natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At end of dosing, among patients who continued treatment beyond 52 weeks (median of 96 weeks), 81% of 243 entecavir-treated and 39% of 164 lamivudine-treated patients had HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR while ALT normalisation (≤ 1 times ULN) occurred in 79% of entecavir- treated and 68% of lamivudine-treated patients.
Pri zdravljenju, ki je trajalo dlje kot 52 tednov (v povprečju 96 tednov), je ob zaključku zdravljenja 81% od 243 z entekavirjem zdravljenih bolnikov in 39% od 164 z lamivudinom zdravljenih bolnikov imelo HBV DNA < 300 kopij/ ml (s PCR), normalne vrednosti ALT (≤ 1 krat ULN) pa 79% z entekavirjem zdravljenih in 68% z lamivudinom zdravljenih bolnikov.
HBeAg negative (study 027): treatment with entecavir up to 96 weeks (n = 325) resulted in cumulative response rates of 94% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR and 89% for ALT normalisation versus 77% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR and 84% for ALT normalisation for lamivudine-treated patients (n = 313).
94% za HBV DNA < 300 kopij/ ml (s PCR) in 89% za normalizacijo vrednosti ALT, pri zdravljenju z lamivudinom (n = 313) pa 77% za HBV DNA < 300 kopij/ ml (s PCR) in 84% za normalizacijo vrednosti ALT.
For 26 entecavir-treated and 28 lamivudine-treated patients who continued treatment beyond 52 weeks (median 96 weeks), 96% of entecavir-treated and 64% of lamivudine-treated patients had HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR at end of dosing.
Pri zdravljenju, ki je trajalo dlje kot 52 tednov (v povprečju 96 tednov), je 96% od 26 z entekavirjem zdravljenih bolnikov in 64% od 28 z lamivudinom zdravljenih bolnikov ob koncu zdravljenja imelo
For patients who met protocol-defined response criteria, response was sustained throughout the 24-week post-treatment follow-up in 75% (83/ 111) of entecavir responders vs 73% (68/ 93) for lamivudine responders in study 022 and 46% (131/ 286) of entecavir responders vs 31% (79/ 253) for lamivudine responders in study 027.
V študiji 027 se je odziv ohranil pri 46% (131/ 286) bolnikov, ki so se odzvali na entekavir in 31% (79/ 253) bolnikov, ki so se odzvali na lamivudin.
By 48 weeks of post-treatment follow-up, a substantial number of HBeAg negative patients lost response.
Pri 48- tedenskem spremljanju po zdravljenju se je pri znatnem števili HBeAg negativnih bolnikov odziv izgubil.
HBeAg positive (study 026): treatment with entecavir for up to 96 weeks (n = 141) resulted in cumulative response rates of 30% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR, 85% for ALT normalisation and 17% for HBeAg seroconversion.
30% za HBV DNA < 300 kopij/ ml (s PCR) in 85% za normalizacijo vrednosti ALT ter 17% za serokonverzijo HBeAg.
For the 77 patients who continued entecavir treatment beyond 52 weeks (median 96 weeks), 40% of patients had HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR and 81% had ALT normalisation (≤ 1 times ULN) at end of dosing.
Pri zdravljenju z entekavirjem, ki je trajalo dlje kot 52 tednov (v povprečju 96 tednov), je ob koncu zdravljenja 40% od 77 bolnikov imelo HBV DNA < 300 kopij/ ml (s PCR) in 81% normalne vrednosti ALT (≤ 1 krat ULN).
Age/ gender:
Starost/ spol:
Special populations HIV/ HBV co-infected patients receiving concomitant HAART: study 038 included 67 HBeAg positive and 1 HBeAg negative patients co-infected with HIV.
Posebne skupine bolnikov Bolniki s sočasno okužbo s HIV/ HBV, ki se sočasno zdravijo po režimu HAART: v študijo 038 je bilo vključenih 67 HBeAg pozitivnih bolnikov in 1 HBeAg negativen bolnik.
Patients had stable controlled HIV (HIV RNA < 400 copies/ ml) with recurrence of HBV viraemia on a lamivudine-containing HAART regimen.
Bolniki so imeli stabilno nadzorovano breme HIV (HIV RNA < 400 kopij/ ml) s ponovitvijo HBV viremije pri HAART režimu zdravljenja, ki je vključeval lamivudin.
At baseline entecavir-treated patients had a median duration of prior lamivudine therapy of 4.8 years and median CD4 count of 494 cells/ mm3 (with only 5 subjects having CD4 count < 200 cells/ mm3).
Srednja vrednost števila celic CD4 je bila 494 celic/ mm3 (le pri 5- ih osebah je bilo število celic CD4 < 200 celic/ mm3).
At 24 weeks the reduction in HBV viral load was significantly greater with entecavir (-3.65 vs an increase of 0.11 log10 copies/ ml).
V 24. tednu je bilo zmanjšanje virusnega bremena HBV znatno večje pri entekavirju (- 3, 65 v primerjavi s povečanjem za 0, 11 log10 kopij/ ml).
For patients originally assigned to entecavir treatment, the reduction in HBV DNA at 48 weeks was -4.20 log10 copies/ ml, ALT normalisation had occurred in 37% of patients with abnormal baseline ALT and none achieved HBeAg seroconversion.
Pri nobenem bolniku ni bila dosežena HBeAg serokonverzija.
10 HIV/ HBV co-infected patients not receiving concomitant HAART: entecavir has not been evaluated in HIV/ HBV co-infected patients not concurrently receiving effective HIV treatment.
Bolniki s sočasno okužbo s HIV/ HBV, ki se sočasno ne zdravijo po režimu HAART: pri bolnikih s sočasno okužbo z virusoma HIV in HBV, ki se sočasno niso zdravili z učinkovito obliko zdravljenja okužbe z virusom HIV, uporabe entekavirja niso ovrednotili.
Reductions in HIV RNA have been reported in HIV/ HBV co-infected patients receiving entecavir monotherapy without HAART.
Pri bolnikih s sočasno okužbo z virusoma HIV in HBV, ki so se zdravili samo z entekavirjem, brez zdravljenja po režimu HAART, so poročali o zmanjšanju vrednosti HIV RNA.
Therefore, entecavir should not be used in this setting due to the potential for development of HIV resistance (see section 4.4).
V takšnih okoliščinah se entekavirja zaradi možnega razvoja odpornosti virusa HIV torej ne sme uporabljati (glejte poglavje 4. 4).
Patients with decompensated liver disease: a randomised open-label study (048) comparing entecavir 1.0 mg once daily with adefovir 10 mg once daily in patients with hepatic decompensation is ongoing.
Bolniki z dekompenzirano boleznijo jeter: randomizirana, odprta študija (048), ki primerja entekavir v odmerku 1, 0 mg enkrat na dan in adefovir v odmerku 10 mg enkrat na dan, pri bolnikih z dekompenzacijo jeter še poteka.
Clinical resistance: patients in clinical trials initially treated with entecavir 0.5 mg (nucleoside-naive) or 1.0 mg (lamivudine-refractory) and with an on-therapy PCR HBV DNA measurement at or after Week 24 were monitored for resistance.
Klinična odpornost: v kliničnih preskušanjih so spremljali odpornost pri bolnikih, ki so se v začetku zdravili z entekavirjem 0, 5 mg (bolniki, ki se še niso zdravili z nukleozidi) ali 1 mg (bolniki, neodzivni na lamivudin) in so jim v času zdravljenja v 24. tednu ali kasneje s PCR določili HBV DNA.
Through Week 240 in nucleoside-naive studies, genotypic evidence of ETVr substitutions at rtT184, rtS202, or rtM250 was identified in 3 patients treated with entecavir, 2 of whom experienced virologic breakthrough (see table).
Po 240 tednih zdravljenja v študijah pri bolnikih, ki se še niso zdravili z nukleozidi, so genotipske dokaze za ETVr substitucije na rtT184, rtS202 ali rtM250 odkrili pri 3 bolnikih, ki so se zdravili z
Emerging Genotypic Entecavir Resistance Through Year 5, Nucleoside-Naive Studies a
Pojav genotipske odpornosti proti entekavirju tekom 5 let v študijah pri bolnikih, ki se še niso zdravili z nukleozidi
Year 4a
4. leto
Year 5a
5. leto
Patients treated and monitored for b resistance Patients in specific year with:
Bolniki, ki so bili zdravljeni katerih so spremljali razvoj b odpornosti Bolniki v določenem letu:
c - emerging genotypic ETVr
- s pojavom genotipske ETVr
c - genotypic ETVr with virologic d breakthrough Cumulative probability of:
- z genotipsko ETVr s
- emerging genotypic ETVr
- pojava genotipske ETVr
0.8%
- genotipske ETVr s povečanjem
Results reflect use of a 1-mg dose of entecavir for 147 of 149 patients in Year 3 and all patients in Years 4 and 5 and of combination entecavir-lamivudine therapy (followed by long-term entecavir therapy) for a median of 20 weeks for 130 of 149 patients in Year 3 and for 1 week for 1 of 121 patients in Year 4 in a rollover study. b Includes patients with at least one on-therapy HBV DNA measurement by PCR at or after week 24 through week 58 (Year 1), after week 58 through week 102 (Year 2), after week 102 through week 156 (Year 3), after week 156 through week 204 (Year 4), or after week 204 through week 252 (Year 5). c Patients also have LVDr substitutions. d ≥ 1 log10 increase above nadir in HBV DNA by PCR, confirmed with successive measurements or at the end of the windowed time point.
d virusnega bremena a Rezultati odražajo zdravljenje z 1 mg entekavirja pri 147 od 149 bolnikov v 3. letu in pri vseh bolnikih v 4. in 5. letu ter kombinirano zdravljenje z entekavirjem in lamivudinom (čemur je sledilo dolgotrajno zdravljenje z entekavirjem) z mediano 20 tednov pri 130 od 149 bolnikov v 3. letu ter 1 tedna pri 1 od 121 bolnikov v 4 letu v nadaljnji študiji. b Vključuje bolnike z vsaj eno določitvijo HBV DNA s PCR, v 24. tednu zdravljenja ali kasneje do 58. tedna (1. leto), med 58. tednom in 102. tednom (2. leto), med 102. tednom in 156. tednom (3. leto), med 156. tednom in 204. tednom (4. leto) ali med 204. tednom in 252. tednom (5. leto). c Bolniki imajo tudi substitucije LVDr. d ≥ 1 log10 povečanje nad najnižjo vrednostjo HBV DNA, določene s PCR, potrjeno z zaporednimi meritvami ali ob koncu časovnega okvira.
ETVr substitutions (in addition to LVDr substitutions rtM204V/ I ± rtL180M) were observed at baseline in isolates from 10/ 187 (5%) lamivudine-refractory patients treated with entecavir and monitored for resistance, indicating that prior lamivudine treatment can select these resistance substitutions and that they can exist at a low frequency before entecavir treatment.
Substitucije ETVr (poleg LVDr substitucij rtM204V/ I ± rtL180M) so na začetku zdravljenja opazili tudi pri 10 od 187 (5%) izolatih bolnikov, neodzivnih na lamivudin, ki so se zdravili z entekavirjem in pri katerih so spremljali odpornost, kar kaže na to, da lahko predhodno zdravljenje vpliva na vrsto substitucije pri odpornosti ter da le- te, sicer redko, lahko obstajajo že pred zdravljenjem z entekavirjem.
Emerging entecavir resistance in lamivudine-refractory studies through Week 240 is summarized in the table.
Pojav odpornosti proti entekavirju v 240- tedenskih študijah pri bolnikih, neodzivnih na lamivudin, je povzet v tabeli.
11 Genotypic Entecavir Resistance Through Year 5, Lamivudine-Refractory Studies
Genotipska odpornost proti entekavirju tekom 5 let v študijah pri bolnikih, neodzivnih na lamivudin
Year 5 a
letoa
Patients treated and monitored for b resistance Patients in specific year with:
Bolniki, ki so bili zdravljeni in pri katerih so spremljali razvoj b odpornosti Bolniki v določenem letu:
- emerging genotypic ETVr
- s pojavom genotipske ETVr
c - genotypic ETVr with virologic d breakthrough Cumulative probability of:
c - z genotipsko ETVr s povečanjem virusnega d bremena Skupna verjetnost:
e
e 2
c - genotypic ETVr with virologic d breakthrough a
genotipske ETVr s virusnega bremena
1.1%
povečanjem d
43.6%
43, 6%
Results reflect use of combination entecavir-lamivudine therapy (followed by long-term entecavir therapy) for a median of 13 weeks for 48 of 80 patients in Year 3, a median of 38 weeks for 10 of 52 patients in Year 4, and for 16 weeks for 1 of 33 patients in Year 5 in a rollover study. b Includes patients with at least one on-therapy HBV DNA measurement by PCR at or after week 24 through week 58 (Year 1), after week 58 through week 102 (Year 2), after week 102 through week 156 (Year 3), after week 156 through week 204 (Year 4), or after week 204 through week 252 (Year 5). c Patients also have LVDr substitutions. d ≥ 1 log10 increase above nadir in HBV DNA by PCR, confirmed with successive measurements or at the end of the windowed time point. e ETVr occurring in any year; virologic breakthrough in specified year.
Rezultati odražajo kombinirano zdravljenje z entekavirjem in lamivudinom (čemur je sledilo dolgotrajno zdravljenje z entekavirjem) z mediano 13 tednov pri 48 od 80 bolnikov v 3. letu, mediano 38 tednov pri 10 od 52 bolnikov v 4. letu ter mediano 16 tednov pri 1 od 33 bolnikov v 5. letu v nadaljnji študiji. b Vključuje bolnike z vsaj eno določitvijo HBV DNA s PCR, v času zdravljenja v 24. tednu ali kasneje do 58. tedna (1. leto), med 58. tednom in 102. tednom (2. leto), med 102. tednom in 156. tednom (3. leto), med 156. tednom in 204. tednom (4. leto) ali med 204. tednom in 252. tednom (5. leto). c Bolniki imajo tudi substitucije LVDr. d ≥ 1 log10 povečanje nad najnižjo vrednostjo HBV DNA, določene s PCR, potrjeno z zaporednimi meritvami ali ob koncu časovnega okvira. e Pojav ETVr v kateremkoli letu; povečanje virusnega bremena v določenem letu.
Among lamivudine-refractory patients with baseline HBV DNA < 107 log10 copies/ ml, 64% (9/ 14) achieved HBV DNA < 300 copies/ ml at Week 48.
Pri bolnikih, neodzivnih na lamivudin, z izhodiščno vrednostjo HBV DNA < 107 log10 kopij/ ml je bila v 48. tednu pri 64% (9/ 14) dosežena vrednost HBV DNA < 300 kopij/ ml.
These 14 patients had a lower rate of genotypic entecavir resistance (cumulative probability 18.8% through 5 years of follow-up) than the overall study population (see table).
Pri teh 14 bolnikih je bil delež genotipske odpornosti na entekavir manjši (skupna verjetnost 18, 8% med 5- letnim spremljanjem) kot v celotni populaciji bolnikov, vključenih v študijo (glejte tabelo).
Also, lamivudine-refractory patients who achieved HBV DNA < 104 log10 copies/ ml by PCR at Week 24 had a lower rate of resistance than those who did not (5-year cumulative probability 17.6% [n=50] versus 60.5% [n=135], respectively).
Pri bolnikih, neodzivnih na lamivudin, ki so v 24. tednu po metodi PCR imeli vrednost HBV DNA < 104 log10 kopij/ ml je bil delež odpornosti nižji kot pri bolnikih, pri katerih ta vrednost ni bila dosežena (5- letna skupna verjetnost 17, 6% [n=50] v primerjavi s 60, 5% [n=135]).
Absorption: entecavir is rapidly absorbed with peak plasma concentrations occurring between 0.5-1.5 hours.
Največje koncentracije v plazmi so dosežene v 0, 5 - 1, 5 ure.
Based on urinary excretion of unchanged drug, the bioavailability has been estimated to be at least 70%.
Na osnovi izločanja učinkovine v nespremenjeni obliki z urinom je bilo ocenjeno, da je biološka uporabnost vsaj 70- odstotna.
There is a dose- proportionate increase in Cmax and AUC values following multiple doses ranging from 0.1-1 mg.
Po večkratnih odmerkih v razponu od 0, 1 do 1 mg se vrednosti Cmax in AUC povečujejo proporcionalno z odmerkom.
Steady-state is achieved between 6-10 days after once daily dosing with ≈ 2 times accumulation.
Stanje dinamičnega ravnovesja je doseženo v 6- ih do 10- ih dneh po začetku odmerjanja enkrat na dan s ≈ 2- kratno akumulacijo.
Cmax and Cmin at steady-state are 4.2 and 0.3 ng/ ml, respectively, for a dose of 0.5 mg, and 8.2 and 0.5 ng/ ml, respectively, for 1 mg.
Vrednosti Cmax in Cmin v stanju dinamičnega ravnovesja so naslednje: pri 0, 5 mg odmerku 4, 2 ng/ ml in 0, 3 ng/ ml, pri 1 mg odmerku pa 8, 2 ng/ ml in 0, 5 ng/ ml.
The tablet and oral solution were bioequivalent in healthy subjects; therefore, both forms may be used interchangeably.
Farmacevtski obliki sta torej medsebojno zamenljivi.
Administration of 0.5 mg entecavir with a standard high-fat meal (945 kcal, 54.6 g fat) or a light meal (379 kcal, 8.2 g fat) resulted in a minimal delay in absorption (1-1.5 hour fed vs.
Pri dajanju entekavirja v odmerku 0, 5 mg skupaj s standardnim obrokom z visoko vsebnostjo maščob (945 kcal; 54, 6 g maščob) ali z lahkim obrokom (379 kcal, 8, 2 g maščob) se je absorpcija minimalno zakasnila (1 - 1, 5 ure po hranjenju v primerjavi z 0, 75 ure na tešče).
The lower Cmax and AUC when taken with food is not considered to be of clinical relevance in nucleoside-naive patients but could affect efficacy in lamivudine-refractory patients (see section 4.2).
Menimo, da pri bolnikih, ki se še niso zdravili z nukleozidi, zmanjšanje vrednosti Cmax in AUC zaradi jemanja skupaj s hrano nima kliničnega pomena, pri bolnikih, neodzivnih na lamivudin, pa lahko vpliva na učinkovitost (glejte poglavje 4. 2).
Distribution: the estimated volume of distribution for entecavir is in excess of total body water.
Porazdelitev: ocenjeni volumen porazdelitve entekavirja je večji od skupne količine telesne tekočine.
Protein binding to human serum protein in vitro is ≈ 13%.
Vezava na humane serumske proteine in vitro je ≈ 13- odstotna.
Metabolism: entecavir is not a substrate, inhibitor or inducer of the CYP450 enzyme system.
Presnova: entekavir ni substrat, induktor ali zaviralec encimskega sistema CYP450.
Following administration of 14C-entecavir, no oxidative or acetylated metabolites and minor amounts of the phase II metabolites, glucuronide and sulfate conjugates, were observed.
Zasledili pa so manjše količine presnovkov II. faze, in sicer glukuroniranih in sulfatiranih konjugatov.
12 Elimination: entecavir is predominantly eliminated by the kidney with urinary recovery of unchanged drug at steady-state of about 75% of the dose.
V stanju dinamičnega ravnovesja se približno 75% odmerka izloči v nespremenjeni obliki.
Renal clearance is independent of dose and ranges between 360-471 ml/ min suggesting that entecavir undergoes both glomerular filtration and net tubular secretion.
Razpon od 360 - 471 ml/ min kaže, da se entekavir izloča tako z glomerulno filtracijo kot s tubulno sekrecijo.
The observed drug accumulation index is ≈ 2 times with once daily dosing, suggesting an effective accumulation half-life of about 24 hours.
Pri odmerjanju enkrat na dan je bil opažen ≈ 2 - kraten indeks akumulacije zdravila, kar kaže na približno 24- urno efektivno razpolovno dobo akumulacije.
Hepatic impairment: pharmacokinetic parameters in patients with moderate or severe hepatic impairment were similar to those in patients with normal hepatic function.
Okvara jeter: pri bolnikih z zmerno ali hudo okvaro jeter so bili farmakokinetični parametri enaki kot pri bolnikih z normalnim delovanjem jeter.
Renal impairment: entecavir clearance decreases with decreasing creatinine clearance.
Pri 4 -
A 4 hour period of haemodialysis removed ≈ 13% of the dose, and 0.3% was removed by CAPD.
13 urni hemodializi se je odstranilo ≈ 13% odmerka, pri CAPD pa 0, 3%.
Baseline Creatinine Clearance (ml/ min)
Izhodiščni kreatininski očistek (ml/ min)
Severe Severe
Močno Močno
Severe
Močno
20-
20 -
Haemodialysis
Zdravljenje s hemodializo
with CAPD
Zdravljenje s CAPD
NA
ni primerno
Post-Liver transplant: entecavir exposure in HBV-infected liver transplant recipients on a stable dose of cyclosporine A or tacrolimus (n = 9) was ≈ 2 times the exposure in healthy subjects with normal renal function.
Po presaditvi jeter: pri bolnikih, okuženih s HBV, s presajenimi jetri, ki so prejemali stabilne odmerke ciklosporina A ali takrolimusa (n = 9), je bila izpostavljenost entekavirju ≈ 2- krat večja od izpostavljenosti pri zdravih osebah z normalnim delovanjem ledvic.
Altered renal function contributed to the increase in entecavir exposure in these patients (see section 4.4).
Pri teh bolnikih k povečanju izpostavljenosti entekavirju prispeva sprememba v delovanju ledvic (glejte poglavje 4. 4).
AUC was 14% higher in women than in men, due to differences in renal function and weight.
Spol: pri ženskah so bile vrednosti AUC za 14% večje od vrednosti pri moških, kar je posledica razlik v delovanju ledvic in telesni masi.
Elderly: the effect of age on the pharmacokinetics of entecavir was evaluated comparing elderly subjects in the age range 65-83 years (mean age females 69 years, males 74 years) with young subjects in the age range 20-40 years (mean age females 29 years, males 25 years).
Starostniki: vpliv starosti na farmakokinetiko entekavirja je bil ovrednoten s primerjavo farmakokinetike pri starostnikih, starih od 65 do 83 let (srednja starost: ženske 69 let, moški 74 let) in mlajših osebah, starih od 20 do 40 let (srednja starost: ženske 29 let, moški 25 let).
After adjusting for differences in creatinine clearance and body weight, elderly subjects had a 12.5% higher AUC than young subjects. The population pharmacokinetic analysis covering patients in the age range 16-75 years did not identify age as significantly influencing entecavir pharmacokinetics.
Analiza populacijske farmakokinetike pri bolnikih, starih od 16 do 75 let, ne kaže, da bi starost pomembneje vplivala na farmakokinetiko entekavirja.
However, conclusions can only be drawn for the Caucasian and Asian groups as there were too few subjects in the other categories.
Rasa: analiza populacijske farmakokinetike ne kaže, da bi rasa pomembneje vplivala na farmakokinetiko entekavirja, vendar pa lahko o tem sklepamo le pri osebah kavkaškega in azijskega porekla, saj je bilo število oseb drugačnega porekla premajhno.
13 5.3 Preclinical safety data
5. 3 Predklinični podatki o varnosti
In repeat-dose toxicology studies in dogs, reversible perivascular inflammation was observed in the central nervous system, for which no-effect doses corresponded to exposures 19 and 10 times those in humans (at 0.5 and 1 mg respectively).
Pri študijah toksičnosti pri ponavljajočih se odmerkih so pri psih opazili reverzibilno perivaskularno vnetje v centralnem živčevju, pri čemer so odmerki brez učinka ustrezali izpostavljenosti, ki je bila 19 - in 10- krat večja od izpostavljenosti človeka (pri 0, 5 in 1 mg odmerku).
This finding was not observed in repeat-dose studies in other species, including monkeys administered entecavir daily for 1 year at exposures ≥ 100 times those in humans.
Teh ugotovitev niso zasledili pri študijah s ponavljajčimi se odmerki pri drugih vrstah, vključno z opicami, ki so 1 leto prejemale entekavir dnevno in pri katerih je bila izpostavljenost ≥ 100- kratni izpostavljenosti človeka.
Testicular changes (seminiferous tubular degeneration) were evident in repeat-dose toxicology studies in rodents and dogs at exposures ≥ 26 times those in humans.
Pri študijah 14 toksičnosti pri ponavljajočih se odmerkih so pri glodalcih in psih pri izpostavljenosti, ki je bila ≥ 26 - krat večja od izpostavljenosti človeka, opazili spremembe na modih (degeneracija semenskih cevk).
No testicular changes were evident in a 1-year study in monkeys.
Pri 1- letnih študijah na opicah sprememb na modih niso zasledili.
In pregnant rats and rabbits administered entecavir, no effect levels for embryotoxicity and maternal toxicity corresponded to exposures ≥ 21 times those in humans.
Pri podganah in kunčicah, ki so med brejostjo prejemale entekavir, izpostavljenost ≥ 21- krat večja od izpostavljenosti pri človeku, ni bila povezana s škodljivimi vplivi na zarodke ali mater.
In rats, maternal toxicity, embryo- foetal toxicity (resorptions), lower foetal body weights, tail and vertebral malformations, reduced ossification (vertebrae, sternebrae, and phalanges), and extra lumbar vertebrae and ribs were observed at high exposures.
Pri podganah so pri visoki izpostavljenosti zasledili tako škodljive vplive na mater kot na zarodke/ plodove (resorpcije), nižjo telesno maso plodov, malformacije repa in vretenc, zmanjšano osifikacijo (vretenca, prsnica in falange) ter pojav dodatnih ledvenih vretenc in reber.
In rabbits, embryo-foetal toxicity (resorptions), reduced ossification (hyoid), and an increased incidence of 13th rib were observed at high exposures.
Pri kuncih so pri visoki izpostavljenosti zasledili škodljive vplive na zarodke/ plodove (resorpcije), zmanjšano osifikacijo (hioid) in večjo pojavnost 13- tega rebra.
In a peri-postnatal study in rats, no adverse effects on offspring were observed.
Pri študiji perinatalnega/ postnatalnega razvoja škodljivih vplivov na mladiče niso opazili.
In a separate study wherein entecavir was administered to pregnant lactating rats at 10 mg/ kg, both foetal exposure to entecavir and secretion of entecavir into milk were demonstrated.
V posebni študiji, v kateri so breje in doječe podgane prejemale entekavir v odmerku do 10 mg/ kg, so dokazali tako izpostavljenost plodov entekavirju kot izločanje entekavirja z mlekom.