natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Since neither Germany nor any other legal or natural person had indicated that LBB provided services of general economic interest within the meaning of Article 86(2) of the EC Treaty, the Commission was unable to conclude that the aid could be approved under that provision.
Då varken Tyskland eller andra juridiska eller fysiska personer hade hävdat att LBB erbjöd tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i den mening som avses i artikel 86.2 i EG-fördraget, kunde kommissionen inte dra den slutsatsen att stödet skulle kunna godkännas på grundval av artikel 86.2 i EG-fördraget.
In the absence of any change in this situation, it assumed that this point would not be relevant for a final decision on an assessment of the measure at issue.
Kommissionen utgick ifrån att denna punkt inte var relevant för bedömningen av den aktuella åtgärden i ett slutgiltigt beslut, om inte ytterligare fakta presenterades.
The Commission also explained that, in making its preliminary assessment and in accordance with Article 1(b) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty, it had assumed that, inasmuch as it constituted state aid, the measure was new and not existing aid.
Vidare förklarade kommissionen att man inom ramen för den preliminära bedömningen och i enlighet med artikel 1.b i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget utgick ifrån att den aktuella åtgärden, om den var att betrakta som stöd, var ett nytt och inte något befintligt stöd.
In this connection, it also referred to Article 15(2) of the above Regulation, pointing out that the limitation period had been interrupted by the actions described in the decision initiating the procedure, such as the Commission's letters dated 12 January, 10 November and 13 December 1993 and 1 September 1999, the decision initiating the procedure in this case, as well as the decision initiating the procedure and Decision 2000/392/EC closing the procedure in WestLB.
I detta sammanhang hänvisade kommissionen till artikel 15.2 i den nämnda förordningen och påpekade att preskriptionstiden avbrutits genom åtgärderna i beslutet om inledandet av förfarandet, såsom kommissionens skrivelser av den 12 januari 1993, 10 november 1993, 13 december 1993 och den 1 september 1999, åtgärderna i det aktuella beslutet om inledande av förfarandet samt inledandebeslutet och det slutgiltiga beslutet 2000/392/EG i ärendet WestLB.
Since the potential aid had not been notified and had been effective since its implementation, the Commission also found that the decision to initiate the procedure added nothing to the suspensory effect of the third sentence of Article 88(3) of the EC Treaty with regard to Germany's obligation to refrain from putting the measure into effect until such time as the Commission has reached a final decision.
Då det potentiella stödet inte anmäldes och har varit i kraft sedan det infördes, konstaterade kommissionen också att beslutet om inledande av förfarandet inte ändrade den uppskjutande verkan i artikel 88.3 tredje meningen i EG-fördraget, då det gäller Tysklands förpliktelse att inte genomföra åtgärden innan kommissionen hade utfärdat ett slutgiltigt beslut.
In its comments, Germany began by outlining the reasons for the transfer of the former WBK (later IBB), stating that the Land’s objectives at the time were geared towards establishing a ‘strong banking group’ in the interests not only of the merged credit institutions but also of the Land as owner and of its banking sector.
I sitt svar redogjorde Tyskland inledningsvis för skälen till överförandet av det dåtida WBK (senare IBB) och förklarade att delstaten då hade som mål att skapa en ”slagkraftig bankkoncern”, vilket tycktes gynna inte bara de sammanslagna kreditinstituten utan också delstaten Berlin såsom ägare liksom dess banksektor.
It again stressed that for LBB, unlike in the WestLB case, satisfying the capital ratios under the new solvency rules played no role in the transfer, as demonstrated by the fact that LBB did not have recourse to IBB's (formerly WBK's) liable equity capital until late 1995.
Tyskland betonade på nytt att kravet på att garantera kapitaltäckningsgraden enligt LBB:s nya kapitaltäckningsbestämmelser – till skillnad från WestLB-fallet – inte spelade någon roll för överförandet, vilket också framgick av att LBB inte utnyttjade IBB:s (f.d. WBK) garantikapital förrän i slutet av 1995.
Germany confirmed that DEM 1,902714 million of LBB's liable equity capital determined by the banking regulator as at 31 December 1992 corresponded to the increase brought about by the transferred funds.
Tyskland bekräftade att 1,902714 miljarder tyska mark av LBB:s garantikapital som bankinspektionen hade fastställt per 31 december 1992 motsvarade den höjning som de överförda medlen medförde.
DEM 187,5 million of that amount corresponded to the increase in LBB's nominal capital and some DEM 1,715214 million corresponded to WBK's revenue reserves, without the net profit for the year of DEM 190,586 million.
Därav motsvarade 187,5 miljoner tyska mark ökningen av LBB:s grundkapital och 1,715214 miljarder tyska mark WBK:s vinstreserv, exkl. årsöverskottet på 190,586.
As at the close of 31 December 1992, so with effect on 1 January 1993, all WBK's responsibilities were transferred to IBB, which was itself transferred to LBB.
Med utgången av den 31 december 1992 övergick WBK:s alla ansvarsområden till IBB som överfördes till LBB.
The transferred capital and special-purpose reserve were available to LBB for use as liable core capital as at the close of 31 December 1992 or on 1 January 1993.
Med utgången av den 31 december 1992 stod det överförda kapitalet och den särskilda reserven till LBB:s förfogande som primärt kapital.
According to Germany, in the years which followed, IBB's special-purpose reserve continued to grow.
Under de följande åren steg IBB:s särskilda reserv enligt Tyskland kontinuerligt.
However, it was not fully available to LBB since part of it was needed each year to underpin IBB's promotional activities.
Visserligen stod inte IBB:s särskilda reserv helt till LBB:s förfogande, eftersom en del därav varje år användes som garanti för att täcka IBB:s stödverksamhet.
Germany submitted precise data for each year from 1993 to 2003 (which can be found in the table at paragraph 142).
Tyskland lämnade exakta uppgifter för åren 1993-2003, vilka återfinns i tabellen i punkt 149.
With IBB's hive-off from LBB on 1 September 2004, the special-purpose reserve was transferred back to the Land of Berlin, and €1,1 billion of it was transferred to two silent partnerships held by the Land in LBB.
Då IBB skildes från LBB återbetalades per 1 september 2004 den särskilda reserven till delstaten Berlin, varvid ungefär 1,1 miljarder euro av dessa särskilda reserver överfördes till två passiva innehav som delstaten hade hos LBB.
IBB's nominal capital of DEM 187,5 million incorporated at the time remained in the nominal capital of LBB.
IBB:s grundkapital på 187,5 miljoner tyska mark blev kvar i LBB:s grundkapital.
LBB was in turn sold to BGB in 1994 (75,01 % of the shares) and 1998 (24,99 % of the shares).
LBB hade å sin sida sålts till BGB 1994 (75,01 % av aktierna) och 1998 (24,99 % av aktierna).
Germany also completed the other data.
Tyskland kompletterade också övriga uppgifter.
It again stated that only part of the special-purpose reserve had actually been used to cover liabilities.
Man förklarade på nytt att bara en del av den särskilda reserven i själva verket hade använts som säkerhet.
The amount taken up in this way, starting in December 1995, had varied between about DEM 212 million in 1995 and over DEM […] billion in recent years.
Följaktligen varierade det belopp som i december 1995 delvis började användas som garanti mellan 212 miljoner tyska mark 1995 och drygt [...] miljarder tyska mark under de senaste åren.
The remuneration paid to IBB for the amounts used as of December 1995 (between a good DEM 1 million for 1995/96 and DEM […] million in 2001) was calculated monthly on the basis of an interest rate which ranged over the period from 0,2 % (1998) to 0,35 % (1996).
De ersättningar som betalats till IBB bara för utnyttjandet fr.o.m. december 1995 (mellan drygt 1 miljon tyska mark för 1995-1996 och [...] miljoner tyska mark för 2001) beräknades varje månad på grundval av en räntesats som varierade mellan 0,2 % (1998) och 0,35 % (1996) under den aktuella tidsperioden.
The precise figures provided by Germany can be found in the table at paragraph 149.
De exakta belopp som Tyskland uppgivit återfinns i tabellen i punkt 142.
As the basis for determining the remuneration for any use made of IBB's special-purpose reserve, Germany provided a management board resolution dating from June 1993.
Som underlag för att bestämma ersättningen för ett eventuellt utnyttjande av IBB:s särskilda reserv översände Tyskland ett ordförandebeslut från juni 1993.
This resolution states that ‘… remuneration should be paid to Investitionsbank Berlin for this capital charge (take-up) in an amount equivalent to the cost of raising subordinated liable capital’.
Där sägs det att ”… ersättning skall betalas till Investitionsbank Berlin för detta kapitalkrav (utnyttjande) med ett belopp motsvarande de kostnader som skulle behövas för att skaffa sekundära garantier”.
This resolution was given practical effect in 1995, when the remuneration was equated to a subordination premium.
År 1995 konkretiserades beslutet på så sätt att ersättningen likställdes med ett sekundärt påslag.
The reason given was that LBB could have raised alternative subordinated capital on the market which would have been fully available not only in its guarantee function but also in an earnings function.
Som motivering gavs att LBB alternativt hade kunnat skaffa sekundärt kapital på marknaden och att det helt hade kunnat disponeras av LBB inte bara i dess garanti- utan också i dess utbytesfunktion.
However, since the IBB special-purpose reserve performed only a guarantee function, the difference between the interest rate for ordinary outside capital, which does not perform that function, and capital which also performs a guarantee function was set as the ‘price’ for the utilisation function.
Eftersom IBB:s särskilda reserv bara uppfyllde garantifunktionen, hade skillnaden mellan räntan på normalt främmande kapital som inte uppfyller denna garantifunktion och det kapital som också har denna funktion fastställts som ”priset” för den inköpta bruksfunktionen.
This premium was calculated in basis points by comparison with LIBOR (London Interbank Offered Rate) on the basis of specific terms or external market data for subordinated loans.
Detta påslag beräknades i baspunkter i förhållande till Libor (London Interbank Offered Rate) på grundval av de egna villkoren resp. externa marknadsdata för sekundära lån.
The bases for the calculation and statistical data were attached.
Beräkningsunderlag och statistik bifogades.
Germany justifies the decision to require remuneration only for the part of the IBB special-purpose reserve actually taken up inter alia on the grounds that the reserve was available primarily to IBB and that, if it were insufficient, it was first LBB which was obliged to reduce its risk assets or raise subordinated capital on the market.
Beslutet att bara ersätta den utnyttjade delen av IBB:s särskilda reserv motiverar Tyskland bl.a. med att den särskilda reserven företrädesvis stod till IBB:s förfogande och att LBB i första hand är skyldigt att minska risktillgångarna resp. uppta sekundära medel på marknaden om reserven inte räcker till.
As owner of IBB, the Land of Berlin was entitled to withdraw parts of the special-purpose reserve at any time.
Delstaten Berlin hade som ägare till IBB hela tiden rätt att ta delar av den särskilda reserven.
Germany also commented in this connection that the liquidity of the special-purpose reserve was tied up in IBB's existing business and was not available to LBB for financing purposes.
Tyskland meddelade vidare att de likvida medlen i IBB:s särskilda reserv var helt bundna till IBB:s befintliga verksamhet och inte stod till LBB:s förfogande för finansieringsändamål.
IBB had to underpin its lending itself with own funds and, in so doing, to have recourse to the special-purpose reserve.
IBB måste själv täcka beviljade lån med eget kapital och i sådana fall utnyttja den särskilda reserven.
Germany stated that, in the light of these specific factors, WBK's assets could not be equated with freely available financial assets and that, therefore, only the guarantee function and thus the business expansion function were at issue.
Tyskland förklarade att WBK:s tillgångar på grund av detta inte kunde jämföras med fritt disponibla finansiella tillgångar och att det därigenom bara handlade om garantifunktionen och därmed funktionen att utvidga affärsverksamheten.
Whether the remuneration was paid to the Land or to IBB was immaterial here since the Land as guarantor would, in any event, profit from both IBB and LBB, either through LBB's increase in value and distribution of profits or through inflows into IBB's special-purpose reserve, on which the Land had a claim.
Om ersättningen betalades till delstaten eller till IBB spelade här ingen roll, eftersom delstaten såsom garant för både IBB och LBB skulle tjäna på det – antingen genom LBB:s värdestegring och vinstutdelning eller genom ett inflöde till IBB:s särskilda reserv som delstaten kunde göra anspråk på.
Besides these comments on the direct remuneration, Germany also argued that it was not a factor, or not the only factor, in an investment decision and that ‘in accordance with the case law, … an investor who does not hold or seek to hold a significant share in the relevant company but who is interested in a rapid return on his investment must be distinguished from investors geared to the long term, such as holding companies’.
Bortsett från dessa synpunkter ansåg dock Tyskland rent principiellt att det vid ett investeringsbeslut inte resp. inte bara ankommer på detta och att ”man i överensstämmelse med rättspraxis skall skilja mellan sådana investerare som inte äger någon nämnvärd del i det aktuella företaget och inte heller eftersträvar det utan är intresserade av snabb förräntning av sin investering och sådana som har långsiktiga mål, t.ex. holdingbolag.”
The latter were interested in long-term return expectations and would also take account of strategic considerations.
De senare leds av mera långfristiga lönsamhetsmål och skulle också göra strategiska överväganden.
As sole owner of LBB, the Land assumed at the time of the investment that it would benefit fully and directly from the increase in LBB's value brought about by WBK's transfer.
SS Då investeringen gjordes utgick delstaten utgick ifrån att som ensam ägare till LBB helt och direkt tjäna på LBB:s värdestegring som en följd av införlivandet av WBK.
Germany initially indicated that LBB's return-on-equity ratio was 13,5 % in 1992 and 30,83 % in 1993.
Såsom Tyskland först förklarade var LBB:s avkastning på det egna kapitalet 13,5 % år 1992 och 30,83 % året därefter.
These figures, submitted back in 1999, related to the ratio ‘earnings before (income) tax/equity capital shown in the balance sheet at the start of the same year’.
Dessa siffror, som lämnades redan 1999, skall hänföras till förhållandet ”Resultat före (inkomst-) skatt/bokfört eget kapital i början av samma år”.
However, in supplying these figures, Germany had not included IBB's special-purpose reserve in LBB's equity capital from 1993 onwards.
Då Tyskland redovisade dessa siffror hade man visserligen inte räknat in IBB:s särskilda reserv fr.o.m. 1993 i LBB:s eget kapital.
At the Commission's request, this was corrected with the sending of data series covering a longer period.
På kommissionens begäran rättades detta till då de sifferserier som täcker en längre tidsperiod översändes.
For the period 1985-1992 these figures gave an average return on equity of about 13 %.
För perioden 1985-1992 gav dessa siffror en genomsnittlig avkastning på eget kapital på ca 13 %.
Germany stated that these figures would fall within the range of values obtained by private German banks in the same period, but it did not initially provide data produced by a similar method for other banks.
Tyskland förklarade att dessa nyckeltal låg inom de värden som de tyska privatbankerna hade uppnått under samma tidsperiod. Jämförbara tal från andra banker som hade räknats fram enligt samma metod saknades emellertid till en början.
It subsequently submitted its own calculations based on the published profit and loss statements of 35 German banks.
Senare tillhandahöll Tyskland egna beräkningar som gjorts på grundval av offentliga resultaträkningar från 35 tyska banker.
Taking ‘earnings before tax as a percentage of equity capital shown in the balance sheet at the start of the same year’, this gave an average return-on-equity ratio for these banks of around 11 % in 1992 and just under 13 % for the period from 1988 to 1992.
På grundval av ”Resultat före skatt/bokfört egenkapital i början av detta år” hade dessa banker 1992 en genomsnittlig avkastning på eget kapital på ca 11 % och ett genomsnitt på knappt 13 % för tidsperioden 1988-1992.
Germany also stated that, from a business point of view, earning capacity was a decisive factor in an investment decision and that, in the case of banks, it could best be derived from profit from ordinary business or from operating result as a percentage of equity capital shown in the balance sheet since extraordinary earnings and expenditure would then be excluded.
Tyskland förklarade vidare att lönsamheten ur företagsekonomisk synvinkel är avgörande för ett investeringsbeslut och att denna hos en bank snarast kan räknas fram på grundval av resultatet av den vanliga affärsverksamheten resp. rörelseresultatet i förhållande till det bokförda egna kapitalet, eftersom det då inte tas hänsyn till extraordinära inkomster och kostnader.
In the years 1990-92 LBB faced extraordinary circumstances, in particular the integration of the East Berlin Savings Bank and the related setting up of its own pension scheme, at the same time as it had to pay a compensation fee for withdrawing from the Federal and Länder Pension Institution and to make provision for the general banking risks of the former East Berlin Savings Bank.
Under perioden 1990-1992 inträffade extraordinära händelser, framför allt införlivandet av Sparkasse Ost och den därmed förknippade uppbyggnaden av ett eget pensionssystem, samtidigt som man måste betala en ersättning för utträdet ur den nationella och regionala pensionskassan, vidare riskförebyggande åtgärder för allmänna bankrörelserisker inom f.d. Sparkasse Ost.
As regards obtaining methodologically comparable return-on-equity ratios for other banks in the same period, Germany stated that banks were required only as of 1993 to enter extraordinary result and profit from ordinary business separately in the profit and loss account, and that this cannot be compared with the pre-1993 method, when extraordinary income and expenditure were included, together with other items, under ‘other income and expenditure’ and therefore could not be identified precisely.
Då det gällde avkastningen på eget kapital som uppnåddes med hjälp av metoder som kan jämföras med andra bankers under samma period, förklarade Tyskland att det först 1993 blev obligatoriskt att i resultaträkningen redovisa ett extraordinärt resultat och resultatet av den normala verksamheten var för sig och att detta kunde inte jämföras med metoden före 1993, därför att extraordinära inkomster och kostnader – förutom andra poster – då fördes in under posten ”Övriga inkomster/kostnader” och därför inte kunde utläsas exakt.
For the period pre-1993, Germany submitted its own calculations.
För tiden dessförinnan lämnade Tyskland in egna beräkningar.
In the course of the proceedings Germany also made corrections and additions to the method for calculating LBB's return on equity, in order to render the figures for LBB comparable with the Bundesbank's official survey of German banks.
Likaså gjorde Tyskland senare under förfarandet korrigeringar och kompletteringar vad gäller beräkningsmetoden för LBB:s avkastning av eget kapital för att LBB:s siffror skulle bli jämförbara med riksbankens undersökningar för tyska banker i sin helhet.
According to Germany, this did not change the basic assessment that LBB's return on equity was in line with the average for the sector.
Enligt Tyskland ändrade detta inget i den principiella bedömningen att LBB:s avkastning på eget kapital låg inom sektorns genomsnitt.
In Germany's view, all the data showed that, at the time of the capital injection, LBB had a high earning capacity.
Enligt tysk uppfattning visar samtliga siffror att LBB var ett lönsamt företag då kapitaltillskottet gjordes.
The Land of Berlin was the sole owner and would alone benefit from the bank's commercial success, whether in the form of dividends or an increase in value.
Delstaten Berlin var ensam ägare och den ende som kunde dra fördel av bankens framgångsrika verksamhet, oberoende av om det handlade om vinstutdelning eller värdestegring.
In this respect, the Land would not have to share the expected increase in return with other shareholders and the almost ‘intra-group’ investment was sound conduct from the point of view of an investor operating in a market economy.
Därför behövde delstaten inte dela den väntade avkastningsökningen med andra aktieägare och den nästan ”koncerninterna” investeringen vore för en marknadsekonomiskt inriktad investerare en förnuftig transaktion.
The question of whether and how large a remuneration was paid by LBB for the capital injection was therefore irrelevant to an assessment of the transfer's market-economy status.
Om och i vilken omfattning någon ersättning betalades för tillskottet av medel från LBB blir därmed ointressant för bedömningen av överföringens marknadsekonomiska natur.
According to Germany, the Commission expressly laid down this assessment criterion in Decision 2000/392/EC: ‘Therefore, one way of ensuring an adequate return on the capital provided would have been to increase the Land’s participation in WestLB accordingly, provided that the bank's overall profitability corresponds to the normal rate of return that a market-economy investor would expect from his investment.
Kommissionen använde uttryckligen detta bedömningskriterium i sitt beslut 2000/392/EG: ”Ett sätt att garantera en rimlig avkastning på det tillhandahållna kapitalet skulle därför ha varit att i motsvarande grad öka delstatens andel av WestLB, i den mån bankens totala lönsamhet motsvarar den normala avkastning som en privat investerare i en marknadsekonomi förväntar sig av sin investering.
In this connection, Germany also stated that LBB's increase in value as a result of WBK's assets benefited the Land after LBB's incorporation into BGB.
Tyskland förklarade vidare att den ökning av LBB:s värde som WBK:s tillgångar gav upphov till sedan LBB hade överförts till BGB kom delstaten till godo.
The transfer, undertaken in three stages in 1994 and 1998, of 100 % of the beneficial ownership in LBB to BGB was carried out on the basis of expert reports by various chartered accountants and one investment bank on the value of the Land’s silent partnership in LBB and on whether the quid pro quo — the BGB shares transferred, including in relation to other shareholders — equated to an acceptable market price.
Överförandet av 100 % av LBB:s ekonomiska tillgångar till BGB genomfördes i tre etapper under åren 1994 och 1998 med stöd av utlåtanden som olika revisorer och en investeringsbank hade utarbetat om värdet av delstatens överförda passiva innehav i LBB och om motprestationernas marknadsvärde, dvs. överförda BGB-aktier, också i förhållande till andra aktieägare.
Germany provided relevant extracts from these reports and the related correspondence with the accountants.
Tyskland sände utdrag ur dessa utlåtanden och korrespondensen med revisorerna.