natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Moreover, it was erroneous to assume that, with a hypothetical core capital of €1 billion, loans totalling €50 billion could be made.
Dessutom var det orimligt att utgå ifrån att lån på 50 miljarder euro kunde beviljas då det primära kapitalet hypotetiskt var 1 miljard euro.
Whereas it was undisputed that IBB's special-purpose reserve performed a guarantee function and a business expansion function on account of its recognition for supervisory purposes, the advantage was confined to the amount actually taken up by LBB.
Visserligen var det obestridligt att IBB:s särskilda reserv hade en garantifunktion och en funktion för att utvidga verksamheten eftersom den var tillsynsrättsligt godkänd, men ändå inskränkte sig fördelen till det belopp som LBB faktiska utnyttjade.
The hypothetical leverage of 1:50 was also groundless.
Principiellt saknade den konstruerade hävstångseffekten på 1:50 all grund.
In applying the principle of the market-economy investor, the analysis should be geared to an investor in a comparable situation.
Då man tillämpar principen om den private investeraren i en marknadsekonomi, måste det handla om en investerare som befinner sig i en jämförbar situation.
In the case at issue, the Land as investor decided to tie the special-purpose reserve's liquidity into IBB's operations and not to make it available to LBB in its financing capacity.
I detta fall beslöt sig delstaten som investerare för att binda den särskilda reservens likvida medel i IBB:s affärer och att inte ställa detta kapital med sin finansieringskaraktär till LBB:s förfogande.
The Land’s objective with respect to this capital was its own return (see paragraphs 40 to 64).
Delstaten ville med detta kapital uppnå egen lönsamhet (se punkterna 40-64).
Moreover, only the Land continued to have a claim on IBB's special assets, even after LBB's transfer to BGB.
Även sedan LBB hade överförts till BGB, var fortfarande ingen annan än delstaten berättigad till IBB:s särskilda tillgångar.
It was therefore also wrong to claim that the remuneration which LBB paid to IBB was paid to itself.
Därför vore det fel att påstå att LBB hade betalat till sig själv de ersättningar som betalats till IBB.
Moreover, it was usual for a market-economy investor to assign remuneration claims to third parties, especially when the third party was a company or an asset wholly owned by that investor.
Vidare var det vanligt att en privat investerare i en marknadsekonomi avstår anspråk på ersättning till en tredje part, inte minst då den tredje parten är ett företag eller tillgångar som investeraren ensam äger.
Lastly, with respect to the BV's comments on its market share relative to that of BGB, Germany stated that BV had a larger market share in Berlin than it had indicated.
När det gäller BV:s yttrande och den jämförelse av marknadsandelarna som gjordes mellan BV och BGB hävdades det att BV hade en starkare ställning på marknaden i Berlin än vad som sagts.
It was the second-largest credit institution and its market shares had to be 60-70 % of those of BGB; as regards deposits by private customers alone, it had some 1/3 of BGB's market share.
BV var det näst största kreditinstitutet och hade marknadsandelar som sannolikt uppgick till 60-70 % av BGB:s och till och med då det gäller privata kunder till ca 1/3 av BGB:s marknadsandelar.
UNDERSTANDING BETWEEN THE BDB, THE LAND OF BERLIN AND LBB
ÖVERENSKOMMELSEN MELLAN BDB, DELSTATEN BERLIN OCH LBB
On 7 October 2004, Germany informed the Commission of the outcome of an understanding between the complainant (the BdB), the Land of Berlin and LBB.
Den 7 oktober 2004 informerade Tyskland kommissionen om resultatet av en överenskommelse mellan klaganden BdB, delstaten Berlin och LBB.
Notwithstanding their remaining fundamental legal positions, the parties had agreed on what they themselves regarded as suitable parameters for determining an appropriate remuneration for WBK's assets.
Utan att överge sina principiella rättsuppfattningar enade sig parterna om vilka parametrar de ansåg lämpliga för att bestämma en rimlig ersättning för WBK:s tillgångar.
The parties asked the Commission to take account of this understanding in its decision.
Parterna bad kommissionen beakta resultaten av överenskommelsen i sitt beslut.
First, the parties determined, on the basis of the approach detailed in Decision 2000/392/EC, a minimum remuneration for WBK's special-purpose reserve of 10,19 %.
På grundval av de detaljerade reglerna i beslut 2000/392/EG bestämde parterna inledningsvis en räntesats på 10,19 % som en rimlig minsta ersättning för WBK:s särskilda reserv.
As the Land of Berlin was the sole owner, no further premium, such as to allow for the lack of voting rights, was agreed.
Eftersom delstaten Berlin var ensam ägare träffades ingen överenskommelse om ytterligare ersättning, t.ex. därför att den inte fick några extra röster.
A discount of 3,62 % was then applied on account of the capital's lack of liquidity (on the basis of the risk-free interest rate taken as gross refinancing costs, with some 50 % in corporation tax plus a solidarity surcharge deducted to determine net refinancing costs).
Avslutningsvis bestämdes ett avdrag på 3,62 % därför att det inte handlade om likvida medel (på grundval av den riskfria räntesatsen uttryckt som bruttokostnader vid refinansiering, därav ca 50 % bolagsskatt plus solidaritetspåslag för att bestämma nettokostnaderna för refinansieringen).
This produced an appropriate remuneration of 6,57 %.
Resultatet blev en rimlig ersättning på 6,57 %.
The understanding makes no mention of any remuneration for the part of WBK's assets not available for LBB's competitive business.
Jämförelsen säger ingenting om ersättningen för den del av WBK:s tillgångar som inte kan användas till LBB:s konkurrensutsatta verksamhet.
For IBB's nominal capital of DEM 187,5 million transferred to LBB's nominal capital no discount on the basis of refinancing costs was calculated as this capital constituted liquid funds.
Det gjordes inget avdrag på grund av refinansieringskostnaderna för IBB:s grundkapital på 187,5 miljoner tyska mark, som överfördes till LBB:s grundkapital därför att det handlade om likvida medel.
As the nominal capital had been transferred to BGB in two stages in 1994 and 1998, the parties agreed that remuneration should be paid for it only up to these two points in time (proportionally in each case).
Eftersom grundkapitalet överfördes till BGB i två steg 1994 och 1998, enade sig parterna om att grundkapitalet bara skulle ersättas fram till dessa båda tidpunkter – i båda fallen proportionellt.
The parties were unable to agree on whether any increase in LBB's value as a result of the transfer should be taken into account.
Parterna kunde inte ena sig om huruvida en eventuell värdetillväxt skulle beaktas som en följd av överförandet av LBB.
In the Landesbank's view, an increase in value had been achieved by the transfer of LBB in 1994 and 1998.
Landesbank menar att försäljningen av LBB 1994 och 1998 resulterade i en värdetillväxt.
ON THE GENERAL QUESTION OF THE LIMITATION PERIOD
PRINCIPFRÅGAN OM PRESKRIPTION
Germany stated that the relevant date with respect to any limitation period applicable to recovery was 16 June 1992 when the Berlin Land Government adopted a resolution establishing a Berlin bank holding company.
Vad beträffar den eventuella preskriptionen av ett återbetalningskrav angav Tyskland som tidpunkt ett beslut i Berlins senat om grundandet av ett holdingbolag i Berlin den 16 juni 1992.
However, this resolution, which is in the Commission's possession, laid down only that ‘Berlin's bank holdings will be restructured’.
I det beslut som kommissionen tagit del av talas det bara om att ”omstrukturera Berlins bankintressen”.
It provided for the ‘establishment of the Berliner Banken-Holding AG, which would bring together under its roof the Landesbank Berlin-Girozentrale, Berliner Bank AG and the … Berliner Pfandbrief-Bank’.
Därigenom ”inrättas Berliner Banken-Holding AG där följande banker sammanförs: Landesbank Berlin-Girozentrale, Berliner Bank AG och Berliner Pfandbrief-Bank”.
It did not bring about a transfer of assets.
Tillgångarna överförs inte genom detta beslut.
The measure at issue, namely the transfer of WBK's assets to LBB, was completed only at the close of 31 December 1992.
Den aktuella åtgärden, dvs. överförandet av WBK:s tillgångar till LBB, vidtogs först med utgången av den 31 december 1992.
The economic effect of the measure, i.e. the increase in LBB's equity capital and the resulting increase in its lending capacity, therefore kicked in only on 1 January 1993.
Den ekonomiska effekten av åtgärden, dvs. höjningen av LBB:s egna kapital och den därigenom ökade möjligheten att bevilja krediter, inträdde först den 1 januari 1993.
In the present case, no state aid can have been granted before that date.
Före detta datum kan i det här fallet inget statligt stöd ha lämnats.
Even if the date on which the measure was awarded were none the less fixed as 16 June 1992, several months before the date of the transfer, it cannot be assumed, as argued by Germany, that the Commission's powers to recover the aid are subject to the limitation period laid down in Article 15(1) of Regulation (EC) No 659/1999.
Även om man menade att åtgärden beviljades den 16 juni 1992, dvs. flera månader före överföringsdatumet, kan man inte, såsom Tyskland hävdat, utgå från att kommissionens befogenheter att återkräva stöd preskriberats enligt artikel 15.1 i förordning (EG) nr 659/1999.
Germany takes the view that the decision of 4 July 2002 initiating the procedure was the first Commission action to interrupt the limitation period, among other reasons because in that decision Germany was asked for the first time to forward a copy of the letter to the aid recipient.
Tyskland menar att först beslutet om inledandet av förfarandet av den 4 juli 2002 är en kommissionsåtgärd som avbryter preskriptionstiden, bl.a. därför att Tyskland först i detta beslut uppmanades att sända en kopia av denna skrivelse till stödmottagaren.
The Commission rejects this view.
Denna uppfattning är felaktig.
Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 refers to ‘any action’ taken by the Commission and not merely to a formal decision initiating the procedure.
Artikel 15.2 i förordning (EG) nr 659/1999 avser ”varje åtgärd” från kommissionens sida, inte bara ett formellt inledande av förfarandet.
In the present case, the various steps taken by the Commission, in particular its various requests for information referring to LBB, and at any rate its request of September 1999, suffice to interrupt the limitation period.
I det här fallet var de olika åtgärder som kommissionen företog, särskilt begäran om uppgifter gällande LBB vid olika tillfällen och i varje fall begäran om uppgifter i september 1999, tillräckliga för att avbryta preskriptionen.
It is not necessary for LBB to have been aware of the steps taken by the Commission.
Så var fallet även om LBB inte fick kännedom om kommissionens åtgärder.
In its judgment of 10 April 2003 in Case T-366/00 Scott SA v Commission, the Court of First Instance ruled that the mere fact that the aid recipient was not aware of the existence of the Commission's requests for information does not have the effect of depriving them of legal effect vis-à-vis the aid recipient.
I sin dom av den 10 april 2003 i mål T-366/00 (Scott SA mot kommissionen) slår förstainstansrätten fast att det faktum att stödmottagaren inte visste något om att kommissionen begärde uppgifter av medlemsstaten inte medför att de förlorar sin rättsverkan gentemot stödmottagaren.
The Commission is not obliged to warn potentially interested persons, including the beneficiary of the aid, of the measures which it is taking in respect of unlawful aid before it initiates the administrative procedure.
Kommissionen har ingen skyldighet att underrätta potentiellt berörda parter, däribland stödmottagaren, om de åtgärder som tillgrips innan förvaltningsförfarandet gällande ett olagligt stöd inleds.
The Court accordingly found that the relevant requests for information constituted, under Article 15 of Regulation (EC) No 659/1999, a measure interrupting the limitation period before that period expired, even though the aid recipient was not at the time aware of the existence of such correspondence.
Domstolen kom därför till slutsatsen att den aktuella begäran om uppgifter är en åtgärd enligt artikel 15 i förordning (EG) 659/1999, som avbröt preskriptionstiden innan den löpte ut, även om stödmottagaren inte kände till skriftväxlingen.
Moreover, it seems unlikely that LBB was unaware of the Commission's request for information when Germany replied to it in December 1999.
Dessutom förefaller det osannolikt att LBB inte skulle ha känt till kommissionens begäran om uppgifter då Tyskland svarade på begäran i december 1999.
In conclusion, the Commission has the power in this case to order recovery of any aid.
Kommissionen har således befogenhet att kräva tillbaka stödet i detta fall.
STATE AID WITHIN THE MEANING OF ARTICLE 87(1) OF THE EC TREATY
STATLIGT STÖD I DEN MENING SOM AVSES I ARTIKEL 87.1 I EG-FÖRDRAGET
Article 87(1) of the EC Treaty states that, save as otherwise provided in that Treaty, any aid granted by a Member State or through state resources which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods is incompatible with the common market, insofar as it affects trade between Member States.
Enligt artikel 87.1 i EG-fördraget är, om inte annat föreskrivs i fördraget, stöd som ges av en medlemsstat eller med statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
STATE RESOURCES
STATLIGA MEDEL
The transfer was decided on by the Land of Berlin in order to increase LBB's capital by transferring to it the public-service institutions WBK/IBB, whose guarantor and owner the Land was.
Med överförandet valde delstaten Berlin att öka LBB:s kapital genom att införliva de allmännyttiga företagen WBK/IBB som hade delstaten Berlin som garant och ägare.
The transfer increased LBB's liable equity capital recognised for supervisory purposes by letter of 24 February 1993 by some DEM 1,9 billion.
Därigenom ökades LBB:s eget kapital, som tillsynsrättsligt godkändes genom en skrivelse av den 24 februari 1993, till ca 1,9 miljarder tyska mark.
DEM 187,5 million of that amount corresponded to an increase in LBB's nominal capital by the nominal capital of the former WBK and some DEM 1,715 billion to WBK's revenue reserves (without the net profit for 1992 of just under DEM 200 million), which from that point on were shown as a special-purpose reserve belonging to IBB and continued to grow each year.
Därav motsvarade 187,5 miljoner tyska mark ökningen av LBB:s grundkapital med hjälp av det f.d. WBK:s grundkapital och ca 1,715 miljarder tyska mark motsvarade WBK:s vinstreserv (exklusive årsöverskottet 1992 på knappt 200 miljoner tyska mark), som sedan redovisades som IBB:s särskilda reserv och kontinuerligt steg.
The transfer of some DEM 1,9 billion and its recognition as core capital for supervisory purposes significantly increased LBB's lending capacity and thus its scope for expanding its competitive business.
Överförandet av beloppet på ca 1,9 miljarder tyska mark och det tillsynsrättsliga godkännandet som primärt kapital innebar en markant ökning av LBB:s utlåningskapacitet och därmed dess möjlighet att utvidga den konkurrensutsatta verksamheten.
With a risk weighting of 100 % for all claims (e.g. from loans to non-banks) and without any further raising of additional capital, the business expansion potential theoretically lies at 12,5 times the additional liable equity capital (in this case just under DEM 24 billion).
Vid en riskvikt på 100 % för samtliga fordringar (t.ex. lån till annat än banker) och utan anskaffning av ytterligare sekundära medel ligger denna potential för en utvidgning av verksamheten teoretiskt på 12,5 gånger det extra garantikapitalet (i det här fallet alltså knappt 24 miljarder tyska mark).
It is not possible to give a precise figure for this potential in individual cases, as it depends on customer structure, strategic planning and unforeseeable external influences.
Det går inte att bestämma exakt hur stor denna potential är i det enskilda fallet, eftersom det hänger samman med kundstrukturen, den strategiska planeringen och yttre faktorer som inte kan förutses.
However, the question of whether and how a credit institution employs new own funds is not a matter for this investigation.
Frågan om och exakt hur ett kreditinstitut använder nytt eget kapital är heller inte avgörande för undersökningen.
Irrespective of the fact that IBB still needed part of the funds to underpin its promotion activities, the transferred assets were recognised by the supervisory authority and could thus be used by LBB, which was competing with other credit institutions, to cover its liabilities.
Trots att IBB även i fortsättningen delvis behövde medlen som säkerhet för sin stödverksamhet, godkändes de överförda medlen tillsynsrättsligt och kunde således användas som säkerhet för LBB som konkurrerade med andra kreditinstitut.
There is therefore no doubt that this case involves the transfer to LBB of state resources which were such as to give it an economic advantage over its competitors to the extent that the resources concerned were not obtained on market terms.
Det råder inget tvivel om att LBB därigenom fick tillgång till statliga medel som gav LBB en ekonomisk fördel gentemot konkurrenterna, såvida det inte fick dessa medel till marknadsekonomiska villkor.
FAVOURING OF A PARTICULAR UNDERTAKING
STÖD TILL ETT VISST FÖRETAG
In order to verify whether the transfer of state resources to a publicly-owned undertaking favours the latter and is therefore liable to constitute state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty, the Commission applies the ‘market-economy investor principle’.
För att undersöka om överföringen av statliga medel till ett statligt företag gynnar detta företag och följaktligen kan utgöra statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget, tillämpar kommissionen principen om den private investeraren i en marknadsekonomi.
The Court of First Instance has accepted and developed this principle in a number of cases, most recently in its judgment of 6 March 2003 regarding a similar transfer to WestLB.
Denna princip har erkänts och vidareutvecklats av förstainstansrätten i en rad mål, senast i domen av den 6 mars 2003 som gällde en liknande överföring till WestLB.
Market-economy investor principle
Principen om den private investeraren i en marknadsekonomi
According to the market-economy investor principle, no state aid is involved where funds are made available on ‘terms which a private investor would find acceptable in providing funds to a comparable private undertaking when the private investor is operating under normal market-economy conditions’.
Enligt principen om den private investeraren i en marknadsekonomi skall det inte bedömas som stöd när kapital ställs till förfogande till villkor ”som en privat investerare, som verkar under normala marknadsvillkor, skulle vara beredd att acceptera för att bevilja ett privat företag krediter”.
In contrast, the undertaking is being favoured within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty if the proposed remuneration arrangement and/or the financial position of the undertaking is such that a normal return on investment cannot be expected within a reasonable period of time.
Det handlar däremot om stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget om de föreslagna reglerna för ersättning eller företagets ekonomiska situation medför att normal avkastning inte kan förväntas inom en rimlig tid
Article 295 of the EC Treaty
Artikel 295 i eg-fördraget
Article 295 of the EC Treaty lays down that the system of property ownership in the various Member States must not be affected.
Enligt artikel 295 i EG-fördraget berörs de olika medlemsstaternas egendomsordning inte av EG-fördraget.
However, this cannot justify any infringement of the Treaty's competition rules.
Detta motiverar dock inte överträdelser av dess konkurrensbestämmelser.
Germany claims that, because of the constraints imposed by the special purpose assigned to the WBK assets, the only possible profitable use of these resources was to transfer them to a similar public-law institution.
Tyskland hävdar att WBK-tillgångarna var bundna till ett visst ändamål och därför inte kunde användas lönsamt på något annat sätt än genom att de införlivades i en liknande offentligrättslig institution.
This line of argument cannot be accepted.
Denna argumentationen är ohållbar.
It may be true that WBK's transfer to LBB, which subsequently allowed LBB to use part of WBK's capital for underpinning its competitive business, was the commercially most sensible use.
Det är möjligt att WBK:s överförande till LBB och den möjlighet det gav LBB att använda en del av WBK-kapitalet som säkerhet i sin konkurrensutsatta verksamhet var den ekonomiskt mest rationella användningen av tillgångarna.
However, as soon as public funds and other assets are used for commercial, competitive activities, the normal market rules must be applied.
Men så snart statliga medel och andra tillgångar används för affärsmässig, konkurrensutsatt verksamhet, skall de marknadsmässiga reglerna tillämpas.
This means that the State, once it decides to assign public-purpose assets to a commercial use, must demand a remuneration in line with normal market conditions.
Det betyder att staten bör kräva en marknadsmässig ersättning för sådana tillgångar som är avsedda för offentliga ändamål men som man beslutar att (även) utnyttja kommersiellt.
Ownership structure
Ägarstruktur
The key question, as formulated by the Court of First Instance in its judgment in WestLB with reference to the previous case law, is whether, in similar circumstances, a private investor operating in normal conditions of a market economy and of a comparable size to that of the bodies operating in the public sector could have been prompted to make the capital contribution in question.
Den avgörande frågan i den här undersökningen är om en privat investerare som handlar på normala marknadsekonomiska villkor och som i storlek kan jämföras med förvaltningsinstituten inom den offentliga sektorn hade kunnat förmås att satsa detta kapital under motsvarande omständigheter, såsom förstainstansrätten hävdar i WestLB-målet med hänvisning till den då aktuella rättspraxisen.
Lastly, as the Court also points out with reference to other case law, ‘the comparison between the conduct of public and private investors must be made by reference to the attitude which a private investor would have had at the time of the transaction in question, having regard to the available information and foreseeable developments at that time’.
Såsom rätten förklarade med hänvisning till andra mål skall slutligen ”jämförelsen mellan offentliga och privata investerares handlande göras med beaktande av det förhållningssätt som en privat investerare skulle ha intagit vid den aktuella transaktionen med hänsyn till tillgänglig information och den förutsebara utvecklingen vid denna tidpunkt”.
This makes it clear that the assessment must focus on the time of the investment and on the expectations which an investor might reasonably, i.e. on the basis of the available information, have had at that time.
Därmed är det uppenbart att det viktigaste vid undersökningen är tidpunkten för investeringen och investerarens rimliga förväntningar vid denna tidpunkt, dvs. på grundval av tillgänglig information.
These expectations essentially relate to the likely return.
Dessa avser huvudsakligen den sannolika avkastningen.
The Land of Berlin was the sole shareholder of LBB (and of WBK).
Delstaten Berlin var ensam ägare till LBB (och WBK).