att koncernen hade problem med balansräkningen och likviditetsproblem på kort men även (ii) att verksamheten uppvisade mycket gott rörelseresultat.