natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fisheries products are no exceptionto the rule.
V obliki vprašanj in odgovorov bomo pregledali tozapleteno vprašanje in smernice razmišljanja, ki jih je predlagala Komisija.
What is an eco-label?
Kaj je znak za okolje?
But it would be simplistic to limit operators' motivationsto a mere marketing reflex.
Vendar bi bilo preveč poenostavljeno, če bi kot edinimotiv gospodarskih subjektov videli le marketinškiinteres.
The need for a long-termapproach to their source of supplies is also one of theirconcerns, and the eco-label will help to make it possibleto continue exploiting stocks on a sustainable basis.
Nujnost dolgoročne vizije njihove preskrbe je ravno tako ena od njihovih skrbi in znak za okolje bo prispeval k trajnostnemu izkoriščanju staleža rib, ki se sedaj lovi.
In addition, with the eco-label, long-term relations can be established with the fishermen and fleetsinvolved, which in turn permits longer-term contracts and potentiallymore favourable price conditions,something that is not possible with one-off purchases.
Na drugi strani takšen ukrep omogoča vzpostavitev dolgoročnega odnosa z ribiči in pripadajočimi ladjevji, kar v zameno omogoča delo na podlagi dolgoročnejših pogodb, ki so povezane z zahtevo po potencialno ugodnejšihcenah, kar v okviru sedanjih enkratnih nakupov ni mogoče.
How credible are the different eco-labels?
Kakšna je stopnja verodostojnosti različnihznakov za okolje?
In the general sense, an eco-labelled product is entitledto bear a logo that assures the consumer that it hasbeen produced in accordance with certain environmentalstandards. These can concern aspects such as thesustainability of the resource used as raw material, the environmental impact of the production method orthe recyclability of the product.
Na splošno ima proizvod z znakom za okolje pravico do logotipa, ki potrošniku zagotavlja, da je bil proizvodizdelan ob upoštevanju vrste okoljskih standardov.Lahko gre na primer za trajnost vira, uporabljenega kotsestavina, vplive proizvodne metode na okolje alidejansko možnost recikliranja proizvoda.
To be recognised, an ecolabelling scheme must involve three essentialfeatures (according to the International Standardisation Organisation): a certification standard (all the standardsthe eco-labelled product must meet), an accreditationbody and independent certification bodies (charged with providing surveillance to ensure that standards are being met).
Znak za okoljemora, da bi bil priznan (v skladu s standardi “ISO”Mednarodne organizacije za standardizacijo), ustrezatitrem bistvenim merilom: standardu certificiranja (vsistandardi, ki jim mora ustrezati proizvod z znakom zaokolje) ter neodvisnim akreditacijskim in certifikacijskimorganom (ki so zadolženi, da nadzirajo, ali se standardidejansko upoštevajo).
The body managing the label thusguarantees to consumers that producers' compliancewith the established certification standard is monitoredstrictly and on a permanent basis.
Organ, ki upravlja znak, se takopri potrošnikih obvezuje, da bo stalno in strogo nadziral,ali proizvajalci upoštevajo določeni standardcertificiranja.
Indeed, existing labels include private initiatives bybrands or specific distributors, with standards set by the brand itself and controls carried out internally.
To je eno od vprašanj, ki se postavljajo v sedanjempoložaju, za katerega so značilne včasih velike razlikemed znaki, prisotnimi na trgu.
As a result, the company that creates the label judgesits own case.
Med obstoječimi znaki lahko namreč najdemo zasebne pobude določene znamke ali distributerja, ki sam določi standarde in izvaja notranji nadzor.Družba, ki proizvaja znak, je torej sama svoj sodnik.
in Europe e
v Evropi o
Participation in an ecolabelling scheme is proposed toproducers on a strictly voluntary basis. The aim is to getconsumers, who are informed by the label and wish tosupport such an initiative, to buy the labelled productsrather than others.
Sodelovanje pri programu znaka za okolje je prostovoljniukrep, ki se predlaga pridelovalcem, ti pa lahko izbirajo,ali bodo sodelovali ali ne.
Consumers' purchases of labelledproducts serve to encourage producers to take upmore environmentally responsible fishing practices.
Načrtovani cilj je, da potrošnik,ki dobi to informacijo z znakom in želi podpreti ta ukrep,raje kupuje te proizvode.
So certain labels have established theirreputation, create demand and are meeting with a degree of success.
Potrošnik s tem prednostnimnakupom pridelovalce spodbuja k odgovornejšemuravnanju z okoljem.
Fisheries and a q u a c u lt u r
i bo g o js tv o in r
Standards can nonetheless vary considerably from one to the next and there is considerable debate overthe validity of the standards imposed.
Trajnost vira in ekosistema sta na področju ribištva dvaključna cilja, ki ju je treba pričakovati od znaka za okolje.Ta ukrep krepi obstoječe pravne določbe, vendar jih ne more nadomestiti.
Some are notcompatible with national provisions and preferences or they create barriers to trade.
Organi oblasti so tisti, ki morajo s predpisi zaščititi naravne vire.
To date, no label ismatched with an independent accreditation/certification
Njihov namen bodopolniti ureditvene ukrepe, zaradi česar se bodo akterjiprej odločali za odgovoren ribolov.
An eco-label for fisheries products can be expected to pursue two objectives: sustainable resources and a sustainable ecosystem. It is an approach thatstrengthens existing legal requirements but cannotreplace them.
Poleg tega obstajajo zasebne pobude proizvajalcevin/ali nevladnih organizacij, ki pa razvijajo programoznačevanja in prevzemajo merila in načela, temelječa na kodeksu ravnanja, ki ga je pripravil FAO (Organizacija Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo) ter je namenjen zelo različno velikimribolovnim območjem in ki ga prevzamejo vsi ali del ribičev na zadevnih ribolovnih območjih.
It is for the public authorities to protectnatural resources through regulations.
Nekateri znaki so tako ustvarili njihov sloves in s tem povpraševanje ter dosegajo določen uspeh.
In the right conditions, certain fishing methods can be more selective than others.
Nekateri načini ribolova so lahko v ustreznih razmerah selektivnejši od drugih.
process as required by the international guidelinesadopted by the FAO in March 2005.
Danes nimanoben od teh znakov neodvisnega postopka akreditiranja/certificiranja, kakor ga zahtevajo nedavne mednarodnesmernice, ki jih je marca 2005 sprejel FAO.
Open access All ecolabelling schemes should guarantee openaccess, without discrimination, and the cost to bepaid by participants should not be prohibitive for small and medium enterprises or for the small-scalefisheries sector.
Prost dostop Zagotovljen mora biti prost dostop brez diskriminacijedo označevanja in prispevki, ki jih plačujejo udeleženciv malih in srednje velikih podjetjih ter v malem priobalnemribolovu, ne smejo biti previsoki.
Finally, the concept behind existing labels is extremelyvariable. There are considerable differences betweenprotecting a species (e.g.
Razvoj in trgovina Predpisi o znaku morajo upoštevati bojazni držav vrazvoju, da bi bili njihovi proizvodi izključeni iz trgovrazvitih držav.
“Dolphin Safe”), certifying theecological management of fish stocks, and promotingthe ecological advantages of various fishing techniques.These differences need to be clarified to consumers.
Nazadnje je namen teh obstoječih znakov zelo različen.Obstajajo velike razlike med tem, ali gre za zaščito vrste (kot “Dolphin Safe”), potrditev ekološkega ravnanja s staležem rib ali celo spodbujanje okoljskihučinkov takšne ali drugačne ribolovne tehnike. In te razlike je treba razložiti potrošniku.
Development and trade Labelling rules must address the concerns of developing countries, which fear seeing their products excluded from markets in the developed countries.
Prva možnost, ki jo predvideva Komisija, je pustitizasebnemu sektorju, da vodi lastne pobude brezjavne intervencije.
The danger of seeing the very concept of eco-labelslose all credibility due to this lack of clarity is one of thereasons prompting the Commission to stimulate debateon a Community approach to eco-labels for fisheriesproducts.
Tveganje, da bi sam pojem znaka za okolje izgubilverodostojnost zaradi tega nejasnega položaja, je eden od razlogov, da želi Komisija začeti razpravo,kakšen bi moral biti pristop Skupnosti k znakom zaokolje za ribiške proizvode.
What options does the Commission proposein its communication?
Vendar Komisija neposredno razkriva težave, povezanes to možnostjo:
What are the aims of a Community policy oneco-labelling schemes for fisheries products?
Kateri so cilji politike Skupnosti na področjuokoljskega označevanja ribiških proizvodov?
The Commission identifies straight away the problemscreated by this option, however:
• med potrošniki bi razvijanje resnih in manj resnihznakov za okolje brez natančne opredelitve, kaj pomeni znak za okolje za ribiške proizvode,povzročilo zmedo in nazadnje izgubo zaupanja;
The objective of the reformed common fisheries policyadopted in 2002 is to “ensure exploitation of livingaquatic resources in a way that provides for sustainableeconomic, environmental and social conditions”.
Cilj reforme skupne ribiške politike, sprejete leta 2002, je “zagotoviti izkoriščanje živih vodnih virov, ki ustvarjatrajnostne gospodarske, okoljske in socialne pogoje”.
The eco-label is a way of integrating environmentalconcerns into the fisheries sector.
V tem okviru je znak za okolje način, kako skrb za varstvo okolja vključiti v ribiški sektor.
According to the Commission's communication, a policy inthis area should aim to further the following objectives:
V skladu s sporočilom Komisije mora politika na tempodročju odgovoriti na naslednje cilje:
• For consumers: without a precise definition of what an eco-label for fisheries products actually means, the development of serious and less serious labelswould result in confusion and, in time, in a loss ofconfidence.
• na notranjem trgu bi različne politike držav članic alizasebnih nosilcev dejavnosti nazadnje ustvarile ovire za prost pretok blaga, ker bi znaki za okolje nekaterihproizvodov zaradi različnih meril preprečevali dostop do znakov drugih proizvodov;
• For the internal market: different policies pursued by Member States or private operators could createbarriers to free trade, with eco-labels in one Statebarring access to others on grounds of different criteria.
• v mednarodni trgovini zasebni sektor ne bi mogelpodpreti pobud za okoljsko označevanje, ne da bisprožil pritožbe zaradi izkrivljanja konkurence.
• For international trade: the public sector could notprovide financial support for ecolabelling schemeswithout giving rise to complaints for trade distortion.
Trajnostno izkoriščanje ribolovnih virov in ustreznaraven varstva ekosistema Znaki za okolje lahko, če temeljijo na jasno določenih merilih in ustreznih kazalnikih, prispevajo k zagotavljanjuspremljanja doseženega napredka in ozaveščanju javnosti o vprašanjih, povezanih s trajnostjo.
A harmonised approach throughout the Community Consumers should be assured that all eco-labellingschemes in the Community follow basic similar guidelines and principles.
Usklajen pristop v celotni Skupnosti Potrošniki morajo imeti zagotovilo, da vsi znaki za okolje sledijo istim usmeritvam in temeljnim načelom.
The second option would therefore be for the European Union to create its own ecolabelling scheme for fish and fisheries products. In that case, thepublic authorities would set the standardsto be metand would assign control activities to external certification bodies.
Druga možnost bi zato bila, da Evropska unija ustvari svoj znak za okolje za ribiške proizvode.V tem primeru bi organi oblasti določili standarde, ki bi jih bilo treba upoštevati, in zaupali nadzor zunanjim certifikacijskim organom.
The Union has applied this option to other industrial stapleproducts with the European eco-label. But that schemedoes not cover food (and consequently cannot be used for fisheries products), beverages or medicines.
Pregledno in objektivno obveščanje potrošnikov Kadar se znak za okolje deloma nanaša na značilnosti, ki niso povezane s proizvodom, kot so proizvodne metode in vplivi na okolje, morajo biti na voljo jasne in preverjene informacije.
The Commission rejects this option for several reasons: standards for an eco-label, confusion could resultbetween legal standards and voluntary standards,leading to a loss of credibility for legal standards.
Unija se je odločila za to možnost pri drugih industrijskihizdelkih za široko porabo in uvedla evropski znak za okolje.Vendar se ta ne uporablja za živila (in se torej ne moreuporabljati za ribiške proizvode), pijače in zdravila.
• For financial reasons: the administrative servicesresponsible for assessment, certification andcompliance verification would involve significant costsfor the public authorities.
Če bi Unija morala določiti višje standarde upravljanja znakaza okolje, bi lahko zaradi tega nastala zmeda medzakonskimi in prostovoljnimi standardi, kar bi lahkopovzročilo izgubo verodostojnosti zakonskegastandarda;
• For reasons of roles: the European Union's role is to protect resources by regulating fishing activity. If the Union were to establish stricter management
• zaradi finančnih razlogov: vzdrževanje služb,zadolženih za vrednotenje, certificiranje in nadzorznaka za okolje bi prineslo stroške, ki bi jih bilo težkonaložiti organu oblasti;
• For reasons of policy coherence: by developing ecolabelling schemes for certain fisheries, the European Union would have to make choices on techniques,gears and types of fishing activity.
• zaradi politične usklajenosti: Evropska unija bi moralaz izdelavo meril za okoljsko označevanje nekaterihulovljenih rib sprejeti odločitve na področju tehnik,orodja in vrst ribolova.
This situation would end up creating a contradiction betweencomprehensive management policy and fieldarbitration.
Ta položaj bi lahko povzročilnasprotje med splošno politiko upravljanja in arbitražona mestu samem.
The Commission backs a third option: the establishment of minimum requirementsfor all voluntary ecolabelling schemes authorisedon the European Union market.
Komisija daje prednost tretji možnosti: vzpostavitev okvira minimalnih zahtev, ki bi se mumorali prilagoditi vsi sistemi okoljskega označevanja,da bi imeli dostop do trga Evropske unije.
Labels could thus develop freely through publicand/or private initiatives as long as they comply with the minimum requirements.
Tako bi lahko javni in/ali zasebni akterji svobodno uvajali znake, če bi zadostili minimalnim zahtevam.
If the European Union should decide to establish minimumrequirements, the Commission will propose a breakdown ofcriteria into 5 points, namely those it defended in the Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO) during thedevelopment of guidelines for ecolabelling programmes.Adopted in March 2005 worldwide, these guidelines are now thestandard reference for any new ecolabelling scheme.
Komisija bo, če bi se Evropska unija odločila za oblikovanjeminimalnih zahtev, predlagala razdelitev meril na pet točk, ki jih jezagovarjala v Organizaciji združenih narodov za prehrano inkmetijstvo (FAO) ob pripravi smernic o programih okoljskegaoznačevanja. Te smernice, ki so bile na svetovni ravni sprejetemarca 2005, so sedaj ključna referenca za vsak nov programznaka za okolje.
The involvement of public authorities would be limitedto the registration of ecolabelling schemes, and theverification of their compliance with the minimumrequirements. Such requirements should covertechnical as well as procedural and institutionalaspects (see box).
Udeležba organov oblasti bi bila omejena na registracijo programov in preverjanje njihove skladnosti z minimalnimi zahtevami, ki morajo pokrivati tehnične ter tudi formalne in institucionalne vidike (glej okvir).
Consumers should be able tomonitor and measure whether the promise is being kept.
Ni na primer dovolj nejasno zagotavljati trajnostni ribolov,temveč je treba opredeliti konkretna merila trajnosti ribolova: načrtupravljanja, ulov odraslih živali, selektivna orodja itd.
Vaguepromises of sustainable fishery practices, for example, are notenough.
Ta obvezna merila bi odpravila nevarnost izkrivljanjakonkurence in vsem nosilcem dejavnosti ponudila vso potrebno prožnost, da bi našli ali oblikovali znak za okolje, ki bi bil najbolje prilagojen njihovi vrsti ribolovaali njihovim finančnim sredstvom – prednost za mala in srednje velika podjetja ter za nosilce dejavnosti v državah v razvoju.
Concrete sustainability criteria have to be defined: management plan, taking of adult fish only, selective gears, etc.
Poleg tega bi s tem zagotovilizanesljivost vseh znakov za okolje, prisotnih na trgu.Tako bi bila zagotovljena njihova verodostojnost v javnosti in znaki bi lahko delovali kot komercialnaspodbuda k odgovornemu ribolovu.
An independent third-party accreditation process –In accordance with the ISO 14024 guidance standard, the different partiesinvolved in the award of an eco-label must be independent from oneanother.
Akreditacija s strani neodvisne tretje osebe –Ni mogoče biti samsvoj sodnik. Strani, ki jih zadeva dodelitev znaka za okolje nekemuproizvodu, morajo biti v skladu s standardi ISO 14024 neodvisne enaod druge.
This “safety net” of compulsory criteria would do awaywith the risk of distorting competition and would offereach operator the flexibility needed to find or create aneco-label adapted to each one's type of fisheries orfinancial means – an advantage for small and mediumsized enterprises and for operators from the developingcountries. In addition, the seriousness of eco-labels on the market would be guaranteed.
Akreditacijski organ opredeljuje merila za dodelitev,akreditira certifikacijske organe, ki preverjajo, ali proizvajalecustrezno izpolnjuje ta merila, in jim dodeli certifikat ali pravico, da nosijo logotip.
What will happen now?
Kaj se bo zgodilo sedaj?
Open access –An ecolabelling scheme must be open to alloperators, without discrimination, to avoid creating barriers to thefree movement of goods.
Prost dostop –Program okoljskega označevanja mora biti brezdiskriminacije dostopen vsem nosilcem dejavnosti, da ne bi oviraliprostega pretoka blaga.
This is an obligation under internationaltrading rules.
To je obveznost, ki izhaja iz mednarodnetrgovine.
The aim of this requirement is to keep fromexcluding the developing countries and small and medium-sizedenterprises.
Namen te zahteve je, da ne bi izključili malih in srednjevelikih podjetij niti držav v razvoju.
Strict controls –In addition to accreditation/certificationprocedures, ecolabelling schemes must be properly controlled to ensure that they comply with the minimum requirements, that certificationis satisfactory and that the information provided to consumers is accurate.
Strog nadzor –Poleg postopkov akreditacije/certificiranja morajobiti tudi postopki okoljskega označevanja predmet nadzora,katerega cilj je preverjanje, ali se upoštevajo minimalne zahteve, alisistem certificiranja dobro deluje in ali je informacija, ki jo dobipotrošnik, točna.
Transparency – Consumers should know what criteria arecovered by an eco-label and should thus have easy access toinformation on the certification standard.
Preglednost – Potrošnik mora poznati merila, ki jih pokriva znakza okolje: torej mora imeti možnost, da to zlahka izve.
Product information at thepoint of sale should also reflect the certification criteria, to keep frommisleading consumers.
Poleg tega semora informacija na prodajnem mestu ujemati z merili, tako da nezavaja potrošnika.
What is more, while debate reveals the need for Community action, whatever form it may take, manyquestions will still need to be answered before suchaction can materialise as legislative proposals:
Poleg tega – čeprav razprave kažejo na nujnostukrepanja Skupnosti, kakršno koli že bo – je treba najti odgovore na še veliko vprašanj, preden bo toukrepanje dobilo obliko zakonodajnega predloga:
• Next, there is a need to work out how an eco-labelcan define its objectives: these must obviously be realistic and applicable while going beyond mere compliance with regulations.
• Nato je treba natančno določiti način, kako lahko znakza okolje opredeli svoje cilje: ti morajo seveda ostatirealni in resnično uporabni, hkrati morajo biti več kotsamo upoštevanje predpisov.
• First, the scope of an ecolabelling scheme needs to be defined: should eco-labels cover an entire stock being fished under optimal conditions or cancertification be issued to a few operators using selective techniques (even on an over-exploited stock)?
• Najprej gre za opredelitev obsega programaokoljskega označevanja: ali mora na primer znak za okolje zadevati celoten stalež rib, ki se optimalnoizkorišča, in ali se lahko certifikat dodeli nekaterimribičem, ki uporabljajo selektivne tehnike (tudi zastaleže, ki se čezmerno izkoriščajo)?
•Is it possible to consider the use of eco-labellingschemes for over-exploited stocks?
•Kako upravljati okoljsko označevanje čezmernoizkoriščanih staležev: ali je to mogoče načrtovati ali ne?
• Relations between the different links in the productionchain, from fishermen to consumers, also have to beorganised in such a way as to result in a fair distributionof the advantages of an eco-label.
• Organizirati je treba tudi odnose med vsemi členiproizvodne verige od ribiča do potrošnika, tako da se enakomerno porazdeli koristi, ki jih prinaša znak za okolje.
• Finally, agreement will need to be reached on assessment criteria for eco-labels: should these refer to thetechnical means used by a fleet or to the real resultsof the type of fishing practices?
• Nazadnje se je treba sporazumeti o merilihvrednotenja znaka za okolje: ali morajo ta merilazadevati tehnična sredstva, ki jih uporablja ladjevje, ali resnične rezultate vrste ribolova, ki se izvaja?
All these questions will be debated at meetings betweenthe sector's different political and economic actors.
Vsa ta vprašanja se bodo obravnavala na srečanjihrazličnih političnih in ekonomskih akterjev v sektorju.
The two main eco-labels for fisheries products
Dva glavna obstoječa znaka za okolje za ribiške proizvode
Eco-labels specific to fisheries products began being developed around a decade ago.
V zadnjih desetih letih so nastali posebni znaki za okolje za ribiške proizvode.
The two labels described below are the most widely known:
Kratek opis dveh najbolj znanih znakov:
The MSC label was created in 1997 on a joint initiative by Unilever(which markets brands such as Iglo, Findus and Birds Eye) and the WWF.
Znak MSC je bil ustvarjen leta 1997 na skupno pobudo skupine Unilever (ki trži znamke, kot so Iglo, Findus, Birds Eye) in WWF.
It aims to guarantee consumers that the product comes fromwell managed fisheries and has not contributed to the environmentalproblem of over-fishing.
Njegovnamen je zagotoviti potrošniku, da proizvod prihaja iz dobroupravljanega ribolovnega območja in da ni prispeval k povečanjuokoljskega problema, ki ga povzroča čezmeren ribolov.
This definition – which is not exactly an ecolabelling one – has beenlaunched in the 90s by an US NGO, Earth Island Institute (EII).
To opredelitev – ki dejansko nima pomena okoljskega označevanja –je v 90. letih prejšnjega stoletja uvedla ameriška nevladna organizacija Earth Island Institute (EII).
It identifiestuna caught without any encirclement of dolphins.
Opredelitev potrjuje, da je bil tun ujet brezogrožanja delfinov.