natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In controlled studies, 1 year of lamivudine therapy significantly suppressed HBV DNA replication [34-57 % of patients were below the assay detection limits (Abbott Genostics solution hybridization assay, LLOD &lt; 1.6pg/ml)}, normalised ALT level (40-72 % of patients), induced HBeAg seroconversion (HBeAg loss and HBeAb detection with HBV DNA loss [by conventional assay], 16- 18 % of patients), improved histology (38-52 % of patients had a  2 point decrease in the Knodell Histologic Activity Index [HAI]) and reduced progression of fibrosis (in 3-17 % of patients) and progression to cirrhosis.
V nadzorovanih študijah je enoletno zdravljenje z lamivudinom znatno zavrlo replikacijo HBV DNA [pri 34 do 57 % bolnikov je bila pod mejo dokazljivosti s testom (Abbott Genostics hibridizacijski test v raztopini, LLOD &lt; 1,6 pg/ml)], normaliziralo aktivnost ALT (pri 40 do 72 % bolnikov), sprožilo serokonverzijo HBeAg (izginotje HBeAg ter pojav protiteles HBeAb z izginotjem HBV DNA z običajnimi testi pri 16 do 18 % bolnikov), izboljšalo histološko sliko (pri 38 do 52 % bolnikov se je Knodell-ov histološki indeks aktivnosti HAI znižal za ≥ 2 točki) in zmanjšalo progresijo fibroze (pri 3 do 17 % bolnikov) in progresijo v cirozo.
In CURE, the major bleeding event rate for clopidogrel + ASA was dose-dependent on ASA ( &lt; 100 mg: 2.6%; 100-200 mg: 3.5%; &gt; 200 mg: 4.9%) as was the major bleeding event rate for placebo + ASA ( &lt; 100 mg: 2.0%; 100-200 mg: 2.3%; &gt; 200 mg: 4.0%).The risk of bleeding (life-threatening, major, minor, other) decreased during the course of the trial: 0-1 months
V študiji CURE je bil delež dogodkov z velikimi krvavitvami za skupino, ki je jemala klopidogrel in ASA, odvisen od odmerka ASA ( &lt; 100 mg: 2,6%%; 100–200 mg: 3,5%%; &gt; 200 mg: 4,9%%), kakor tudi delež velikih krvavitev za skupino, ki je jemala placebo in ASA ( &lt; 100 mg: 2%%; 100–200 mg: 2,3%%; &gt; 200 mg: 4%%).
In CURE, the major bleeding event rate for clopidogrel+ASA was dose-dependent on ASA (100mg: 2.6%; 100-200mg: 3.5%; 200mg: 4.9%) as was the major bleeding event rate for placebo+ASA (100mg: 2.0%; 100-200mg: 2.3%; 200mg: 4.0%).
V CURE je bil delež dogodkov z velikimi krvavitvami za klopidogrel in ASA odvisen od odmerka ASA ( &lt; 100 mg: 2,6 %; 100-200 mg: 3,5 %; &gt; 200 mg: 4,9 %), kakor tudi delež velikih krvavitev za placebo in ASA ( &lt; 100 mg: 2,0 %; 100-200 mg: 2,3 %; &gt; 200 mg: 4,0 %).
In DVT and PE treatment, patients receiving fondaparinux 5 mg (body weight &lt; 50 kg), 7.5 mg (body weight 50-100 kg inclusive) and 10 mg (body weight &gt; 100 kg) once daily, the body weight-adjusted doses provide similar exposure across all body weight categories.
Pri zdravljenju DVT in PE so pri bolnikih, ki so dobivali fondaparinuks v odmerkih 5 mg (telesna masa &lt; 50 kg), 7,5 mg (telesna masa 50 do vključno 100 kg) in 10 mg (telesna masa &gt; 100 kg) enkrat na dan, za telesno maso prilagojeni odmerki povzročili podobno izpostavljenost po vseh kategorijah telesne mase.
In each of the phase III studies and the pooled analysis, mean retinal thickness was significantly less, and the mean reduction from baseline was significantly greater, with OZURDEX (-207.9 microns) compared to sham (-95.0 microns) at day 90 (p &lt; 0.001, pooled data).
V obeh študijah 3. faze in analizi zbranih podatkov je bila srednja debelina mrežnice pomembno manjša, srednje zmanjšanje od izhodiščne vrednosti pa pomembno večje pri zdravilu OZURDEX (–207,9 mikrona) kot pri placebu (–95,0 mikrona) na 90. dan (p &lt; 0,001, zbrani podatki).
In each Phase III study and the pooled analysis, the time to achieve ≥ 15 letters (3-line) improvement in BCVA cumulative response curves were significantly different with OZURDEX compared to sham (p &lt; 0.001) with OZURDEX treated patients achieving a 3-line improvement in BCVA earlier than sham treated patients.
V obeh študijah 3. faze in analizi zbranih podatkov je bil čas do izboljšanja ≥ 15 črk (3 vrstice) na krivuljah hitrosti kumulativnega odziva pri BCVA pomembno različen pri skupini, ki je prejela zdravilo OZURDEX, od skupine, ki je prejela placebo (p &lt; 0,001), saj so bolniki, ki so se zdravili z zdravilom OZURDEX, hitreje dosegli izboljšanje za 3 vrstice kot bolniki v skupini, ki je prejemala placebo.
In elderly patients ( &gt; 75 years) there is limited clinical experience.
Z uporabo pri starejših bolnikih ( &gt; 75 let) je malo kliničnih izkušenj.
In elderly patients the pharmacokinetic profile of lamivudine suggests that normal ageing with accompanying renal decline has no clinically significant effect on lamivudine exposure, except in patients with creatinine clearance of &lt; 50 ml/min (see section 4.2).
Farmakokinetični profil lamivudina pri starejših bolnikih kaže, da pojemanje ledvične funkcije med normalnim staranjem nima klinično pomembnega učinka na izpostavljenost lamivudina, razen pri bolnikih, ki imajo očistek kreatinina &lt; 50 ml/min (glejte poglavje 4.2).
In elderly patients the pharmacokinetic profile of lamivudine suggests that normal ageing with accompanying renal decline has no clinically significant effect on lamivudine exposure, except in patients with creatinine clearance of &lt; 50 ml/min (see section 4.2).
Farmakokinetični profil lamivudina pri starejših bolnikih kaže, da pojemanje ledvične funkcije med normalnim staranjem nima klinično pomembnega učinka na izpostavljenost lamivudinu, razen pri bolnikih, ki imajo očistek kreatinina &lt; 50 ml/min (glejte poglavje 4.2).
In ferrets, lomitapide was both maternally toxic and teratogenic at &lt; 1 times the MRHD.
Pri belih dihurjih je lomitapid povzročil toksičnost za mater in teratogenost pri odmerku &lt; 1-kratnem največjem priporočenem odmerku pri človeku.
In four patients &lt; 1 year of age, the overall safety profile of a higher dose (2 mg/kg/week) did not differ in a clinically meaningful manner from that of the recommended 1 mg/kg/week dose, and was consistent with the safety profile of Naglazyme in older children.
Pri štirih bolnikih, mlajših od 1 leta, se skupni varnostni profil višjega odmerka (2 mg/kg/teden) ni klinično pomembno razlikoval od varnostnega profila priporočenega odmerka 1 mg/kg/teden in je bil skladen z varnostnim profilom zdravila Naglazyme pri starejših otrocih.
In general, a body weight &lt; 60 kg is a risk factor for bleeding.
Na splošno je telesna masa &lt; 60 kg dejavnik tveganja za krvavitve.
In general, canagliflozin produced clinically and statistically significant (p &lt; 0.001) results relative to placebo in glycaemic control, including glycosylated haemoglobin (HbA1c), the percentage of patients achieving HbA1c &lt; 7%, change from baseline fasting plasma glucose (FPG), and 2-hour postprandial glucose (PPG).
Rezultati pri uporabi kanagliflozina v primerjavi z uporabo placeba so bili večinoma klinično in statistično značilni (p &lt; 0,001) pri urejanju glikemije, vključno z urejanjem odstotka glikoziliranega hemoglobina (HbA1c,) z odstotkom bolnikov, ki so dosegli raven HbA1c &lt; 7%, s spremembo koncentracije glukoze na tešče od izhodiščne vrednosti in spremembo koncentracije glukoze v plazmi 2 uri po obroku.
In general, canagliflozin produced clinically and statistically significant (p &lt; 0.001) results relative to placebo in glycaemic control, including HbA1c, the percentage of patients achieving HbA1c &lt; 7%, change from baseline fasting plasma glucose (FPG), and 2-hour postprandial glucose (PPG).
Rezultati pri uporabi kanagliflozina v primerjavi z uporabo placeba so bili večinoma klinično pomembni in statistično značilni (p &lt; 0,001) pri urejanju glikemije, vključno z urejanjem odstotka HbA1c, z odstotkom bolnikov, ki so dosegli raven HbA1c &lt; 7%, s spremembo koncentracije glukoze na tešče od izhodiščne vrednosti in spremembo koncentracije glukoze v plazmi 2 uri po obroku.
In general, elvitegravir pharmacokinetics in paediatric patients (12 to &lt; 18 years of age) and emtricitabine pharmacokinetics in children (aged 4 months to 18 years of age) are similar to those seen in adults.
Na splošno so farmakokinetične lastnosti elvitegravirja pri pediatričnih bolnikih (v starosti od 12 do &lt; 18 let) in emtricitabina pri pri pediatričnih bolnikih (v starosti od 4 mesecev do 18 let) podobne tistim, ki so bile opažene pri odraslih.
In general, exposures tended to be higher in the older patients (7 to &lt; 18 years) than in younger patients (2 to &lt; 7 years).
Na splošno so bile izpostavljenosti večinoma višje pri starejših bolnikih (7 do &lt; 18 let) kot pri mlajših bolnikih (2 do &lt; 7 let).
In general, the side effects in children and adolescents of 18 years of age or less are similar to those seen in adults.
Navadno so neželeni učinki pri otrocih in mladostnikih starih &lt; 18 let podobni neželenim učinkom pri odraslih.
In genotype 4, amino acid substitutions at 30 and 93 (EC50 &lt; 16 nM) were frequently selected.
Pri genotipu 4 so bile pogosto izolirane aminokislinske substitucije na pozicijah 30 in 93 (EC50 &lt; 16 nM).
In HBeAg-positive patients with HBV DNA &lt; 300 copies/ml at week 24, resistance was 1% (3/203) at 48 weeks and 9% (18/203) at week 104, whilst in patients with HBV DNA ≥ 300 copies/ml resistance was 8% (20/247) at 48 weeks and 39% (97/247) at week 104.
Med HBeAg-pozitivnimi bolniki, ki so imeli po 24 tednih HBV DNA &lt; 300 kopij/ml, je v 48 tednih prišlo do rezistence pri 1% bolnikov (3/203), v 104 tednih pa pri 9% (18/203), medtem ko je pri bolnikih, ki so imeli po 24 tednih HBV DNA ≥300 kopij/ml, v 48 tednih prišlo do rezistence pri 8% bolnikov (20/247), v 104 tednih pa pri 39% (97/247).
In healthy volunteers, pasireotide intramuscular use is widely distributed with large apparent volume of distribution (Vz/F &gt; 100 litres).
Pri zdravih prostovoljcih se pasireotid za intramuskularno uporabo obsežno porazdeli z velikim navideznim volumnom porazdelitve (Vz/F &gt; 100 litrov).
In healthy volunteers, pasireotide is widely distributed with large apparent volume of distribution (Vz/F &gt; 100 litres).
Pri zdravih prostovoljcih se pasireotid obsežno porazdeli z velikim navideznim volumnom porazdelitve (Vz/F &gt; 100 litrov).
In healthy young adults (25 to 45 years of age), the protein binding of ertapenem decreases, as plasma concentrations increase, from approximately 95 % bound at an approximate plasma concentration of &lt; 50 micrograms/mL to approximately 92 % bound at an approximate plasma concentration of 155 micrograms/mL (average concentration achieved at the end of infusion following 1 g intravenously).
Pri zdravih mladih odraslih (starih od 25 do 45 let) se vezava ertapenema zmanjšuje z naraščajočo plazemsko koncentracijo, in sicer od približno 95 % vezave pri plazemski koncentraciji približno &lt; 50 mikrogramov/ml do približno 92 % vezave pri plazemski koncentraciji približno 155 mikrogramov/ml (povprečna koncentracija ob koncu intravenske infuzije 1-gramskega odmerka).
In human clinical studies, a 10 mg oral dose of tenofovir alafenamide (given with emtricitabine and elvitegravir and cobicistat) resulted in tenofovir diphosphate concentrations &gt; 4-fold higher in PBMCs and &gt; 90% lower concentrations of tenofovir in plasma as compared to a 245 mg oral dose of tenofovir disoproxil (as fumarate) (given with emtricitabine and elvitegravir and cobicistat).
V kliničnih študijah pri ljudeh je 10 mg peroralni odmerek alafenamidtenofovirata (v kombinaciji z emtricitabinom in elvitegravirjem in kobicistatom) v PBMC povzročil &gt; 4-krat višje koncentracije tenofovir difosfata in &gt; 90 % nižje koncentracije tenofovirja v plazmi v primerjavi z 245 mg peroralnim odmerkom dizoproksiltenofovirata (v obliki fumarata) (v kombinaciji z emtricitabinom in elvitegravirjem in kobicistatom).
In human clinical studies, a 10 mg oral dose of tenofovir alafenamide given with emtricitabine, cobicistat and elvitegravir resulted in tenofovir diphosphate concentrations &gt; 4-fold higher in PBMCs and &gt; 90% lower concentrations of tenofovir in plasma as compared to a 245 mg oral dose of tenofovir disoproxil (as fumarate) given with emtricitabine, cobicistat and elvitegravir.
V kliničnih študijah pri ljudeh je 10 mg peroralni odmerek alafenamidtenofovirata v kombinaciji z emtricitabinom, kobicistatom in elvitegravirjem v PBMC povzročil &gt; 4-krat višje koncentracije tenofovir difosfata in &gt; 90 % nižje koncentracije tenofovirja v plazmi v primerjavi z 245 mg peroralnim odmerkom dizoproksiltenofovirata (v obliki fumarata) v kombinaciji z emtricitabinom, kobicistatom in elvitegravirjem.
In human clinical studies, a 10 mg oral dose of tenofovir alafenamide in Genvoya resulted in tenofovir diphosphate concentrations &gt; 4-fold higher in PBMCs and &gt; 90% lower concentrations of tenofovir in plasma as compared to a 245 mg oral dose of tenofovir disoproxil (as fumarate) in E/C/F/TDF.
V kliničnih študijah pri ljudeh je 10 mg peroralni odmerek alafenamidtenofovirata v zdravilu Genvoya v PBMC povzročil &gt; 4-krat višje koncentracije tenofovir difosfata in &gt; 90 % nižje koncentracije tenofovirja v plazmi v primerjavi z 245 mg peroralnim odmerkom dizoproksiltenofovirata (v obliki fumarata) v E/C/F/TDF.
In humans, the protein binding of pramipexole is very low ( &lt; 20 %) and the volume of distribution is large (400 l).
Pri človeku je vezava pramipeksola na beljakovine v plazmi zelo majhna ( &lt; 20 %) volumen porazdelitve pa je velik (400 l).
In humans, the protein binding of pramipexole is very low ( &lt; 20%) and the volume of distribution is large (400 l).
Pri ljudeh je vezava pramipeksola na beljakovine zelo majhna ( &lt; 20 %), volumen porazdelitve pa je velik (400 l).
In humans, the protein binding of pramipexole is very low ( &lt; 20%) and the volume of distribution is large (400 l).
Pri človeku je vezava pramipeksola na proteine zelo majhna ( 20 %), volumen porazdelitve pa je velik (400 l).
In male rats, anagrelide at oral doses up to 240 mg/kg/day ( &gt; 1000 times a 2mg/day dose, based on body surface area) was found to have no effect on fertility and reproductive performance.
Pri samcih podgan so ugotovili, da anagrelid v peroralnih odmerkih do 240 mg/kg/dan ( &gt; 1000-kratnik odmerka 2 mg/dan na podlagi velikosti telesne površine) ne vpliva na plodnost in sposobnost razmnoževanja.
In MDS-003, a large proportion of patients with myelodysplastic syndromes achieved transfusion independence ( &gt; 182 days) on lenalidomide 10 mg (58.1%).
V MDS-003 je neodvisnost od transfuzij ( &gt; 182 dni) dosegel velik delež bolnikov z mielodisplastičnimi sindromi, ki so prejemali lenalidomid 10 mg (58,1 %).
In mice, a 2-year carcinogenicity study with pravastatin demonstrates at doses of 250 and 500 mg/kg/day ( &gt; 310 times the maximum human mg/kg dose), statistically significant increases in the incidence of hepatocellular carcinomas in males and females, and lung adenomas in females only.
Pri miših je dveletna študija kancerogenosti s pravastatinom v odmerkih 250 in 500 mg/kg/dan ( &gt; 310-kratnika največjega odmerka pri človeku v mg/kg) pokazala statistično pomembno povečanje incidence hepatocelularnih karcinomov pri samcih in samicah ter adenomov pljuč samo pri samicah.
In monotherapy studies with axitinib (N = 850), haemoptysis was reported in 3.9% of patients; Grade &gt; 3 haemoptysis was reported in 0.5% of patients.
V študijah, v katerih so aksitinib uporabljali kot samostojno zdravilo (n = 850), so o hemoptizi poročali pri 3,9 % bolnikov; o hemoptizi 3. ali višje stopnje so poročali pri 0,5 % bolnikov.
In most cases of severe liver injury, liver dysfunction had an onset within the first 2 months of therapy, and was characterized by a hepatocellular pattern of injury with transaminase elevations &gt; 20xULN, followed by bilirubin increase.
V večini primerov hude okvare jeter, se je moteno delovanje jeter pojavilo v prvih dveh mesecih zdravljenja, in je bila zanj značilna poškodba jetrnih celic s povečanimi vrednostmi transaminaz
In most of these studies the percentages of patients achieving HbA1c &lt; 7.0% were higher for patients using a regimen including EXUBERA compared to patients on oral agents alone.
V večini od teh študij so bili odstotni deleži bolnikov, ki so dosegli HbA1c &lt; 7,0 %, višji pri bolnikih, ki so uporabljali shemo, ki je vključevala zdravilo EXUBERA, kot pri bolnikih, zdravljenih samo s peroralnimi antidiabetiki.
In naltrexone / bupropion completed clinical studies, where naltrexone hydrochloride daily doses ranged from 16 mg to 48 mg, there were no cases of elevated transaminases &gt; 3x ULN in conjunction with an increase in bilirubin &gt; 2x ULN.
V končanih kliničnih študijah z naltreksonom/bupropionom, kjer so bili dnevni odmerki naltreksonijevega klorida v razponu od 16 mg do 48 mg, ni bilo primerov zvišanih vrednosti transaminaze, ki bi bile več kot 3-krat večje od ZMN, v povezavi z zvišano vrednostjo bilirubina, ki bi bila več kot 2-krat večja od ZMN.
In neonates and infants ( &lt; 3 months) receiving caspofungin at 25 mg/m2 daily (corresponding mean daily dose of 2.1 mg/kg), caspofungin peak concentration (C1 hr) and caspofungin trough concentration (C24 hr) after multiple doses were comparable to that seen in adults receiving caspofungin at 50 mg daily.
Pri novorojenčkih in dojenčkih (starih &lt; 3 mesece), ki so dobivali kaspofungin v odmerku 25 mg/m2 (kar ustreza povprečnemu dnevnemu odmerku 2,1 mg/kg), sta bili največja koncentracija kaspofungina (C1 h) in koncentracija kaspofungina tik pred naslednjim odmerkom (C24 h) po večkratnih odmerkih podobni kot pri odraslih, ki so dobivali 50 mg kaspofungina na dan.
In newly diagnosed chronic phase CML grade 4 neutropenia (ANC &lt; 0.5 x 109/L) and thrombocytopenia (platelet count
V na novo diagnosticirani kronični fazi KML sta bili odkriti nevtropenija 4. stopnje (ANC  0,5 x 109/l) in trombocitopenija 4. stopnje ( 10 x 109/l) pri
In newly diagnosed chronic phase CML grade 4 neutropenia (ANC &lt; 0.5 x 109/l) and thrombocytopenia (platelet count &lt; 10 x 109/l) were observed in 3.6 % and &lt; 1 % of patients, respectively.
V na novo diagnosticirani kronični fazi KML sta bili odkriti nevtropenija 4. stopnje (ANC  0,5 x 109/l) in trombocitopenija 4. stopnje (koncentracija trombocitov  10 x 109/l) pri 3,6 % oziroma  1 % bolnikov.
In non-HCV-infected subjects with severe renal impairment (eGFR &lt; 30 mL/min/1.73 m2) who were not on dialysis, elbasvir and grazoprevir AUC values were increased by 86 % and 65 %, respectively, compared to non-HCV-infected subjects with normal renal function (eGFR &gt; 80 mL/min/1.73 m2).
Pri preiskovancih, neokuženih s HCV in s hudo okvaro ledvic (eGFR &lt; 30 ml/min/1,73 m2), ki niso bili na dializi, sta bili AUC elbasvirja za 86 %, AUC grazoprevirja pa za 65 % večji kot pri preiskovancih, ki niso bili okuženi s HCV in so imeli normalno delovanje ledvic (eGFR &gt; 80 ml/min/1,73 m2).
In non-responder patients re-treated for 48 or 72 weeks, viral suppression at week 12 (undetectable HCV RNA defined as &lt; 50 IU/ml) has been shown to be predictive for sustained virological response.
Pri bolnikih, ki se na zdravljenje niso odzvali in so jih ponovno zdravili 48 ali 72 tednov, je bila virusna supresija v 12. tednu (nemerljiva koncentracija HCV RNA, definirana kot &lt; 50 i.e./ml) napovedni dejavnik za trajni virološki odziv.
In obese subjects with Body Mass Index (BMI) &gt; 40 kg/m2 but with creatinine clearance &gt; 70 ml/min, the AUC0-∞ daptomycin was significantly increased (mean 42% higher) compared with non-obese matched controls.
Pri zelo debelih bolnikih z indeksom telesne mase (BMI) &gt; 40 kg/m2 in z očistkom kreatinina &gt; 70 ml/min je bila v primerjavi s kontrolnimi bolniki z normalno telesno maso AUC0-∞ daptomicina znatno višja (v povprečju za 42 % višja).
In one clinical trial, the incidence of hypertension of grade ≥ 3 was two fold higher in patients aged &gt; 65 years than in the younger age group ( &lt; 65 years).
V enem kliničnem preskušanju je bila incidenca hipertenzije stopnje ≥ 3 dvakrat višja pri bolnikih, starih nad 65 let, v primerjavi s skupino, ki je vključevala mlajše bolnike ( &lt; 65 let).
In one published study, 20 HIV-infected patients with undetectable plasma viral load ( &lt; 200 copies/mL) receiving indinavir 800 mg every 8 hours were switched in an open, cross-over design to indinavir/ritonavir 400/100 mg every 12 hours.
V eni objavljeni študiji so 20 bolnikom, okuženim z virusom HIV in nedoločljivo količino virusa v plazmi ( &lt; 200 kopij/ml), ki so prejemali indinavir 800 mg na vsakih 8 ur, odprto, navzkrižno začeli dajati indinavir/ritonavir 400/100 mg na vsakih 12 ur.
In order to qualify for enrolment, patients were required to have a platelet count &lt; lower limit of normal range (LLN), evidence of haemolysis such as an elevation in serum LDH, and serum creatinine above the upper limits of normal, without the need for chronic dialysis.
Da so bolniki izpolnili pogoje za vključitev, so morali imeti število trombocitov manjše od spodnje meje normalnega razpona (LLN - lower limit of normal range), znake hemolize, npr. zvišanje serumske LDH, in serumski kreatinin nad zgornjo mejo normalne vrednosti, brez potrebe po kronični dializi.
In paediatric patients &lt; 7 yrs of age, 0/7 male patients tested positive for IgG anti-agalsidase alfa antibodies.
Pri pediatričnih bolnikih, mlajših od 7 let, je bilo 0 od 7 moških bolnikov pozitivnih za protitelesa IgG proti agalzidazi alfa.
In paediatric patients &gt; 7 yrs of age, 1/16 male patients tested positive for IgG anti-agalsidase alfa antibodies during the study.
Med študijo je bil 1 od 16 moških pediatričnih bolnikov, starejših od 7 let, pozitiven za protitelesa IgG proti agalzidazi alfa.
In paediatric population, absolute neutrophil counts &lt; 0.5x109/l at a median of 3 days post transplant occurred in 100% of patients and lasted 5 and 18.5 days in autologous and allogeneic transplant respectively.
Pri pediatrični populaciji se je absolutno število nevtrofilcev &lt; 0,5x109/l mediano 3 dni po transplantaciji pojavilo pri 100 % bolnikov in je trajalo 5 dni pri avtologni ter 18,5 dneva pri alogenski transplantaciji.
In paediatric population, absolute neutrophil counts &lt; 0.5x109/l at a median of 3 days post transplant occurred in 100% of patients and lasted 5 and 18.5 days in autologous and allogeneic transplant respectively.
Pri pediatrični populaciji se je absolutno število nevtrofilcev &lt; 0,5x109/l pri mediani 3 dni po transplantaciji pojavilo pri 100 % bolnikov in je trajalo 5 dni pri avtologni ter 18,5 dneva pri alogenski transplantaciji.
In PARADIGM-HF, hyperkalaemia and serum potassium concentrations &gt; 5.4 mmol/l were reported in 11.6% and 19.7% of Entresto-treated patients and 14.0% and 21.1% of enalapril-treated patients, respectively.
V študiji PARADIGM-HF so o hiperkaliemiji, in vrednosti kalija v serumu &gt; 5,4 mmol/l poročali pri 11,6 % oziroma 19,7 % bolnikov, ki so prejemali zdravilo Entresto, in pri 14,0 % oziroma 21,1 % tistih bolnikov, ki so prejemali enalapril.
In PARADIGM-HF, hyperkalaemia and serum potassium concentrations &gt; 5.4 mmol/l were reported in 11.6% and 19.7% of Neparvis-treated patients and 14.0% and 21.1% of enalapril-treated patients, respectively.
V študiji PARADIGM-HF so o hiperkaliemiji, in vrednosti kalija v serumu &gt; 5,4 mmol/l poročali pri 11,6 % oziroma 19,7 % bolnikov, ki so prejemali zdravilo Neparvis, in pri 14,0 % oziroma 21,1 % tistih bolnikov, ki so prejemali enalapril.
In PARADIGM-HF, hypotension and clinically relevant low systolic blood pressure ( &lt; 90 mmHg and decrease from baseline of &gt; 20 mmHg) were reported in 17.6% and 4.76% of Entresto-treated patients compared with 11.9% and 2.67% of enalapril-treated patients, respectively.
V študiji PARADIGM-HF so o hipotenziji in klinično pomembno znižanem sistoličnem krvnem tlaku (vrednosti &lt; 90 mmHg in znižanju za &gt; 20 mmHg od izhodiščne vrednosti) poročali pri 17,6 % oziroma 4,76 % bolnikov, ki so prejemali zdravilo Entresto, v primerjavi z 11,9 % oziroma 2,67 % pri bolnikih, ki so prejemali enalapril.