natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Uniform rules on the minimum information to be included in recovery plans should take into account but not preclude the competent authorities' powers to determine simplified obligations for certain institutions regarding the contents and details of recovery plans, in accordance with Article 4 of Directive 2014/59/EU.
Enotna pravila o informacijah, ki morajo biti vključene v načrte sanacije, bi morala upoštevati pooblastila pristojnih organov, da določijo poenostavljene obveznosti za določene institucije v zvezi z vsebino in podrobnostmi načrtov sanacije v skladu s členom 4 Direktive 2014/59/EU, ne bi pa jih smela onemogočati.
These uniform rules should further specify, without prejudice to any simplified obligations determined in accordance with Article 4 of Directive 2014/59/EU, the information to be contained in an individual recovery plan and, in accordance with Article 7(5) and (6) of that Directive, in a group recovery plan.
Navedena enotna pravila bi morala poleg tega ne glede na kakršne koli poenostavljene obveznosti, določene v skladu s členom 4 Direktive 2014/59/EU, določati informacije, ki jih mora vsebovati individualni načrt sanacije in, v skladu s členom 7(5) in (6) navedene direktive, načrt sanacije skupine.
It is essential that the information included in recovery plans be adequate and specific, depending on whether the recovery plans are drawn up by institutions which are not part of a group subject to consolidated supervision pursuant to Articles 111 and 112 of Directive 2013/36/EU of the European Parliament and of the Council [2], or are individual recovery plans, as provided for in Article 7(2) of Directive 2014/59/EU, or group recovery plans, as provided for in paragraphs 5 and 6 of Article 7 of Directive 2014/59/EU.
Bistvenega pomena je, da so informacije, ki so vključene v načrte sanacije, ustrezne in specifične glede na to, ali načrte sanacije pripravijo institucije, ki niso del skupine, za katero se izvaja konsolidiran nadzor v skladu s členoma 111 in 112 Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta [2], ali pa gre za individualne načrte sanacije iz člena 7(2) Direktive 2014/59/EU ali načrte sanacije skupine iz odstavkov 5 in 6 člena 7 Direktive 2014/59/EU.
To facilitate the internal structure of the recovery plans, the information requirements should be grouped under a number of sections, some of which should be divided into subsections as set out in this Regulation.
Za poenostavitev notranje strukture načrtov sanacije bi bilo treba zahteve po informacijah združiti v več oddelkov, od katerih bi bili nekateri razdeljeni v pododdelke, kot določa ta uredba.
To ensure that recovery plans can effectively be implemented, if necessary, in due time, it is essential to build those plans on a sound governance structure.
Za zagotavljanje, da je načrte sanacije po potrebi mogoče učinkovito izvesti v primernem roku, je nujno, da navedeni načrti temeljijo na trdni strukturi upravljanja.
The recovery plans should therefore contain a description of the specific governance arrangements involved.
Načrti sanacije bi zato morali vsebovati opis vključenih specifičnih struktur upravljanja.
In particular, a plan should set out how it was developed, who approved it, and how it is integrated in the overall corporate governance of the institution or the group.
V načrtu bi moralo biti zlasti navedeno, kako je bil pripravljen, kdo ga je odobril in kako je vključen v splošno upravljanje institucije ali skupine.
Where relevant, the measures taken to ensure consistency between an individual recovery plan of a subsidiary, if applicable, and the group recovery plan should be described.
Po potrebi bi bilo treba opisati ukrepe, sprejete za zagotavljanje skladnosti med individualnim načrtom sanacije podrejene družbe, če je smiselno, in načrtom sanacije skupine.
Recovery plans are crucial for assessing the feasibility of recovery options.
Načrti sanacije so ključni za oceno izvedljivosti možnih načinov sanacije.
Therefore, a recovery plan should contain detailed information on the decision-making process with regard to its activation as an essential element of the governance structure, based on an escalation process using indicators within the meaning of Article 9 of Directive 2014/59/EU.
Zato bi načrt sanacije moral vsebovati podrobne informacije o postopku odločanja glede začetka njegove uporabe kot bistvenem elementu strukture upravljanja, ki temelji na postopku stopnjevanja, pri čemer se uporabijo kazalniki v smislu člena 9 Direktive 2014/59/EU.
Since each crisis is different, the materialisation of an indicator does not automatically activate a specific recovery option or, more generally, prompt an automated framework under which a particular recovery option has to be implemented in accordance with predetermined procedural requirements.
Ker je vsaka kriza drugačna, pojav kazalnika ne sproži samodejno posameznega možnega načina sanacije ali bolj splošno ne izzove samodejnega okvira, po katerem je treba določen možni način sanacije izvesti v skladu z vnaprej določenimi postopkovnimi zahtevami.
Rather, indicators should be used to indicate that an escalation process should be started, involving an analysis of the best way to address a crisis situation.
Kazalnike bi bilo namesto tega treba uporabiti za nakazovanje, da bi bilo treba začeti postopek stopnjevanja, ki vključuje analizo najboljših načinov za obravnavo krizne situacije.
Before those indicators materialise, data and benchmarks used in regular risk management should be also applied to inform the institution or group of the risk of deterioration of its financial situation and of the indicators being triggered.
Preden se kazalniki pojavijo, bi bilo podatke in referenčna merila, ki se uporabljajo za redno upravljanje tveganj, uporabiti tudi za obveščanje institucije ali skupine o tveganju poslabšanja njenega finančnega položaja in o sprožitvi kazalnikov.
While such early warning signals are not indicators within the meaning of Directive 2014/59/EU and as such do not indicate entry into the recovery phase or require escalation outside the business-as-usual processes, they help to ensure consistency between the institution's regular risk management and the monitoring of the indicators.
Čeprav takšni zgodnji opozorilni znaki niso kazalniki v smislu Direktive 2014/59/EU in kot takšni ne pomenijo začetka faze sanacije oziroma ne zahtevajo stopnjevanja postopkov izven okvira običajnega poslovanja, pa pomagajo zagotoviti skladnost med rednim upravljanjem tveganja institucije in spremljanjem kazalnikov.
The recovery plan should therefore contain a description of how suitable elements of the institution's risk management are connected with the indicators.
Načrt sanacije bi zato moral vsebovati opis, kako so primerni elementi upravljanja tveganj v instituciji povezani s kazalniki.
The strategic analysis should take into account international standards for recovery plans such as the Financial Stability Board's ‘Key Attributes of effective resolution regimes for financial institutions’.
Strateška analiza bi morala upoštevati mednarodne standarde za načrte sanacije, kot je dokument z naslovom „Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions“ (Ključne lastnosti učinkovitih ureditev za reševanje finančnih institucij) Odbora za finančno stabilnost.
According to the Key Attributes, the strategic analysis should identify the institution's essential and systemically important functions and set out the key steps to maintaining them in recovery scenarios.
V skladu z navedenim dokumentom bi se morale s strateško analizo opredeliti bistvene in sistemsko pomembne funkcije institucije in določiti ključni koraki, da se te v scenarijih sanacije ohranijo.
Accordingly, the strategic analysis should comprise two parts.
Posledično bi strateška analiza morala zajemati dva dela.
The first part of the strategic analysis should describe the institution or the group and its core business lines and critical functions.
V prvem delu strateške analize bi se morala opisati institucija ali skupina ter njena glavna poslovna področja in kritične funkcije.
The description of the institution or of the group should provide a general overview of the institution or of the group and of its activities, together with a detailed description of its core business lines and critical functions.
Opis institucije ali skupine bi moral zagotoviti splošen pregled institucije ali skupine in njenih dejavnosti, skupaj s podrobnim opisom njenih glavnih poslovnih področij in kritičnih funkcij.
In order to facilitate the assessment of recovery options such as divestments and sales of business lines, it is important to identify the legal entities in which core business lines and critical functions are located, and to analyse intra-group interconnectedness.
Da bi olajšali oceno možnih načinov reševanja, kot so prodaje poslovnih področij, je treba opredeliti pravne subjekte, pod katere spadajo poslovna področja in kritične funkcije, ter analizirati povezanost znotraj skupine.
Under Article 6(1) and (2) of Directive 2014/59/EU, institutions are required to demonstrate to the satisfaction of the competent authority that the recovery plan is reasonably likely to be implemented without causing any significant adverse effect on the financial system.
V skladu s členom 6(1) in (2) Direktive 2014/59/EU morajo institucije pristojnemu organu zadovoljivo dokazati, da se bo načrt sanacije precej verjetno izvedel brez pomembnega negativnega vpliva na finančni sistem.
In addition, Article 6(2) of Directive 2014/59/EU requires the competent authorities to evaluate the extent to which the recovery plan, or specific options within it, could be implemented without causing any significant adverse effect on the financial system.
Poleg tega člen 6(2) Direktive 2014/59/EU zahteva, da pristojni organi ocenijo, v kakšnem obsegu se načrt sanacije ali posebne možnosti v njem lahko izvajajo brez pomembnega negativnega vpliva na finančni sistem.
Recovery plans should therefore contain a description of external interconnectedness.
Zato bi načrti sanacije morali vsebovati opis zunanje medsebojne povezanosti.
The second part of the strategic analysis should identify and assess possible recovery options.
Drugi del strateške analize bi moral opredeliti in oceniti možne načine sanacije.
Recovery options available to the institution or the group should initially be described without reference to a specific scenario of financial stress.
Možne načine sanacije, ki jih ima na voljo institucija ali skupina, bi bilo najprej treba opisati brez sklicevanja na konkreten scenarij finančnih težav.
These are a means to enhance general crisis-preparedness and assist the institution or the group in reacting flexibly to a crisis.
Ti so sredstva za izboljšanje splošne pripravljenosti na krizo in pomoč instituciji ali skupini pri prožnem odzivanju na krizo.
The strategic analysis should then set out how recovery options have been tested against specific scenarios of financial stress in order to tentatively assess which recovery options would be efficient in each of these scenarios, thereby providing a practical test of the efficiency of recovery options and of the adequacy of the indicators.
Strateška analiza bi nato morala navesti, kako so bili možni načini sanacije preizkušeni pri konkretnih scenarijih finančnih težav, da bi okvirno ocenili, kateri možni načini sanacije bi bili učinkoviti v vsakem od navedenih scenarijev in tako zagotovili praktičen preizkus učinkovitosti možnih načinov sanacije in ustreznosti kazalnikov.
Recovery options should include measures which could be taken by the institution where the conditions for early intervention under Article 27 of Directive 2014/59/EU are met.
Možni načini sanacije vključujejo ukrepe, ki bi jih institucija lahko sprejela, če so izpolnjeni pogoji za zgodnje posredovanje iz člena 27 Direktive 2014/59/EU.
Communication of the recovery plan is crucial to implementing it effectively and to avoiding adverse effects on the financial system.
Sporočanje načrta sanacije je ključno za njegovo učinkovito izvajanje in za izogibanje negativnim vplivom na finančni sistem.
A recovery plan should therefore also contain a section on communication and disclosure to address both internal communication to relevant internal bodies and the institution or group's staff, and external communication.
Načrt sanacije bi zato moral vsebovati tudi razdelek o sporočanju in razkrivanju, da bi zajemal notranje sporočanje ustreznim notranjim organom in zaposlenim v instituciji ali skupini, ter zunanje sporočanje.
A recovery plan could imply changes to the business organisation of the institution, either to facilitate the update of the plan and its implementation in the future, to monitor indicators, or because the process has identified some impediments complicating the implementation of recovery options.
Načrt sanacije bi lahko vključeval spremembe poslovne organizacije institucije, da bi se olajšalo posodobljanje načrta in njegovo izvajanje v prihodnosti, spremljanje kazalnikov ali zato, ker so bile v postopku ugotovljene nekatere ovire, ki zapletejo izvajanje možnih načinov sanacije.
Those organisational preparatory and follow-up actions to be taken by the institution or the group should be described in the recovery plan in order to facilitate effective assessment of whether its implementation is reasonably likely, and to facilitate monitoring of its implementation by the institution or the group, and by competent authorities.
Navedeni organizacijski pripravljalni in nadaljnji ukrepi, ki bi jih morala sprejeti institucija ali skupina, bi morali biti opisani v načrtu sanacije, da bi olajšali učinkovito oceno, ali je njihovo izvajanje razumno verjetno, ter da bi instituciji ali skupini in pristojnim organom olajšali spremljanje njihovega izvajanja.
It is essential to specify the minimum criteria that a competent authority must take into consideration when assessing recovery plans drawn up by institutions as provided for in Article 6(2) and Article 8(1) of Directive 2014/59/EU.
Nujno je treba določiti minimalna merila, ki jih morajo pristojni organi upoštevati pri ocenjevanju načrtov sanacije v skladu s členom 6(2) in členom 8(1) Direktive 2014/59/EU.
Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010 of the European Parliament and of the Council [3] empowers the European Banking Authority (EBA) to issue guidelines to ensure the common, uniform and consistent application of Union law and requires that competent authorities and financial institutions to which such guidelines are addressed make every effort to comply with such guidelines.
Člen 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta [3] Evropski bančni organ (EBA) pooblašča, da izdaja smernice za zagotovitev skupne, enotne in usklajene uporabe prava Unije, ter zahteva, da si pristojni organi in finančne institucije, na katere so takšne smernice naslovljene, na vsak način prizadevajo za spoštovanje takšnih smernic.
Since Directive 2014/59/EU mandates the EBA to issue guidelines in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, to specify further certain aspects of the Directive, competent authorities should take into account in accordance with that Article, the guidelines on scenarios for recovery planning and indicators to be included in recovery plans issued by EBA by making every effort to comply with those guidelines in line with Article 16(3) of Regulation (EU) No 1093/2010.
Ker Direktiva 2014/59/EU EBA pooblašča, da izda smernice v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 in v njih podrobneje opredeli določene vidike Direktive, bi morali pristojni organi v skladu z navedenim členom upoštevati smernice o scenarijih za načrtovanje sanacije in kazalnikih, ki se morajo vključiti v načrte sanacije, ki jih je izdala EBA, tako da si čim bolj prizadevajo za spoštovanje navedenih smernic v skladu s členom 16(3) Uredbe (EU) št. 1093/2010.
The objective of recovery planning, as set out in Directive 2014/59/EU, is to identify options to maintain or restore the viability and financial position of an institution or group when it is subject to severe stress.
Cilj načrtovanja sanacije v skladu z Direktivo 2014/59/EU je opredeliti možnosti za ohranitev ali ponovno vzpostavitev sposobnosti uspešnega poslovanja in finančnega položaja institucije ali skupine, kadar je v resnih težavah.
The criteria for assessing a recovery plan should therefore seek to ensure that the plan is appropriate to the entities it covers and that the plan and the options identified in it are viable and can be implemented in due course.
Merila za ocenjevanje načrta sanacije bi zato morala biti usmerjena v zagotavljanje, da je načrt primeren za subjekte, ki jih zajema, in da so možnosti, ki so v njem opredeljene, izvedljive in jih je mogoče pravočasno izvesti.
The exact matters that the competent authority must assess will depend on the content and extent of the recovery plan.
Točni elementi, ki jih mora pristojni organ oceniti, bodo odvisni od vsebine in obsega načrta sanacije.
Uniform rules concerning the minimum criteria to be assessed should be laid down in order to take into account the ability of competent authorities to impose simplified obligations for certain institutions regarding the contents and details of recovery plans, in accordance with Article 4 of Directive 2014/59/EU.
Določiti bi bilo treba enotna pravila glede minimalnih meril, ki se ocenijo, da bi se upoštevala sposobnost pristojnih organov, da določenim institucijam naložijo poenostavljene obveznosti v zvezi z vsebino in podrobnostmi načrtov sanacije v skladu s členom 4 Direktive 2014/59/EU.
Where appropriate, additional criteria should be specified that apply to the assessment of group recovery plans in order to reflect the additional requirements set out in Directive 2014/59/EU that apply to such plans.
Po potrebi bi bilo treba določiti dodatna merila, ki se uporabljajo za oceno načrtov sanacije skupine, da bi se odražale dodatne zahteve iz Direktive 2014/59/EU, ki se uporabljajo za takšne načrte.
Recovery plans should be complete and contain all information required by Directive 2014/59/EU, including elements further specified in this Regulation.
Načrti sanacije bi morali biti popolni in vsebovati vse informacije, ki jih zahteva Direktiva 2014/59/EU, vključno z elementi, ki so natančneje določeni v tej uredbi.
The plans should also be comprehensive, including sufficient detail and a sufficient range of options for the circumstances of the entity or entities they cover.
Načrti bi morali biti tudi celoviti, in sicer vključevati dovolj podrobnosti in zadosten nabor možnosti za razmere subjekta ali subjektov, ki jih zajemajo.
Requirements for the content of resolution plans should take account of ongoing work to coordinate these developments at a global level through the Financial Stability Board.
Zahteve v zvezi z vsebino načrtov reševanja bi morale upoštevati trenutna prizadevanja za usklajevanje tega razvoja na globalni ravni v okviru Odbora za finančno stabilnost.
Standards for the content of resolution plans and the assessment of resolvability should be sufficiently flexible to take account of the circumstances of the institution or group being considered, to ensure that plans are targeted and useful for the implementation of resolution strategies.
Standardi za vsebino načrtov reševanja in oceno rešljivosti bi morali biti dovolj prožni, da upoštevajo razmere obravnavane institucije ali skupine in tako zagotovijo, da so načrti ciljno usmerjeni in uporabni za izvajanje strategij reševanja.
Resolution authorities should assess whether liquidation under normal insolvency procedures can credibly and feasibly achieve the resolution objectives.
Organi za reševanje bi morali oceniti, ali je mogoče z likvidacijo v okviru običajnega insolvenčnega postopka verodostojno doseči cilje reševanja.
To do this they may need to draw on the relevant expertise of deposit guarantee schemes.
V ta namen se bodo morda morali opreti na zadevno strokovno znanje sistemov jamstva za vloge.
The assessment of whether liquidation is feasible and credible does not exclude the need to assess whether the resolution objectives will be achieved to the same extent in liquidation in national insolvency proceedings, including that of minimising reliance on extraordinary financial support.
Ocena, ali je likvidacija izvedljiva in verodostojna, ne izključuje potrebe po oceni, ali bodo cilji reševanja v enaki meri doseženi z likvidacijo v okviru nacionalnih insolvenčnih postopkov, vključno s ciljem zmanjšanja odvisnosti od izredne javnofinančne pomoči.
Assessment of resolvability is an iterative process and is only possible on the basis of an identified preferred resolution strategy.
Ocena rešljivosti je ponavljajoč se postopek in je mogoča samo na podlagi opredeljene preferenčne strategije reševanja.
Resolution authorities could conclude at the end of the process that an amended or wholly different strategy is more appropriate.
Organi za reševanje bi ob koncu postopka lahko ugotovili, da je primernejša spremenjena ali popolnoma drugačna strategija.
Variants of the preferred strategy should also be considered in order to take account of circumstances which prevent implementation of the preferred resolution strategy, such as where a single point of entry strategy using the bail-in tool could no longer be feasible if losses exceed the eligible liabilities issued by the parent entity.
Obravnavati bi bilo treba tudi različice preferenčne strategije, da bi upoštevali razmere, ki preprečujejo izvajanje preferenčne strategije reševanja, kot na primer, da strategija z eno vstopno točko z uporabo reševanja s sredstvi upnikov ni več izvedljiva, če izgube presežejo kvalificirane obveznosti, ki jih je izdal nadrejeni subjekt.
Standards for group resolution plans and assessment of resolvability should allow a resolution strategy based on either of the stylised approaches provided by the Financial Stability Board and referred to in recital 80 of Directive 2014/59/EU.
Standardi za načrte reševanja skupine in oceno rešljivosti bi morali omogočati strategijo reševanja, ki temelji na enem od stiliziranih postopkov, ki jih določa Odbor za finančno stabilnost in ki so omenjeni v uvodni izjavi 80 Direktive 2014/59/EU.
Namely, resolution strategies can involve a single resolution authority applying resolution tools at the holding or parent company level of a group (single point of entry), involve more than one resolution authority applying resolution tools in respect of more than one regional or functional subgroup or entity in a cross-border group (multiple point of entry); or can combine aspects of both.
Strategije reševanja lahko namreč vključujejo en organ za reševanje, ki uporabi instrumente za reševanje na ravni holdinga ali nadrejenega podjetja skupine (strategija z eno vstopno točko), več kot en organ za reševanje, ki uporabi instrumente za reševanje na eni regionalni ali funkcionalni podskupini ali subjektu v čezmejni skupini (strategija z več vstopnimi točkami), ali kombinirajo vidike obeh.
In any case, resolution planning and assessment of resolvability should take account of any supporting action required from resolution authorities other than those taking resolution action, for instance through provision of information, continued provision of critical shared services, or decisions to refrain from taking resolution action, taking into account the right of other resolution authorities to act on their own initiative if necessary to achieve domestic financial stability in the absence of effective action by lead resolution authorities.
V vsakem primeru bi bilo treba pri načrtovanju reševanja in oceni rešljivosti upoštevati podporne ukrepe, ki se zahtevajo od tistih organov za reševanje, ki ne izvajajo ukrepov za reševanje, kot so na primer zagotavljanje informacij, neprekinjeno zagotavljanje ključnih deljenih storitev ali odločitve o neizvajanju ukrepov za reševanje, ob upoštevanju pravice drugih organov za reševanje, da ukrepajo na lastno pobudo, če je to potrebno za doseganje domače finančne stabilnosti, ker glavni organi za reševanje niso učinkovito ukrepali.