natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above and having regard to their comments [1],
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig [1], och med beaktande av dessa synpunkter, och
By letter dated 22 November 2000, six German industrial producers which are members of the Federation of Industrial Grain Distilleries submitted a complaint to the Commission about the amendment of Germany's Spirits Monopoly Law of 2 May 1976 by the Budget Consolidation Law (‘HsanG’) of 22 December 1999 [2].
Genom en skrivelse av den 22 november 2000 inkom sex tyska industriella produktionsanläggningar som hör till näringsidkarkategorin industriella sädesbrännvinstillverkare med ett klagomål till kommissionen med anledning av att den tyska lagen om brännvinsmonopolet (Branntweinmonopolgesetz) av den 2 maj 1976 ändrats med stöd av budgetsaneringslagen (Haushaltssanierungsgesetz, ”HsanG”) av den 22 december 1999 [2].
The complainants wanted it to be established that by amending the Spirits Monopoly Law [3] the German legislator had introduced a scheme which infringes Article 87 of the EC Treaty: it treats industrial and agricultural grain distilleries - which up to then had been equally entitled to aid - unfairly, since only the agricultural producers would still be eligible for aid.
De klagande ville få det fastställt att den tyska lagstiftaren genom ändringen av lagen om brännvinsmonopol [3] hade infört en stödordning som stred mot artikel 87 i EG-fördraget, eftersom sädesbrännstillverkande industriella brännerier och jordbruksbaserade brännerier som dittills utan åtskillnad haft samma rätt till stöd numera behandlas olika eftersom bara jordbruksvaruproducenterna beviljas stöd enligt den nya stödordningen.
They claim that the new scheme gives the agricultural grain brandy distilleries an indisputable advantage in the form of aid that is incompatible with the Community competition rules.
De klagande hävdar att den nya stödordningen ger sädesbrännvinstillverkande jordbruksbaserade brännerier en obestridlig fördel, som enligt deras bedömning utgör stöd som är oförenligt med gemenskapens konkurrensregler.
The Commission first asked Germany for further information about the criticised amendments on 3 January 2001.
Kommissionen begärde till att börja med den 3 januari 2001 att Tyskland skulle ge närmare upplysningar om de ifrågasatta ändringarna.
Germany replied by letter dated 14 February to the effect that the aid measures in question had already been notified to the Commission in 1976 and that the new Law merely served to improve the existing mechanism.
Tyskland besvarade kommissionens begäran genom en skrivelse av den 14 februari och hänvisade till att stödåtgärderna i fråga anmälts till kommissionen redan 1976 och att den nya lagen endast förbättrade det befintliga systemet.
On 16 March the Commission addressed a further set of questions to Germany, which then asked for an extension of the time limit; this was granted by the Commission by letter dated 9 April.
Den 16 mars 2001 riktade kommissionen ytterligare ett antal frågor till Tyskland. Tyskland begärde en förlängning av svarsfristen, vilket kommissionen beviljade genom en skrivelse av den 9 april 2001.
On 24 April Germany's reply reached the Commission, which on 19 November again communicated its initial conclusions and comments.
Den 24 april 2001 sände Tyskland sitt svar till kommissionen, som översände sina första slutsatser och anmärkningar den 19 november.
By letter dated 19 December Germany confirmed its explanations of 14 February and gave a renewed assurance that the aid in question complied with Community law.
Genom en skrivelse av den 19 december 2001 bekräftade Tyskland sina synpunkter av den 14 februari 2001 och försäkrade på nytt att stödet i fråga är förenligt med gemenskapens bestämmelser.
By letter dated 22 February 2002 the Commission requested Germany, under Article 17(2) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [4], to comment and submit appropriate proposals on how the legislation on aid for grain distilleries could be made consistent with Article 87(1) of the EC Treaty.
Genom en skrivelse av den 22 februari 2002 uppmanade kommissionen enligt artikel 17.2 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget [4] Tyskland att lägga fram synpunkter och relevanta förslag om hur lagstiftningen om stöd till sädesbrännsvinstillverkare skall kunna göras förenlig med artikel 87.1 i EG-fördraget.
On 19 March Germany informed the Commission in writing that it regarded such measures as unnecessary, because it could not endorse the Commission's conclusions.
Den 19 mars underrättade Tyskland skriftligen kommissionen om att det inte ansåg sådana åtgärder nödvändiga, eftersom Tyskland inte kunde instämma i kommissionens slutsatser.
This applied in particular to the conclusion that grain brandy was an industrial not an agricultural product.
Detta gällde särskilt slutsatsen att sädesbrännvin inte är en jordbruksprodukt utan en industriprodukt.
By decision of 19 June 2002 the Commission proposed a number of appropriate measures to Germany for revising the German Law on Aid to Grain Distilleries.
Genom ett beslut av den 19 juni 2002 föreslog kommissionen ett antal relevanta åtgärder för Tyskland med tanke på en omarbetning av den tyska lagen om stöd till sädesbrännstillverkare.
By letters dated 19 and 23 July Germany informed the Commission that it was rejecting the proposal and was therefore not prepared to carry out the appropriate measures within the time limits set.
Genom skrivelser av den 19 och den 23 juli 2002 underrättade Tyskland kommissionen om att man avvisar kommissionens förslag och därför inte är beredd att vidta de relevanta åtgärderna inom de fastställda tidsfristerna.
Under Article 19 of Regulation (EC) No 659/1999 the Commission therefore decided on 16 October 2002 to initiate a formal investigation procedure in respect of the aid measures concerned.
Kommissionen beslutade därför den 16 oktober 2002 att inleda ett formellt granskningsförfarande enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 659/1999 avseende stödåtgärderna i fråga.
The decision was published on 11 September in the Official Journal of the European Union [5], all interested parties being invited to submit comments on the measures in question.
Beslutet offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning den 11 september 2002 [5], och alla berörda parter uppmanades att yttra sig om åtgärderna i fråga.
Germany commented on the initiation of the procedure on 12 November.
Tyskland yttrade sig den 12 november 2002 om inledandet av förfarandet.
The Commission received a total of 54 submissions from third parties, including a petition with some 2000 signatures.
Kommissionen fick in sammanlagt 54 synpunkter från berörda parter, bland annat ett yttrande med cirka 2000 underskrifter.
These were forwarded to Germany on 7 February 2003, with a request for comments.
Synpunkterna, jämte en begäran om yttrande, översändes till Tyskland den 7 februari 2003.
On 26 February Germany asked the Commission to extend the time limit for its reply, which was granted on 27 February.
Den 26 februari 2003 begärde Tyskland en förlängning av svarsfristen, vilket kommissionen beviljade den 27 februari.
Germany's reply was finally received in the Commission on 19 March.
Tysklands svar inkom slutligen till kommissionen genom en skrivelse av den 19 mars 2003.
On 5 June a meeting took place at Germany's request; Germany submitted a preparatory letter to the Commission on 4 June; this was followed by a further letter on 2 July.
Den 5 juni 2003 ägde ett möte rum på Tysklands begäran. Inför mötet skickade Tyskland en förberedande skrivelse till kommissionen den 4 juni 2003. Den 2 juli 2003 skickade Tyskland ytterligare en skrivelse till kommissionen.
The complainants commented in writing to the Commission on 13 August prior to a meeting which took place at their request on 29 August.
De klagande yttrade sig skriftligen gentemot kommissionen den 13 augusti 2003 inför ett möte som ägde rum den 29 augusti 2003 på deras begäran.
On 5 March 2004 the Commission forwarded the complainants' letter of 13 August 2003 to Germany.
Den 5 mars 2004 översände kommissionen till Tyskland de klagande parternas skrivelse av den 13 augusti 2003.
Germany replied to this by letter dated 5 April.
Tyskland svarade genom en skrivelse av den 5 april 2004.
DESCRIPTION OF THE SCHEME
BESKRIVNING AV STÖDORDNINGEN
The German spirits monopoly and its development
Det tyska brännvinsmonopolet och dess utveckling
The German spirits monopoly was introduced by the Law of 8 April 1922 [6] and amended as a consequence of decisions of the Court of Justice of the European Communities (inter alia Case 45/75 Rewe-Zentrale [7] by the Law of 2 May 1976 [8].
Det tyska brännvinsmonopolet infördes genom lagen av den 8 april 1922 [6] och ändrades genom lagen av den 2 maj 1976 [7] till följd av EG-domstolens rättspraxis, bl.a. domen av den 17 februari 1976 i mål 45/75 (Rewe-Zentrale) [8].
The new Law of 2 May 1976 on the Spirits Monopoly abolished the price support policy resulting from the territorial protective measures, which infringed Article 31 EC (ex Article 37), and replaced them with a price compensation mechanism.
Den dåvarande prisstödspolitiken, som var ett resultat av de territoriella skyddsåtgärderna och som stred mot artikel 31 (f.d. artikel 37) i EG-fördraget, ersattes genom den nya lagen av den 2 maj 1976 om brännvinsmonopolet med en prisutjämningsmekanism.
On 9 April 1976 Germany notified to the Commission the reformed Spirits Monopoly Law [9] under Article 93(3) (now Article 88(3)) of the EC Treaty read in conjunction with Article 4 of Council Regulation No 26 of 4 April 1962 applying certain rules of competition to production of and trade in agricultural products [10].
Den 9 april 1976 anmälde Tyskland den omarbetade lagen om brännvinsmonopolet [9] till kommissionen enligt artikel 93.3 (numera artikel 88.3) i EG-fördraget tillsammans med artikel 4 i rådets förordning nr 26 av den 4 april 1962 om tillämpning av vissa konkurrensregler på produktion av och handel med jordbruksvaror [10].
Article 4 of the said Regulation states: ‘The provisions of Article 93(1) and of the first sentence of Article 93(3) of the Treaty shall apply to aids granted for production of or trade in the products listed in Annex II to the Treaty’ [now and in what follows Annex I of the EC Treaty, Commission italics] [11].
Artikel 4 i nämnda förordning har följande lydelse: ”Bestämmelserna i fördragets artiklar 93.1 och 93.3, första meningen, skall vara tillämpliga på stöd till produktion av och handel med sådana produkter som är upptagna i bilaga II till fördraget” [numera och i det följande bilaga I till EG-fördraget; kommissionens understrykning] [11].
Consequently, the Member States have a simple duty to inform, without an authorisation by the Commission being necessary.
Enligt fördraget har medlemsstaterna en anmälningsskyldighet, även om kommissionens godkännande inte krävs.
In its letter of notification, Germany pointed out to the Commission that it would continue to meet its legal obligation to buy up the production of domestic spirits manufacturers at a cost covering price.
I sin anmälan påpekade Tyskland för kommissionen att landet även i fortsättningen avser att fullgöra sin lagstadgade skyldighet att köpa upp inhemska brännvinstillverkares produktion till ett pris som täcker produktionskostnaderna.
In the 1976 notification, no distinction was made by type of product, i.e. between neutral alcohol and aromatic alcohol such as grain brandy.
I den anmälan som gjordes 1976 gjordes ingen åtskillnad mellan produkter på grund av deras art, dvs. neutral alkohol och aromatiserad alkohol, såsom sädesbrännvin.
The Commission did not comment at that time on the wording of the notification.
Kommissionen yttrade sig inte om ordalydelsen i anmälan vid den tidpunkten.
Following the amendment of the statute in 1976, the monopoly consisted in the buying-up and marketing of alcohol by the Federal Spirits Board (‘BfB’, Bundesmonopolverwaltung für Branntwein).
Efter 1976 års lagändring köpte och marknadsförde monopolet alkohol via den federala myndigheten för förvaltning av brännvinsmonopolet (Bundesmonopolverwaltung für Branntwein, nedan kallad ”BfB”), som lyder under finansministeriet.
The BfB buys the alcohol at statutorily guaranteed prices, rectifies it [12] and sells it at market prices.
BfB köper alkoholen till ett lagstadgat pris, rektifierar den [12] och säljer den vidare till marknadspris.
This does not include grain brandy.
Detta gäller inte sädesbrännvin.
In the case of grain brandy, Deutsche Kornbranntwein-Vermarktung GmbH (‘DKV’, German Grain Brandy Marketing) [13], founded on 14 June 1930, was given a similar task to the BfB by the Law of 2 May 1976, but only for the buying-up and marketing of grain brandy.
I fråga om sädesbrännvin gavs Deutsche Kornbranntwein-Vermarktung GmbH (DKV) [13], som grundades den 14 juni 1930, ett motsvarande uppdrag som BfB genom lagen av den 2 maj 1976, men bara för inköp och marknadsföring av sädesbrännvin.
The 1976 Law granted DKV the exclusive right to purchase the bulk of domestic grain brandy production at statutorily guaranteed prices which cover the costs [14] of the producers, whether industrial or agricultural, and to market the grain brandy at market prices, if necessary after conversion and/or rectification.
Genom 1976 års lag fick DKV ensamrätt att köpa största delen av den inhemska produktionen av sädesbrännvin till lagstadgade priser, som täcker produktionskostnaderna oavsett om det är fråga om en industriell tillverkare eller en jordbruksvaruproducent [14]. Dessutom fick DKV ensamrätt att sälja sädesbrännvin till marknadspriser, också efter en eventuell förädling eller rektifiering.
Up to the year 2000, over 80 % of the grain brandy produced in Germany was marketed by DKV, and the other 20 % by the distilleries themselves [15].
Fram till år 2000 såldes över 80 % av det sädesbrännvin som producerades i Tyskland av DKV, medan resterande 20 % såldes av tillverkarna själva [15].
In return for performing the statutory duty transferred to it in Article 82 of the Spirits Monopoly Law, DKV receives a consideration, which in the absence of a market price is determined in accordance with the Basic principles of pricing public contracts on a total production cost basis (LSP).
För fullgörandet av det lagstadgade uppdrag som DKV ålagts i § 82 i lagen om brännvinsmonopolet får DKV en ersättning som i avsaknad av marknadspriser beräknas utifrån principerna för fastställande av självkostnadspriset vid offentlig upphandling.
The German grain brandy producers entitled to aid are obliged to deliver to DKV quantities corresponding to their distillation rights, which are determined annually by the government agencies.
De tyska sädesbrännvinstillverkare som gör anspråk på stöd är skyldiga att till DKV leverera en andel av sin produktion som motsvarar de tillverkningskvoter som fastställs årligen av de statliga myndigheterna.
They may also produce a larger quantity of alcohol, but without a price guarantee.
De kan också producera mer alkohol, men för den överskridande delen ges det ingen prisgaranti.
The agricultural distilleries (in contrast to the commercial ones, for obvious reasons) have a statutory duty to process the materials (grain) which they produce themselves and to use the by-products of distillation in their farming operations, e.g. feeding the stillage to cattle and using the slurry as fertiliser.
De jordbruksbaserade brännerierna har (av uppenbara skäl i motsats till de industriella brännerierna) en lagstadgad skyldighet att förädla de råvaror (spannmål) man själv producerat och att använda de biprodukter som uppkommer vid destilleringen i sin egen jordbruksverksamhet, till exempel så att destillationsåterstoden används som boskapsfoder och dyngan som gödsel.
Some distilleries/producers, however, also exploit and market all or part of their production themselves, without making use of DKV.
Vissa brännerier och producenter utnyttjar och saluför emellertid hela eller en del av sin produktion utan att anlita DKV.
Where this is the case, they receive from DKV, as part of the distillation rights granted to them, the equivalent of the rectification, storage and marketing costs which DKV has saved.
I det fallet får de inom ramen för sin produktionskvot av DKV en ersättning som motsvarar de kostnader för rektifiering, lagring och saluföring som DKV sparat in.
These producers, therefore, are placed on an equal financial footing with those who deliver their production to DKV.
Dessa producenter är därmed finansiellt likställda med de producenter som säljer sin produktion till DKV.
In the HsanG, amendments were made to the monopoly in order to reduce the aid.
Genom budgetsaneringslagen gjordes ändringar i monopolet i syfte att minska stödet.
First of all, the group of recipients was restricted and the mechanism for allocating the aid partly revised.
För det första minskades kretsen av stödmottagare, och förfarandet för beviljande av stöd ändrades delvis.
Following the entry into force of the HsanG, only the agricultural distilleries qualify fully for the old scheme, since under Article 40(5) of the amended Spirits Monopoly Law the distillation rights of the commercial distilleries for the operating years 2000/2001 to 2005/2006 were fixed at 50 % of the regular distillation rights [16].
Sedan budgetsaneringslagen trädde i kraft har bara de jordbruksbaserade brännerierna dragit full nytta av den gamla stödordningen, eftersom det föreskrivs i § 40 femte stycket i den ändrade lagen om brännvinsmonopol att tillverkningskvoterna för de industriella brännerierna för produktionsåren 2000/2001 till 2005/2006 är bara 50 % av de normala kvoterna [16].
After the transitional period up to 2005/2006 provided for in the statute, only the agricultural distilleries are eligible for aid.
Efter den lagstadgade övergångsperioden, som sträcker sig till 2005/2006, är emellertid endast de jordbruksbaserade brännerierna stödberättigade.
The industrial distilleries, which under Article 58a of the Spirits Monopoly Law as amended by the HSanG may no longer be part of the monopoly at all after the 2006/2007 operating year, i.e. after 30 September 2006, may, however, already leave the monopoly voluntarily as from 2001.
De industriella brännerierna, som enligt 58 § i den genom budgetsaneringslagen ändrade lagen om brännvinsmonopol inte efter räkenskapsåret 2006/2007, dvs. från och med den 30 september 2006, överhuvudtaget har någon rätt att delta i monopolet längre, har dock sedan 2001 kunnat lämna monopolet frivilligt.
To offset the inevitable losses of the industrial distilleries, the legislator has provided that those who leave the monopoly early will receive compensatory payments.
För att kompensera de industriella brännerierna för de oundvikliga förlusterna har lagstiftaren föreskrivit att en utjämningsersättning skall utbetalas till de producenter som lämnar monopolet i förtid.
For this reason, many of the industrial distilleries have opted to leave the monopoly early.
På grund av detta har en stor del av de industriella brännerierna valt att lämna monopolet i förtid.
On grounds of equal treatment, agricultural distilleries too may apply under the Law to leave the monopoly, in which case they receive the same compensatory payments as the industrial distilleries.
För att likabehandling skall uppnås tillåter lagen att också jordbruksbaserade brännerier kan lämna monopolet på begäran. De får då samma ersättningar som de industriella brännerierna.
DKV will carry out the task transferred to it by the Law of 2 May 1976 up to 30 September 2006; thereafter the BfB could take over its role.
DKV skall till och med den 30 september sköta det uppdrag det anförtroddes den 2 maj 1976, varefter uppdraget kan överföras på BfB.
Offsetting production costs
Ersättning för produktionskostnaderna
The dismantling of the spirits import monopoly in the second half of the 1970s and the opening-up of the market led immediately to a significant increase in German imports of spirits and at the same time to a significant decline in the selling price of spirits, without a noticeable fall in the manufacturers' prices.
När monopolet på brännvinsimport avskaffades under den senare hälften av 1970-talet och marknaden öppnades, ledde det omedelbart till att brännvinsimporten till Tyskland ökade betydligt och samtidigt till att försäljningspriset på brännvin sjönk betydligt, men denna prissänkning gjorde sig inte märkbar också hos producenterna.
The monopoly adapted (through DKV and the BfB) to the new market conditions and lowered its own selling prices to a competitive level.
Monopolet anpassade sig (via DKV och BfB) till de nya marknadsvillkoren och sänkte sina egna försäljningspriser till en konkurrenskraftig nivå.
Thus the selling price of alcohol declined from an average of DEM 333/hl in 1976 to DEM 115/hl in 1999/2000.
Sålunda sjönk försäljningspriset på alkohol från 333 tyska mark per hektoliter 1976 till 115 tyska mark 1999/2000.
For 1999/2000, the statutory purchase price which DKV had to pay the grain distilleries was DEM 263 per hl alcohol (compared with DEM 296/hl paid by the BfB to producers of other spirit).
Under 1999/2000 uppgick det pris som DKV enligt lag var skyldigt att betala sädesbrännvinsbrännerierna till 263 tyska mark per hektoliter alkohol (jämfört med 296 tyska mark per hektoliter som BfG betalade till producenter av annat brännvin).
The purchase price is calculated in such a way as to cover the producers' costs.
Detta inköpspris beräknas så att det täcker produktionskostnaderna.
The reference costs are the average production costs of a conscientious producer per hectolitre of alcohol.
Referenskostnaderna utgörs av de genomsnittliga kostnaderna för en samvetsgrann tillverkare för framställning av en hektoliter alkohol.
In the same period, the selling price for grain brandy through DKV was DEM 157/hl alcohol (as against DEM 93/hl for neutral alcohol).
Under samma period sålde DKV sädesbrännvin till priset 157 tyska mark per hektoliter alkohol (jämfört med 93 tyska mark per hektoliter för neutral alkohol).
The compensation system is thus clearly intended to soften the impact of a shortfall on affecting the spirits distribution monopoly and hence DKV as well.
Kompensationssystemet har således bevisligen till syfte att mildra de konsekvenser av ett underskott som drabbar monopolet för brännvinsförsäljning och därmed också DKV.
According to Germany, the subsidies paid to the grain distilleries for the period 1 October 1999 to 30 September 2000 amounted to DEM 36,6 million (EUR 18,7 million).
Enligt uppgifter från Tyskland belöpte sig de tillskott som från den 1 oktober 1999 till den 30 september 2000 utbetalades till tillverkarna av sädesbrännvin till 36,6 miljoner tyska mark (18,7 miljoner euro).
The difference between the purchase price and the selling price in the market (market price) clearly constitutes an aid.
Skillnaden mellan det inköpspris som betalas till producenterna och försäljningspriset på marknaden (marknadspriset) utgör helt klart ett stöd.
This is not disputed by Germany.
Tyskland bestrider inte detta.
Compensatory amounts in the event of early withdrawal from the monopoly
Kompensationsbelopp som utbetalas till brännerier som lämnar monopolet i förtid
The system provided for in Article 58a of the Spirits Monopoly Law will make it easier for the grain distilleries to leave the monopoly.
Det system som föreskrivs i 58a § i lagen om brännvinsmonopol skall göra det lättare för tillverkare av sädesbrännvin att lämna monopolet.