natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, Deutsche Post did not earn any profits between 1990 and 1995 but nevertheless paid the Ablieferungen.
V obdobju 1990–1995 podjetje Deutsche Post ni imelo dobička, vendar je kljub temu plačevalo povračila.
As a result, the Ablieferungen could not be qualified as dividends.
Zato povračil ni mogoče opredeliti kot dividende.
The KPMG study concludes that the Ablieferungen could not be qualified as tax or dividend payment but should be viewed as a levy sui generis that only Deutsche Bundespost and its successors was liable to pay.
Študija družbe KPMG se zaključuje z ugotovitvijo, da povračil ni mogoče opredeliti kot davek ali dividende, ampak jih je treba obravnavati kot posebno dajatev, ki so jo morali plačevati samo podjetje Deutsche Bundespost in njegovi nasledniki.
Based on the KPMG study, Germany rejects the Commission's contention that the Ablieferungen should be considered as a substitute for tax and dividend payments.
Na podlagi študije družbe KPMG Nemčija zavrača predpostavko Komisije, da bi bilo treba povračila obravnavati kot nadomestilo za plačila davkov in dividend.
It maintains that the Ablieferungen constituted a burden for Deutsche Post that could not be justified on factual or economic terms.
Trdi, da so povračila za podjetje Deutsche Post pomenila obremenitev, ki je z objektivnega ali gospodarskega vidika ni mogoče upravičiti.
As the public transfers only relieved Deutsche Post of the Ablieferungen, they did not provide any economic advantage and therefore did not constitute aid.
Ker so državna nadomestila podjetje Deutsche Post razbremenila samo glede povračil, ni imelo podjetje zaradi njih nobene gospodarske prednosti in zato ne pomenijo državne pomoči.
In the alternative, Germany puts forward two further justifications why the public transfers would not constitute aid.
Namesto tega je Nemčija podala dve drugi utemeljitvi, zakaj državna nadomestila ne pomenijo pomoči.
First, the public transfers would fulfil the market-economy-investor principle in light of the substantial return on investment in later years and the high proceeds realised in the stock-market flotation of Deutsche Post.
Prvič, ob upoštevanju znatne donosnosti naložbe v nadaljnjih letih in visokih prihodkov od kotiranja podjetja Deutsche Post na borzi izpolnjujejo načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu.
Second, the public transfers would also not constitute aid because both the 2009 regulatory accounts as well as the WIK study show that the cumulated universal service losses from 1990 to 1994 were higher than the public transfers.
Drugič, ker regulativni izkazi iz leta 2009 in študija podjetja WIK kažejo, da so bile skupne izgube univerzalnih storitev v obdobju 1990–1994 višje od državnih nadomestil, ne pomenijo državne pomoči.
Deutsche Post was therefore under-compensated for its universal service obligation.
Zato je podjetje Deutsche Post za svojo obveznost univerzalnih storitev prejelo prenizko nadomestilo.
Public guarantee
Državno jamstvo
Germany argues that the continued public guarantee pursuant to Article 2(4) PostUmwG 1994 for debt obligations that were issued prior to 1995 did not provide any selective advantage to Deutsche Post after 1995 because of several reasons.
Nemčija trdi, da zaradi neprekinjenega državnega jamstva v skladu s členom 2(4) zakona PostUmwG iz leta 1994 za dolžniške instrumente, ki so bili izdani pred letom 1995, podjetje Deutsche Post po letu 1995 iz več razlogov ni bilo deležno nobene selektivne prednosti.
Firstly, any private company, hiving off a subsidiary, would continue to be liable for debt obligations entered into by that subsidiary.
Prvič, vsako zasebno podjetje, ki odda podružnico, bi bilo še naprej odgovorno za obveznosti, ki jih sklene ta podružnica.
A private company would remain liable for its outstanding debts even after selling those debts to a third party.
Zasebno podjetje bi ostalo odgovorno za njene zapadle dolgove tudi po prodaji teh dolgov tretji strani.
Furthermore, it must be noted that the initial public guarantee for the debt obligations was only a consequence of the non-existence of a separate legal personality of POSTDIENST.
Poleg tega je treba opozoriti, da je bilo prvotno državno jamstvo za dolžniške instrumente potrebno samo zato, ker podjetje Postdienst ni imelo ločene pravne osebnosti.
Article 40 PostVerfG 1989, which provided that debt obligations issued by Deutsche Bundespost had the same legal value as debt obligations issued by Germany, had therefore only declaratory character.
Člen 40 zakona PostVerfG iz leta 1989, ki je določal, da imajo dolžniški instrumenti, ki jih izda podjetje Deutsche Bundespost, enako pravno veljavo kot dolžniški instrumenti, ki jih izda Nemčija, je imel tako samo deklaratorni učinek.
Secondly, DPAG would not have benefited from the take-over of the POSTDIENST debt obligations because DPAG could have refinanced itself in 1995 at lower interest rates.
Drugič, podjetje DPAG ne bi imelo koristi od prevzema dolžniških instrumentov podjetja Postdienst, ker bi se v letu 1995 lahko refinanciralo po nižjih obrestnih merah.
The stock of POSTDIENST debt obligations as of 1 January 1995 amounted to EUR 931 million at an average interest rate of 7,17 % with a remaining duration of 8,8 years.
Dolžniški instrumenti podjetja Postdienst so 1. januarja 1995 znašali 931 milijonov EUR po povprečni obrestni meri 7,17 % z 8,8 leta do zapadlosti.
As the short-term interest rate amounted to about 5 % to 5,5 % at 1 January 1995, DPAG suffered a cost disadvantage of 1,7 % which amounted to higher annual interest costs of about EUR 15,3 million.
Ker je bila 1. januarja 1995 kratkoročna obrestna mera 5,0–5,5 %, je podjetje DPAG utrpelo škodo v višini 1,7 %, kar pomeni višje letne stroške zaradi obresti v višini 15,3 milijona EUR.
Thirdly, by comparing the average market interest rates for debt obligations issued by private companies and the interest rates for POSTDIENST debt obligations with reference to date when the obligations were initially issued, Germany estimates that POSTDIENST borrowed on average at interest rates above the market average.
Tretjič, s primerjavo povprečnih tržnih obrestnih mer za dolžniške instrumente, ki so jih izdala zasebna podjetja, in obrestnih mer za dolžniške instrumente podjetja Postdienst ob sklicevanju na datum prvotne izdaje instrumentov je Nemčija ocenila, da si je podjetje Postdienst izposojalo po obrestnih merah nad tržnim povprečjem.
Germany did not carry out a comprehensive investigation but only compared the interest rates of certain POSTDIENST debt obligation with an aggregated market average.
Nemčija ni opravila celovite preiskave, ampak je samo primerjala obrestne mere nekaterih dolžniških instrumentov podjetja Postdienst s skupnim tržnim povprečjem.
Alternatively, Germany argues that the public guarantees constitute existing aid according to Article 1(b)(i) of Regulation (EC) No 659/1999.
Sicer pa Nemčija trdi, da državno jamstvo pomeni veljavno pomoč na podlagi člena 1(b)(i) Uredbe (ES) št. 659/1999.
Germany also refers to the Commission decision on EDF [61] where a similar guarantee was considered as existing aid.
Nemčija se sklicuje tudi na odločbo Komisije v zadevi EDF [61], v kateri je bilo podobno jamstvo ocenjeno kot veljavna pomoč.
Exclusive right
Izključna pravica
Germany argues that the regulated letter revenues are not State resources in light of the Preussen-Elektra judgment [62].
Nemčija trdi, da ob upoštevanju sodbe v zadevi Preussen Elektra [62] regulirani prihodki od pisemskih pošiljk niso državna sredstva.
Consequently, as the regulated letter revenues would not constitute State resources, any allegations of excessive pricing could only be the subject of proceedings pursuant to Article 102 TFEU.
Ker regulirani prihodki od pisemskih pošiljk niso državna sredstva, bi bile kakršne koli domneve o previsokih cenah lahko obravnavane samo v postopku v skladu s členom 102 PDEU.
Comments on WIK study
3 Pripombe Nemčije glede študije podjetja WIK
WIK study confirms the necessity of public transfers as compensation for net costs of universal service obligations up to 1995
Študija podjetja WIK potrjuje potrebo po državnih nadomestilih kot nadomestilu za neto stroške obveznosti univerzalnih storitev do leta 1995
Regardless of all methodological objections, Germany considers that the WIK study confirms Germany's point of view that the public transfers were necessary as compensation for Deutsche Post's losses with its universal services in the period 1990-1995.
Ne glede na vse metodološke ugovore Nemčija meni, da študija podjetja WIK potrjuje njeno stališče, da so bila državna nadomestila potrebno nadomestilo za izgube podjetja Deutsche Post, ki jih je v obdobju 1990–1995 imelo pri univerzalnih storitvah.
Given that the public transfers had been eaten up by the universal service losses up to 1995, it would not be possible for the public transfers to finance later excess profit.
Glede na to, da so bila državna nadomestila obračunana pri izgubah univerzalnih storitev do leta 1995, ne bi bilo mogoče, da bi državna nadomestila financirala presežni dobiček v naslednjih letih.
Defective profit benchmarking
Pomanjkljiva opredelitev referenčnega dobička
Based on the Deloitte studies, Germany's main objection is that the WIK study includes too many small companies.
Na podlagi študij podjetja Deloitte je glavni ugovor Nemčije, da opredelitev referenčne vrednosti v študiji podjetja WIK vključuje preveč majhnih podjetij.
The set of comparable companies should focus much more on large parcel and logistics companies that are comparable in size and complexity of their network to Deutsche Post [63].
Sklop primerljivih podjetij bi moral biti bolj osredotočen na velike družbe za dostavo paketov in logistiko s primerljivo velikimi in kompleksnimi mrežami, kot jo ima podjetje Deutsche Post [63].
The Deloitte-II study considers that companies in the parcel and postal sector that operate a complex, large collection and delivery networks are reasonable comparators to Deutsche Post.
Študija Deloitte-II predpostavlja, da so podjetja iz poštnega sektorja in sektorja paketov, ki uporabljajo obsežne in kompleksne mreže za zbiranje in dostavo, smiselna primerjava za podjetje Deutsche Post.
The importance of economies of scale, scope and density prevalent in postal networks implies that large businesses would be more relevant comparators than small mail businesses.
Pomen ekonomij obsega, širine in gostote, ki prevladujejo v poštnih omrežjih, kaže, da je primerjava z velikimi podjetji ustreznejša kot primerjava z majhnimi podjetji.
Freight transport and logistics companies are also — to a limited degree — suitable comparable undertakings because they employ similar assets.
V manjšem obsegu bi lahko k primerjavi pripomogle tudi družbe za prevoz blaga in logistiko, saj uporabljajo podobna sredstva.
Consequently, the Deloitte-II study admits only companies with annual revenue higher than EUR 100 million. It leaves a comparator set with 6 postal companies, e.g. the big multinational express parcel operators (UPS, FedEx, and TNT Express) and some other postal operators mostly from the United States and the United Kingdom.
Študija Deloitte-II upošteva samo poštne operaterje z letnim prihodkom, višjim od 100 milijonov EUR. Tako skupina šestih primerljivih družb vključuje velike mednarodne operaterje za hitro dostavo paketov (UPS, FedEx in TNT Express) in druge poštne operaterje (večinoma iz Združenih držav Amerike in Združenega kraljestva).
That comparator set shows a median ROS of 7,4 % for the period 1998-2007 and a third-quartile ROS of 12 % as upper bound for reasonable profit.
Mediana donosov iz poslovanja za to skupino primerljivih podjetij za obdobje 1998–2007 je 7,4 %, tretji kvartil donosa iz poslovanja pa 12 % kot zgornja meja za zmerni dobiček.
A larger comparable set, which includes 18 logistic and 19 freight companies yield a median ROS between 4,6 % and 5,7 %, but the Deloitte-II-study expresses some doubts on their comparability to Deutsche Post.
Mediana donosa iz poslovanja večje skupine primerljivih podjetij, ki obsega 18 logističnih družb in 19 družb za prevoz blaga, je med 4,6 % in 5,7 %, čeprav so v študiji Deloitte-II izraženi pomisleki glede njihove primerljivosti s podjetjem Deutsche Post.
Based on the data of both comparable sets, the Deloitte-II study recommends a range from a lower bound ROS of 6,1 % up to an upper bound ROS of 11,7 % as benchmark for a reasonable profit.
Na podlagi podatkov za obe skupini primerljivih podjetij študija Deloitte-II kot referenčni zmerni dobiček priporoča razpon donosa iz poslovanja od 6,1 % do 11,7 %.
Concerning the determination of the appropriate profit range from the comparator set, the Deloitte-II study notes that a simple multi-year ROS as reasonable profit benchmark underestimates reasonable profit because (i) there would be significant and systematic dispersion from one year to the other and (ii) there would be also a significant dispersion between the companies' profitability within the sector.
Glede določanja ustrezne stopnje dobička s pomočjo skupine primerljivih podjetij študija Deloitte-II ugotavlja, da bi bil z uporabo donosa iz poslovanja za več let kot referenčnega zmernega dobička podcenjen zmerni dobiček, ker (i) bi prišlo do precejšnje in sistematične razpršitve iz leta v leto in (ii) bi lahko prišlo do precejšnje razlike med donosnostjo podjetij v istem sektorju.
Using an inappropriately low reasonable profit benchmark would incur the risk of deterring efficient investment.
Uporaba neustrezno nizkega referenčnega razumnega dobička bi predstavljala tveganje oviranja učinkovitih naložb.
Moreover, as emphasised by the Deloitte-I study, the use of the comparable firms' median profit as a benchmark by the WIK study entirely ignores the efficiency gains that Deutsche Post achieved to an extraordinarily large extent from 1990 onwards.
Poleg tega, kot je poudarjeno v študiji Deloitte-I, je z uporabo mediane dobička primerljivih podjetij kot referenčne vrednosti v študiji podjetja WIK popolnoma ignorirano povečanje učinkovitosti, ki ga je doseglo podjetje Deutsche Post, večinoma od leta 1990 naprej.
In line with margin numbers 14 and 18 of the 2005 Framework, the reasonable profit should, however, take into account appropriate incentives for productivity and quality.
V skladu z uvodnima izjavama 14 in 18 Okvira iz leta 2005 bi moral zmerni dobiček uvesti „merila, iz katerih izhajajo spodbude, med drugim za kakovost opravljene storitve in povečanje učinkovitosti proizvodnje“.
Accordingly, the appropriate profit benchmark should be based on an annual range.
V skladu s tem bi moral ustrezen referenčni dobiček temeljiti na letnem razponu.
Profits at the top-end or even in excess of that reasonable-profit range may reflect out-performance of the average company due to superior operating or commercial performance.
Dobiček, ki je pri vrhu tega razpona zmernega dobička ali ga celo presega, lahko odraža uspešnost povprečnega podjetja zaradi izjemnega poslovanja ali donosnosti podjetja.
As such, such profits should be permitted by regulatory authorities in order to preserve incentives for efficiency.
Regulativni organi bi takšne dobičke morali omogočati, da bi ohranili spodbude za učinkovitost.
Finally, Germany points out that the level of the reasonable profit should be in line with previous Commission decisions that have approved ROS in the range between 7 % and 8 % for railways and bus companies [64].
Nemčija tudi poudarja, da bi morala biti stopnja zmernega dobička v skladu s prejšnjima odločbama Komisije, v katerih je odobrila donos iz poslovanja med 7 % in 8 % za železniško in avtobusno podjetje [64].
Inappropriate cost allocation and valuation
Neprimerna dodelitev in razčlenitev stroškov
Firstly, Germany maintains that any reallocation of universal service burdens to the commercial services would be factually and legally ill-founded.
Nemčija je ponovila, da je ponovna dodelitev obremenitev univerzalnih storitev komercialnim storitvam objektivno in pravno nevzdržna.
Pursuant to Article 7 of the Postal Directive [65], any net costs caused by the universal service obligations are to be funded by the revenues of the letter monopoly and not by the commercial services.
V skladu s členom 7 poštne direktive [65] morajo biti vsi dodatni neto stroški, nastali zaradi obveznosti univerzalnih storitev, financirani iz prihodkov monopola nad pisemskimi pošiljkami in ne iz komercialnih storitev.
Secondly, Germany considers that the WIK study underestimates certain of Deutsche Post's costs:
Drugič, Nemčija meni, da so v študiji podjetja WIK podcenjeni nekateri stroški podjetja Deutsche Post:
The Ablieferungen — which Deutsche Post had to pay until 1995 — should have been deducted as costs and not been used as a proxy for the capital costs or reasonable profit.
povračila, ki jih je moralo podjetje Deutsche Post plačevati do leta 1995, bi morala biti odbita kot stroški, ne pa uporabljena kot nadomestilo za kapitalske stroške ali zmeren dobiček.
Based on the KPMG study, Germany rejects the WIK study's contention that the Ablieferungen should be considered as a substitute for tax and dividend payments.
Na podlagi študije družbe KPMG Nemčija zavrača predpostavko iz študije podjetja WIK, da bi bilo treba povračila obravnavati kot nadomestilo za plačila davkov in dividend.
The Ablieferungen should therefore have been deducted as universal service costs in addition to a reasonable profit as remuneration for the employed capital.
Povračila bi bilo zato treba poleg razumnega dobička odbiti kot stroške univerzalnih storitev kot povračilo za vloženi kapital,
The depreciation charges should have been based on the realistic market values of the fixed assets as reported in the tax accounts and not on the lower book values in the annual accounts.
amortizacija bi morala temeljiti na stvarnih tržnih vrednostih osnovnih sredstev, uporabljenih v davčnih bilancah, in ne na nižjih knjigovodskih vrednostih v letnih izkazih,
The costs for private employees' supplementary pension commitments should have fully been taken into account.
stroški za dodatne pokojninske obveznosti zasebnih uslužbencev bi morali biti v celoti upoštevani.
Comments on interested parties' comments
4 Pripombe glede pripomb zainteresiranih strani
Thus, the pension subsidies have not granted a financial advantage to Deutsche Post.
Subvencije za pokojnine podjetju Deutsche Post niso zagotovile finančne prednosti.
While UPS emphasises that a normal operator has to bear its own pension costs, Germany argues that civil servants' pension costs are abnormal costs which cannot be compared to social contributions paid by the competitors of Deutsche Post for their private employees.
Podjetje UPS poudarja, da mora običajni operater sam kriti svoje stroške za pokojnine, Nemčija pa trdi, da so stroški za pokojnine javnih uslužbencev neobičajni stroški, ki jih ni mogoče primerjati s prispevki za socialno varnost, ki jih konkurenti podjetja Deutsche Post plačujejo za svoje zasebne uslužbence.
The latter only pay the employer's share to the social contribution scheme without facing legacy costs relating to pension claims.
Slednji v shemo prispevkov za socialno varnost vplačujejo le delež, ki ga mora plačevati delodajalec, pri tem pa se ne soočajo z neposrednimi stroški, povezanimi z zahtevki za pokojnino.
Germany emphasises the necessity of an overcompensation calculation, as the comments submitted by UPS and FFIP are based on the assumption that the Commission conducted such a calculation to prove that Deutsche Post was overcompensated.
Nemčija poudarja, da je treba izračunati znesek previsokega nadomestila, saj pripombe podjetja UPS in organizacije FFPI temeljijo na predpostavki, da je Komisija tak izračun izvedla za namene dokazovanja, da je podjetje Deutsche Post prejelo previsoko nadomestilo.
Referring to the 2006 NERA study, Germany highlights that the Commission itself considered in the context of Case COMP/37.821 that the returns on capital employed — which the 2006 NERA Study estimated for DPWN's mail division — were insufficient to prove the existence of excessive pricing for the purposes of Article 102 TFEU.
Nemčija se je sklicevala na študijo družbe NERA iz leta 2006 in poudarila, da je Komisija v zadevi COMP/37.821 sama zavzela stališče, da donos na vloženi kapital, ki ga je družba NERA v študiji iz leta 2006 ocenila za poštni sektor podjetja DPWN, ni zadoščal za dokazovanje obstoja previsokih cen za namene člena 102 PDEU.
On a more general level, Germany considers that the return on capital employed is not the appropriate measure for determining excessive profits.
Na bolj splošni ravni Nemčija meni, da donos na vloženi kapital ni ustrezen ukrep za določanje prekomernega dobička.
It explains that with low capital intensity, a high return on capital employed could be linked to a low return on sales.
Pojasnjuje, da bi lahko z nižjo kapitalsko intenzivnostjo visok donos na vloženi kapital povezali z nizkim donosom iz poslovanja.
As most risks are related to revenue and costs, the return on sales is the appropriate measure to determine the excessiveness of profits, especially for companies with low capital intensity.
Ker je večina tveganj povezanih s prihodki in stroški, je donos iz poslovanja primeren ukrep za določanje prekomernega dobička, zlasti za podjetja z nizko kapitalsko intenzivnostjo.
To the extent that the NERA studies use in the alternative the return on sales as profit measure, it shows that Deutsche Post had a higher return on sales as Royal Mail but a significantly lower return on sales than TNT.
Obseg, v katerem je namesto tega v študijah družbe NERA donos iz poslovanja uporabljen kot referenčni dobiček, kaže, da je imelo podjetje Deutsche Post višji donos iz poslovanja kot družba Royal Mail, vendar precej nižji donos iz poslovanja kot podjetje TNT.
The returns on sales for DPWN's mail division — which the NERA studies had estimated — therefore remain significantly below the benchmark for excessive profits.
Donos iz poslovanja poštnega sektorja podjetja DPWN, ocenjen v študijah družbe NERA, je zato precej nižji od referenčne vrednosti za prekomerni dobiček.
Germany considers therefore that the 2006 NERA Study and its update are neither of relevance for the State aid investigation nor could they provide sufficient evidence for excessive profits.
Nemčija zato trdi, da niti študija družbe NERA iz leta 2006 niti njena posodobljena različica nista pomembni za preiskavo državne pomoči in ne zagotavljata dovolj dokazov za prekomerni dobiček.
Regarding UPS' allegation that Deutsche Post's own accounting data would not be a good basis for analysing the revenues and burdens of the universal services, Germany retorts that the accounts would have been checked and approved by a certified accountant as well as by the Postal regulator.
Na trditev podjetja UPS, da podatki stroškovnega računovodstva podjetja Deutsche Post niso dobra podlaga za analizo prihodkov in obremenitev univerzalnih storitev, Nemčija odgovarja, da so izračune stroškov preverili in odobrili revizorji in poštni regulator.
It adds that they are in line with the requirements of the Postal Directive.
Dodaja, da so v skladu z določbami Direktive 97/67/ES.
There have been no objections by the Commission so far.
Doslej Komisija še ni imela pripomb.
Finally, Germany objects to the inclusion of the capital endowments granted to Deutsche Post by Germany in 1995 (e.g. assets in the form of real estate and infrastructure) into the calculation of overcompensation.
Nemčija nasprotuje tudi vključitvi kapitalskih injekcij, ki jih je podjetju Deutsche Post odobrila leta 1995 (npr. sredstva v obliki nepremičnin in infrastrukture) v izračun prekomernega nadomestila.
Wage level
Stopnja plač
Germany agrees that market-average wages should be used as benchmark to calculate social contribution rates paid by competitors of Deutsche Post.
Nemčija se strinja, da bi bilo treba za izračun prispevka za socialno varnost, ki ga plačujejo konkurenti podjetja Deutsche Post, za referenčno vrednost uporabiti povprečne plače na trgu.