natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Note — Fundamental rights of migrants in an irregular situation who are not removed, available at: http://fra.europa.eu/en/Non-removed-migrants-rights
Sodba Sodišča z dne 10. septembra 2013, G. in R., C-383/13 PPU, ECLI:EU:C:2013:533.
European legal and policy framework on immigration detention of children, June 2017, available at: http://fra.europa.eu/en/publication/2017/child-migrant-detention.
Sodba Sodišča z dne 11. decembra 2014, Boudjlida, C-249/13, ECLI:EU:C:2014:2431.
Reports of Schengen evaluations in the field of return
Sodba Sodišča z dne 6. novembra 2014, Mukarubega, C-166/13, ECLI:EU:C:2014:2336.
CFR: Charter of Fundamental Rights of the European Union
Združeni narodi, General Comment No.
CoE: Council of Europe
12 (2009): The right of the child to be heard, 2009, na voljo na naslovu: http://www.refworld.org/docid/4ae562c52.html.
ECHR: European Convention on Human Rights
Uredba (ES) št. 810/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o vizumskem zakoniku Skupnosti (Vizumski zakonik) (UL L 243, 15.9.2009, str. 1).
ECtHR: European Court of Human Rights
Sodba Sodišča z dne 18. decembra 2014, Abdida, C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453.
ECJ: Court of Justice of the European Union
Direktiva Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah (UL L 326, 13.12.2005, str. 13), razveljavljena z Direktivo 2013/32/EU.
EEA: European Economic Area
Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 5. februarja 2002, Čonka proti Belgiji, pritožba št. 51564/99.
FRA: European Union Agency for Fundamental Rights
Direktiva sveta 2003/9/ES z dne 27. januarja 2003 o minimalnih standardih za sprejem prosilcev za azil (UL L 31, 6.2.2003, str.
Member States: Member States bound by the Return Directive (all EU Member States except UK and Ireland), as well as Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein
18).
SBC: Schengen Borders Code
Sodba Sodišča z dne 30. novembra 2009, Kadzoev, C-357/09 PPU, ECLI:EU:C:2009:741.
SIC: Schengen Implementing Convention
Pregled različnih omejitev obdobij pridržanja, ki se uporabljajo na podlagi nacionalne zakonodaje, je na voljo na: http://ec.europa.eu/smart-regulation/evaluation/search/download.do?documentId=10737855 (str. 44–50).
SIS: Schengen Information System
Ta pregled kaže stanje decembra 2013, nekateri nacionalni predpisi pa so se od takrat spremenili.
TFEU: Treaty on the Functioning of the European Union
Agencija Evropske unije za temeljne pravice, Evropski pravni in politični okvir na področju pridržanja priseljencev, ki so otroci, 2017, na voljo na naslovu: http://fra.europa.eu/sites/default/files/fra_uploads/fra-2017-immigration-detention-children_en.pdf.
Regulation (EU) 2016/399 of the European Parliament and of the Council of 9 March 2016 on a Union Code on the rules governing the movement of persons across borders (Schengen Borders Code) (OJ L 77, 23.3.2016, p. 1).
V zvezi s posebnim položajem Švice, Norveške, Islandije in Lihtenštajna glej s tem povezano opombo v oddelku 2.
By virtue of a special provision in the UK Accession Treaty, only those British nationals who are ‘United Kingdom nationals for European Union purposes’ are also citizens of the European Union.
Sedanja različica, ki je bila revidirana leta 2017, temelji na Priporočilu Komisije z dne 7. marca 2017 [3] in vsebuje dodatne smernice za nacionalne organe o tem, kako je treba uporabljati pravila direktive o vračanju, da se izboljša učinkovitost sistemov vračanja ob polnem spoštovanju temeljnih pravic.
Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC (OJ L 158, 30.4.2004, p. 77).
Primer: Če je migrant brez urejenega statusa vstopil v EU prek države članice A (neopažen), nato potoval čez državi članici B in C (neopažen) ter bil končno prijet v državi članici D, je za izvedbo postopka vrnitve odgovorna država članica D. Začasna ponovna uvedba kontrole na notranji meji med schengenskimi državami ne posega v to načelo.
According to Article 1(1) of the 1954 Convention relating to the Status of Stateless Persons, a stateless person is ‘a person who is not considered as a national by any State under the operation of its law’.
Države članice lahko možnost, ki jo zagotavlja člen 6(3), uporabijo samo v zvezi z dvostranskimi sporazumi o ponovnem sprejemu, ki so začeli veljati pred 13. januarjem 2009.
Judgement of the Court of Justice of 7 June 2016, Affum, Case C-47/15, ECLI:EU:C:2016:408.
Obstoječi sporazumi, ki so bili sprejeti na podlagi ponovnih pogajanj ali so bili prenovljeni po 13. januarju 2009, so lahko še naprej zajeti v člen 6(3), če taki sporazumi zgolj spreminjajo obstoječe sporazume in so jasno označeni kot taki.
Judgment of the Court of Justice of 6 December 2011, Achughbabian, Case C-329/11, ECLI:EU:C:2011:807.
(točke 75 do 80) bi morale države članice, kadar država članica državljanu tretje države, ki je zaprosil za mednarodno zaščito in proti kateremu je bila pred vložitvijo prošnje za mednarodno zaščito izdana odločba o vrnitvi, podeli pravico ostati na njenem ozemlju, odložiti izvršitev odločbe o vrnitvi (in ne preklicati odločbe) do sprejetja odločitve o prošnji za mednarodno zaščito (glej tudi oddelek 7).5.7 Nezakonito prebivajoči državljan tretje države, ki je vključen v še nedokončan postopek podaljšanja dovoljenja/pooblastila
Judgment of the Court of Justice of 6 December 2012, Sagor, Case C-430/11, ECLI:EU:C:2012:777.
Če je iz posamezne ocene primera razvidno, da posebnih okoliščin ni, te obveznosti niso utemeljene – glej sodbo Sodišča v zadevi El Dridi, C-61/11, točka 37: „Iz člena 7(3) in (4) te direktive je razvidno, da lahko države članice le v posebnih okoliščinah, kot je obstoj nevarnosti pobega, po eni strani naložijo naslovniku odločbe o vrnitvi obveznost rednega javljanja organom, položitev ustrezne finančne garancije, predložitev dokumentov ali obveznost zadrževanja na določenem mestu in po drugi strani določijo obdobje za prostovoljni odhod, krajše od sedmih dni, ali se vzdržijo odobritve takega obdobja.“ Komisija državam članicam priporoča, naj uporabijo to možnost, ko je treba med obdobjem za prostovoljni odhod preprečiti nevarnost pobega.
Judgment of the Court of Justice of 15 March 2017, Al Chodor and others, Case C-528/15, ECLI:EU:C:2017:213.
Ne glede na obveznosti državljanov tretjih držav, da sodelujejo pri njihovi identifikaciji in od svojih nacionalnih organov zahtevajo potrebne dokumente, obveznost držav članic, da sprejmejo „vse potrebne ukrepe“, vključuje tudi pravočasno zaprosilo tretji državi ponovnega sprejema, da predloži veljavni osebni ali potovalni dokument ali sprejme uporabo evropske potne listine za vrnitev [46], če je to predvideno v veljavnih sporazumih ali dogovorih s tretjo državo, da se omogoči fizični prevoz državljana tretje države iz države članice.
Article 2(n) of Regulation (EU) No 604/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person (OJ L 180, 29.6.2013, p. 31): ‘“risk of absconding” means the existence of reasons in an individual case, which are based on objective criteria defined by law, to believe that an applicant or a third- country national or a stateless person who is subject to a transfer procedure may abscond ’.
Uporabo evropske potne listine za vrnitev bi bilo treba še dodatno spodbujati v pogajanjih ter pri uporabi dvostranskih sporazumov in sporazumov EU o ponovnem sprejemu in drugih dogovorov s tretjimi državami.
This information may be obtained through the European Criminal Records Information System, established by Council Framework Decision 2009/315/JHA of 26 February 2009 on the organisation and content of the exchange of information extracted from the criminal record between Member States (OJ L 93, 7.4.2009, p. 23), and Council Decision 2009/316/JHA of 6 April 2009 on the establishment of the European Criminal Records Information System (ECRIS) in application of Article 11 of Framework Decision 2009/315/JHA (OJ L 93, 7.4.2009, p. 33).
V oddelku 1.2.3 navedenih smernic je opredeljeno: „Če uporabi država članica udeleženka spremstvo iz zasebnega sektorja, organi te države članice zagotovijo najmanj enega uradnega predstavnika na krovu letala.“ Iz tega izhaja, da imajo države članice splošno obveznost ohraniti vlogo nadzora v vseh primerih, ko odstranitev izvajajo „zunanji izvajalci“, uporaba letališkega varnostnega osebja za spremstvo pa ni izključena, vendar jo mora odobriti in spremljati vsaj en uradni predstavnik države članice.
On 19 January 2016, the Commission put forward the proposal COM(2016) 7 final to facilitate the exchange of criminal records of non-EU citizens in the EU.
Člen 28(6) uredbe o evropski mejni in obalni straži določa: „Vsaka operacija vračanja se spremlja v skladu s členom 8(6) Direktive 2008/115/ES […] na podlagi objektivnih in preglednih meril ter za celotno operacijo vračanja od faze pred odhodom do predaje oseb v postopku vračanja tretji državi vrnitve.“ To pomeni, da je treba vsako operacijo prisilnega vračanja, ki jo usklajuje Agencija ter ki vključuje tehnično in operativno okrepitev, ki jo zagotovi ena ali več držav članic, spremljati v skladu z nacionalnimi predpisi in načini prenosa člena 8(6) direktive o vračanju.
Directive 2013/33/EU of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 laying down standards for the reception of applicants for international protection (OJ L 180, 29.6.2013, p. 96).
Žrtvam trgovine z ljudmi, ki jim je že bilo odobreno dovoljenje za prebivanje v skladu z Direktivo 2004/81/ES, se ne sme izdati prepoved vstopa, razen če zadevna oseba ni izpolnila obveznosti vrnitve v obdobju za prostovoljni odhod ali če predstavlja grožnjo za javni red.
Unlike EU Member States, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by EU directives on the basis of Article 288 TFEU, but only once they have accepted them and according to general public international law principles.
že izdana prepoved vstopa se lahko prekliče ali začasno odloži (člen 11(3–5)),
Thus, contrary to EU Member States, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by the ECJ case-law related to the transposition of directives into national law and are free to choose the modalities of the transposition of the obligation set out in the Return Directive (for instance by a direct reference to the text of the Directive) in compliance with their international obligations.
že odobreno obdobje za prostovoljni odhod se lahko podaljša (člen 7(2)),
Judgment of the Court of Justice of 19 September 2013, Filev and Osmani, Case C-297/12, ECLI:EU:C:2013:569.
Države članice se zato spodbujajo, da odločbe o vrnitvi sprejmejo skupaj z odločbami o prenehanju zakonitega prebivanja v enem upravnem ali sodnem aktu.
Following the codification of the Schengen Borders Code in 2016, reference to Article 13 of the Code shall be read as reference to Article 14 of Regulation (EU) 2016/399.
Če to ni mogoče (na primer organ, pristojen za zavrnitev podaljšanja dovoljenja za prebivanje, ni pristojen za izdajo odločb o vrnitvi), bi morale države članice uvesti hitre in učinkovite postopke, v katere so vključeni pristojni organi, da se zagotovi hitra izmenjava informacij in izdaja odločb o vrnitvi nemudoma po sprejetju odločbe o prenehanju zakonitega prebivanja – brez poseganja v pravico do odobritve dovoljenja ali pravice do prebivanja v skladu s členom 6(4) direktive o vračanju.
Council of Europe, European Convention on Extradition, 1957.
Vendar lahko v praksi poveča absolutno število primerov, v katerih države članice izdajo odločbe o vrnitvi, ki jih ni mogoče izvršiti zaradi praktičnih ali pravnih ovir za odstranitev (na primer zamude pri pridobivanju potrebnih dokumentov iz tretjih držav in primeri, v katerih velja načelo nevračanja).
Judgment of the Court of Justice of 28 April 2011, El Dridi, Case C-61/11 PPU, ECLI:EU:C:2011:268.
Da bi se preprečila pravna praznina v zvezi s temi osebami, je Komisija predlagala, da se zagotovijo minimalni pogoji za bivanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav, pri katerih je bila izvršitev odločbe o vrnitvi odložena ali ki jih ni mogoče odstraniti, s sklicevanjem na vsebino sklopa pogojev, ki so že določeni v členih 7 do 10, 15 in 17 do 20 Direktive Sveta 2003/9/ES [71] (direktiva o pogojih za sprejem 2013/33/EU), pri čemer bi ti minimalni pogoji v bistvu zajemali štiri temeljne pravice: (1) enotnost družine; (2) zdravstveno varstvo; (3) šolanje in izobraževanje mladoletnikov ter (4) upoštevanje posebnih potreb ranljivih oseb.
Judgment of the ECJ of 23 April 2015, Zaizoune, Case C-38/14, ECLI:EU:C:2015:260.
Zakoniti cilj zaščititi družbo bi bilo treba obravnavati na podlagi drugih delov zakonodaje, zlasti kazenskega prava, upravnega kazenskega prava in zakonodaje, ki se nanaša na prenehanje zakonitega prebivanja zaradi razlogov javnega reda.
United Nations, Convention Relating to the Status of Refugees, 1951.
V zvezi s tem je Sodišče v sodbi v zadevi Kadzoev, C-357/09 [74] (točka 70), navedlo: „Možnosti pridržanja osebe zaradi javnega reda in javne varnosti ni mogoče utemeljiti z Direktivo 2008/115/ES.
Article 31(1) of the Convention Relating to the Status of Refugees: ‘1.
Nobena od okoliščin, ki jih navaja predložitveno sodišče (agresivno vedenje, oseba nima sredstev za preživljanje, nima stanovanja), zato sama po sebi ne more biti razlog za pridržanje na podlagi določb te direktive.“ Vendar se lahko pri presoji, ali obstaja nevarnost pobega (glej oddelek 1.6), upošteva preteklo obnašanje/ravnanje osebe, ki ogroža javni red in varnost (na primer neupoštevanje upravnega prava na področjih, ki niso povezana z migracijskim pravom, ali kršitve kazenskega prava).
The Contracting States shall not impose penalties, on account of their illegal entry or presence, on refugees who, coming directly from a territory where their life or freedom was threatened in the sense of article 1, enter or are present in their territory without authorisation, provided they present themselves without delay to the authorities and show good cause for their illegal entry or presence’.
Sodišče je v sodbi v zadevi El Dridi, C-61/11 (točka 39), potrdilo, da „[…] je iz uvodne izjave 16 te direktive in besedila njenega člena 15(1) razvidno, da morajo države članice izvesti postopek odstranitve z najmanj prisilnimi ukrepi.
Judgment of the Court of Justice of 1 October 2015, Skerdjan Celaj, Case C-290/14, ECLI:EU:C:2015:640.
Samo če bi lahko, glede na presojo vsakega posebnega položaja, ravnanje zadevne osebe ogrozilo izvršitev odločbe o vrnitvi v obliki odstranitve, lahko države članice tej osebi s pridržanjem odvzamejo prostost.“ Vendar to ne pomeni, da je pogoj za pridržanje, da je bil za državljana tretje države že uporabljen manj prisilni ukrep.
Denmark, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by this Directive.
Sodišče je odgovor podalo v sodbi v zadevi Arslan, C-534/11 [76] (točki 49 in 63): „[…] člen 2(1) Direktive 2008/115/ES […] se […] ne uporablja za državljana tretje države, ki je zaprosil za mednarodno zaščito v smislu Direktive 2005/85, in sicer v obdobju od vložitve navedene prošnje do sprejetja odločbe o tej prošnji na prvi stopnji, ali če je tak primer, do odločitve o pravnem sredstvu, vloženem zoper navedeno odločbo. […] direktivi 2003/9/ES in 2005/85/ES ne nasprotujeta temu, da državljan tretje države, ki je zaprosil za mednarodno zaščito v smislu Direktive 2005/85, potem ko je bil pridržan na podlagi člena 15 Direktive 2008/115/ES, ostane v pridržanju na podlagi določbe nacionalnega prava, če se po presoji vseh upoštevnih okoliščin posameznega primera izkaže, da je bila ta prošnja vložena samo zato, da se odloži ali onemogoči izvršitev odločbe o vrnitvi, inda je objektivno nujno ohraniti ukrep pridržanja, zato da se prepreči, da bi se zadevna oseba dokončno izognila vrnitvi.“ OPOMBA: Navedeni sklic na „nacionalno pravo“ se nanaša na nacionalna pravila o pridržanju, povezanem z azilom, s katerimi so se – odvisno od primera – prenesle zahteve v zvezi s pridržanjem iz pravnega reda EU na področju azila.
Council Directive 2001/40/EC of 28 May 2001 on the mutual recognition of decisions on the expulsion of third-country nationals (OJ L 149, 2.6.2001, p. 34).
Organom, ki izvajajo pregled pridržanja državljana tretje države v razumnih časovnih presledkih v skladu s členom 15(3), prvi stavek, te direktive, zato ni treba ob vsakem pregledu sprejeti izrecnega pisnega akta, v katerem so navedeni dejanski in pravni razlogi za ta akt.“ Vendar lahko države članice sprejmejo pisno odločbo o pregledu v skladu z nacionalno zakonodajo.
Regulation (EU) No 604/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person (OJ L 180, 29.6.2013, p. 31).
Če se izkaže, da odstranitev ni verjetna (na primer zaradi verjetno trajnega vprašanja glede nevračanja), je treba državljane tretjih držav izpustiti v skladu s členom 15(4) direktive o vračanju.
The examples provided are simplified for explanatory purposes.
Če je vprašanje glede nevračanja omejeno in začasno (na primer če je verjetno, da bo kmalu izdano verodostojno diplomatsko zagotovilo države vrnitve, ali če oseba v postopku vračanja trenutno potrebuje nujno zdravljenje, ki v državi vrnitve ni na voljo), se lahko pridržanje nadaljuje, če je še vedno mogoče upravičeno pričakovati odstranitev.
Convention implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic on the gradual abolition of checks at their common borders (OJ L 239, 22.9.2000, p. 19).
Trajanje obdobja po prvem prijetju, v katerem lahko osumljeni migranti brez urejenega statusa ostanejo v policijskem priporu: kratko, vendar razumno obdobje za ugotovitev istovetnosti zadevne osebe in za iskanje podatkov, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, ali je ta oseba nezakonito prebivajoč državljan tretje države – glej sodbo Sodišča v zadevi Achughbabian, C-329/11 (točka 31): „Glede tega je treba ugotoviti, da morajo imeti pristojni organi na voljo sicer kratko, vendar razumno obdobje za ugotovitev istovetnosti zadevne osebe in za iskanje podatkov, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, ali je ta oseba nezakonito prebivajoč državljan tretje države.
Commission Recommendation C(2006) 5186 of 6 November 2006 establishing a common ‘Practical Handbook for Border Guards (Schengen Handbook)’ to be used by Member States' competent authorities when carrying out the border control of persons, and subsequent amendments.
Ugotavljanje imena in državljanstva je lahko težavno, če zadevna oseba ne sodeluje.
Commission Decision C(2010) 1620 of 19 March 2010 establishing the Handbook for the processing of visa applications and the modification of issued visas, and subsequent amendments.
Glede na to morajo pristojni organi, da ne bi bil ogrožen cilj Direktive 2008/115/ES, kakor je povzet v prejšnji točki, ravnati skrbno in se nemudoma opredeliti, ali je prebivanje zadevne osebe zakonito.“ Čeprav ni podrobnega zavezujočega časovnega okvira, Komisija države članice spodbuja k zagotovitvi, da se migranti brez urejenega statusa običajno premestijo v poseben center za pridržanje v 48 urah po prijetju (daljša obdobja so izjemoma dopustna v primeru oddaljenih geografskih lokacij).
Directive 2014/66/EU of the European Parliament and of the Council of 15 May 2014 on the conditions of entry and residence of third-country nationals in the framework of an intra-corporate transfer (OJ L 157, 27.5.2014, p. 1).
Standardi Evropskega odbora za preprečevanje mučenja in nehumanega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja (CPT) (dokument CPT/Inf/E (2002) 1 – Rev.
Council Directive 2009/50/EC of 25 May 2009 on the conditions of entry and residence of third-country nationals for the purposes of highly qualified employment (OJ L 155, 18.6.2009, p. 17).
Sodba Sodišča z dne 5. junija 2014, Mahdi, C-146/14 PPU, ECLI:EU:C:2014:1320.
Council document 8829/16.
UNHCR, Dokument o možnostih 2: Možnosti za vlade glede odprtega sprejema in alternativ pridržanju, 2015, na voljo na naslovu: http://www.unhcr.org/protection/detention/5538e53d9/unhcr-options-paper-2-options-governments-open-reception-alternatives-detention.html.
Council document 9979/16.
Sodba Sodišča z dne 30. maja 2013, Arslan, C-534/11, ECLI:EU:C:2013:343.
Judgment of the Court of Justice of 11 June 2015, Zh. and O., Case C-554/13, ECLI:EU:C:2015:377.
Sodba Sodišča z dne 17. julija 2014, Pham, C-474/13, ECLI:EU:C:2014:2096.
Council Directive 2003/110/EC of 25 November 2003 on assistance in cases of transit for the purposes of removal by air (OJ L 321, 6.12.2003, p. 26).
V nasprotju z opredelitvijo pojma ranljivih oseb, ki se uporablja v pravnem redu na področju azila (glej na primer člen 21 Direktive 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta [14] ali člen 20(3) Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta [15] (direktiva o pogojih za priznanje statusa), je opredelitev v direktivi o vračanju navedena v obliki izčrpnega seznama.Vendar to, da je treba posebno pozornost nameniti položaju ranljivih oseb in njihovim posebnim potrebam v okviru vračanja, ni omejeno na v členu 3(9) izrecno naštete kategorije ranljivih oseb.
NB: this interpretation does not imply that unescorted removal is synonymous with voluntary departure.
Komisija državam članicam priporoča, naj namenijo pozornost tudi drugim razmeram v zvezi s posebno ranljivostjo, na primer tistim, ki so omenjene v pravnem redu na področju azila: osebe, ki so žrtve trgovine z ljudmi ali pohabljanja ženskih spolnih organov, in osebe s hudo boleznijo ali motnjo v duševnem razvoju.
Regulation (EU) 2016/1953 of the European Parliament and of the Council of 26 October 2016 on the establishment of a European travel document for the return of illegally staying third-country nationals, and repealing the Council Recommendation of 30 November 1994 (OJ L 311, 17.11.2016, p. 13).
V skladu s sodbo Sodišča v zadevi J. N., C-601/15 [34].
Council Decision 2004/573/EC of 29 April 2004 on the organisation of joint flights for removals from the territory of two or more Member States, of third-country nationals who are subjects of individual removal orders (OJ L 261, 6.8.2004, p. 28).
Programi za pomoč pri prostovoljnem vračanju: direktiva o vračanju od držav članic sicer ne zahteva vzpostavitve programa za pomoč pri prostovoljnem vračanju, vendar je v njeni uvodni izjavi 10 navedeno: „Za spodbujanje prostovoljne vrnitve bi morale države članice zagotoviti večjo pomoč pri vračanju in svetovanje, pa tudi kar najbolje uporabiti ustrezne možnosti financiranja […].“ Države članice se zato močno spodbujajo, da v okviru prizadevanj za spodbujanje bolj humanega in dostojanstvenega vračanja in na splošno za povečanje učinkovitosti vračanja zagotovijo, da so v postopkih na voljo programi za pomoč pri prostovoljnem vračanju.
United Nations, Convention on the Rights of the Child, 1989.
(Centri za pridržanje) […] Očitno je, da bi morali tovrstni centri zagotavljati primerno opremljene in čiste prostore, ki nudijo dovolj življenjskega prostora za število ljudi, ki so v njih nastanjeni.
UNHCR-Unicef, Safe and Sound, 2014, available at: http://www.refworld.org/docid/5423da264.html
Člen 34(2) Vizumskega zakonika določa: „Vizum se prekliče, če je očitno, da pogoji za izdajo (tj. pogoji za vstop iz Zakonika o schengenskih mejah) niso več izpolnjeni.“ Organi, ki izdajo odločbo o vrnitvi, morajo tudi zagotoviti, da se ta vizum prekliče.