natgillin/translations-raw huggingface dataset:
New technologies in addiction research non-invasive techniques which may help to identify neuropsychological deficits that may be the primary source of an individual’s inability to stop using drugs.
Nove tehnologijev raziskavah zasvojenosti spremembe v možganih, ki jih povzročijo droge, ustvarijo táko vrsto kognitivnih deficitov, kot so opazni pri ljudeh, zasvojenih z drogo.
Traditional and newtreatments of addiction
Tradicionalna in novazdravljenja zasvojenosti
Advances in genomic and molecular biology, such as the ability to clone and sequence receptor subtypes, transporters and endogenous agonists, have enabled scientists to identify and specifically target relevant receptor or transporter sites with drugs that either block (antagonists) or facilitate (agonists or partial agonists) activity.
Dosežki v genomski in molekularni biologiji, kot je zmožnost kloniranja in sekvenciranja podtipov receptorjev, transporterjev in endogenih agonistov, so znanstvenikom omogočili, da opredelijo ustrezna mesta receptorjev oz. transporterjev in na ta mesta prenesejo droge, ki bodisi zavrejo (antagonisti) ali spodbudijo (agonisti ali delni agonisti) aktivnost.
Moreover, genetic manipulation techniques have been used on animal models to increase (i.e. overexpression mutants) or block (i.e. transgenic knockouts of dominant-negative mutants) the activity of a specific molecule under analysis.
Poleg tega se metode genske manipulacije uporabljajo na živalskih modelih za povečanje (tj. mutanti s povečanim izražanjem) ali blokiranje (tj. izničenje transgenov dominantno negativnih mutantov) aktivnosti specifične molekule, ki je predmet raziskav.
Most neurobiological models of addiction argue that, because drugs of abuse release dopamine and activate the reward system, addiction is due to a modification of kinetic reactions and increased dopamine release.
Večina nevrobioloških modelov zasvojenosti trdi, da je – ker prepovedane droge sproščajo dopamin in aktivirajo sistem nagrajevanja – zasvojenost posledica spremembe kinetičnih ali kemičnih reakcij in povečanega sproščanja dopamina.
This dysregulation would correspond either to an increased reactivity of dopaminergic neurons to specific stimuli linked to the pleasurable and addictive product or to a down-regulation of dopamine signalling and a dampening of activity in the reward pathway.
To napačno uravnavanje bi ustrezalo bodisi povečani odzivnosti dopaminergičnih nevronov na specifične dražljaje, povezane s proizvodom, ki povzroča zasvojenost in prijetne občutke, ali na znižanje ravni signaliziranja dopamina in zmanjšanje aktivnosti na poti nagrajevanja.
In natural situations, dopamine is released when a rewarding experience is new, better than expected or unanticipated.
V običajnih okoliščinah se dopamin sprošča, kadar je izkušnja nagrade nova, boljša, kot je bilo pričakovati, ali nepričakovana.
This release of dopamine helps the individual to memorise signals announcing a reward.
To sproščanje dopamina posamezniku pomaga, da si zapomni signale, ki naznanjajo nagrado.
Hence, when the dopamine system becomes over-aroused by drug use, pursuit of the repetition of these effects can dominate other important, goal-directed activities.
Ko je dopaminski sistem čezmerno vzburjen zaradi uživanja drog, lahko prizadevanje za ponovitev teh učinkov obvladuje druge pomembne življenjske dejavnosti.
Newmodels in theneurobiology of addiction
Novi modeli vnevrobiologiji zasvojenosti
In humans, genetic studies have tried to identify specific addiction susceptibility genes.
Genetske študije pri ljudeh skušajo opredeliti specifične gene dovzetnosti za zasvojenost.
Large-scale linkage and association studies have identified numerous promising candidate genes that confer vulnerability to addiction but, to date, few of these alleles have been consistently replicated and many of the associations are modest.
Obsežne študije povezav in asociacij so odkrile številne obetavne gene kandidate, ki prenašajo dovzetnost za zasvojenost, toda doslej so se le redki izmed teh alelov konstantno razmnoževali in mnogo asociacij je omejenih.
Usual pharmacological treatments include: (i) drugs that either block the addictive drug from working (e.g. naltrexone as a relapse prevention of heroin dependence) or make it unpleasant (e.g. disulfiram for alcohol dependence) or (ii) drugs that replace the addictive drug with a less harmful version of the drug (e.g. opioid substitution treatment using methadone).
Slikanje možganov, pri katerem se uporabljajo tehnologije, kot so funkcionalno magnetno resonančno slikanje (fMRI), pozitronska tomografija (PET), enofotonska emisijska računalniška tomografija (SPECT), magnetoencefalografija (MEG) in elektroencefalografija (EEG), je zagotovilo vpogled v način, na katerega lahko
Nicotine replacement therapy is a common form of substitution treatment for smoked tobacco but is not particularly effective. Some treatments may also be used for a short period to help wean individuals off all drugs.
Nekatere novejše študije ugotavljajo, da kljub odločilni in nedvoumni vlogi, ki jo ima dopamin v sistemu nagrajevanja, ni nujno, da prepovedane droge povzročajo zasvojenost z neposrednim učinkom na dopaminergične nevrone.
Psychosocial interventions include cognitive behavioural therapy, motivational interviewing, drug counselling or 12-step support groups.
Obstajajo namreč nekateri dokazi, da dopamin deluje tudi na dva nevromodulatorja, noradrenalin in serotonin, ki sta odgovorna za budnost oz. za nadzor impulzivnosti.
These therapies provide an important adjunct to pharmacological and medical treatments in achieving a long-term successful outcome.
Raziskave na živalih kažejo, da so noradrenergični in serotonergični nevroni povezani (tj. omejujejo aktivnost drug
Some recent studies suggest that, despite the critical and unquestionable role dopamine plays in reward, drugs of abuse may not necessarily induce addiction via a direct effect on dopaminergic neurons.
Tradicionalno se zasvojenost zdravi s kombinacijo farmakoloških in psihosocialnih zdravljenj.
There is some evidence that dopamine acts downstream to two other neuromodulators, noradrenaline and serotonin, responsible for vigilance and for the control of impulsivity, respectively.
Običajna farmakološka zdravljenja vključujejo: (i) bodisi zdravila za zavrtje delovanja droge, ki povzroča zasvojenost (npr. naltrekson za preprečitev ponovitve odvisnosti od heroina), ali zdravila, ki povzročajo neprijetne občutke ob jemanju droge (npr. disulfiram pri odvisnosti od alkohola), ali pa (ii) zdravila za nadomestitev droge, ki povzroča zasvojenost, z manj škodljivo različico droge (npr. nadomestno zdravljenje zasvojenosti z opioidi z metadonom).
Animal studies indicate that noradrenergic and serotonergic neurons are coupled (i.e. limit the activity of each other)
Nikotinsko nadomestno zdravljenje je običajna oblika nadomestnega zdravljenja za blaženje odtegnitvenih simptomov pri odvajanju od kajenja, vendar ni posebej učinkovita.
Progress in neurobiological research on addiction has led to the use of drugs which target the dopaminergic system.
Nekatera zdravljenja se lahko uporabljajo tudi za krajši čas kot pomoč posameznikom pri odvajanju od vseh drog.
However, this strategy has not yet proven effective in
Psihosocialne oblike pomoči obsegajo kognitivno vedenjsko terapijo, motivacijske pogovore, svetovanje o drogah ali skupine za pomoč v 12 korakih.
proven and all bring with them potential costs as well as possible benefits.
pristopov trenutno ni preverjen, vsi pa prinašajo tako potencialne stroške kot tudi morebitne koristi.
Causal models of addiction treating addiction, possibly because the wrong dopamine receptor has been targeted (i.e. D2) or because other modulatory neurotransmitter systems also require consideration.
Vendar pa se ta strategija še ni izkazala za učinkovito pri zdravljenju zasvojenosti, morda zato, ker se je osredotočila na napačni dopaminski receptor, ali pa zato, ker je treba proučiti tudi druge modulacijske sisteme nevrotransmiterjev.
choices or act upon them.
niso dovolj avtonomni, da bi se odločali in da bi ravnali na podlagi obveščenosti in lastne presoje.
Drug use encompasses a complex set of behaviours and even the autonomy of dependent individuals is variable.
Uživanje drog zajema zapleten niz vedenj in celo avtonomnost zasvojenih posameznikov je spremenljiva.
One risk of an overly simplified interpretation of the emerging neurobiological evidence is that it could be inappropriately used to justify coerced, highly invasive or even damaging treatments, by proponents overly optimistic about their ability to cure addiction and without showing sufficient concern for broader human rights and ethical implications.
Ena od nevarnosti preveč poenostavljene razlage novih nevrobioloških dokazov je, da bi jo lahko neustrezno uporabljali zagovorniki, ki so pretirano optimistični glede svoje zmožnosti zdravljenja zasvojenosti in premalo upoštevajo širše človekove pravice ter etične posledice za upravičevanje prisilnih, zelo invazivnih ali celo škodljivih zdravljenj.
Ethical and policyimplications
Etične in politične posledice
How addiction is understood by society is important for deciding which responses are appropriate.
Način, na katerega zasvojenost razume družba, je pomemben za odločanje o tem, kateri odzivi so primerni.
The definition of addiction as a disorder in which an individual’s control over their drug use is impaired can be contrasted with a historical perspective where drug users were seen as autonomous individuals who voluntarily engaged in illegal activities.
Opredelitev zasvojenosti kot motnje, pri kateri je posameznikov nadzor nad lastnim uživanjem drog zmanjšan, lahko primerjamo z zgodovinskim pogledom, pri katerem so na uporabnike drog gledali kot na avtonomne posameznike, ki so prostovoljno vpleteni v nezakonite dejavnosti.
Even today, some authors remain sceptical about the existence of addiction, and the extent to which dependent individuals have autonomy over their actions remains a question of fundamental importance.
Še danes so nekateri avtorji skeptični glede obstoja zasvojenosti; obseg, v katerem so zasvojeni posamezniki pri svojih dejanjih avtonomni, pa ostaja vprašanje poglavitnega pomena.
The brain disease model of addiction challenges the view that drug use is always a voluntary choice by arguing that prolonged drug use results in long-lasting changes in the brain structure that undermine voluntary control.
Model zasvojenosti kot možganske bolezni zavrača stališče, da je uživanje drog vselej prostovoljna odločitev, saj trdi, da daljše uživanje drog povzroči dolgotrajne spremembe v možganski strukturi, te pa slabijo zavestni nadzor.
Although these brain changes may explain why addicts continue to use drugs despite tolerance to their pleasurable effects and serious adverse consequences, this model may also be used to argue that addicts may lack the autonomy to make informed
Čeprav lahko te možganske spremembe pojasnijo, zakaj zasvojenci nadaljujejo uživanje drog kljub odpornosti na njihove prijetne učinke in resnim škodljivim posledicam, se ta model lahko uporabi tudi za trditev, da zasvojenci morda
A number of other novel treatment approaches are in development or are being researched which may provide new approaches to treating some forms of drug dependence.
V postopku razvoja ali raziskav so še številni drugi novi pristopi zdravljenja, ki utegnejo uvesti nove pristope zdravljenja nekaterih oblik zasvojenosti z drogami.
These include immunotherapies in the form of ‘vaccines’ against the effects of nicotine, cocaine and heroin that act by binding to the target drug in the bloodstream, thus preventing it from reaching the brain.
Ti vključujejo imunoterapije v obliki „cepiv“ proti učinkom nikotina, kokaina in heroina, ki delujejo z vezavo na ciljno drogo v krvnem obtoku in tako preprečujejo, da bi dosegla možgane.
Neurosurgery is the most invasive and permanent form of experimental treatment, but there exist strong ethical objections to this approach.
Nevrokirurgija je najbolj invazivna in trajna oblika poskusnega zdravljenja, vendar obstajajo močni etični zadržki glede tega pristopa.
Less extreme but still raising ethical concerns is deep brain stimulation which involves the insertion of electrical stimulating electrodes into the regions of the brain involved in addiction, such as the insula.
Etična vprašanja, čeprav manj radikalna, sproža tudi globoka možganska stimulacija, ki vključuje vstavljanje električnih stimulacijskih elektrod v tiste predele možganov, ki so povezani z zasvojenostjo, kot je insula.
A less invasive approach is transcranial magnetic stimulation that involves placing a small magnetic coil against an individual’s skull in order to block or enhance neural activity.
Manj invaziven pristop je transkranialna magnetna stimulacija, ki vključuje namestitev manjše magnetne tuljave ob posameznikovi lobanji, s čimer se zavre oz. izboljša živčna aktivnost.
Dopaminergic projections from midbrain to forebrain
Dopaminergične projekcije iz srednjih možganov v velike možgane
Note: Meso-corticolimbic dopaminergic neurons from the ventral tegmental area and substantia nigra project to an important structure of the reward circuitry, the nucleus accumbens, and to the cortical areas primarily responsible for making decisions, such as whether to use drugs (e.g. the prefrontal cortex, and the cingulate gyrus).
Opomba: Mezokortikolimbični dopaminergični nevroni iz ventralne tegmentalne aree in substantie nigre segajo v pomembno strukturo sistema nagrajevanja, nucleus accumbens, in v kortikalne predele, ki so zlasti odgovorni za sprejemanje odločitev, na primer o tem, ali uživati droge sli ne (npr. prefrontalna skorja in cingularna vijuga).
Projections from the midbrain also make connections with the caudate and the putamen (labelled Striatum in the figure). Source: Hyman et al., 2006.
Projekcije iz srednjih možganov se povezujejo tudi s caudatom in putamenom (na sliki označenima kot striatum). Vir: Hyman idr., 2006.
Neurobiological research can make a significant contribution to our understanding of the extent to which addicts are autonomous, and therefore responsible for their actions.
Nevrobiološke raziskave lahko bistveno prispevajo k našemu razumevanju stopnje avtonomnosti zasvojencev in njihove odgovornosti za lastna dejanja.
The autonomy of addicts in making choices about their drug use is undoubtedly impaired when they are acutely intoxicated or experiencing severe withdrawal symptoms.
Avtonomnost zasvojencev pri sprejemanju odločitev o uživanju drog je nedvomno zmanjšana, kadar so močno omamljeni ali imajo hude odtegnitvene simptome.
However, the extent of impairment varies greatly and informed consent, i.e. the process by which individuals agree to treatment in the full knowledge of its possible risks and benefits, and without coercion, can and should be obtained after patient stabilisation.
Vendar je stopnja zmanjšanja močno spremenljiva, zavestno privolitev, tj. postopek, s katerim posamezniki privolijo v zdravljenje ob popolnem poznavanju njegovih morebitnih tveganj in koristi ter brez prisile, pa je mogoče in priporočljivo pridobiti po stabilizaciji bolnika.
If neurobiological research leads to the development of new treatment approaches, they will join and hopefully complement existing treatments.
Če nevrobiološke raziskave privedejo do razvoja novih pristopov zdravljenja, se bodo ti združili z obstoječimi zdravljenji in jih po možnosti dopolnjevali.
Patients will need to be given information on different treatment options, and the costs and benefits of any new therapy should be carefully considered along with its potential efficacy.
Bolnike je treba seznaniti z različnimi možnostmi zdravljenja, prav tako pa naj se skrbno proučijo stroški in koristi morebitne nove terapije skupaj z njeno morebitno učinkovitostjo.
Treatments that are invasive or dangerous are difficult to justify if safer options already exist.
Težko je upravičiti zdravljenja, ki so invazivna ali nevarna, če obstajajo varnejše možnosti.
Important ethical considerations will surely arise if patients are denied free choices over which treatment they can pursue: these issues are likely to be particularly important for treatments offered within the criminal justice system where some degree of coercion may be present.
Če bolnikom ne bo omogočena svobodna odločitev glede tega, pri katerem zdravljenju naj vztrajajo, se bodo gotovo pojavili pomembni etični pomisleki: ta vprašanja so verjetno še posebno pomembna za zdravljenja, ki so na voljo v okviru kazenskega pravosodnega sistema, pri katerih je lahko prisotna določena stopnja prisile.
A generally accepted ethical principle is that care available in prison settings should be equivalent to that available to the wider community.
Splošno veljavno etično načelo je, da naj bi bila oskrba, ki je na voljo v zaporniškem okolju, enaka tisti, ki je na voljo širši skupnosti.
Ethical concerns would arise if new therapies were disproportionately targeted on those in custody and other treatments of proven efficacy denied.
Če se bodo nove terapije nesorazmerno pogosteje uporabljale za zasvojencev zaporih, ki bi jim sočasno odrekali druga dokazano učinkovita zdravljenja, bo to vzbudilo pomisleke na etični ravni.
The briefings a reproduced regularly in the 23 official languages of the European Union plus Norwegian and Turkish.
Poročila izhajajo redno v 23 uradnih jezikih Evropske unije ter v norveščini in turščini.
Original language: English.
Jezik izvirnika je angleščina.
Conclusions and policy considerations
Sklepne ugotovitve in pomisleki glede politike
The efficacy of novel immunological approaches and neurological techniques will require detailed scrutiny.
Učinkovitost novih imunoloških pristopov in nevroloških tehnik bo treba vzeti pod drobnogled.
Some approaches in this area may be used in ways that raise important ethical and social concerns which could offset, or even be greater than potential benefits.
Nekatere metode na tem področju imajo lahko sporne etične in socialne posledice, ki lahko izničijo ali celo presežejo morebitne koristi.
Neurobiological research provides support for a ‘medical model’ of addiction.
Nevrologija lahko izboljša naše razumevanje zasvojenosti in morda privede do novih oblik zdravljenja.
However, many drug issues concern the non-dependent use of illicit substances and the question of which approaches are appropriate to encourage addicted individuals into treatment — particularly those who may not want to be treated — is a critical one.
Obstaja potreba po nadaljevanju podpornih študij na tem področju in hkratnem proučevanju načinov spodbude ter kar najboljše organizacije evropskih raziskav.
The assumption that repeated consumption of drugs of abuse induces long-term modifications in cerebral neurotransmission presents a strong argument for research aimed at characterising these modifications and finding ways to reverse them.
Predpostavka, da stalno uživanje prepovedanih drog povzroča dolgotrajne spremembe prenosa živčnih signalov v možganih, je močan argument za raziskave, katerih cilj je te spremembe opisati in raziskati, kako jih je mogoče preprečiti.
New methodologies such as neuroimaging and genetic research may help to better understand variations in vulnerability to addiction, even if social factors are also clearly important.
Nevrobiološke raziskave pomenijo podporo „medicinskemu modelu“ zasvojenosti.
However, the extent to which this can be used in practice remains questionable.
Vendar številni problemi, ki se tičejo drog, zadevajo nezasvojene posameznike, ki uživajo nedovoljene snovi, in ključno vprašanje je, kateri pristopi so primerni za spodbujanje zasvojenih posameznikov, da se odločijo za zdravljenje – še posebno tistih, ki se morda ne želijo zdraviti.
305, No 5686, pp. 1014—17.
305, št. 5686, str. 1014–17.
75, Issue 1, pp. 266—322.
75, 1. izdaja, 2008, str. 266–322.
75, Issue 1, pp. 85—97.
75, 1. izdaja, str. 85–97.
Web information
Spletne informacije
United Nations General Assembly (1948), United Nations Universal Declaration on Human Rights, United Nations, Helsinki http://www.unhchr.ch/udhr/lang/eng.pdf
Generalna skupščina Združenih narodov (1948), Deklaracija Združenih narodov o človekovih pravicah, Združeni narodi, Helsinki http://www.ohchr.org/EN/UDHR/Documents/UDHR_Translations/slv.pdf
UNAIDS (2006), International Guidelines on HIV/AIDS and Human Rights (consolidated version), Office of the United Nations High Commissioner for Human Rights and the Joint United Nations Programme on HIV/AIDS, Geneva http://data.unaids.org/Publications/IRC-pub07/jc1252-internguidelines_en.pdf
UNAIDS (2006) – Mednarodne smernice o HIV/AIDS in človekovih pravicah (prečiščeno besedilo), Urad visokega komisarja Združenih narodov za človekove pravice in skupni program Združenih narodov o HIV/AIDS, Ženeva http://data.unaids.org/Publications/IRC-pub07/jc1252-internguidelines_en.pdf
OFFICIAL PUBLISHER: Office for Official Publications of the European Communities © European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction, 2009 DIRECTOR: Wolfgang Götz AUTHOR: Jean-Pol Tassin, Director of Research, Inserm, Collège de France EDITOR: Marie-Christine Ashby GRAPHIC CONCEPTION: Dutton Merryfield Ltd, United Kingdom Printed in Luxembourg
URADNI ZALOŽNIK: Urad za uradne publikacije Evropskih skupnosti © Evropski center za spremljanje drog in zasvojenosti z drogami, 2009 DIREKTOR: Wolfgang Götz AVTOR: dr. Jean-Pol Tassin, vodja raziskav, Inserm, Collège de France UREDNICA: Marie-Christine Ashby GRAFIČNA ZASNOVA: Dutton Merryfield Ltd, Združeno kraljestvo Printed in Luxembourg
Responding to drug driving in Europe
Odziv na vožnjo pod vplivom drog v Evropi
Until then, this policy briefing summarises the key issues facing policymakers and describes developments across Europe that may assist decision-making on the topic.
Snovalcem politike pa je za zdaj lahko v pomoč vsebina tega besedila, ki povzema ključne teme, opisane pa so tudi razvojne smernice v Evropi, ki bi lahko pomagale pri sprejemanju odločitev na tem področju.
and benzodiazepines are generally impairing; of the opioids, heroin can impair severely, methadone less so, and buprenorphine even less.
opioidi heroin močno zmanjša sposobnosti, metadon nekoliko manj, buprenorfin pa še malo manj.
The data for stimulant drugs such as cocaine, amphetamines and ecstasy are more mixed, but suggest that high doses are associated with impairment.
Podatki za stimulativne droge, kot so kokain, amfetamini in ekstazi, so bolj mešani, vendar kažejo, da obstaja povezava med velikimi odmerki in zmanjšanjem sposobnosti.
Yet, an objective measure for impairment for each drug, similar to the blood alcohol concentration, remains elusive.
Še vedno pa je težko opredeliti objektivno meritev zmanjšanja sposobnosti zaradi posamezne droge, ki bi bila podobna merjenju vsebnosti alkohola v krvi.
Reducing the loss of life caused by driving under the influence of psychoactive substances requires measures that are based on a scientific understanding of this complex phenomenon.
Za zmanjšanje števila smrtnih žrtev zaradi vožnje pod vplivom psihoaktivnih snovi so potrebni ukrepi, zasnovani na znanstvenem razumevanju tega kompleksnega pojava.
The challenge to legislators is to design sound and effective laws that can be enforced, and that give a clear message to the public.
Zakonodajalci so pred izzivom, kako oblikovati preudarne in učinkovite zakone, ki jih bo mogoče izvajati in s katerimi bo javnosti posredovano jasno sporočilo.
Many of the accidents and deaths that occur on European roads are caused by drivers whose performance is impaired by a psychoactive substance.
Veliko nesreč in smrti na evropskih cestah povzročijo vozniki, katerih sposobnosti so zmanjšane zaradi uporabe psihoaktivnih snovi.
Alcohol alone is estimated to account for up to 10 000 road deaths a year in the European Union, one quarter of all road deaths.
Samo zaradi vožnje pod vplivom alkohola naj bi v Evropski uniji vsako leto na cestah umrlo 10 000 ljudi, to je četrtina vseh ljudi, ki umrejo v prometnih nesrečah.