obžaluje nepripravljenost držav članic EU za oblikovanje skupnega stališča o krizi v Libiji, o Resoluciji Varnostnega Sveta OZN št. 1973 in o načinih njene izvedbe; je zelo zaskrbljen zaradi nevarnosti, da bi priložnostno oblikovane koalicije voljnih ali dvostransko sodelovanje veljalo kot dobra zamenjava za SVOP, saj v 21. stoletju nobena evropska država nima zmogljivosti, da bi delovala kot pomemben varnostni in obrambni akter; opozarja, da Lizbonska pogodba omogoča, da se izvedba operacij kriznega upravljanja zaupa skupini držav članic, vendar le v okviru sklepa Sveta, ki opredeljuje cilje, obseg in pogoje njihovega izvajanja in v sodelovanju s podpredsednikom/visokim predstavnikom; vztraja, da je skupni odziv na dogodke v Libiji ključen za oblikovanje verodostojnega novega pristopa za južni sklop naše sosedske politike; ponovno poudarja, da mandat na podlagi resolucije 1973(2011) varnostnega sveta OZN za zaščito libijskih civilistov ne sme prekoračiti svojega namena s pretirano uporabo sile; poziva podpredsednico/visoko predstavnico, naj sprejme konkretne ukrepe za zagotovitev hitre prekinitve ognja, da se zaustavi prelivanje krvi in trpljenje libijskega ljudstva; poziva podpredsednico/visoko predstavnico, naj odločno in neposredno posreduje pri spodbujanju političnih pobud v tej smeri; meni, da je bistveno tesno sodelovati z začasnim prehodnim nacionalnim svetom, Afriško unijo in Arabsko ligo, da se sedanji vojaški konflikt preusmeri v politične in diplomatske rešitve, vključno s ciljem, da se zagotovi odstop Gadafijevega režima; poudarja, da je oblikovanje strategije za Sahel in Afriški rog še ena konkretna priložnost, da EU dokaže, da se je sposobna soočiti z varnostnimi in razvojnimi izzivi;
Regrets the unwillingness of the EU Member States to define a common position on the Libya crisis, on UN Security Council Resolution 1973 and on the ways to implement it; expresses deep concern about the risk of considering ad hoc coalitions of the willing or bilateral cooperation as viable substitutes for CSDP, as no European State has the capacity to be a significant security and defence actor in the 21st century world; recalls that the Lisbon Treaty provides for the possibility to entrust the implementation of a crisis management operation to a group of Member States, but only within the framework of a Council decision defining the objectives, scope and conditions of their implementation, and with the association of the HR/VP; insists that a common response to the developments in Libya is essential to formulate a credible new approach for our southern neighbourhood policy; reiterates that the mandate given in UN Security Council Resolution 1973(2011) to protect Libyan civilians should not be exceeded through the disproportionate use of force; calls on the VP/HR to take concrete measures to secure an early ceasefire in order to stop the bloodshed and suffering of the Libyan people; urges the VP/HR to play a strong and direct role in fostering political initiatives in this direction; considers it crucial to work closely with the Interim Transitional National Council, the African Union and the Arab League in order to channel the current military conflict towards political and diplomatic solutions, including the objective of securing the resignation of the Gaddafi regime; underlines that the elaboration of a strategy for the Sahel region and the Horn of Africa is yet another concrete opportunity to demonstrate the ability of the EU to act both on security and development challenges;