natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In its comments of 29 July 2003 on the proceedings initiated in respect of the Landesbanks on 13 November 2002, the BdB stated that the question of whether the remuneration was appropriate should be determined using the method employed by the Commission in its WestLB decision of 8 July 1999.
I sina synpunkter av den 29 juli 2003 på det förfarande som inletts med avseende på delstatsbanken förklarade BdB att frågan om huruvida ersättningen var rimlig bör avgöras med tillämpning av den metod som kommissionen använde i sitt beslut av den 8 juli 1999 i WestLB-ärendet.
The first step is therefore to compare the capital provided with other equity instruments.
Det första steget är således att jämföra det kapital som ställts till förfogande med andra instrument för eget kapital.
The second step is to determine the minimum remuneration which an investor would expect for a real equity-capital investment in the Landesbank.
Det andra steget är att fastställa den minimiersättning som en investerare skulle vänta sig för en investering i eget kapital i delstatsbanken.
Finally, a calculation must be made of any premiums and discounts applied by virtue of the particularities of the transfer.
Slutligen måste en beräkning göras av eventuella påslag och avdrag på grund av överföringens särskilda kännetecken.
COMPARISON WITH OTHER EQUITY INSTRUMENTS
JÄMFÖRELSE MED ANDRA INSTRUMENT FÖR EGET KAPITAL
In its comments of 29 July 2003 the BdB came to the conclusion that the transfer of housing-construction and promotion assets in the BayernLB case and in the other above-mentioned Landesbank cases can be compared to an injection of share capital.
BdB konstaterade i de ovannämnda synpunkterna att överföringen av fordringarna avseende lån som beviljats för att främja socialt bostadsbyggande och tillgångarna avsedda att främja bostadsbyggande både i fallet BayernLB och i övriga ovannämnda ärenden gällande delstatsbanker kan jämföras med ett tillskott av aktiekapital.
Nearly all the Landesbanks are said to have required fresh core capital from 1992 onwards in order to meet the stricter requirements arising from the new Solvency Directive.
Nästan alla delstatsbanker påstås ha behövt nytt primärt kapital från och med 1992 för att uppfylla de strängare kraven på grund av det nya kapitaltäckningsdirektivet.
Without these increases in capital, the Landesbanks would have had to scale down their business.
Utan dessa kapitalökningar hade delstatsbankerna varit tvungna att minska sin verksamhet.
It can therefore be concluded, the BdB argues, that the capital injected can be compared only with equity instruments that were recognised as core capital (‘tier I capital’) and available in Germany in the year of the transfer.
Därför kan man enligt BdB sluta sig till att det tillförda kapitalet bara kan jämföras med sådana instrument för eget kapital som godkändes som primärt kapital (Tier 1-kapital) och stod till förfogande i Tyskland det år då överföringen skedde.
This immediately excluded from any comparison non-voting preference shares, profit participation rights and perpetual preferred shares.
Detta uteslöt från början preferensaktier utan rösträtt, vinstandelsbevis och s.k. Perpetual Preferred Shares (preferensaktier utan tidsbegränsning) från en eventuell jämförelse.
In Germany these three equity instruments are recognised not as core capital but as additional capital (‘tier II capital’).
I Tyskland godkänns dessa tre kapitalinstrument inte som primärt kapital, utan bara som supplementärt kapital (Tier 2-kapital).
Moreover, perpetual preferred shares did not exist in Germany at the beginning of the 1990s.
Dessutom fanns inte Perpetual Preferred Shares i Tyskland i början av nittiotalet.
At the time of the respective transfers, only share capital and silent partnership contributions were recognised as core capital in Germany.
Vid tidpunkten för respektive överföring erkändes bara aktiekapital och passiva innehav som primärt kapital i Tyskland.
Any comparison with silent partnership contributions could be ruled out across the board.
En jämförelse med passiva innehav kunde därmed uteslutas i samtliga fall.
First, unlike share capital, silent partnerships were valid for a limited period only or could be terminated and had to be paid back to the investor on maturity.
För det första var passiva innehav, till skillnad från aktiekapital som ställts till förfogande, giltiga bara en viss tid eller kunde sägas upp och måste betalas tillbaka till investeraren när de upphört att gälla.
An investor could not therefore expect to receive the same remuneration for a silent partnership contribution as for equity instruments recognised for supervisory purposes for an unlimited period.
En investerare kan därför inte vänta sig att få samma ersättning för ett passivt innehav som för kapitalinstrument som med stöd av banktillsynslagstiftningen godkänns för en obegränsad tid.
Second, although in some cases it was asserted that the transferred capital was subordinate in liability to share capital pursuant to agreements between the Landesbanks' owners, this did not necessarily mean a lower risk for the investor.
För det andra, även om det i vissa fall gjordes gällande att det tillförda kapitalet var underordnat aktiekapital på grund av avtal mellan delstatens ägare, behövde detta inte betyda en lägre risk för investeraren.
In all the cases the transferred capital made up a significant proportion of the total core capital, sometimes even more than 50 %.
I samtliga fall utgjorde det tillförda kapitalet en betydande del av det sammanlagda primära kapitalet, ibland mer än 50 %.
This made it extremely likely that the injected capital could be drawn on — at least in part — in the event of losses.
Därför är det mycket sannolikt att det överförda kapitalet åtminstone delvis utnyttjades vid förluster.
Third, the BdB submits that the difference in quality between silent partnership contributions and share capital is confirmed by the definition of core capital for supervisory purposes adopted by the Basle Committee for Banking Supervision.
För det tredje hävdar BdB att skillnaden mellan passiva innehav och aktiekapital också bekräftas av den definition av primärt kapital som Baselkommittén för banktillsyn antagit för banktillsynsändamål. Enligt denna definition måste passiva innehav i banktillsynshänseende enbart godkännas som s.k. Lower-Tier-1-kapital.
Furthermore, banks only ever took up subordinate equity instruments such as preference shares or profit participation rights in small volumes.
Dessutom tog bankerna bara i liten omfattning upp underordnade instrument för eget kapital, såsom preferensaktier eller vinstandelsbevis.
Under pressure from the rating agencies, such instruments hardly ever accounted for more than 10 % of a bank's total core capital — a very different situation from that in the cases under examination.
Under påtryckningar från kreditvärderingsinstituten utgjorde sådana instrument knappast någonsin mer än 10 % av bankens sammanlagda primära kapital – en helt annan situation än i de fall som undersöks här.
Against this background, silent partnership contributions could not be used for large volumes invested by a single investor.
Mot denna bakgrund påstods passiva innehav inte kunna användas för stora investeringar som görs av en enda investerare.
MINIMUM REMUNERATION FOR A SHARE-CAPITAL INVESTMENT IN BAYERNLB
MINIMIERSÄTTNING FÖR EN INVESTERING AV AKTIEKAPITAL I BAYERNLB
The BdB argues that all methods of determining an appropriate remuneration (return) for the provision of share capital start from a risk-free return and add a risk premium.
BdB gör gällande att samtliga metoder för att fastställa en rimlig ersättning (avkastning) för det aktiekapital som ställts till förfogande utgår från en riskfri avkastning och lägger till en riskpremie.
They can be traced back to the following basic principle:
Metoderna bygger på följande grundprincip:
Expected return on a risky investment
Förväntad avkastning på en riskinvestering
= risk-free return + risk premium for the risky investment
= Riskfri avkastning + riskpremie för riskinvesteringen
To determine the risk-free return, the BdB used the returns on long-term government bonds, fixed-rate securities issued by state bodies being the form of investment with the least or no risk.
För att fastställa den riskfria avkastningen utnyttjar BdB avkastningarna för långfristiga statsobligationer, eftersom värdepapper med fast ränta som emitteras av statliga organ är den investeringsform som har den lägsta risken eller ingen risk alls.
To derive the risk premium, the BdB first worked out the ‘market risk premium’, i.e. the difference between the long-term average return on shares and that on government bonds.
För att derivera riskpremien tar BdB först fram ”marknadsriskpremien”, alltså skillnaden mellan den långfristiga genomsnittliga avkastningen på aktier och statsobligationer.
In its comments of 29 July 2003, it assumed in the first place a long-term market risk premium of a uniform 4,6 %, with reference to a 1991 study by Stehle-Hartmond.
I sina synpunkter av den 29 juli 2003 utgår BdB, med hänvisning till en studie av Stehle/Hartmond från 1991, från antagandet om en enhetlig långfristig marknadsriskpremie på 4,6 %.
The BdB then determined the beta value for the Landesbanks, i.e. the individual risk premium for the banks by which the general market risk premium was to be adjusted.
I ett andra steg fastställde BdB betavärdet för delstatsbankerna, dvs. bankernas individuella riskpremier genom vilka den allmänna marknadsriskpremien skulle anpassas.
The BdB stated in its comments that it had determined the beta values statistically, which means that it estimated them on the basis of a historical data sample.
Enligt egen uppgift fastställde BdB betavärdena statistiskt, vilket innebär att de beräknades på grundval av ett historiskt dataurval.
The BdB came to the initial conclusion that all the beta values for all the Landesbanks and periods considered were greater than one.
BdB kom därefter till resultatet att samtliga betavärden för samtliga delstatsbanker och undersökta perioder är större än ett.
Assuming a risk-free basic interest rate of 8,37 % (for the first instalment) and 6,57 % (for the second instalment) and a beta factor for BayernLB of 1,0803 (when the first instalment was made) and 1,0739 (when the second instalment was made), the BdB calculated the expected minimum remuneration for a hypothetical investment in the capital of BayernLB at the time when the building-loan claims were transferred to be 13,34 % per annum on 31 December 1994 and 12,87 % per annum on 31 December 1995.
På grundval av en riskfri basräntesats på 8,37 % (för den första delen) och 6,57 % (för den andra delen) och en betafaktor för BayernLB på 1,0803 (vid tidpunkten för överföringen av den första delen) samt 1,0739 (vid tidpunkten för överföringen av den andra delen) kom BdB till en förväntad minimiersättning på 13,34 % per år per den 31 december 1994 för en investering i aktiekapitalet i BayernLB vid tidpunkten för överföringen av bygglånefordringarna och till en förväntad minimiersättning på 12,87 % per år för tidpunkten 31 december 1995.
PREMIUMS AND DISCOUNTS ON ACCOUNT OF THE PARTICULARITIES OF THE TRANSACTIONS
PÅSLAG OCH AVDRAG PÅ GRUND AV TRANSAKTIONENS SÄRSKILDA KÄNNETECKEN
The BdB also noted that the Commission's deduction, in its WestLB decision, from the minimum remuneration to allow for the lack of liquidity of the Wfa's assets was upheld by the Court of First Instance.
BdB fastställde vidare att det avdrag från minimiersättningen som kommissionen gjorde i beslutet i WestLB-ärendet på grund av bristen på likviditet i Wfa-tillgångarna bekräftades av förstainstansrätten.
It therefore saw no reason to depart from this method in the present case, with the result that a deduction for liquidity should also be made here.
BdB ser därför ingen anledning att avvika från denna metod i de aktuella fallen, och ett likviditetsavdrag bör göras även i detta fall.
The amount of the discount for lack of liquidity would be calculated, using the WestLB method, on the basis of net refinancing costs (gross refinancing costs minus the applicable corporation tax).
Storleken på avdraget på grund av bristande likviditet fastställs med hjälp av den metod som tillämpades i WestLB-ärendet på grundval av refinansieringskostnaderna netto (refinansieringskostnaderna brutto minus bolagsskatt).
In the BdB's view, the premium added by the Commission in the WestLB case (1,5 %) and upheld as such by the Court of First Instance should also be applied in the BayernLB case.
Enligt BdB skall det påslag på 1,5 % som kommissionen gjorde i WestLB-ärendet och som bekräftades av förstainstansrätten också göras i BayernLB-ärendet.
The three factors cited in the WestLB decision as increasing risk as compared with a ‘normal share capital investment’ also came into play here: the in part exceptionally high volume of assets transferred, the failure to issue new company shares and the associated absence of additional voting rights, and the lack of marketability of the investment, i.e. the impossibility of withdrawing the invested capital from the company again at any time
Också här ledde de tre omständigheterna i WestLB-beslutet till en ökning av riskerna jämfört med en ”normal investering i aktiekapital”: den delvis exceptionellt stora volymen på de överförda tillgångarna, den uteblivna emitteringen av nya andelar i företaget och det därmed förknippade avståendet från ytterligare rösträtt samt investeringens brist på fungibilitet, dvs. omöjligheten att när som helst ta det investerade kapitalet ur företaget igen.
CAPITAL BASIS AND ELEMENTS OF REMUNERATION
KAPITALBAS OCH ERSÄTTNINGSFAKTORER
Lastly, the BdB argued that, in calculating the appropriate remuneration in BayernLB's case, the entire amount recognised as core capital should be taken into account, and not just the part which was actually used.
Slutligen hävdade BdB att vid beräkningen av en rimlig ersättning i fallet BayernLB bör hela det belopp som erkänts som primärt kapital beaktas och inte bara den del som faktiskt togs i anspråk.
It backed up this argument by stating that a market-economy investor would never agree to limit his remuneration to the portion of funds actually used.
BdB motiverar detta med att en privat investerare i en marknadsekonomi inte skulle gå med på att begränsa sin ersättning till den del av medlen som faktiskt användes.
For a private investor bearing the risk of losing his investment, it is irrelevant whether the credit institution actually uses the injected capital to expand its business.
För en privat investerare som tar risken att förlora sin investering är det ovidkommande om kreditinstitutet faktiskt använder det överförda kapitalet till att utvidga sin verksamhet.
What matters to the investor is that he himself can no longer invest that amount and obtain a corresponding return.
Det avgörande för en privat investerare är snarare att han inte längre kan investera det beloppet och därmed inte kan få någon motsvarande avkastning.
Nor does the BdB regard the guarantee fee mentioned by Germany as forming an element of remuneration.
BdB anser inte heller att den garantiavgift som Tyskland nämner får betraktas som en ersättningspost.
This was in particular because the transfer was made at its cash value (DEM 1197 million) and not at its nominal value (DEM 5027 million).
Detta följer i synnerhet av att överföringen av tillgångarna avsedda att främja bostadsbyggande från början gjordes till deras kontantvärde (1,197 miljarder tyska mark) och inte till deras nominella värde (5,027 miljarder tyska mark).
The fact that the cash value was used meant that account was already taken of the (default) risks connected with uncollectible loan claims and that there was no justification for any additional remuneration for the default guarantee.
Att det var kontantvärdet som användes innebar att hänsyn redan togs till de (förlust)risker som är förbundna med lån som inte kan uppbäras och att det inte längre var berättigat med någon ytterligare ersättning för övertagandet av fullgörandegarantin.
Applying the WestLB method, a guarantee commission of 0,3 % per annum should also be paid for the period between the transfer of the capital and its recognition as core capital, since the injected capital had at least a guarantee function up to that point.
Enligt WestLB-metoden skall en ansvarsprovision på 0,3 % per år betalas för perioden mellan överföringen av kapital och godkännandet av detta som primärt kapital. Fram till denna tidpunkt hade det överförda kapitalet nämligen åtminstone en garantifunktion.
This applied up to 8 May 1996 for the full amount of DEM 1197 million and between 8 May and 23 December 1996 for the amount of DEM 542 million.
Detta gällde t.o.m. den 8 maj 1996 för det totala beloppet 1,197 miljarder tyska mark och mellan den 8 maj och den 23 december 1996 för beloppet 542 miljoner tyska mark.
GERMANY'S RESPONSE TO THE BDB'S COMMENTS
TYSKLANDS REAKTION PÅ SYNPUNKTERNA FRÅN BDB
In its reply to the above-mentioned comments from the BdB, Germany pointed out that an investment in the share capital of a public limited company does not guarantee either dividends or an increase in equity price or value and that an investor naturally bears the risk of his return expectations not actually being fulfilled.
I sitt ställningstagande till de ovannämnda redogörelserna från BdB påpekade Tyskland att en investering i aktiekapitalet i ett aktiebolag varken garanterar aktieutdelning eller en kurs- eller värdestegring, och att en investerare givetvis löper risken att hans avkastningsförväntningar i praktiken inte uppfylls.
Setting a fixed remuneration, as in the case of BayernLB, removed forecasting risks and the return was therefore generally lower.
Om man kommer överens om en fast ersättning, såsom i fallet BayernLB, bortfaller prognosrisken och därmed blir avkastningen i regel mindre.
This shows that it would not have been normal market practice if BayernLB had, at the time of the injection of the special-purpose assets, guaranteed the Land of Bavaria a return that was merely expected, thereby placing the investor in special assets on a better footing than an investor in shares.
Detta visar att det inte hade varit marknadsmässigt om BayernLB då de bundna tillgångarna överfördes hade garanterat delstaten Bayern en avkastning som var enbart förväntad, och därmed gett investeraren i bundna tillgångar ett bättre utgångsläge än en investerare i aktier.
The BdB's method was also problematic in that an investor in shares could realise the increase in value only by selling his shares, without burdening the company.
BdB:s tillvägagångssätt är problematiskt också därför att en investerare i aktier skulle kunna uppnå värdestegringen bara genom att sälja sina andelar, utan att belasta bolaget.
A private investor could never have persuaded a company in which he was investing to pay from its assets the equivalent of increases in value which an investor in share capital could have realised only by selling to a third party.
En privat investerare skulle aldrig ha kunnat övertala det företag han investerat i att av sina tillgångar betala ett belopp motsvarande värdestegringar som investeraren i aktiekapital skulle ha kunnat realisera endast genom att sälja till en tredje part.
The CAPM method was said to be unsuitable for determining the market return.
CAPM-metoden anses också vara olämplig för att fastställa en marknadsmässig avkastning.
In particular, the risk assumed in the CAPM to account for market fluctuations did not exist, as the Landesbanks were not quoted on the stock exchange.
I synnerhet fanns inte den risk som förutsattes i CAPM för att beakta marknadsfluktuationer, eftersom delstatsbankerna inte var börsnoterade.
There were therefore no historical data series for beta factors.
Därför fanns det heller inga historiska data för fastställande av betafaktorer.
Germany also felt that the BdB committed errors in determining the individual components of the CAPM.
Trots detta ansåg Tyskland att BdB gjorde fel också vid fastställandet av de enskilda komponenterna i CAPM.
It was incorrect to take account of long-term inflation expectations in setting the risk-free base rate.
Det var inte korrekt att ta hänsyn till långfristiga inflationsförväntningar när den riskfria basräntesatsen fastställdes.
What mattered was only which rates could actually be obtained on the market.
Det enda relevanta var vilka räntor som faktiskt erbjöds på marknaden.
At the time of the transfers of the special-purpose assets to BayernLB, these were only 7,50 % and 6,10 % per annum respectively.
I Tyskland var dessa vid tidpunkten för överföringen av de bundna tillgångarna på BayernLB endast 7,50 % respektive 6,10 % per år.
Current inflation expectations were already factored in.
De aktuella inflationsförväntningarna hade redan vägts in.
The market risk premium of 4,6 % applied by the BdB was inappropriately high.
Den marknadsmässiga riskpremie på 4,6 % som BdB haft som utgångspunkt påstods vara orimligt hög.
Among other things Germany pointed out that the 1991 study of trends in returns on the German stock market, carried out by Stehle/Harmond and referred to by the BdB, said nothing about the market risk premium on the German capital market.
Tyskland hänvisade bland annat till att Stehle/Hartmonds studie från 1991 om avkastningsutvecklingen på den tyska aktiemarknaden, som BdB hänvisade till, inte innehöll några upplysningar om marknadsriskpremien på den tyska kapitalmarknaden.
Furthermore, there were different methods of determining the market risk premium, all producing different results.
Dessutom uppgavs det att det fanns olika metoder för att fastställa den marknadsmässiga riskpremien som ledde till mycket olika resultat.
Using its own calculations, Germany demonstrated that in the last 30 years the market risk premium had never reached anything approaching 4,6 %.
Med hjälp av egna beräkningar påvisade Tyskland att en marknadsmässig riskpremie på 4,6 % inte på långt när uppnåtts under de senaste 30 åren.
Also, in defining the beta value, Landesbanks should not be compared to ‘commercial banks’, which, moreover, had not been clearly defined by the BdB.
När betavärdet fastställs skall delstatsbankerna dessutom inte jämställas med affärsbanker, som dessutom inte hade blivit klart definierade av BdB.
At most, the calculation should be based on the clearly defined group of listed banks, the so-called CDAX banks.
I alla händelser skall beräkningen grunda sig på den klart definierade gruppen börsnoterade banker, de s.k. CDAX-bankerna.
Taking a reference period of five years, a beta value of 0,85 at 31 December 1994 and 0,80 at 31 December 1995 was obtained for this group on a monthly basis, as could be seen from the attached calculations from the Datastream database, which correctly used only a five-year period for calculating beta factors.
Med en referensperiod på fem år får man för denna grupp ett betavärde på 0,85 per den 31 december 1994 och på 0,80 per den 31 december 1995 på månadsbasis, såsom framgår av de bifogade beräkningarna från databasen Datastream, som för övrigt helt korrekt bara använde en femårsperiod för att fastställa betafaktorn.
The period from 1974, which the BdB used to calculate the beta factor, was too long, as both the capital market environment and the banking sector changed significantly in the early 1990s.
Den period från och med 1974 som BdB använde för att fastställa betafaktorn ansåg Tyskland vara för lång, eftersom både kapitalmarknaden och banksektorn förändrades på ett genomgripande sätt i början av nittiotalet.
Germany therefore argued that all the factors required for the CAPM had been wrongly established and that the appropriate minimum market rates for the transactions in question had been overestimated.
Därmed var alla för CAPM nödvändiga faktorer felaktigt beräknade och den marknadsmässiga minimiavkastningen för transaktionerna i fråga överskattade.
COMMENTS BY THE LAND OF NORTH RHINE-WESTPHALIA AND WESTLB
SYNPUNKTER FRÅN DELSTATEN NORDRHEIN-WESTFALEN OCH WESTLB